title: Directiva 2014/60/UE a Parlamentului European și a Consiliului din 15 mai 2014 privind restituirea obiectelor culturale care au părăsit ilegal teritoriul unui stat membru și de modificare a Regulamentului (UE) nr. 1024/2012 (Reformare)

text:
               28.5.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               L 159/1

         DIRECTIVA 2014/60/UE A PARLAMENTULUI EUROPEAN ȘI A CONSILIULUI
   din 15 mai 2014
   privind restituirea obiectelor culturale care au părăsit ilegal teritoriul unui stat membru și de modificare a Regulamentului (UE) nr. 1024/2012 (Reformare)
   PARLAMENTUL EUROPEAN ȘI CONSILIUL UNIUNII EUROPENE,
   având în vedere Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene, în special articolul 114,
   având în vedere propunerea Comisiei Europene,
   după transmiterea proiectului de act legislativ către parlamentele naționale,
   hotărând în conformitate cu procedura legislativă ordinară (1),
   întrucât:

               (1)

               Directiva 93/7/CEE a Consiliului (2) a fost modificată în mod substanțial prin Directivele 96/100/CE (3) și 2001/38/CE ale Parlamentului European și ale Consiliului (4). Din motive de claritate, ar trebui, cu ocazia noilor modificări, să se procedeze la reformarea directivei menționate.

               (2)

               Piața internă cuprinde un spațiu fără frontiere interne în care libera circulație a mărfurilor, a persoanelor, a serviciilor și a capitalurilor este asigurată în conformitate cu Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene (TFUE). În conformitate cu articolul 36 din TFUE, dispozițiile relevante privind libera circulație a mărfurilor nu se opun interdicțiilor sau restricțiilor asupra importurilor, exporturilor sau mărfurilor aflate în tranzit, justificate din motive de protejare a unor bunuri de patrimoniu național cu valoare artistică, istorică sau arheologică.

               (3)

               În temeiul și în limitele articolului 36 din TFUE, statele membre păstrează dreptul de a-și defini patrimoniul național și posibilitatea de a lua măsurile necesare pentru a-i asigura protecția. Totuși, Uniunea joacă un rol important în încurajarea cooperării dintre statele membre în vederea protejării patrimoniului cultural de importanță europeană de care aparțin aceste bunuri de patrimoniu național.

               (4)

               Directiva 93/7/CEE a pus în practică un sistem care să permită statelor membre să obțină restituirea, pe teritoriul lor, a obiectelor culturale clasificate drept „bunuri de patrimoniu național” în sensul articolului 36 din TFUE aparținând unor categorii comune de obiecte culturale menționate în anexa la directiva respectivă și care au părăsit teritoriul lor cu încălcarea măsurilor naționale sau a dispozițiilor Regulamentului (CE) nr. 116/2009 al Consiliului (5). Directiva respectivă a inclus și obiectele culturale clasificate drept „bunuri de patrimoniu național” care formează parte integrantă a colecțiilor publice sau a inventarelor instituțiilor ecleziastice care nu intrau în aceste categorii comune.

               (5)

               Directiva 93/7/CEE a stabilit o cooperare administrativă între statele membre privind bunurile de patrimoniu național, în strânsă legătură cu cooperarea lor cu Interpol și cu alte organisme competente în domeniul operelor de artă furate, în special înregistrarea obiectelor culturale pierdute, furate sau care au părăsit ilegal teritoriul și care fac parte din patrimoniul național și din colecțiile lor publice.

               (6)

               Procedura prevăzută de Directiva 93/7/CEE a constituit un prim pas spre o cooperare între statele membre în acest domeniu în cadrul pieței interne în scopul consolidării recunoașterii reciproce a legislațiilor naționale în domeniu.

               (7)

               Regulamentul (CE) nr. 116/2009, împreună cu Directiva 93/7/CEE, au instituit un sistem al Uniunii de protecție a obiectelor culturale ale statelor membre.

               (8)

               Obiectivul Directivei 93/7/CEE era de a asigura returnarea fizică a obiectelor culturale către statul membru al cărui teritoriu a fost părăsit în mod ilegal de acestea, indiferent de drepturile de proprietate care se aplică obiectelor respective. Totuși, aplicarea directivei respective a arătat limitele sistemului pentru obținerea restituirii unor astfel de obiecte culturale. Rapoartele privind aplicarea directivei au indicat că aceasta se aplică în situații rare, în special din cauza limitării domeniului său de aplicare, care a rezultat din condițiile stabilite în anexa la directiva respectivă, a termenului scurt permis pentru inițierea acțiunii în restituire și a costurilor aferente acțiunii în restituire.

               (9)

               Prezenta directivă ar trebui să își extindă domeniul de aplicare la orice obiect cultural clasificat sau definit de un stat membru, în conformitate cu legislația sau procedurile administrative naționale, drept bun de patrimoniu național cu valoare artistică, istorică sau arheologică în sensul articolului 36 din TFUE. Astfel, prezenta directivă ar trebui să reglementeze obiecte de interes istoric, paleontologic, etnografic, numismatic sau științific, indiferent dacă acestea fac sau nu parte din colecții publice sau de altă natură sau constituie elemente individuale, și indiferent dacă provin din excavații legale sau clandestine, cu condiția ca acestea să fie clasificate sau definite drept bunuri de patrimoniu național. De asemenea, obiectele culturale clasificate sau definite drept bunuri de patrimoniu național nu ar trebui să mai aparțină unor categorii sau să respecte praguri legate de vechime și/sau de valoarea financiară pentru a putea fi restituite în temeiul prezentei directive.

               (10)

               Respectarea diversității sistemelor naționale de protecție a bunurilor de patrimoniu național este recunoscută la articolul 36 din TFUE. Pentru a încuraja încrederea reciprocă, spiritul de cooperare și o înțelegere reciprocă între statele membre, ar trebui stabilită sfera de aplicare a termenului „bun de patrimoniu național”, în cadrul articolului 36 din TFUE. Statele membre ar trebui de asemenea să faciliteze restituirea unui obiect cultural către statul membru al cărui teritoriu l-a părăsit în mod ilegal, indiferent de data aderării statului membru respectiv, și ar trebui să garanteze că restituirea obiectelor respective nu generează costuri nerezonabile. Statele membre ar trebui să poată returna alte obiecte culturale decât cele clasificate sau definite drept bunuri de patrimoniu național cu condiția respectării dispozițiilor relevante din TFUE, precum și obiecte culturale care au părăsit ilegal teritoriul înainte de 1 ianuarie 1993.

               (11)

               Este necesar să se intensifice cooperarea administrativă între statele membre pentru a favoriza o aplicare mai eficientă și uniformă a prezentei directive. Prin urmare, ar trebui să se prevadă ca autoritățile centrale să coopereze eficient unele cu celelalte și să facă schimb de informații cu privire la obiectele culturale care au părăsit ilegal teritoriul prin utilizarea Sistemului de informare al pieței interne (denumit în continuare „IMI”) prevăzut în Regulamentul (UE) nr. 1024/2012 al Parlamentului European și al Consiliului (6). Pentru a îmbunătăți punerea în aplicare a prezentei directive, ar trebui instituit un modul al sistemului IMI special conceput pentru obiectele culturale. Este de asemenea de dorit ca celelalte autorități competente ale statelor membre să utilizeze, pe cât posibil, același sistem.

               (12)

               Pentru a asigura protecția datelor cu caracter personal, cooperarea administrativă și schimbul de informații între autoritățile competente ar trebui să fie conforme normelor enunțate în Directiva 95/46/CE a Parlamentului European și a Consiliului (7) și, în măsura în care IMI este utilizat, în Regulamentul (UE) nr. 1024/2012. Definițiile utilizate în Directiva 95/46/CE și în Regulamentul (CE) nr. 45/2001 al Parlamentului European și al Consiliului (8) ar trebui să se aplice, de asemenea, în sensul prezentei directive.

               (13)

               Termenul pentru a verifica dacă obiectul cultural descoperit într-un alt stat membru constituie un obiect cultural în sensul Directivei 93/7/CEE a fost identificat ca fiind prea scurt în practică. Prin urmare, acesta ar trebui extins la șase luni. Un termen mai lung ar trebui să permită statelor membre să adopte măsurile adecvate pentru a conserva obiectul cultural și, după caz, să evite sustragerea acestuia de la procedura de restituire.

               (14)

               Termenul pentru exercitarea acțiunii în restituire ar trebui de asemenea extins la trei ani de la data la care statul membru al cărui teritoriu a fost părăsit în mod ilegal de obiectul cultural a luat cunoștință de locul în care se găsește obiectul cultural și de identitatea posesorului sau a deținătorului acestuia. Extinderea acestui termen ar trebui să faciliteze restituirea și să descurajeze părăsirea ilegală a bunurilor de patrimoniu național. Din motive de claritate, ar trebui să se precizeze că termenul de prescripție începe să curgă de la data la care autoritatea centrală a statului membru al cărui teritoriu a fost părăsit în mod ilegal de obiectul cultural a luat cunoștință de aceste informații.

               (15)

               Directiva 93/7/CEE prevede că acțiunea în restituire se prescrie în termen de 30 de ani de la data la care obiectul cultural a părăsit ilegal teritoriul statului membru. Cu toate acestea, în cazul obiectelor care fac parte din colecții publice și al obiectelor care aparțin unor inventare ale instituțiilor ecleziastice din statele membre în care aceste obiecte fac obiectul unei protecții speciale în conformitate cu legislația internă, acțiunile în restituire fac obiectul unui termen mai lung în anumite circumstanțe. Ca urmare a faptului că în statele membre pot exista dispoziții privind o protecție specială în temeiul legislației interne în ceea ce privește instituții religioase în afara celor ecleziastice, prezenta directivă ar trebui să se extindă și la respectivele instituții religioase.

