title: Directiva 2002/77/CE a Comisiei din 16 septembrie 2002 privind concurența pe piețele de rețele și servicii de comunicații electroniceText cu relevanță pentru SEE.

text:
               08/Volumul 01

               RO

               Jurnalul Ofícial al Uniunii Europene

               132

         32002L0077

               L 249/21

               JURNALUL OFÍCIAL AL UNIUNII EUROPENE

      DIRECTIVA 2002/77/CE A COMISIEI

   din 16 septembrie 2002
   privind concurența pe piețele de rețele și servicii de comunicații electronice
   (Text cu relevanță pentru SEE)
   COMISIA COMUNITĂȚILOR EUROPENE,
   având în vedere Tratatul de instituire a Comunității Europene, în special articolul 86 alineatul (3),
   întrucât:

               (1)

               Directiva 90/388/CEE a Comisiei din 28 iunie 1990 privind concurența pe piețele de servicii de telecomunicații (1), astfel cum a fost modificată ultima dată prin Directiva 1999/64/CE (2), a fost modificată în mod semnificativ de mai multe ori. Întrucât directiva menționată anterior urmează să fie modificată în viitor, ar trebui înlocuită cu o nouă directivă din motive de claritate.

               (2)

               Articolul 86 din tratat atribuie Comisiei sarcina de a se asigura, în cazul întreprinderilor publice și al întreprinderilor care se bucură de drepturi speciale sau exclusive, că statele membre aduc la îndeplinire obligațiile ce le revin în temeiul dreptului comunitar. În conformitate cu articolul 86 alineatul (3), Comisia poate specifica și clarifica obligațiile care decurg din articolul menționat anterior și, în acest context, Comisia poate stabili condițiile necesare pentru a-și îndeplini eficient sarcina de supraveghere care îi este impusă prin alineatul menționat anterior.

               (3)

               Directiva 90/388/CEE a impus statelor membre abrogarea drepturilor speciale și exclusive de furnizare a serviciilor de telecomunicații, inițial pentru alte servicii decât telefonia vocală, serviciile prin satelit și de radiocomunicații mobile, după care a instituit progresiv concurența deplină pe piața de telecomunicații.

               (4)

               Parlamentul European și Consiliul au adoptat o serie de alte directive în acest domeniu în temeiul articolului 95 din tratat cu scopul principal de a institui o piață internă a serviciilor de telecomunicații prin punerea în aplicare a unor principii de furnizare în rețea deschisă și a furnizării unui serviciu universal pe piețe deschise și concurențiale. Directivele menționate anterior trebuie abrogate de la 25 iulie 2003, data de aplicare a noului cadru de reglementare pentru serviciile și rețelele de comunicații electronice.

               (5)

               Noul cadru de reglementare pentru comunicațiile electronice este format dintr-o directivă generală, Directiva 2002/21/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 7 martie 2002 privind un cadru de reglementare comun pentru rețelele și serviciile de comunicații electronice (directivă-cadru) (3), și din patru directive specifice: Directiva 2002/20/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 7 martie 2002 privind autorizarea rețelelor și a serviciilor de comunicații electronice (directiva privind autorizarea) (4), Directiva 2002/19/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 7 martie 2002 privind accesul la rețelele de comunicații electronice și la infrastructura asociată, precum și interconectarea acestora (directiva privind accesul) (5), Directiva 2002/22/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 7 martie 2002 privind serviciile universale și drepturile utilizatorilor cu privire la rețelele și serviciile electronice de comunicații (directiva privind serviciul universal) (6) și Directiva 2002/58/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 12 iulie 2002 privind prelucrarea datelor personale și protejarea confidențialității în sectorul comunicațiilor electronice (directiva asupra confidențialității și comunicațiilor electronice) (7).

               (6)

               În temeiul progreselor care au marcat procesul de liberalizare și de deschidere progresivă a piețelor de telecomunicații din Europa începând cu 1990, unele definiții din Directiva 90/388/CEE și din actele de modificare a acesteia trebuie modificate pentru a reflecta ultimele progrese tehnologice din domeniul telecomunicațiilor sau trebuie înlocuite pentru a lua în considerare fenomenul de convergență care a caracterizat în ultimii ani sectoarele tehnologiei informației, mass-media și telecomunicațiilor. În cazurile în care este posibil, formularea anumitor dispoziții trebuie clarificată pentru a facilita punerea lor în aplicare, având în vedere, după caz, directivele relevante adoptate în temeiul articolului 95 din tratat și experiența dobândită prin punerea în aplicare a Directivei 90/388/CEE cu modificările ulterioare.

               (7)

               Prezenta directivă face trimitere la „servicii de comunicații electronice” și la „rețele de comunicații electronice” în locul termenilor folosiți anterior de „servicii de telecomunicații” și „rețele de telecomunicații”. Noile definiții sunt indispensabile pentru a reflecta fenomenul de convergență prin reunirea în cadrul unei singure definiții a tuturor serviciilor și/sau rețelelor de comunicații electronice care transmit semnale prin cablu, radio, fibră optică sau alte mijloace electromagnetice (de exemplu, rețele fixe, fără cablu, de televiziune prin cablu și de satelit). Astfel, transmisia și difuzarea de programe de radio și televiziune trebuie recunoscută ca un serviciu de comunicații electronice, iar rețelele folosite pentru astfel de transmisii și difuziuni trebuie recunoscute ca rețele de comunicații electronice. Mai mult, trebuie să se indice clar faptul că noua definiție a rețelelor de comunicații electronice include și rețelele de fibre optice care permit părților terțe să transmită semnale prin intermediul propriilor echipamente de comutare sau rutare.