               (16)

               În concluziile sale privind prevenirea și combaterea infracțiunilor împotriva obiectelor culturale, adoptate la 13-14 decembrie 2011, Consiliul a recunoscut necesitatea de a lua măsuri care să consolideze eficacitatea prevenirii criminalității care vizează obiectele culturale și a combaterii acestui fenomen. Acesta a recomandat Comisiei să ofere sprijinul său statelor membre pentru a proteja în mod eficient obiectele culturale în vederea prevenirii și a combaterii traficului și a promovării de măsuri complementare, după caz. În plus, Consiliul a recomandat statelor membre să aibă în vedere ratificarea Convenției UNESCO privind mijloacele de interzicere și prevenire a importului, exportului și transferului ilicit de proprietate a obiectelor culturale, semnată la Paris la 17 noiembrie 1970, și a Convenției UNIDROIT privind bunurile culturale furate sau exportate ilegal, semnată la Roma la 24 iunie 1995.

               (17)

               Este de dorit să se asigure faptul că toți actorii de pe piață dau dovadă de diligență în cadrul tranzacțiilor cu obiecte culturale. Consecințele achiziționării unui obiect cultural de proveniență ilegală nu vor fi cu adevărat disuasive decât în cazul în care plata despăgubirii este însoțită de obligația posesorului de a dovedi că a depus diligența necesară. Prin urmare, pentru a realiza obiectivele Uniunii de prevenire și combatere a traficului ilegal de obiecte culturale, prezenta directivă ar trebui să stipuleze că posesorul trebuie să prezinte probe care să ateste că a depus diligența necesară la achiziționarea obiectului, în scopul obținerii unei despăgubiri.

               (18)

               Ar fi de asemenea util ca orice persoană, în special actorii de pe piață, să poată accesa cu ușurință informațiile publice referitoare la obiectele culturale clasificate sau definite de statele membre ca bunuri de patrimoniu național. Statele membre ar trebui să încerce să faciliteze accesul la aceste informații publice.

               (19)

               Pentru a facilita o interpretare uniformă a noțiunii de diligență necesară, prezenta directivă ar trebui să stabilească criterii neexhaustive care trebuie luate în considerare pentru a determina dacă posesorul a depus diligența necesară la achiziționarea obiectului cultural.

               (20)

               Întrucât obiectivul prezentei directive, și anume de a permite restituirea obiectelor culturale clasificate sau definite drept bunuri de patrimoniu național care au părăsit ilegal teritoriul statelor membre, nu poate fi realizat în mod satisfăcător de către statele membre, însă, având în vedere amploarea și efectele sale, poate fi realizat mai bine la nivelul Uniunii, aceasta poate adopta măsuri, în conformitate cu principiul subsidiarității, astfel cum este prevăzut la articolul 5 din Tratatul privind Uniunea Europeană. În conformitate cu principiul proporționalității, astfel cum este enunțat la articolul menționat anterior, prezenta directivă nu depășește ceea ce este necesar pentru atingerea acestui obiectiv.

               (21)

               Deoarece sarcinile comitetului instituit prin Regulamentul (CE) nr. 116/2009 au rămas fără obiect din cauza suprimării anexei la Directiva 93/7/CEE, este necesar să se suprime în consecință referințele la comitetul menționat anterior. Totuși, pentru a menține platforma dedicată schimbului de experiență și de bune practici privind punerea în aplicare a prezentei directive între statele membre, Comisia ar trebui să instituie un grup de experți, alcătuit din experți provenind de la autoritățile centrale ale statelor membre însărcinate cu punerea în aplicare a prezentei directive, care ar trebui implicați, printre altele, în procesul de concepere a unui model special al sistemului IMI pentru obiectele culturale.

               (22)

               Având în vedere că anexa la Regulamentul (UE) nr. 1024/2012 conține o listă a dispozițiilor referitoare la cooperarea administrativă în actele Uniunii care sunt aplicate prin intermediul IMI, este necesar să se modifice anexa respectivă pentru a include prezenta directivă.

               (23)

               Obligația de a transpune prezenta directivă în dreptul intern trebuie să se limiteze la dispozițiile care reprezintă o modificare de fond în raport cu directivele anterioare. Obligația de a transpune dispozițiile neschimbate rezultă din directiva anterioară.

               (24)

               Prezenta directivă nu ar trebui să aducă atingere obligațiilor statelor membre privind termenele pentru transpunerea în dreptul intern a directivelor menționate în anexa I partea B,

         ADOPTĂ PREZENTA DIRECTIVĂ:
   Articolul 1
   Prezenta directivă se aplică restituirii obiectelor culturale clasificate sau definite de un stat membru ca numărându-se printre bunurile de patrimoniu național, astfel cum sunt menționate la articolul 2 punctul 1, care au părăsit ilegal teritoriul respectivului stat membru.
   Articolul 2
   În înțelesul prezentei directive, se aplică următoarele definiții:

               1.

               „obiect cultural” înseamnă un obiect clasificat sau definit de un stat membru, înainte sau după ce a părăsit ilegal teritoriul respectivului stat membru, ca numărându-se printre „bunurile de patrimoniu național cu valoare artistică, istorică sau arheologică”, în conformitate cu legislația sau procedurile administrative naționale în sensul articolului 36 din TFUE.

               2.

               „care a(u) părăsit ilegal teritoriul unui stat membru” înseamnă:

                           (a)

                           orice părăsire a teritoriului unui stat membru cu încălcarea legislației statului membru în cauză în domeniul protejării bunurilor de patrimoniu național sau cu încălcarea Regulamentului (CE) nr. 116/2009; sau

                           (b)

                           orice nereturnare, la sfârșitul perioadei unei expedieri temporare legale, sau orice altă încălcare a uneia dintre celelalte condiții ale acestei expedieri temporare;

               3.

               „stat membru solicitant” înseamnă statul membru al cărui obiect cultural a părăsit ilegal teritoriul său;

               4.

               „stat membru solicitat” înseamnă statul membru pe teritoriul căruia se găsește un obiect cultural care a părăsit ilegal teritoriul unui alt stat membru;

               5.

               „restituiref” înseamnă returnarea materială a obiectului cultural pe teritoriul statului membru solicitant;

               6.

               „posesor” înseamnă persoana care deține material obiectul cultural în numele său;

               7.

               „deținător” înseamnă persoana care deține material obiectul cultural în numele altcuiva;

               8.

               „colecții publice” înseamnă colecțiile clasificate drept publice conform legislației unui stat membru, care sunt proprietatea unui stat membru, a unei autorități locale sau regionale din statul membru respectiv sau a unei instituții situate pe teritoriul statului membru respectiv, o astfel de instituție fiind proprietatea acelui stat membru sau a unei autorități locale sau regionale, sau fiind finanțată în mod semnificativ de acesta sau de autoritatea locală sau regională respectivă.

         Articolul 3
   Obiectele culturale care au părăsit ilegal teritoriul unui stat membru sunt restituite în conformitate cu procedura și în condițiile prevăzute de prezenta directivă.
   Articolul 4
   Fiecare stat membru desemnează una sau mai multe autorități centrale pentru a exercita funcțiile prevăzute de prezenta directivă.
   Comisiei îi sunt comunicate de către statele membre toate autoritățile centrale pe care statele membre respective le desemnează în conformitate cu prezentul articol.
   Comisia publică lista respectivelor autorităților centrale, precum și schimbările referitoare la acestea, în Jurnalul Oficial al Uniunii Europene, seria C.
   Articolul 5
   Autoritățile centrale ale statelor membre cooperează și favorizează consultarea între autoritățile competente ale statelor membre. Statele membre asigură îndeplinirea în special a următoarelor sarcini:

               1.

               de a căuta, la cererea statului membru solicitant, un anumit obiect cultural care a părăsit ilegal teritoriul său și de a identifica posesorul și/sau deținătorul. Această cerere trebuie să cuprindă toate informațiile necesare pentru a facilita căutarea, în special cele privind localizarea efectivă sau prezumată a obiectului;

               2.

               de a notifica statele membre în cauză cu privire la descoperirea obiectelor culturale pe teritoriul lor și la existența unor motive întemeiate pentru a presupune că respectivele obiecte au părăsit ilegal teritoriul altui stat membru;

               3.

               de a permite autorităților competente ale statului membru solicitant să verifice dacă obiectul în cauză constituie un obiect cultural, cu condiția ca verificarea să fie efectuată în termen de șase luni de la data notificării prevăzute la punctul 2 Dacă această verificare nu este efectuată în termenul prevăzut, punctele 4 și 5 nu se mai aplică;

               4.

               de a lua în cooperare cu statul membru în cauză toate măsurile necesare pentru conservarea materială a obiectului cultural;

               5.

               de a evita, prin măsurile provizorii necesare, sustragerea obiectului cultural de la procedura de restituire;

               6.

               de a îndeplini rolul de intermediar între posesor și/sau deținător și statul membru solicitant în ceea ce privește restituirea. În acest scop, fără a aduce atingere articolului 6, autoritățile competente ale statului membru solicitat pot facilita mai întâi punerea în aplicare a unei proceduri de arbitraj, în conformitate cu legislația internă a statului membru solicitat și cu condiția ca statul membru solicitant și posesorul sau deținătorul să își exprime în mod formal acordul.

         Pentru a coopera și a se consulta, autoritățile centrale ale statelor membre utilizează un modul al Sistemul de informare al pieței interne (IMI) instituit prin Regulamentul (UE) nr. 1024/2012, special conceput pentru obiecte culturale. Acestea pot de asemenea utiliza IMI pentru a difuza informații relevante de la caz la caz privind obiecte culturale furate sau care au părăsit ilegal teritoriul lor. Statele membre decid cu privire la utilizarea IMI de către celelalte autorități competente în sensul prezentei directive.
   Articolul 6
   Statul membru solicitant poate introduce împotriva posesorului sau, în lipsa acestuia, împotriva deținătorului o acțiune în restituirea unui obiect cultural care a părăsit ilegal teritoriul său, pe lângă tribunalul competent al statului membru solicitat.
   Pentru a putea fi acceptat, actul introductiv al acțiunii în restituire trebuie să fie însoțit de:

               (a)

               un document care să descrie obiectul ce face obiectul cererii și care să ateste că acesta este un obiect cultural;

               (b)

               o declarație a autorităților competente ale statului membru solicitant, conform căreia obiectul cultural a părăsit ilegal teritoriul acestuia.

         Articolul 7
   Autoritatea centrală competentă a statului membru solicitant informează de îndată autoritatea centrală competentă a statului membru solicitat cu privire la introducerea acțiunii în restituire pentru a asigura restituirea obiectului în cauză.
   Autoritatea centrală competentă a statului membru solicitat informează de îndată autoritățile centrale ale celorlalte state membre.
   Schimbul de informații se efectuează prin intermediul IMI, în conformitate cu dispozițiile legale aplicabile privind protecția datelor cu caracter personal și a vieții private, fără a aduce atingere posibilității ca autoritățile centrale competente să utilizeze alte mijloace de comunicare în afara IMI.
   Articolul 8
   (1)   Legislația statelor membre dispune că acțiunea în restituire prevăzută de prezenta directivă se prescrie în termen de trei ani de la data la care autoritatea centrală competentă a statului membru solicitant a luat cunoștință de locul în care se găsește obiectul cultural și identitatea posesorului sau a deținătorului acestuia.
   În orice circumstanțe, acțiunea în restituire se prescrie în termen de treizeci de ani de la data la care obiectul cultural a părăsit ilegal teritoriul statului membru solicitant.
   Cu toate acestea, în cazul obiectelor care fac parte din colecțiile publice menționate la articolul 2 punctul 8 și al obiectelor care fac parte din inventarele instituțiilor ecleziastice sau al altor instituții religioase din statele membre în care aceste obiecte fac obiectul unei protecții speciale în conformitate cu legislația internă, acțiunea în restituire se prescrie în termen de 75 de ani, cu excepția cazurilor din statele membre în care acțiunea nu se prescrie sau în cazul unor acorduri bilaterale între statele membre care stabilesc un termen mai mare de 75 de ani.
   (2)   Acțiunea în restituire este inadmisibilă, în cazul în care părăsirea de către obiectul cultural a teritoriului statului membru solicitant nu mai este ilegală în momentul în care este introdusă acțiunea.
   Articolul 9
   Sub rezerva articolelor 8 și 14, instanța competentă dispune restituirea obiectului cultural respectiv, în cazul în care s-a stabilit că acesta este un obiect cultural în sensul articolului 2 punctul 1 și că scoaterea de pe teritoriul național s-a făcut în mod ilegal.
   Articolul 10
   În cazul în care se dispune restituirea obiectului, instanța competentă a statului membru solicitat acordă posesorului o despăgubire echitabilă în funcție de circumstanțele cazului în speță, cu condiția ca posesorul să dovedească faptul că a depus diligența necesară pentru achiziție.
   Pentru a determina dacă posesorul a depus diligența necesară, se ține cont de toate circumstanțele achiziției, în special de documentația privind proveniența obiectului, de autorizațiile de ieșire necesare în temeiul legislației statului membru solicitant, de natura părților, de prețul plătit, de eventuala consultare de către posesor a registrelor accesibile privind obiecte culturale furate și de orice informații pertinente pe care acesta ar fi putut să le obțină în mod rezonabil sau de orice alt demers pe care o persoană rezonabilă l-ar fi întreprins în aceleași circumstanțe.
   În caz de donație sau de succesiune, posesorul nu poate beneficia de un statut favorabil față de persoana de la care a achiziționat obiectul cu acest titlu.
   Statul membru solicitant trebuie să plătească respectiva despăgubire la restituire.
   Articolul 11
   Cheltuielile legate de executarea deciziei prin care se dispune restituirea obiectului cultural revin statului membru solicitant. Cheltuielile legate de măsurile menționate la articolul 5 punctul 4 sunt, de asemenea, suportate de statul membru solicitant.
   Articolul 12
   Plata despăgubirii echitabile menționate la articolul 10 și a cheltuielilor menționate la articolul 11 nu aduce atingere dreptului statului membru solicitant de a pretinde rambursarea acestor sume persoanelor responsabile de scoaterea în mod ilegal a obiectului cultural de pe teritoriul său.
   Articolul 13
   Proprietatea obiectului cultural după restituire este reglementată de legislația statului membru solicitant.
   Articolul 14
   Prezenta directivă nu se aplică decât obiectelor culturale care au părăsit ilegal teritoriul unui stat membru după 1 ianuarie 1993.
   Articolul 15
   (1)   Fiecare stat membru poate aplica sistemul prevăzut în prezenta directivă pentru restituirea obiectelor culturale diferite de cele definite la articolul 2 punctul 1.
   (2)   Fiecare stat membru poate aplica solicitărilor de restituire a obiectelor culturale care au părăsit ilegal teritoriul altor state membre înainte de 1 ianuarie 1993 sistemul prevăzut în prezenta directivă.
   Articolul 16
   Prezenta directivă nu aduce atingere acțiunilor civile sau penale pe care le pot introduce, conform dreptului intern al statelor membre, statul membru solicitant și/sau proprietarul căruia i-a fost furat un obiect cultural.
   Articolul 17
   (1)   Până la 18 decembrie 2015 și ulterior din cinci în cinci ani, statele membre transmit Comisiei un raport privind aplicarea prezentei directive.
   (2)   Din cinci în cinci ani, Comisia prezintă Parlamentului European, Consiliului și Comitetului Economic și Social European un raport de evaluare a aplicării și a eficacității prezentei directive. Raportul se însoțește, dacă este necesar, de propuneri adecvate.
   Articolul 18
   În anexa la Regulamentul (UE) nr. 1024/2012, se adaugă următorul punct:

                  „8.

                  Directiva 2014/60/UE a Parlamentului European și a Consiliului din 15 mai 2014 privind restituirea obiectelor culturale care au părăsit ilegal teritoriul unui stat membru și de modificare a Regulamentului (UE) nr. 1024/2012 (9): articolele 5 și 7.

   Articolul 19
   (1)   Până la 18 decembrie 2015, statele membre pun în aplicare actele cu putere de lege și actele administrative necesare pentru a se conforma cu: articolul 2 punctul 1, articolul 5 primul paragraf punctul 3 și al doilea paragraf, articolul 7 al treilea paragraf, articolul 8 alineatul (1), articolul 10 primul și al doilea paragraf și articolul 17 alineatul (1) din prezenta directivă.
   Statele membre comunică imediat Comisiei textul măsurilor respective.
   Atunci când statele membre adoptă măsurile respective, ele conțin o trimitere la prezenta directivă sau sunt însoțite de o asemenea trimitere la data publicării lor oficiale. De asemenea, ele conțin o mențiune conform căreia trimiterile, efectuate în cuprinsul actelor cu putere de lege și al actelor administrative în vigoare, la directiva abrogată prin prezenta directivă se înțeleg ca trimiteri la prezenta directivă. Statele membre stabilesc modalitatea de efectuare a acestei trimiteri și formularea acestei mențiuni.
   (2)   Comisiei îi sunt comunicate de către statele membre textele principalelor dispoziții de drept intern pe care le adoptă în domeniul reglementat de prezenta directivă.
   Articolul 20
   Directiva 93/7/CEE, astfel cum a fost modificată prin directivele prevăzute în anexa I partea A, se abrogă cu efect de la 19 decembrie 2015, fără a aduce atingere obligațiilor statelor membre privind termenele de transpunere în dreptul intern a directivelor menționate în anexa I partea B.
   Trimiterile la directiva abrogată se înțeleg ca trimiteri la prezenta directivă și se citesc în conformitate cu tabelul de corespondență din anexa II.
   Articolul 21
   Prezenta directivă intră în vigoare în a douăzecea zi de la data publicării în Jurnalul Oficial al Uniunii Europene.
   Articolul 2 punctele 2 și 8, articolele 3 și 4, articolul 5 primul paragraf punctele 1, 2 și 4-6, articolul 6, articolul 7 primul și al doilea paragraf, articolul 8 alineatul (2), articolul 9, articolul 10 al treilea și al patrulea paragraf și articolele 11-16 se aplică începând cu 19 decembrie 2015.
   Articolul 22
   Prezenta directivă se adresează statelor membre.

      Adoptată la Bruxelles, 15 mai 2014.

            Pentru Parlamentul European

            Președintele

         M. SCHULZ

            Pentru Consiliu

            Președintele

         D. KOURKOULAS

      (1)  Poziția Parlamentului European din 16 aprilie 2014 (nepublicată încă în Jurnalul Oficial) și Decizia Consiliului din 8 mai 2014.