               (8)

               În acest context, trebuie să se arate clar faptul că statele membre trebuie să elimine (dacă nu au făcut-o încă) drepturile speciale și exclusive de furnizare a tuturor rețelelor de comunicații electronice, nu numai pe cele privind furnizarea de servicii de comunicații electronice, și trebuie să asigure dreptul întreprinderilor de a furniza astfel de servicii fără a aduce atingere dispozițiilor directivelor 2002/19/CE, 2002/20/CE, 2002/21/CE și 2002/22/CE. Definiția rețelelor de comunicații electronice trebuie să prevadă și faptul că statelor membre nu li se permite să restrângă dreptul unui operator de a instala, extinde și/sau furniza o rețea de cablu pe motiv că o astfel de rețea poate fi folosită și în scopul transmisiei de emisiuni de radio și televiziune. În mod deosebit, drepturile speciale sau exclusive care restrâng utilizarea rețelelor de comunicații electronice pentru transmisia și distribuirea de semnale de televiziune contravin articolului 86 alineatul (1) coroborat cu articolul 43 (dreptul de stabilire) și/sau articolul 82 litera (b) din Tratatul CE în măsura în care au efectul de a permite unei întreprinderi dominante să limiteze „producția, piețele sau progresul tehnic în detrimentul consumatorilor”. Totuși, prin aceasta nu se aduce atingere normelor specifice adoptate de statele membre în conformitate cu dreptul comunitar și, în special, în conformitate cu Directiva 89/552/CEE a Consiliului din 3 octombrie 1989 privind coordonarea anumitor acte cu putere de lege și acte administrative ale statelor membre cu privire la desfășurarea activităților de difuzare a programelor de televiziune (8), astfel cum a fost modificată prin Directiva 97/36/CE a Parlamentului European și a Consiliului (9) de reglementare a distribuirii de programe audiovizuale destinate publicului larg.

               (9)

               În conformitate cu principiul proporționalității, statele membre nu trebuie să mai condiționeze furnizarea de servicii de comunicații electronice și stabilirea și furnizarea de rețele de comunicații electronice printr-un regim de acordare de licențe, ci printr-un regim de autorizare generală. Directiva 2002/20/CE, în temeiul căreia rețelele și serviciile de comunicații electronice trebuie furnizate pe baza unei autorizații generale, și nu pe baza unei licențe, impune același lucru. Orice parte vătămată trebuie să aibă dreptul de a contesta în fața unui organism independent și, în cele din urmă, în fața unei instanțe o decizie care îi interzice furnizarea de rețele și servicii de comunicații electronice. Unul dintre principiile fundamentale de drept comunitar este dreptul individului la protecție juridică eficientă în cazul în care o măsură a statului violează drepturile conferite acestuia prin dispozițiile unei directive.

               (10)

               Autoritățile publice pot exercita o influență dominantă asupra comportamentului întreprinderilor publice, fie în temeiul normelor care reglementează activitatea întreprinderilor, fie ca urmare a modului de distribuire a acțiunilor. În consecință, în cazul în care statele membre dețin controlul asupra operatorilor de rețele integrate vertical care operează rețele instalate sub incidența unor drepturi speciale sau exclusive, statele membre în cauză trebuie să se asigure că, în vederea evitării eventualelor încălcări ale regulilor de concurență din tratat, operatorii care se bucură de poziții dominante pe piețele relevante nu practică discriminarea în favoarea propriilor activități. În consecință, statele membre trebuie să adopte toate măsurile necesare în vederea evitării oricăror discriminări între operatorii integrați vertical și concurenții acestora.

               (11)

               Prezenta directivă trebuie să clarifice, de asemenea, principiul derivat din Directiva 96/2/CE a Comisiei din 16 ianuarie 1996 de modificare a Directivei 90/388/CE privind comunicațiile mobile și personale (10), arătând că statele membre nu trebuie să acorde drepturi exclusive sau speciale de folosire a frecvențelor radio și că drepturile de folosință asupra frecvențelor radio trebuie acordate în conformitate cu proceduri obiective, nediscriminatorii și transparente. Dispozițiile prezentei directive nu trebuie să aducă atingere criteriilor și procedurilor specifice adoptate de statele membre pentru acordarea drepturilor menționate anterior furnizorilor de servicii de radio sau televiziune în vederea îndeplinirii obiectivelor de interes general în conformitate cu dreptul comunitar.

               (12)

               Orice schemă națională în temeiul Directivei 2002/22/CE având ca scop împărțirea costului net de îndeplinire a obligațiilor de a furniza serviciul universal trebuie să se bazeze pe criterii obiective, nediscriminatorii și transparente și trebuie să respecte principiile proporționalității și de minimă denaturare a pieței. Minima denaturare a pieței presupune recuperarea contribuțiilor astfel încât să se minimizeze pe cât posibil impactul sarcinii financiare asupra utilizatorilor finali, de exemplu, prin distribuirea cât mai vastă a contribuțiilor.

               (13)

               În caz de incompatibilitate între drepturile și obligațiile care decurg din convențiile internaționale de instituire a organizațiilor internaționale de satelit și regulile de concurență din tratat, statele membre trebuie să adopte, în conformitate cu articolul 307 din Tratatul CE, toate măsurile necesare în vederea eliminării incompatibilităților. Prezenta directivă trebuie să clarifice această obligație, deoarece articolul 3 din Directiva 94/46/CE (11) impune statelor membre simpla obligație de a „comunica Comisiei” informațiile pe care le dețin cu privire la astfel de incompatibilități. Articolul 11 din prezenta directivă trebuie să clarifice obligația statelor membre de a elimina toate restricțiile care ar putea fi încă în vigoare datorită convențiilor internaționale menționate anterior.

               (14)

               Prezenta directivă trebuie să mențină obligația impusă statelor membre de Directiva 1999/64/CE pentru a se asigura că furnizorii dominanți de rețele de comunicații electronice și de servicii publice de telefonie operează rețeaua lor publică de comunicații electronice și rețeaua de televiziune prin cablu sub formă de entități juridice distincte.

               (15)

               Prezenta directivă nu trebuie să aducă atingere obligațiilor statelor membre privind termenele fixate la anexa I partea B în care statele membre au obligația de a se conforma directivelor anterioare.