      (2)  Directiva 93/7/CEE a Consiliului din 15 martie 1993 privind restituirea bunurilor culturale care au părăsit ilegal teritoriul unui stat membru (JO L 74, 27.3.1993, p. 74).

      (3)  Directiva 96/100/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 17 februarie 1997 de modificare a anexei la Directiva 93/7/CEE privind restituirea bunurilor culturale care au părăsit ilegal teritoriul unui stat membru (JO L 60, 1.3.1997, p. 59).

      (4)  Directiva 2001/38/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 5 iunie 2001 de modificare a Directivei 93/7/CEE a Consiliului privind restituirea bunurilor culturale care au părăsit ilegal teritoriul unui stat membru (JO L 187, 10.7.2001, p. 43).

      (5)  Regulamentul (CE) nr. 116/2009 al Consiliului din 18 decembrie 2008 privind exportul bunurilor culturale (JO L 39, 10.2.2009, p. 1).

      (6)  Regulamentul (UE) nr. 1024/2012 al Parlamentului European și al Consiliului din 25 octombrie 2012 privind cooperarea administrativă prin intermediul Sistemului de informare al pieței interne și de abrogare a Deciziei 2008/49/CE a Comisiei („Regulamentul IMI”) (JO L 316, 14.11.2012, p. 1).

      (7)  Directiva 95/46/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 24 octombrie 1995 privind protecția persoanelor fizice în ceea ce privește prelucrarea datelor cu caracter personal și libera circulație a acestor date (JO L 281, 23.11.1995, p. 74).

      (8)  Regulamentul (CE) nr. 45/2001 al Parlamentului European și al Consiliului din 18 decembrie 2000 privind protecția persoanelor fizice cu privire la prelucrarea datelor cu caracter personal de către instituțiile și organele comunitare și privind libera circulație a acestor date (JO L 8, 12.1.2001, p. 1).

      ANEXA I
      PARTEA A

         Directiva abrogată cu lista modificărilor sale succesive

      (menționate la articolul 20)

                  Directiva 93/7/CEE a Consiliului

                  (JO L 74, 27.3.1993, p. 74).

                  Directiva 96/100/CE a Parlamentului European și a Consiliului

                  (JO L 60, 1.3.1997, p. 59).

                  Directiva 2001/38/CE a Parlamentului European și a Consiliului

                  (JO L 187, 10.7.2001, p. 43).

            PARTEA B

         Lista termenelor de transpunere în dreptul intern

      (menționate la articolul 20)

                  Directiva

                  Termen de transpunere

                  93/7/CEE

                  15.12.1993 (15.3.1994 pentru Belgia, Germania și Țările de Jos)

                  96/100/CE

                  1.9.1997

                  2001/38/CE

                  31.12.2001

      ANEXA II
      Tabel de corespondență

                  Directiva 93/7/CEE

                  Prezenta directivă

                  —

                  Articolul 1

                  Articolul 1 punctul 1 prima liniuță

                  Articolul 2 punctul 1

                  Articolul 1 punctul 1 a doua liniuță, cuvintele introductive

                  —

                  Articolul 1 punctul 1 a doua liniuță prima subliniuță prima teză

                  —

                  Articolul 1 punctul 1 a doua liniuță prima subliniuță a doua teză

                  Articolul 2 punctul 8

                  Articolul 1 punctul 1 a doua liniuță a doua subliniuță

                  —

                  Articolul 1 punctul 2 prima liniuță

                  Articolul 2 punctul 2 litera (a)

                  Articolul 1 punctul 2 a doua liniuță

                  Articolul 2 punctul 2 litera (b)

                  Articolul 1 punctele 3-7

                  Articolul 2 punctele 3-7

                  Articolul 2

                  Articolul 3

                  Articolul 3

                  Articolul 4

                  Articolul 4 fraza introductivă

                  Articolul 5 primul paragraf fraza introductivă

                  Articolul 4 punctele 1 și 2

                  Articolul 5 primul paragraf punctele (1) și (2)

                  Articolul 4 punctul 3

                  Articolul 5 primul paragraf punctul (3)

                  Articolul 4 punctele 4-6

                  Articolul 5 primul paragraf punctele (4)-(6)

                  —

                  Articolul 5 al doilea paragraf

                  Articolul 5 primul paragraf

                  Articolul 6 primul paragraf

                  Articolul 5 al doilea paragraf prima liniuță

                  Articolul 6 al doilea paragraf litera (a)

                  Articolul 5 al doilea paragraf a doua liniuță

                  Articolul 6 al doilea paragraf litera (b)

                  Articolul 6 primul paragraf

                  Articolul 7 primul paragraf

                  Articolul 6 al doilea paragraf

                  Articolul 7 al doilea paragraf

                  —

                  Articolul 7 al treilea paragraf

                  Articolul 7 alineatele (1) și (2)

                  Articolul 8 alineatele (1) și (2)

                  Articolul 8

                  Articolul 9

                  Articolul 9 primul paragraf

                  Articolul 10 primul paragraf

                  Articolul 9 al doilea paragraf

                  —

                  —

                  Articolul 10 al doilea paragraf

                  Articolul 9 al treilea și al patrulea paragraf

                  Articolul 10 al treilea și al patrulea paragraf

                  Articolele 10-15

                  Articolele 11-16

                  Articolul 16 alineatele (1) și (2)

                  Articolul 17 alineatele (1) și (2)

                  Articolul 16 alineatul (3)

                  —

                  Articolul 16 alineatul (4)

                  —

                  Articolul 17

                  —

                  —

                  Articolul 18

                  Articolul 18

                  Articolul 19

                  —

                  Articolul 20

                  —

                  Articolul 21

                  Articolul 19

                  Articolul 22

                  Anexă

                  —

                  —

                  Anexa I

                  —

                  Anexa II


title: Directiva Consiliului din 26 mai 1986 de apropiere a legislațiilor statelor membre cu privire la prizele de putere ale tractoarelor agricole și ale tractoarelor forestiere pe roți și la protecția acestora

text:
               13/Volumul 07

               RO

               Jurnalul Ofícial al Uniunii Europene

               145

         31986L0297

               L 186/19

               JURNALUL OFÍCIAL AL UNIUNII EUROPENE

      DIRECTIVA CONSILIULUI

   din 26 mai 1986
   de apropiere a legislațiilor statelor membre cu privire la prizele de putere ale tractoarelor agricole și ale tractoarelor forestiere pe roți și la protecția acestora
   (86/297/CEE)
   CONSILIUL COMUNITĂȚILOR EUROPENE,
   având în vedere Tratatul de instituire a Comunității Economice Europene, în special articolul 100,
   având în vedere propunerea Comisiei (1),
   având în vedere avizul Adunării (2),
   având în vedere avizul Comitetului Economic și Social (3),
   întrucât cerințele tehnice pe care trebuie să le îndeplinească tractoarele agricole sau forestiere pe roți în temeiul legislațiilor naționale se referă, inter alia, la priza de putere și la protecția acesteia;
   întrucât aceste cerințe diferă de la un stat membru la altul; întrucât este, prin urmare, necesar ca aceleași cerințe să fie adoptate de către toate statele membre, fie în completarea, fie în locul reglementărilor lor actuale, în primul rând pentru a permite punerea în aplicare, pentru fiecare tip de tractor, a procedurii de omologare CEE de tip care face obiectul Directivei 74/150/CEE a Consiliului din 4 martie 1974 de apropiere a legislațiilor statelor membre cu privire la omologarea tractoarelor agricole sau forestiere pe roți (4), astfel cum a fost modificată ultima dată prin Actul de aderare a Spaniei și a Portugaliei;
   întrucât Rezoluția Consiliului din 29 iunie 1978 privind un program de acțiune al Comunităților Europene în materie de siguranță și sănătate la locul de muncă (5) prevede aplicarea principiilor de prevenire a accidentelor în conceperea și realizarea utilajelor, inclusiv a celor din sectorul agricol; întrucât cerințele privind prizele de putere și protecția acestora sunt factori de siguranță;
   întrucât apropierea legislațiilor interne privind tractoarelor agricole sau forestiere pe roți presupune ca statele membre să recunoască controalele efectuate de fiecare dintre ele pe baza unor cerințe comune,
   ADOPTĂ PREZENTA DIRECTIVĂ:
   Articolul 1
   (1)   Se înțelege prin „tractor agricol sau forestier” orice vehicul cu motor, pe roți sau șenile, care are cel puțin două axe, a cărui funcție constă în mod esențial în forța sa de tracțiune și care este special conceput pentru tractarea, împingerea, purtarea sau acționarea anumitor utilaje, mașini sau remorci destinate să fie utilizate în exploatarea agricolă sau forestieră. Acesta poate fi amenajat pentru a transporta o încărcătură și însoțitori.
   (2)   Prezenta directivă se aplică numai tractoarelor menționate la alineatul (1), montate pe pneuri, care au două axe și o viteză maximă prin construcție cuprinsă între 6 și 30 km/h.
   Articolul 2
   Statele membre nu pot refuza omologarea CEE sau omologarea la scară națională a unui tractor, nici refuza sau interzice vânzarea, înmatricularea, punerea în circulație sau utilizarea unui tractor din motive privind priza de putere a acestuia, în cazul în care aceasta îndeplinește cerințele prevăzute la anexa I.
   Articolul 3
   Prezenta directivă nu aduce atingere capacității statelor membre de a prescrie, cu respectarea tratatului, cerințele pe care le consideră necesare pentru a asigura protecția muncitorilor în timpul utilizării tractoarelor respective, atât timp cât acest lucru nu implică modificarea prizelor de putere și a protecției acestora în raport cu specificațiile prezentei directive.
   Articolul 4
   Modificările necesare pentru adaptarea la progresul tehnic a cerințelor din anexa I și modelul de anexă la fișa de omologare CEE, menționată la anexa II, se adoptă în conformitate cu procedura prevăzută la articolul 13 din Directiva 74/150/CEE.
   Articolul 5
   (1)   Statele membre pun în aplicare actele cu putere de lege și actele administrative necesare pentru a se conforma prezentei directive în termen de 18 luni de la notificarea sa. Statele membre informează de îndată Comisia cu privire la aceasta. Cu toate acestea, cerințele menționate la punctul 5.2 din anexa I sunt aplicabile începând cu 1 octombrie 1995.
   (2)   Comisiei îi sunt comunicate de statele membre textele principalelor dispoziții de drept intern pe care le adoptă în domeniul reglementat de prezenta directivă.
   Articolul 6
   Prezenta directivă se adresează statelor membre.

      Adoptată la Bruxelles, 26 mai 1986.

            Pentru Consiliu

            Președintele

         G. BRAKS

      (1)  JO C 164, 23.6.1983, p. 5.

      (2)  JO C 307, 14.11.1983, p. 104.

      (3)  JO C 341, 19.12.1983, p. 2.

      (4)  JO L 84, 28.3.1974, p. 10.

      (5)  JO C 165, 11.7.1978, p. 3.
   ANEXA I
   DEFINIȚIA ȘI SFERA DE APLICARE, CEREREA DE OMOLOGARE CEE, OMOLOGAREA CEE, TIPURI DE PRIZE DE PUTERE ȘI CERINȚELE DE CONSTRUCȚIE ȘI DE AMPLASARE ALE ACESTORA ȘI A SCUTURILOR DE PROTECȚIE ALE ACESTORA
   1.   DEFINIȚIE ȘI SFERA DE APLICARE

               1.1.

               Se înțelege prin „priză de putere” partea terminală a arborelui de transmisie a tractorului destinat să transmită mișcarea unei mașini.

               1.2.

               Dispozițiile prezentei directive nu se aplică decât prizelor de putere definite la punctul 1.1 și situate în spatele tractorului. Cu toate acestea, punctul 5.2 nu se aplică decât tractoarelor care au o distanță minimă fixă sau reglabilă la una dintre axele motoare de cel puțin 1 150 mm.

         2.   CEREREA DE OMOLOGARE CEE

               2.1.

               Cererea de omologare CEE pentru un tip de tractor în ceea ce privește priza de putere a acestuia și protecția acesteia trebuie prezentată de către constructorul tractorului sau de către reprezentantul autorizat al acestuia.

               2.2.

               Aceasta trebuie să fie însoțită de desene, în trei exemplare, la o scară adecvată și suficient de detaliată, ale componentelor tractorului menționate în cerințele prezentei directive.

               2.3.

               Un tractor reprezentativ pentru tipul care urmează să fie omologat sau componenta (componentele) tractorului considerată (considerate) ca fiind esențială (esențiale) pentru efectuarea controalelor prevăzute de prezenta directivă trebuie prezentate serviciului tehnic însărcinat cu omologarea.

         3.   OMOLOGAREA CEE

               3.1.

               O fișă conformă cu modelul prevăzut la anexa II se anexează fișei de omologare pentru fiecare omologare acordată sau refuzată.

         4.   TIPURI DE PRIZE DE PUTERE
   4.1.   Caracteristicile prizei de putere trebuie să fie conforme cu unul dintre tipurile descrise în tabelul 1:
   TABELUL 1
   Caracteristicile tipurilor de prize de putere

               Tipul

               Diametrul nominal (mm)

               Număr de caneluri

               Viteza nominală de rotație a prizei de putere (rpm.) (1)

               1

               35

               6

               caneluri drepte

               540 și/sau 1 000

               2

               35

               21

               caneluri în desfășurare

               3

               45

               20

         4.2.   Viteza de rotație a prizei de putere trebuie să poată fi menținută prin mijloace adecvate.
   4.3.   În cazul în care este prevăzut mai mult de un raport între regimul motorului și viteza de rotație a prizei de putere, orice modificare de raport trebuie să fie perceptibilă. În afară de aceasta, trebuie luate măsuri concrete în momentul construirii lor pentru a se asigura că nu se poate produce o modificare de raport neintenționată, în special pentru a se trece la o viteză de rotație superioară. Această măsură de securitate trebuie să fie activată la fiecare anclanșare.
   4.4.   În fiecare moment, viteza de rotație nominală aleasă pentru priza de putere este indicată în mod clar.
   5.   CERINȚE DE CONSTRUCȚIE ȘI DE AMPLASARE
   5.1.   Sensul de rotație al prizei de putere spate
   Sensul de rotație este cel al acelor de ceasornic, în sensul de înaintare a tractorului.
   5.2.   Zona de degajare din jurul prizei de putere
   Zona de degajare din jurul prizei de putere trebuie să fie în conformitate cu schemele din figura 1 și cu dimensiunile prevăzute în tabelul 2.

   TABELUL 2
   Dimensiunile zonei de degajare

               Tipul

               a min.

               b max.

               c max.

               f min.

               g min.

               i min.

               R sferei max.

               α min.

               1

               76

               80

               60

               120

               240

               280

               76

               55o

               2

               3

               89

               100

               65

               145

               290

               295

               89

               51o

         5.3.   Protecția prizelor de putere
   5.3.1   Protecție

               5.3.1.1.

               Priza de putere trebuie protejată printr-un scut fixat pe tractor care să acopere cel puțin partea superioară și cele două părți laterale ale prizei, așa cum se indică în figura 2, sau prin alt sistem care să asigure o protecție similară, de exemplu, atunci când priza de putere este amplasată într-o încastrare care face parte din tractor sau este format dintr-un element separat (lagărul cârligelor, capul atelajului etc.).

               5.3.1.2.

               Dimensiunile scutului de protecție sunt stabilite în tabelul 3 în funcție de tipul prizei de putere.

               5.3.1.3.

               O apărătoare suplimentară nerotativă trebuie, în afară de aceasta, să acopere complet priza de putere și trebuie livrată o dată cu tractorul pentru protecția prizei atunci când aceasta nu este utilizată.

         5.3.2.   Caracteristicile scuturilor de protecție
   5.3.2.1.   Scutul de protecție trebuie astfel conceput încât utilizarea și întreținerea tractorului să nu fie stânjenite (sau să fie facilitate).
   Întreținerea trebuie să se realizeze fără înlăturarea apărătoarei.
   5.3.2.2.   Materialele utilizate trebuie să fie rezistente la intemperii, să nu își piardă calitatea mecanică în condiții de frig și să fie suficient de solide.
   5.3.2.3.   Scutul protector nu trebuie să prezinte vârfuri sau închideri cu muchii; nu trebuie să prezinte orificii al căror diametru sau a căror latură este mai mare de 8 mm, în afară de cel care este necesar pentru fixarea lanțului apărătoarei arborelui de transmisie cardanic, și trebuie să poată suporta o greutate de 120 daN, exceptând cazul în care scutul nu este conceput pentru a putea fi utilizat ca treaptă.

   TABELUL 3
   Dimensiunile scutului de protecție al prizei de putere

               Tipul

               Dimensiunea scutului de protecție (2)

               (mm)

               a

               b ± 5

               c ± 5

               d ± 5

               1

               70

               125

               85

               285

               2

               70

               125

               85

               285

               3

               80

               150

               100

               300

      (1)  Cu excepția prizelor de putere a căror viteză de rotație este legată de viteza tractorului.

      (2)  Pentru tractoarele cu doi arbori spate ai prizei de putere, dimensiunile b și/sau d pot fi ajustate pentru a menține zone de degajare echivalente între arbori și scutul de protecție.
   ANEXA II
   MODEL


title: Directiva 2011/81/UE a Comisiei din 20 septembrie 2011 de modificare a Directivei 98/8/CE a Parlamentului European și a Consiliului în vederea includerii deltametrinului ca substanță activă în anexa I la directivă  Text cu relevanță pentru SEE

text:
               21.9.2011

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               L 243/16

         DIRECTIVA 2011/81/UE A COMISIEI
   din 20 septembrie 2011
   de modificare a Directivei 98/8/CE a Parlamentului European și a Consiliului în vederea includerii deltametrinului ca substanță activă în anexa I la directivă
   (Text cu relevanță pentru SEE)
   COMISIA EUROPEANĂ,
   având în vedere Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene,
   având în vedere Directiva 98/8/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 16 februarie 1998 privind comercializarea produselor biocide (1), în special articolul 16 alineatul (2) al doilea paragraf,
   întrucât:

               (1)

               Regulamentul (CE) nr. 1451/2007 al Comisiei din 4 decembrie 2007 privind a doua etapă a programului de lucru de 10 ani prevăzut la articolul 16 alineatul (2) din Directiva 98/8/CE a Parlamentului European și a Consiliului privind introducerea pe piață a produselor biocide (2) stabilește o listă a substanțelor active care urmează să fie evaluate în vederea unei posibile includeri în anexa I, IA sau IB la Directiva 98/8/CE. Lista respectivă include deltametrinul.

               (2)

               În temeiul Regulamentului (CE) nr. 1451/2007, deltametrinul a fost evaluat în conformitate cu articolul 11 alineatul (2) din Directiva 98/8/CE pentru utilizarea în tipul de produs 18, insecticide, acaricide și produse pentru combaterea altor artropode, definit în anexa V la directiva menționată.