               (16)

               Statele membre trebuie să pună la dispoziția Comisiei toate informațiile necesare pentru a demonstra că legislația națională existentă de punere în aplicare reflectă clarificările prevăzute în prezenta directivă în raport cu directivele 90/388/CE, 94/46/CE, 95/51/CE (12), 96/2/CE, 96/19/CE (13) și 1999/64/CE.

               (17)

               În lumina celor menționate anterior, Directiva 90/388/CE trebuie abrogată,

         ADOPTĂ PREZENTA DIRECTIVĂ:
   Articolul 1
   Definiții
   În sensul prezentei directive, se aplică următoarele definiții:

               1.

               „rețea de comunicații electronice” reprezintă sistemele de transmisie și, unde este cazul, echipamentele de comutare sau de rutare și alte resurse care permit transmiterea de semnale prin cablu, radio, fibră optică sau alte mijloace electromagnetice, inclusiv rețele de satelit, rețele fixe (cu comutare de circuite – și de pachete –, inclusiv internetul) și rețele mobile terestre, sisteme de cabluri electrice, în măsura în care sunt folosite în scopul transmiterii de semnale, rețelele folosite pentru radiodifuziune și televiziune și rețelele de televiziune prin cablu, indiferent de tipul de informații transmise;

               2.

               „rețea de comunicații publice” reprezintă o rețea de comunicații electronice folosită exclusiv sau în principal în scopul furnizării de servicii publice de comunicații electronice;

               3.

               „servicii de comunicații electronice” reprezintă un serviciu furnizat de obicei în schimbul unei remunerații care constă în exclusivitate sau în principal în transmiterea de semnale în rețelele de comunicații electronice, inclusiv servicii de telecomunicații și servicii de transmisie în rețele folosite pentru difuziune, dar excluzând serviciile de furnizare sau exercitarea de control editorial asupra conținutului transmis prin intermediul serviciilor și al rețelelor de comunicații electronice; nu se includ serviciile de societate informațională prevăzute la articolul 1 din Directiva 98/34/CE care nu constau în exclusivitate sau în principal în transmiterea de semnale în rețelele de comunicații electronice;

               4.

               „servicii de comunicații electronice accesibile publicului” reprezintă servicii de comunicații electronice care pot fi accesate de către public;

               5.

               „drepturi exclusive” reprezintă drepturile acordate de un stat membru unei întreprinderi prin orice instrument legislativ, de reglementare sau administrativ care rezervă întreprinderii dreptul de a furniza un serviciu de comunicații electronice sau de a întreprinde o activitate de comunicații electronice într-o zonă geografică dată;

               6.

               „drepturi speciale” reprezintă drepturile acordate de un stat membru unui număr limitat de întreprinderi prin orice instrument legislativ, de reglementare sau administrativ, care, într-o zonă geografică dată:

                           (a)

                           stabilește sau limitează la două sau mai multe numărul întreprinderilor autorizate să furnizeze un serviciu de comunicații electronice sau să întreprindă o activitate de comunicații electronice în conformitate cu alte criterii decât criteriile obiective, nediscriminatorii și proporționale sau

                           (b)

                           conferă întreprinderilor, în conformitate cu alte criterii decât cele menționate anterior, avantaje legale sau rezultate din măsuri de reglementare care afectează în mod semnificativ capacitatea oricărei alte întreprinderi de a furniza același serviciu de comunicații electronice sau de a întreprinde aceeași activitate de comunicații electronice în aceeași zonă geografică în condiții în mod semnificativ echivalente;

               7.

               „rețea de stații la sol pentru comunicații prin satelit” reprezintă o configurație de două sau mai multe stații la sol care comunică prin intermediul unui satelit;

               8.

               „rețea de televiziune prin cablu” reprezintă orice infrastructură bazată în principal pe cablu instalată în primul rând în scopul furnizării sau al distribuirii de emisiuni de radio și televiziune către public.

         Articolul 2
   Drepturi speciale și exclusive pentru rețelele de comunicații electronice și serviciile de comunicații electronice
   (1)   Statele membre nu acordă și nici nu mențin în vigoare drepturi exclusive sau speciale de instalare și/sau furnizare de rețele de comunicații electronice sau de furnizare de servicii de comunicații electronice accesibile publicului.
   (2)   Statele membre adoptă toate măsurile necesare pentru a se asigura că orice întreprindere are dreptul de a furniza servicii de comunicații electronice sau de a instala, extinde sau furniza rețele de comunicații electronice.
   (3)   Statele membre se asigură că nu se impun și nici nu se mențin restricții asupra furnizării de servicii de comunicații electronice prin rețele de comunicații electronice instalate de către furnizorii de servicii de comunicații electronice, prin infrastructuri furnizate de părți terțe sau prin intermediul folosirii în comun a rețelelor, a altor instalații sau amplasamentelor fără a aduce atingere dispozițiilor directivelor 2002/19/CE, 2002/20/CE, 2002/21/CE și 2002/22/CE.
   (4)   Statele membre garantează că autorizația generală acordată unei întreprinderi pentru furnizarea de servicii de comunicații electronice sau pentru instalarea și/sau furnizarea de rețele de comunicații electronice, precum și condițiile aferente autorizării, se bazează pe criterii obiective, nediscriminatorii, proporționale și transparente.
   (5)   Orice decizie adoptată în temeiul articolului 3 alineatul (1) din Directiva 2002/20/CE prin care se interzice unei întreprinderi furnizarea de servicii sau rețele de comunicații electronice trebuie motivată.
   Orice parte vătămată trebuie să aibă dreptul de a contesta o astfel de decizie în fața unui organism independent de părțile implicate și, în cele din urmă, în fața unei instanțe.
   Articolul 3
   Întreprinderile publice integrate vertical
   Pe lângă obligațiile prevăzute la articolul 2 alineatul (2) și fără a aduce atingere articolului 14 din Directiva 2002/21/CE, statele membre trebuie să se asigure că întreprinderile publice integrate vertical care furnizează rețele de comunicații electronice și dețin o poziție dominantă nu fac discriminări în favoarea propriilor activități.
   Articolul 4
   Drepturile de utilizare a frecvențelor
   Fără a aduce atingere criteriilor și procedurilor specifice adoptate de statele membre cu privire la acordarea de drepturi de utilizare a frecvențelor radio pentru furnizorii de servicii cu conținut de emisiuni de radio sau televiziune, având în vedere îndeplinirea unor obiective de interes general în conformitate cu dreptul comunitar:

               1.