               (3)

               Suedia a fost desemnată stat membru raportor și a prezentat Comisiei, la 27 iunie 2008, raportul autorității competente, însoțit de o recomandare, în conformitate cu articolul 14 alineatele (4) și (6) din Regulamentul (CE) nr. 1451/2007.

               (4)

               Raportul autorității competente a fost analizat de statele membre și de Comisie. În conformitate cu articolul 15 alineatul (4) din Regulamentul (CE) nr. 1451/2007, concluziile examinării au fost incluse într-un raport de evaluare, în cadrul Comitetului permanent pentru produse biocide, la 6 mai 2011.

               (5)

               În urma evaluărilor, se poate estima că produsele biocide care sunt utilizate ca insecticide, acaricide și produse pentru combaterea altor artropode și care conțin deltametrin îndeplinesc cerințele prevăzute la articolul 5 din Directiva 98/8/CE. Prin urmare, este oportun să se includă deltametrinul în anexa I la directiva respectivă.

               (6)

               Nu au fost evaluate toate utilizările posibile la nivelul Uniunii. Prin urmare, este necesar ca statele membre să evalueze utilizările sau scenariile de expunere și riscurile pentru grupele de populație și compartimentele de mediu care nu au fost abordate în mod reprezentativ în cadrul evaluării riscurilor la nivelul Uniunii și să se asigure, în momentul autorizării unui produs, că se iau măsuri adecvate sau se impun condiții specifice pentru a reduce la niveluri acceptabile riscurile identificate.

               (7)

               Având în vedere riscurile identificate pentru ecosistemele acvatice atunci când produsele sunt utilizate în scopul tratamentelor pentru realizarea de bariere în spații interioare, generând un anumit nivel de emisii în stațiile de epurare a apelor uzate, este oportun să se dispună ca produsele să nu fie autorizate pentru utilizări care generează astfel de emisii, cu excepția cazului în care sunt prezentate date care demonstrează că produsul respectă cerințele de la articolul 5 din Directiva 98/8/EC și din anexa VI la aceasta, dacă este necesar prin adoptarea unor măsuri corespunzătoare de reducere a riscurilor.

               (8)

               Dispozițiile prezentei directive trebuie să se aplice simultan în toate statele membre pentru a asigura, pe piața Uniunii Europene, tratamentul egal al produselor biocide care conțin substanța activă deltametrin, precum și pentru a facilita funcționarea corespunzătoare a pieței produselor biocide în general.

               (9)

               Este necesar să se prevadă un interval de timp rezonabil înainte de includerea unei substanțe active în anexa I la Directiva 98/8/CE, pentru a permite statelor membre și părților interesate să se pregătească în vederea respectării noilor cerințe și pentru a garanta că solicitanții care au pregătit dosare pot beneficia pe deplin de perioada de 10 ani de protecție a datelor, care, în conformitate cu articolul 12 alineatul (1) litera (c) punctul (ii) din Directiva 98/8/CE, începe de la data includerii.

               (10)

               După includere, este necesar să se acorde statelor membre un interval de timp rezonabil pentru a pune în aplicare articolul 16 alineatul (3) din Directiva 98/8/CE.

               (11)

               Prin urmare, Directiva 98/8/CE trebuie modificată în consecință.

               (12)

               Măsurile prevăzute de prezenta directivă sunt conforme cu avizul Comitetului permanent pentru produse biocide,

         ADOPTĂ PREZENTA DIRECTIVĂ:
   Articolul 1
   Anexa I la Directiva 98/8/CE se modifică în conformitate cu anexa la prezenta directivă.
   Articolul 2
   (1)   Statele membre adoptă și publică, până la 30 septembrie 2012 cel târziu, actele cu putere de lege și actele administrative necesare pentru a se conforma prezentei directive.
   Statele membre aplică aceste acte începând cu 1 octombrie 2013.
   Atunci când statele membre adoptă actele menționate, acestea trebuie să conțină o trimitere la prezenta directivă sau să fie însoțite de o astfel de trimitere la data publicării lor oficiale. Statele membre stabilesc modalitatea de efectuare a acestei trimiteri.
   (2)   Comisiei îi sunt comunicate de către statele membre textele principalelor dispoziții de drept intern pe care le adoptă în domeniul reglementat de prezenta directivă.
   Articolul 3
   Prezenta directivă intră în vigoare în a douăzecea zi de la data publicării în Jurnalul Oficial al Uniunii Europene.
   Articolul 4
   Prezenta directivă se adresează statelor membre.

      Adoptată la Bruxelles, 20 septembrie 2011.

            Pentru Comisie

            Președintele

         José Manuel BARROSO

      (1)  JO L 123, 24.4.1998, p. 1.

      (2)  JO L 325, 11.12.2007, p. 3.

      ANEXĂ
      În anexa I la Directiva 98/8/CE, se introduce următoarea rubrică:

                     Nr.

                     Denumire comună

                     Denumirea IUPAC
                     numere de identificare

                     Puritatea minimă a substanței active din produsul biocid introdus pe piață

                     Data includerii

                     Termen limită pentru punerea în conformitate cu articolul 16 alineatul (3) [exceptând produsele care conțin mai mult de o substanță activă, pentru care termenul de punere în conformitate cu articolul 16 alineatul (3) este cel prevăzut în ultima decizie de includere cu privire la substanțele active ale acestor produse]

                     Data expirării includerii

                     Tipul de produs

                     Dispoziții specifice (1)

                     „49

                     deltametrin

                     (S)-α-cian-3-fenoxibenzil (1R,3R)-3-(2,2-dibromovinil)-2,2-dimetilciclopropan carboxilat
                     Nr. CAS: 52918-63-5
                     Nr. CE: 258-256-6

                     985 g/kg

                     1 octombrie 2013

                     30 septembrie 2015

                     30 septembrie 2023

                     18

                     În momentul analizării cererii de autorizare a unui produs în conformitate cu articolul 5 și cu anexa VI, statele membre evaluează, atunci când sunt relevante pentru produsul respectiv, utilizările sau scenariile de expunere și riscurile pentru grupele de populație și compartimentele de mediu care nu au fost abordate în mod reprezentativ în cadrul evaluării riscurilor la nivelul Uniunii.
                     Produsele nu se autorizează pentru tratamente în spații interioare în urma cărora se generează, în stațiile de epurare a apelor uzate, emisii pentru care evaluarea la nivelul Uniunii a indicat riscuri inacceptabile, cu excepția cazului în care sunt prezentate date care demonstrează că produsul respectă cerințele de la articolul 5 și din anexa VI, dacă este necesar prin adoptarea unor măsuri corespunzătoare de reducere a riscurilor.”

         (1)  În vederea aplicării principiilor comune din anexa VI, conținutul și concluziile rapoartelor de evaluare sunt disponibile pe site-ul web al Comisiei: http://ec.europa.eu/comm/environment/biocides/index.htm.


title: Directiva 2012/39/UE a Comisiei din 26 noiembrie 2012 de modificare a Directivei 2006/17/CE în ceea ce privește anumite cerințe tehnice pentru testarea țesuturilor și a celulelor umane  Text cu relevanță pentru SEE

text:
               27.11.2012

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               L 327/24

         DIRECTIVA 2012/39/UE A COMISIEI
   din 26 noiembrie 2012
   de modificare a Directivei 2006/17/CE în ceea ce privește anumite cerințe tehnice pentru testarea țesuturilor și a celulelor umane
   (Text cu relevanță pentru SEE)
   COMISIA EUROPEANĂ,
   având în vedere Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene,
   având în vedere Directiva 2004/23/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 31 martie 2004 privind stabilirea standardelor de calitate și securitate pentru donarea, obținerea, controlul, prelucrarea, conservarea, stocarea și distribuirea țesuturilor și a celulelor umane (1), în special articolul 28 litera (e),
   întrucât:

               (1)

               Directiva 2006/17/CE a Comisiei din 8 februarie 2006 de punere în aplicare a Directivei 2004/23/CE a Parlamentului European și a Consiliului în ceea ce privește anumite cerințe tehnice pentru donarea, obținerea și testarea țesuturilor și a celulelor umane (2) prevede că testarea referitoare la anticorpul HTLV-I trebuie efectuată în cazul donatorilor care trăiesc în zone cu incidență ridicată sau care provin din acestea ori cu parteneri sexuali care provin din zonele respective sau în cazul în care părinții donatorului provin din zonele respective. Această testare este necesară atât în cazul donatorilor de celule reproductive, în conformitate cu anexa III la Directiva 2006/17/CE, cât și în cazul altor donatori, în conformitate cu anexa II la directiva respectivă.

               (2)

               Dovezi științifice recente furnizate de Centrul European de Prevenire și Control al Bolilor (ECDC) și experiența practică au arătat că este foarte dificil, în stadiul actual al cunoștințelor științifice, să se determine ce este o zonă cu incidență ridicată de HTLV-I. Astfel, această cerință de testare nu este pusă în aplicare în mod uniform.

               (3)

               „Incidența” măsoară frecvența apariției de noi cazuri ale unei boli sau afecțiuni, în timp ce „prevalența” reprezintă proporția unei populații afectate de o anumită boală la un anumit moment. În practică, datele referitoare la prevalență sunt disponibile într-o mai mare măsură decât datele referitoare la incidență. În plus, prevalența este o măsură mai relevantă decât incidența atunci când se evaluează impactul unei boli cronice în interiorul unei comunități și nevoile subsecvente. Prin urmare, este necesar să se înlocuiască trimiterile la incidența ridicată cu trimiteri la prevalența ridicată, pentru a garanta o punere în aplicare mai coerentă a cerințelor de testare referitoare la HTLV-I în toate statele membre.