               Statele membre nu acordă drepturi speciale sau exclusive de utilizare a frecvențelor radio pentru furnizarea de servicii de comunicații electronice.

               2.

               Alocarea frecvențelor radio pentru serviciile de comunicații electronice se bazează pe criterii obiective, transparente, nediscriminatorii și proporționale.

         Articolul 5
   Serviciile de anuare
   Statele membre elimină toate drepturile exclusive și/sau speciale privind instalarea și furnizarea de servicii de anuare pe teritoriul lor, inclusiv publicarea de anuare și accesul la serviciile de anuare.
   Articolul 6
   Obligațiile de serviciu universal
   (1)   Orice schemă națională în temeiul Directivei 2002/22/CE cu scopul de a împărți costul net de furnizare a obligațiilor de serviciu universal trebuie să se bazeze pe criterii obiective, nediscriminatorii și transparente și trebuie să respecte principiile proporționalității și de minimă denaturare a pieței. În special în cazul impunerii de obligații de serviciu universal în exclusivitate sau parțial asupra întreprinderilor publice furnizoare de servicii de comunicații electronice, acest fapt se ia în considerare la calcularea oricărei contribuții la costul net al obligațiilor de serviciu universal.
   (2)   Comisiei îi este comunicată de către statele membre orice schemă de tipul celor menționate la alineatul (1).
   Articolul 7
   Sateliții
   (1)   Statele membre se asigură că se elimină orice interdicție sau restricție de reglementare asupra ofertei de capacitate a segmentului spațial pentru orice operator autorizat al unei rețele de stații la sol pentru comunicații prin satelit și autorizează pe teritoriul său orice furnizor de segment spațial să verifice dacă rețeaua de stații la sol pentru comunicații prin satelit, destinată utilizării aferente segmentului spațial al furnizorului în cauză, este în conformitate cu condițiile publicate privind accesul la capacitatea segmentului spațial al acestor persoane.
   (2)   Statele membre care sunt părți la convenții internaționale de instituire a unor organizații internaționale de satelit adoptă măsurile necesare eliminării incompatibilităților, în cazul în care convențiile internaționale nu sunt compatibile cu regulile de concurență din Tratatul CE.
   Articolul 8
   Rețelele de televiziune prin cablu
   (1)   Fiecare stat membru se asigură că nici o întreprindere care furnizează rețele publice de comunicații electronice nu își exploatează rețeaua de televiziune prin cablu folosind aceeași entitate juridică pe care o utilizează pentru altă rețea publică de comunicații electronice, în cazul în care întreprinderea în cauză:

               (a)

               este controlată de statul membru în cauză sau beneficiază de drepturi speciale și

               (b)

               deține poziția dominantă pe o parte semnificativă a pieței comune de furnizare de rețele publice de comunicații electronice și de servicii de telefonie accesibile publicului și

               (c)

               exploatează o rețea de televiziune prin cablu instalată în temeiul unor drepturi exclusive sau speciale în aceeași zonă geografică.

         (2)   Termenul „servicii de telefonie accesibile publicului” se consideră sinonim cu termenul „servicii publice de telefonie vocală” prevăzut la articolul 1 din Directiva 1999/64/CE.
   (3)   Statele membre care consideră că există suficientă concurență în furnizarea infrastructurii buclei locale și de servicii pe teritoriul lor informează Comisia în acest sens.
   Aceste informații trebuie să includă o descriere detaliată a structurii pieței. Informațiile furnizate sunt puse la dispoziția oricărei părți interesate la cerere, având în vedere interesul legitim al întreprinderilor de a-și proteja secretele de afaceri.
   (4)   Comisia decide într-un termen rezonabil, după ce a luat cunoștință de comentariile părților, dacă obligația de separare legală poate înceta în statul membru în cauză.
   (5)   Comisia revizuiește aplicarea prezentului articol până la 31 decembrie 2004 cel târziu.
   Articolul 9
   Statele membre pun la dispoziția Comisiei, până la 24 iulie 2003 cel târziu, informațiile care să permită Comisiei să confirme aducerea la îndeplinire a dispozițiilor prezentei directive.
   Articolul 10
   Abrogarea
   Directiva 90/388/CE, astfel cum a fost modificată prin directivele enumerate la anexa I partea A, se abrogă de la 25 iulie 2003, fără a aduce atingere obligațiilor statelor membre în privința termenelor limită de transpunere prevăzute la anexa I partea B.
   Trimiterile la directivele abrogate se interpretează ca trimiteri la prezenta directivă și se citesc în conformitate cu tabelul de corespondență din anexa II.
   Articolul 11
   Prezenta directivă intră în vigoare în a douăzecea zi de la data publicării în Jurnalul Oficial al Comunităților Europene.
   Articolul 12
   Prezenta directivă se adresează statelor membre.

      Adoptată la Bruxelles, 16 septembrie 2002.

            Pentru Comisie

         Mario MONTI

            Membru al Comisiei

      (1)  JO L 192, 24.7.1990, p. 10.

      (2)  JO L 175, 10.7.1999, p. 39.

      (3)  JO L 108, 24.4.2002, p. 33.

      (4)  JO L 108, 24.4.2002, p. 21.

      (5)  JO L 108, 24.4.2002, p. 7.

      (6)  JO L 108, 24.4.2002, p. 51.

      (7)  JO L 201, 31.7.2002, p. 37.

      (8)  JO L 298, 17.10.1989, p. 23.

      (9)  JO L 202, 30.7.1997, p. 60.

      (10)  JO L 20, 26.1.1996, p. 59.

      (11)  JO L 268, 19.10.1994, p. 15.

      (12)  JO L 256, 26.10.1995, p. 49.

      (13)  JO L 74, 22.3.1996, p. 13.
   ANEXA I
   PARTEA A
   Lista directivelor care urmează să fie abrogate

               Directiva 90/388/CEE (JO L 192, 24.7.1990, p. 10)

               Articolele 2 și 3 din Directiva 94/46/CE (JO L 268, 19.1.1994, p. 15)

               Directiva 95/51/CE (JO L 256, 26.10.1995, p. 49)

               Directiva 96/2/CE (JO L 20, 26.1.1996, p. 59)

               Directiva 96/19/CE (JO L 74, 22.3.1996, p. 13)

               Directiva 1999/64/CE (JO L 175, 10.7.1999, p. 39)

         PARTEA B
   Datele de transpunere a directivelor menționate anterior

               Directiva 90/388/CEE: data de transpunere:

               31 decembrie 1990

               Directiva 94/46/CE: data de transpunere:

               8 august 1995

               Directiva 95/51/CE: data de transpunere:

               1 octombrie 1996

               Directiva 96/2/CE: data de transpunere:

               15 noiembrie 1996

               Directiva 96/19/CE: data de transpunere:

               11 ianuarie 1997

               Directiva 1999/64/CE: data de transpunere:

               30 aprilie 2000

         ANEXA II
   Tabel de corespondență

               Prezenta directivă

               Directiva 90/388/CEE

               Articolul 1 (Definiții)

               Articolul 1

               Articolul 2 (Retragerea drepturilor speciale/exclusive)

               Articolul 2

               Articolul 3 (Întreprinderile publice integrate vertical)

               Articolul 3 litera (a) punctul (ii)

               Articolul 4 (Drepturi de utilizare a frecvențelor radio)

               Articolul 3 litera (b)

               Articolul 5 (Serviciile de anuare)

               Articolul 4 litera (b)

               Articolul 6 (Obligațiile de serviciu universal)

               Articolul 4 litera (c)

               Articolul 7 (Sateliții)

               Articolul 3 din Directiva 94/46/CE

               Articolul 8 (Rețelele de cablu)

               Articolul 9


title: Council Directive 92/104/EEC of 3 December 1992 on the minimum requirements for improving the safety and health protection of workers in surface and underground mineral-extracting industries (twelfth individual Directive within the meaning of Article 16 (1) of Directive 89/391/EEC)

text:
               05/Volumul 03

               RO

               Jurnalul Ofícial al Uniunii Europene

               27

         31992L0104

               L 404/10

               JURNALUL OFÍCIAL AL UNIUNII EUROPENE

      DIRECTIVA 92/104/CEE A CONSILIULUI

   din 3 decembrie 1992
   privind cerințele minime pentru îmbunătățirea securității și protecției sănătății lucrătorilor din industria extractivă de suprafață și în subteran [a douăsprezecea directivă specială în sensul articolului 16 alineatul (1) din Directiva 89/391/CEE]
   CONSILIUL COMUNITĂȚILOR EUROPENE,
   având în vedere Tratatul de înființare a Comunității Economice Europene și, în special, articolul 118a al acestuia,
   având în vedere propunerea Comisiei (1), prezentată în urma consultării Comisiei permanente de securitate și sănătate în domeniul minier și în alte ramuri ale industriei extractive,
   în cooperare cu Parlamentul European (2),
   având în vedere avizul Comitetului Economic și Social (3),
   întrucât articolul 118a din tratat prevede adoptarea de către Consiliu, prin intermediul directivelor, a cerințelor minime destinate să promoveze îmbunătățirea, în special a mediului de lucru, pentru a garanta un nivel mai bun de protecție a sănătății și securității lucrătorilor;
   întrucât, potrivit articolului menționat anterior, aceste directive trebuie să evite impunerea unor constrângeri administrative, financiare și juridice care ar îngreuna constituirea și dezvoltarea întreprinderilor mici și mijlocii;
   întrucât îmbunătățirea securității, igienei și sănătății lucrătorilor la locul de muncă reprezintă un obiectiv ce nu trebuie subordonat considerațiilor pur economice;
   întrucât Directiva 89/654/CEE a Consiliului din 30 noiembrie 1989, privind cerințele minime de securitate și de sănătate la locul de muncă [prima directivă specială în sensul articolului 16 alineatul (1) din Directiva 89/391/CEE] (4) nu se aplică ramurilor industriei extractive;
   întrucât respectarea cerințelor minime, destinate asigurării unui nivel mai bun de securitate și sănătate la locurile de muncă din industria extractivă de suprafață și în subteran este esențială pentru asigurarea securității și sănătății lucrătorilor;
   întrucât industria extractivă de suprafață și în subteran este un sector de activitate care îi poate expune pe lucrători la riscuri ridicate;
   întrucât prezenta directivă este o directivă specială în sensul articolului 16 alineatul (1) din Directiva 89/391/CEE a Consiliului din 12 iunie 1989 privind introducerea de măsuri care vizează promovarea îmbunătățirii securității și sănătății lucrătorilor la locul de muncă (5); întrucât dispozițiile directivei menționate se aplică în întregime domeniului industriei extractive de suprafață sau în subteran, fără a aduce atingere dispozițiilor mai restrictive și/sau speciale conținute în prezenta directivă;
   întrucât instalațiile auxiliare de suprafață din industria extractivă de suprafață și în subteran, care nu sunt esențiale pentru industria extractivă de suprafață și în subteran, astfel cum sunt acestea definite la articolul 2 litera (a) din prezenta directivă, se supun prevederilor Directivei 89/654/CEE;
   întrucât la 3 noiembrie 1992 Consiliul adoptă Directiva 92/91/CEE privind cerințele minime de îmbunătățire a protecției sănătății și securității lucrătorilor din industria extractivă prin foraj [a unsprezecea directivă specială în sensul articolului 16 alineatul (1) din Directiva 89/391/CEE] (6);
   întrucât prezenta directivă constituie un element concret al realizării dimensiunii sociale a pieței interne,
   ADOPTĂ PREZENTA DIRECTIVĂ:
   SECȚIUNEA I
   DISPOZIȚII GENERALE
   Articolul 1
   Obiectul
   (1)   Prezenta directivă, care este a douăsprezecea directivă specială în sensul articolului 16 alineatul (1) din Directiva 89/391/CEE, stabilește cerințele minime de protecție în domeniul sănătății și securității lucrătorilor din ramurile industriei extractive de suprafață și în subteran definite la articolul 2 litera (a).
   (2)   Prevederile Directivei 89/391/CEE se aplică în întregime domeniului menționat la alineatul (1), fără a aduce atingere prevederilor mai restrictive sau speciale conținute în prezenta directivă.
   Articolul 2
   Definiții
   În sensul prezentei directive:

               (a)

               prin industria extractivă de suprafață sau în subteran se înțeleg toate ramurile industriale în care se desfășoară activitățile de:

                           —

                           extracție, de suprafață sau în subteran, a minereurilor, în sensul strict al termenului și/sau

                           —

                           prospecțiuni în vederea unei astfel de extracții și/sau

                           —

                           pregătirea materiilor prime extrase în vederea vânzării, exclusiv activitățile de prelucrare a materiilor prime extrase;

                     cu excepția ramurilor industriei extractive de foraj definite la articolul 2 litera (a) din Directiva 92/91/CEE;

               (b)

               prin loc de muncă se înțelege ansamblul locurilor destinate amplasării de posturi de lucru, în cadrul activităților și instalațiilor legate direct sau indirect de ramurile industriei extractive de suprafață sau în subteran, inclusiv depozitele de steril sau alte zone de depozitare și locurile de cazare în care lucrătorii au acces în cadrul activității lor.

         SECȚIUNEA II
   OBLIGAȚIILE ANGAJATORILOR
   Articolul 3
   Obligații generale
   (1)   Pentru a garanta securitatea și sănătatea lucrătorilor, angajatorul ia măsurile necesare pentru a se asigura că:

               (a)

               locurile de muncă sunt proiectate, construite, echipate, date în folosință, exploatate și întreținute în așa fel încât să permită lucrătorilor efectuarea sarcinilor de muncă fără a pune în pericol securitatea sau sănătatea proprie ori a celorlalți lucrători;

               (b)

               exploatarea locurilor de muncă în prezența lucrătorilor se face sub supravegherea unui responsabil;

               (c)

               activitățile care comportă un risc special sunt încredințate numai personalului competent și se execută conform instrucțiunilor date;

               (d)

               toate instrucțiunile de securitate sunt redactate astfel încât să poată fi înțelese de către toți lucrătorii la care se referă;

               (e)

               sunt prevăzute instalații de prim ajutor adecvate;

               (f)

               toate exercițiile de securitate necesare se efectuează periodic.

         (2)   Angajatorul se asigură că este întocmit și ținut la zi un document referitor la securitate și sănătate, denumit în continuare „document de securitate și sănătate”, care îndeplinește cerințele prevăzute la articolele 6, 9 și 10 din Directiva 89/391/CEE.
   Documentul de securitate și sănătate face dovada în special că:

               —

               sunt determinate și evaluate riscurile la care sunt expuși lucrătorii la locul de muncă;

               —

               se iau măsurile corespunzătoare pentru a se atinge obiectivele prezentei directive;

               —

               proiectarea, utilizarea și întreținerea locului de muncă și ale echipamentelor prezintă siguranță.

         Documentul de securitate și sănătate trebuie întocmit înainte de începerea lucrului și trebuie revizuit dacă locul de muncă suferă modificări majore, extinderi sau transformări.
   (3)   Dacă la același loc de muncă sunt prezenți lucrători din diferite întreprinderi, fiecare angajator răspunde de toate problemele care țin de responsabilitatea sa.
   Angajatorul care, în conformitate cu legislația și practica națională, răspunde pentru acel loc de muncă, coordonează punerea în aplicare a tuturor măsurilor privitoare la securitatea și sănătatea lucrătorilor și înscrie, în documentul de securitate și sănătate, scopul, măsurile și modalitățile de punere în aplicare a acestei coordonări.
   Dispozițiile paragrafului anterior nu aduc atingere dispozițiilor referitoare la răspunderea individuală a angajatorilor prevăzute de Directiva 89/391/CEE.
   (4)   Angajatorul trebuie să raporteze fără întârziere autorităților competente orice accident de muncă grav și/sau mortal, precum și orice pericol grav.
   Articolul 4
   Protecția împotriva incendiilor, exploziilor și atmosferelor nocive
   Angajatorul trebuie să ia măsurile și precauțiile corespunzătoare tipului de exploatare:

               —

               pentru a evita, detecta și combate declanșarea și propagarea incendiilor și exploziilor și

               —

               pentru a evita formarea atmosferelor explozive sau nocive pentru sănătate.