               (4)

               Punctul 4.2 din anexa III la Directiva 2006/17/CE prevede că probele de sânge trebuie obținute în momentul fiecărei donări de celule reproductive, atât în cazul unei donări între parteneri (nedestinate utilizării directe), cât și în cazul unei donări care nu are loc între parteneri.

               (5)

               În ceea ce privește donarea de celule reproductive între parteneri, dovezi științifice recente au demonstrat că solicitarea unei testări la intervale de timp fixe de maximum 24 de luni nu ar diminua nivelul de siguranță al celulelor în cauză, atât timp cât centrele de țesuturi care utilizează tehnologia de reproducere asistată aplică sisteme de siguranță și de calitate adecvate, în conformitate cu articolul 16 din Directiva 2004/23/CE. În aceste intervale de timp, rezultatele testării anterioare efectuate pe același donator pot fi considerate fiabile.

               (6)

               Testarea efectuată în momentul fiecărei donări nu îmbunătățește siguranța celulelor reproductive donate între parteneri, iar experiența practică arată că această cerință este costisitoare și împovărătoare atât pentru pacienți, cât și pentru sistemele de sănătate. Prin urmare, pentru a acționa într-o manieră mai proporțională față de obiectivul de siguranță urmărit, este necesar să se permită statelor membre să solicite o testare la intervale de timp fixe, cu o durată maximă de 24 de luni, în loc de testarea efectuată în momentul fiecărei donări.

               (7)

               Măsurile prevăzute în prezenta directivă sunt conforme cu avizul comitetului instituit în temeiul articolului 29 din Directiva 2004/23/CE,

         ADOPTĂ PREZENTA DIRECTIVĂ:
   Articolul 1
   Anexele II și III la Directiva 2006/17/CE se modifică în conformitate cu anexa la prezenta directivă.
   Articolul 2
   (1)   Statele membre pun în aplicare actele cu putere de lege și actele administrative necesare în vederea conformării cu prezenta directivă până la data de 17 iunie 2014 cel târziu. Statele membre comunică Comisiei textul acestor acte.
   Atunci când statele membre adoptă aceste acte, ele cuprind o trimitere la prezenta directivă sau sunt însoțite de o astfel de trimitere la data publicării lor oficiale. Statele membre stabilesc modalitatea de efectuare a acestei trimiteri.
   (2)   Statele membre comunică Comisiei textul principalelor dispoziții de drept intern pe care le adoptă în domeniul reglementat de prezenta directivă.
   Articolul 3
   Prezenta directivă intră în vigoare în a douăzecea zi de la data publicării în Jurnalul Oficial al Uniunii Europene.
   Articolul 4
   Prezenta directivă se adresează statelor membre.

      Adoptată la Bruxelles, 26 noiembrie 2012.

            Pentru Comisie

            Președintele

         José Manuel BARROSO

      (1)  JO L 102, 7.4.2004, p. 48.

      (2)  JO L 38, 9.2.2006, p. 40.

      ANEXĂ
      Anexele II și III la Directiva 2006/17/CE se modifică după cum urmează:

                  1.

                  În anexa II, punctul 1.2 se înlocuiește cu următorul text:

                              „1.2.

                              Testarea referitoare la anticorpul HTLV-I trebuie efectuată în cazul donatorilor care trăiesc în zone cu prevalență ridicată sau care provin din acestea ori cu parteneri sexuali care provin din zonele respective sau în cazul în care părinții donatorului provin din zonele respective.”

                  2.

                  Anexa III se modifică după cum urmează:

                              (a)

                              punctul 2.4 se înlocuiește cu următorul text:

                                          „2.4.

                                          Testarea referitoare la anticorpul HTLV-I trebuie efectuată în cazul donatorilor care trăiesc în zone cu prevalență ridicată sau care provin din acestea ori cu parteneri sexuali care provin din zonele respective sau în cazul în care părinții donatorului provin din zonele respective.”;

                              (b)

                              punctul 3.3 se înlocuiește cu următorul text:

                                          „3.3.

                                          Testarea referitoare la anticorpul HTLV-I trebuie efectuată în cazul donatorilor care trăiesc în zone cu prevalență ridicată sau care provin din acestea ori cu parteneri sexuali care provin din zonele respective sau în cazul în care părinții donatorului provin din zonele respective.”;

                              (c)

                              punctul 4.2 se înlocuiește cu următorul text:

                                          „4.2.

                                          În cazul donărilor neefectuate între parteneri, probele de sânge trebuie obținute în momentul fiecărei donări.
                                          În cazul donărilor efectuate între parteneri (nedestinate utilizării directe), probele de sânge trebuie obținute în termen de trei luni înainte de prima donare. Pentru alte donări între parteneri provenind de la același donator, trebuie obținute probe de sânge suplimentare în conformitate cu legislația națională, în termen de cel mult 24 de luni de la prelevarea precedentă.”


title: Directiva 2009/114/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 16 septembrie 2009 de modificare a Directivei 87/372/CEE a Consiliului privind benzile de frecvență care urmează să fie rezervate pentru introducerea coordonată în Comunitate a telecomunicațiilor mobile terestre digitale celulare paneuropene publice (Text cu relevanță pentru SEE)

text:
               20.10.2009

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               L 274/25

      DIRECTIVA 2009/114/CE A PARLAMENTULUI EUROPEAN ȘI A CONSILIULUI

   din 16 septembrie 2009
   de modificare a Directivei 87/372/CEE a Consiliului privind benzile de frecvență care urmează să fie rezervate pentru introducerea coordonată în Comunitate a telecomunicațiilor mobile terestre digitale celulare paneuropene publice
   (Text cu relevanță pentru SEE)
   PARLAMENTUL EUROPEAN ȘI CONSILIUL UNIUNII EUROPENE,
   având în vedere Tratatul de instituire a Comunității Europene, în special articolul 95,
   având în vedere propunerea Comisiei,
   având în vedere avizul Comitetului Economic și Social European (1),
   după consultarea Comitetului Regiunilor,
   hotărând în conformitate cu procedura prevăzută la articolul 251 din tratat (2),
   întrucât:

               (1)

               Directiva 87/372/CEE a Consiliului (3), completată de Recomandarea Consiliului din 25 iunie 1987 privind introducerea coordonată în Comunitate a telecomunicațiilor mobile terestre digitale celulare paneuropene publice (4) și de Rezoluția Consiliului din 14 decembrie 1990 privind stadiul final al introducerii coordonate în Comunitate a comunicațiilor mobile digitale celulare publice terestre paneuropene (GSM) (5), a recunoscut necesitatea de a utiliza în mod optim, pentru dezvoltarea economică a Comunității, resursele oferite de rețelele moderne de telecomunicații, în special de radiotelefonia mobilă. De asemenea, a fost recunoscută oportunitatea unică de a stabili comunicații mobile cu adevărat paneuropene prin trecerea la sistemul de comunicații mobile digitale celulare din a doua generație.

               (2)

               Benzile de frecvențe de 890-915 MHz și 935-960 MHz au fost rezervate pentru un serviciu paneuropean de comunicații mobile publice digitale celulare care să fie furnizat în fiecare stat membru, pe baza unei specificații comune, cunoscută sub numele de GSM. Ulterior, așa-numita bandă de extindere (880-890 MHz și 925-935 MHz) a devenit disponibilă pentru GSM și, împreună, aceste benzi de frecvență sunt cunoscute sub denumirea de banda de 900 MHz.

               (3)

               Începând cu 1987, au fost dezvoltate noi tehnologii radio digitale, capabile să asigure comunicații electronice paneuropene inovatoare, care pot funcționa alături de GSM în banda de 900 MHz într-un context reglementar mai neutru din punct de vedere tehnologic decât înainte. Banda de 900 MHz are bune caracteristici de propagare, acoperind distanțe mai mari decât cele acoperite de benzile de frecvență mai ridicată și permițând extinderea serviciilor moderne de voce, date și multimedia în regiuni mai puțin populate și în zonele rurale.

               (4)

               În paralel cu menținerea accesului la GSM pentru utilizatorii din întreaga Europă, pentru a contribui la realizarea obiectelor pieței interne și ale Comunicării Comisiei din 1 iunie 2005 intitulată „Inițiativa i2010 – O societate informațională europeană pentru creștere și ocuparea forței de muncă” și pentru a favoriza creșterea la maximum a concurenței prin punerea la dispoziția utilizatorilor a unei game largi de servicii și tehnologii, utilizarea benzii de 900 MHz ar trebui să fie disponibilă și pentru alte tehnologii care să furnizeze noi servicii paneuropene compatibile și avansate care să funcționeze alături de GSM.

               (5)

               Utilizarea viitoare a benzii de 900 MHz și, în special, perioada pentru care GSM va rămâne tehnologia de referință pentru coexistența tehnică în această bandă reprezintă o chestiune de importanță strategică pentru piața internă. Aceasta ar trebui analizată împreună cu alte aspecte ale politicii comunitare privind accesul fără fir în cadrul viitoarelor programe în domeniul spectrului de frecvențe radio, care urmează să fie adoptate în conformitate cu Directiva 2002/21/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 7 martie 2002 privind un cadru de reglementare comun pentru rețelele și serviciile de comunicații electronice (Directiva-cadru) (6). Aceste programe vor stabili obiectivele și orientările de politică în ceea ce privește planificarea strategică a utilizării spectrului radio, în strânsă cooperare cu Grupul pentru politica în domeniul spectrului de frecvențe radio (RSPG), înființat prin Decizia 2002/622/CE a Comisiei (7).