         Articolul 5
   Mijloace de evacuare și salvare
   Angajatorul trebuie să prevadă și să întrețină mijloace corespunzătoare de evacuare și salvare pentru a asigura, în caz de pericol, evacuarea lucrătorilor de la locurile de muncă, rapid și în deplină securitate.
   Articolul 6
   Sisteme de comunicare, avertizare și alarmă
   Angajatorul trebuie să ia măsurile necesare pentru asigurarea sistemelor de alarmă și a altor mijloace de comunicare necesare care să permită, în caz de nevoie, declanșarea imediată a operațiilor de ajutorare, evacuare și salvare.
   Articolul 7
   Informarea lucrătorilor
   (1)   Fără a aduce atingere articolului 10 al Directivei 89/391/CEE, lucrătorii și reprezentanții lor sunt informați asupra tuturor măsurilor luate cu privire la securitatea și sănătatea la locurile de muncă și, în special, asupra celor privind punerea în aplicare a articolelor 3-6.
   (2)   Informațiile trebuie să fie pe înțelesul lucrătorilor vizați.
   Articolul 8
   Supravegherea medicală
   (1)   Pentru a asigura supravegherea medicală corespunzătoare a lucrătorilor, în funcție de riscurile care privesc securitatea și sănătatea lor la locul de muncă, se iau măsuri în conformitate cu legislația și/sau practica națională.
   (2)   Măsurile menționate la alineatul (1) sunt stabilite astfel încât să permită fiecărui lucrător să beneficieze sau să fie supus unui examen medical, înainte de începerea activităților prevăzute la articolul 2 și, ulterior, în mod periodic.
   (3)   Supravegherea medicală poate fi asigurată în cadrul sistemului național de sănătate.
   Articolul 9
   Consultarea și participarea lucrătorilor
   Pentru problemele reglementate de prezenta directivă, consultarea și participarea lucrătorilor și a reprezentanților acestora au loc în conformitate cu prevederile articolului 11 din Directiva 89/391/CEE.
   Articolul 10
   Cerințe minime de securitate și sănătate
   (1)   Locurile de muncă deja date în folosință după data punerii în aplicare a prezentei directive, prevăzută la articolul 13 alineatul (1), trebuie să îndeplinească cerințele minime de securitate și sănătate prevăzute în anexă.
   (2)   Locurile de muncă date deja în folosință la data punerii în aplicare a prezentei directive, prevăzută la articolul 13 alineatul (1), trebuie să îndeplinească cerințele minime de securitate și sănătate indicate în anexă cât mai curând posibil și în cel mult nouă ani de la această dată.
   (3)   Dacă, după data punerii în aplicare a prezentei directive, prevăzută la articolul 13 alineatul (1), locurile de muncă sunt supuse unor modificări, extinderi sau transformări, angajatorul ia măsurile necesare pentru ca aceste modificări, extinderi sau transformări să fie în conformitate cu cerințele minime corespunzătoare cuprinse în anexă.
   SECȚIUNEA III
   DISPOZIȚII DIVERSE
   Articolul 11
   Adaptarea anexelor
   Adaptările de natură strict tehnică ale anexelor în funcție de:

               —

               adoptarea directivelor în domeniul armonizării tehnice și al standardizării cu privire la industria extractivă de suprafață și în subteran
               și/sau

               —

               progresul tehnic, evoluția reglementărilor sau specificațiilor internaționale ori a noilor descoperiri în domeniul industriei extractive de suprafață sau în subteran

         trebuie adoptate în conformitate cu procedura prevăzută la articolul 17 din Directiva 89/391/CEE.
   Articolul 12
   Industria extractivă prin dragare
   Statele membre au posibilitatea de a nu aplica prezenta directivă industriei extractive prin dragare dacă se asigură protecția lucrătorilor, în conformitate cu principiile generale de protecție a sănătății și securității lucrătorilor cuprinse în prezenta directivă, ținându-se seama de riscurile specifice legate de industria extractivă prin dragare.
   Articolul 13
   Dispoziții finale
   (1)   Statele membre adoptă și pun în aplicare actele cu putere de lege și actele administrative necesare, în conformitate cu prezenta directivă, în termen de cel mult 24 de luni de la adoptarea ei. Statele membre informează imediat Comisia în acest sens.
   (2)   În momentul adoptării de către statele membre, măsurile prevăzute la alineatul (1) trebuie să conțină o referire la prezenta directivă sau să fie însoțite de o astfel de referire cu ocazia publicării lor oficiale. Metodele prin care se face o astfel de referire sunt stabilite de statele membre.
   (3)   Comisiei îi sunt comunicate de statele membre textele prevederilor de drept intern deja adoptate sau în curs de adoptare în domeniul reglementat de prezenta directivă.
   (4)   Statele membre raportează Comisiei la fiecare cinci ani cu privire la aplicarea prevederilor prezentei directive, indicând punctele de vedere ale partenerilor sociali.
   Comisia informează Parlamentul European, Consiliul, Comitetul Economic și Social, Comitetul permanent de securitate și sănătate în domeniul minier și în alte ramuri ale industriei extractive, precum și Comitetul consultativ de securitate, igienă și protecția sănătății la locul de muncă.
   Articolul 14
   Prezenta directivă se adresează statelor membre.

      Adoptată la Bruxelles, 3 decembrie 1992.

            Pentru Consiliu

            Președintele

         G. SHEPHARD

      (1)  JO C 58, 5.3.1992, p. 3.

      (2)  JO C 150, 15.6.1992, p. 128 și

      JO C 305, 23.11.1992.

      (3)  JO C 169, 6.7.1992, p. 28.

      (4)  JO L 393, 30.12.1989, p. 1.

      (5)  JO L 183, 29.6.1989, p. 1.

      (6)  JO L 348, 28.11.1992, p. 9.
   ANEXĂ
   CERINȚE MINIME DE SECURITATE ȘI SĂNĂTATE PREVĂZUTE LA ARTICOLUL 10 DIN DIRECTIVĂ
   Observație preliminară
   Obligațiile prevăzute în prezenta anexă se aplică ori de câte ori acestea sunt cerute de caracteristicile locului de muncă, de activitate, de împrejurări sau de un risc specific.
   PARTEA A

      CERINȚE MINIME COMUNE CARE SE APLICĂ INDUSTRIEI EXTRACTIVE DE SUPRAFAȚĂ ȘI ÎN SUBTERAN, PRECUM ȘI INSTALAȚIILOR AUXILIARE DE LA SUPRAFAȚĂ

   1.   Supraveghere și organizare
   1.1.   Organizarea locurilor de muncă

               1.1.1.

               Locurile de muncă trebuie să fie astfel organizate încât să asigure o protecție adecvată împotriva riscurilor. Ele trebuie menținute în stare bună, iar substanțele sau depozitele periculoase trebuie îndepărtate sau ținute sub supraveghere, pentru a nu pune în pericol securitatea și sănătatea lucrătorilor.

               1.1.2.

               Posturile de lucru trebuie proiectate și construite după principii ergonomice, ținând cont de necesitatea lucrătorilor de a urmări derularea operațiunilor de la postul lor de lucru.

               1.1.3.

               Lucrătorii izolați din posturile de lucru trebuie să beneficieze de supraveghere adecvată sau de mijloace de telecomunicație.