               (6)

               Liberalizarea utilizării benzii de 900 MHz ar putea genera denaturări ale concurenței. În special, anumiți operatori cărora nu li s-a atribuit nicio frecvență în banda de 900 MHz ar putea fi dezavantajați în materie de costuri și eficiență față de operatorii care vor avea posibilitatea de a furniza servicii 3G în această bandă. În conformitate cu cadrul de reglementare privind comunicațiile electronice, în special cu Directiva 2002/20/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 7 martie 2002 privind autorizarea rețelelor și serviciilor de comunicații electronice (Directiva privind autorizarea) (8), statele membre pot modifica și/sau revizui drepturile de utilizare a spectrului de frecvențe și dispun, prin urmare, de instrumentele necesare pentru a soluționa eventualele denaturări, dacă se impune acest lucru.

               (7)

               În termen de șase luni de la intrarea în vigoare a prezentei directive statele membre ar trebui să transpună Directiva 87/372/CEE, astfel cum a fost modificată, în legislația națională. Chiar dacă aceasta nu necesită în sine ca statele membre să modifice drepturile de utilizare existente sau să inițieze o procedură de autorizare, statele membre trebuie să respecte cerințele Directivei 2002/20/CE de îndată ce banda de 900 MHz este disponibilă în conformitate cu prezenta directivă. În această acțiune, statele membre ar trebui în special să analizeze dacă punerea în aplicare a prezentei directive ar putea genera denaturări ale concurenței pe piețele de comunicații mobile în cauză. Dacă răspunsul este afirmativ, statele membre trebuie să analizeze dacă se justifică în mod obiectiv și dacă modificarea drepturilor operatorilor cărora li s-au acordat drepturi de utilizare a frecvențelor din banda de 900 MHz este proporțională, iar acolo unde această măsură se dovedește a fi proporțională, să revizuiască aceste drepturi de utilizare și să le redistribuie pentru a soluționa denaturările apărute. Orice decizie în acest sens trebuie să fie precedată de o consultare publică.

               (8)

               Orice spectru de frecvență pus la dispoziție în baza prezentei directive ar trebui să se aloce într-o manieră transparentă și astfel încât să se asigure că nu au loc denaturări ale concurenței pe piețele relevante.

               (9)

               Pentru ca și alte sisteme să poată funcționa alături de sistemele GSM în aceeași bandă, ar trebui evitate interferențele dăunătoare prin aplicarea condițiilor tehnice de utilizare aplicabile în cazul altor tehnologii decât GSM care utilizează banda de 900 MHz.

               (10)

               Decizia nr. 676/2002/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 7 martie 2002 privind cadrul de reglementare pentru politica de gestionare a spectrului de frecvențe radio în Comunitatea Europeană (decizia privind spectrul de frecvențe radio) (9) permite Comisiei să adopte măsuri tehnice de aplicare pentru a asigura condiții armonizate în ceea ce privește disponibilitatea și utilizarea eficientă a spectrului de frecvențe radio.

               (11)

               La cererea Comisiei, Conferința Europeană a Administrațiilor Poștei și Telecomunicațiilor (CEPT) a elaborat rapoarte tehnice care au demonstrat că sistemele UMTS (sistemul universal de comunicații mobile) pot funcționa alături de sistemele GSM în banda de 900 MHz. Prin urmare, banda de 900 MHz ar trebui deschisă pentru UMTS, sistem care poate funcționa alături de sistemele GSM, precum și pentru alte sisteme, imediat ce se poate demonstra că acestea pot funcționa alături de sistemele GSM, în conformitate cu procedura prevăzută de decizia privind spectrul de frecvențe radio, în vederea adoptării unor condiții armonizate în ceea ce privește disponibilitatea și utilizarea eficientă a spectrului de frecvențe radio. În cazul în care un stat membru decide să aloce drepturi de utilizare sistemelor care folosesc specificația UMTS 900, aplicarea Deciziei privind spectrul de frecvențe radio și a dispozițiilor Directivei 2002/21/CE va garanta că aceste sisteme sunt protejate de interferențele dăunătoare ale altor sisteme operaționale.

               (12)

               Ar trebui să se garanteze o protecție adecvată pentru utilizatorii benzilor care fac obiectul prezentei directive și pentru utilizatorii actuali ai benzilor adiacente. De asemenea, ar trebui să se țină cont și de sistemele potențiale pentru comunicațiile din aviație de peste 960 MHz, care contribuie la atingerea obiectivelor politicilor comunitare din acest sector. În această privință, CEPT a elaborat un aviz tehnic.

               (13)

               Flexibilitatea în cadrul gestionării spectrului de frecvențe și accesul la spectrul de frecvențe ar trebui îmbunătățite pentru a contribui la atingerea obiectivelor pieței interne a comunicațiilor electronice. Prin urmare, banda de 900 MHz ar trebui să fie deschisă altor sisteme pentru furnizarea altor servicii paneuropene, de îndată ce se poate demonstra că aceste sisteme pot funcționa alături de sistemele GSM.

               (14)

               Pentru a permite implementarea de noi tehnologii digitale în banda de 900 MHz alături de sistemele GSM, Directiva 87/372/CEE ar trebui să fie modificată și ar trebui eliminate dispozițiile care rezervă această bandă în exclusivitate pentru GSM,

         ADOPTĂ PREZENTA DIRECTIVĂ:
   Articolul 1
   Modificări ale Directivei 87/372/CEE
   Directiva 87/372/CEE se modifică după cum urmează:

               1.

               Articolul 1 se înlocuiește cu următorul text:
               „Articolul 1
               (1)   Statele membre pun benzile de frecvență de 880-915 MHz și 925-960 MHz (banda de 900 MHz) la dispoziția sistemelor GSM și UMTS, precum și la dispoziția altor sisteme terestre capabile să furnizeze servicii de comunicații electronice care pot funcționa alături de sistemele GSM, în conformitate cu măsurile tehnice de aplicare adoptate în temeiul Deciziei nr. 676/2002/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 7 martie 2002 privind cadrul de reglementare pentru politica de gestionare a spectrului de frecvențe radio în Comunitatea Europeană (decizia privind spectrul de frecvențe radio) (10).
               (2)   La punerea în aplicare a prezentei directive, statele membre analizează dacă alocarea existentă a benzii de 900 MHz în beneficiul operatorilor de comunicații mobile care activează pe teritoriile lor este de natură să denatureze concurența pe piețele respective și, acolo unde acest lucru este justificat și proporțional, statele membre soluționează aceste denaturări în conformitate cu articolul 14 din Directiva 2002/20/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 7 martie 2002 privind autorizarea rețelelor și serviciilor de comunicații electronice (Directiva privind autorizarea) (11).

               2.

               Articolul 2 se înlocuiește cu următorul text:
               „Articolul 2
               În sensul prezentei directive, se aplică următoarele definiții:

                           (a)

                           «sistem GSM» înseamnă o rețea de comunicații electronice care este conformă cu standardele GSM publicate de ETSI, în special EN 301 502 și EN 301 511;

                           (b)

                           «sistem UMTS» înseamnă o rețea de comunicații electronice care este conformă cu standardele UMTS publicate de ETSI, în special EN 301 908-1, EN 301 908-2, EN 301 908-3 și EN 301 908-11.”

               3.

               Articolul 3 se înlocuiește cu următorul text:
               „Articolul 3
               (1)   Statele membre adoptă actele cu putere de lege și actele administrative necesare conformării la prezenta directivă până la 9 mai 2010. Statele membre comunică de îndată Comisiei textele acestor măsuri, precum și un tabel de corespondență între măsurile respective și prezenta directivă.
               Atunci când statele membre adoptă măsurile respective, acestea conțin o trimitere la prezenta directivă sau sunt însoțite de o asemenea trimitere la data publicării lor oficiale. Statele membre stabilesc modalitățile de efectuare a acestei trimiteri.
               (2)   Comisiei îi sunt comunicate de către statele membre textele principalelor dispoziții de drept intern pe care acestea le adoptă în domeniul reglementat de prezenta directivă.”

               4.

               Articolul 4 se elimină.

         Articolul 2
   Intrarea în vigoare
   Prezenta directivă intră în vigoare în a douăzecea zi de la data publicării în Jurnalul Oficial al Uniunii Europene.
   Articolul 3
   Destinatari
   Prezenta directivă se adresează statelor membre.

      Adoptată la Strasbourg, 16 septembrie 2009.

            Pentru Parlamentul European

            Președintele

         J. BUZEK

            Pentru Consiliu

            Președintele

         C. MALMSTRÖM

      (1)  Avizul din 25 februarie 2009 (nepublicat încă în Jurnalul Oficial).

      (2)  Avizul Parlamentului European din 6 mai 2009 (nepublicat încă în Jurnalul Oficial) și Decizia Consiliului din 27 iulie 2009.

      (3)  JO L 196, 17.7.1987, p. 85.

      (4)  JO L 196, 17.7.1987, p. 81.

      (5)  JO C 329, 31.12.1990, p. 25.

      (6)  JO L 108, 24.4.2002, p. 33.

      (7)  JO L 198, 27.7.2002, p. 49.

      (8)  JO L 108, 24.4.2002, p. 21.

      (9)  JO L 108, 24.4.2002, p. 1.

      (10)  JO L 108, 24.4.2002, p. 1.

      (11)  JO L 108, 24.4.2002, p. 21.”