         1.2.   Responsabilul
   La orice loc de muncă ocupat de lucrători trebuie să existe în permanență un responsabil care să aibă calitățile și competența necesară acestei funcții, în conformitate cu legislația și/sau practica națională, și care să fi fost desemnat de angajator.
   Angajatorul poate să își asume el însuși responsabilitatea pentru locul de muncă la care se face referire în paragraful anterior dacă are calitățile și competența cerute, în conformitate cu legislația și/sau practica națională.
   1.3.   Supravegherea
   Pentru asigurarea securității și protecției lucrătorilor pe parcursul tuturor activităților, trebuie asigurată supravegherea prin persoane care au calitățile și competența cerute de această funcție, în conformitate cu legislația și/sau practica națională, și care sunt desemnate de către angajator sau în numele acestuia, acționând în interesul acestuia.
   Supraveghetorul trebuie să viziteze posturile de muncă ocupate cel puțin o dată pe parcursul unui schimb, dacă documentul de securitate și sănătate prevede acest lucru.
   Angajatorul poate să își asume personal resposabilitatea supravegherii la care se face referire în primul și al doilea paragraf, dacă are calitățile și competența impuse, în conformitate cu legislația și/sau practica națională.
   1.4.   Lucrători competenți
   La fiecare loc de muncă ocupat de lucrători trebuie să existe în permanență un număr suficient de lucrători care să aibă calitățile, experiența și pregătirea necesare pentru a îndeplini sarcinile ce le sunt încredințate.
   1.5.   Informare, instruire și pregătire
   Lucrătorii trebuie să beneficieze de informare, instruire și pregătire sau de reciclare profesională necesare pentru asigurarea securității și sănătății lor.
   Angajatorul trebuie să se asigure că lucrătorii primesc instrucțiuni pe înțelesul lor, astfel încât să nu pună în pericol propria securitate și sănătate sau pe a celorlalți lucrători.
   1.6.   Instrucțiuni scrise
   Pentru fiecare loc de muncă trebuie elaborate instrucțiuni scrise, care să cuprindă reguli ce trebuie respectate în scopul asigurării securității și sănătății lucrătorilor și al utilizării în siguranță a utilajelor.
   Aceste instrucțiuni trebuie să includă informații cu privire la utilizarea utilajului de intervenție precum și la măsurile ce trebuie luate la locul de muncă sau în apropierea acestuia, în caz de urgență.
   1.7.   Metode sigure de lucru
   La fiecare loc de muncă sau pentru fiecare activitate trebuie aplicate metode sigure de lucru.
   1.8.   Permise de lucru
   În cazul în care documentul de securitate și sănătate prevede acest lucru, trebuie introdus un sistem de permise de lucru pentru executarea lucrărilor periculoase și pentru executarea lucrărilor care în mod normal nu sunt periculoase, dar care, în interacțiune cu alte activități, pot genera pericole grave.
   Permisele de lucru trebuie emise înaintea începerii lucrului de către persoana desemnată în acest scop și trebuie să specifice condițiile care trebuie îndeplinite și măsurile ce trebuie luate înainte, în timpul lucrului și după lucru.
   1.9.   Revizuirea periodică a măsurilor de securitate și de sănătate
   În sensul prezentei directive, angajatorul asigură revizuirea periodică a măsurilor referitoare la securitatea și sănătatea lucrătorilor, inclusiv a sistemului de gestionare a securității și sănătății.
   2.   Utilaje și instalații mecanice și electrice
   2.1.   Generalități
   În momentul alegerii, instalării, punerii în funcțiune, exploatării și întreținerii utilajelor mecanice și electrice trebuie să se acorde atenția cuvenită securității și sănătății lucrătorilor, luând în considerare alte prevederi din prezenta directivă și din directivele 89/392/CEE (1) și 89/655/CEE (2).
   Dacă instalațiile sunt amplasate într-o zonă în care există sau poate exista riscul de incendiu sau de explozie datorat aprinderii unor gaze, vapori sau lichide volatile, atunci ele trebuie adaptate utilizării într-o astfel de zonă.
   Utilajele trebuie să fie prevăzute, dacă este necesar, cu dispozitive de protecție corespunzătoare și sisteme de securitate în caz de avarie.
   2.2.   Dispoziții specifice
   Instalațiile și utilajele mecanice trebuie să prezinte o rezistență suficientă, fără defecte vizibile și să corespundă scopului pentru care au fost realizate.
   Utilajele și instalațiile electrice trebuie să aibă o capacitate și putere corespunzătoare scopului în care au fost realizate.
   Utilajele și instalațiile mecanice și electrice trebuie să fie instalate și protejate astfel încât să prevină pericolul.
   3.   Întreținere
   3.1.   Întreținere generală
   Este necesară stabilirea unui program corespunzător privind verificarea sistematică, întreținerea și, dacă este cazul, testarea utilajelor și instalațiilor mecanice și electrice.
   Întreținerea, verificarea și testarea oricărei părți a instalației sau utilajului trebuie efectuate de către o persoană competentă.
   Procesele-verbale de verificare și testare trebuie întocmite și păstrate în mod corespunzător.
   3.2.   Întreținerea echipamentului de protecție
   Echipamentul de protecție corespunzător trebuie pregătit pentru utilizare și trebuie să fie în perfectă stare de funcționare în orice moment.
   Întreținerea trebuie făcută ținând cont de activitățile exercitate.
   4.   Protecția împotriva riscului de explozie, a atmosferelor nocive și a riscului de incendiu
   4.1.   Generalități

               4.1.1.

               Trebuie luate măsuri pentru evaluarea prezenței substanțelor nocive sau potențial explozive în atmosferă și pentru măsurarea concentrației acestor substanțe.
               Dacă documentul de securitate și sănătate prevede acest lucru, trebuie montate dispozitive de supraveghere care să înregistreze și să măsoare concentrațiile de gaz, automat și continuu, în punctele menționate, dispozitive de alarmă automate, sisteme de decuplare automată a instalațiilor electrice și sisteme de oprire automată a motoarelor cu combustie internă.
               Dacă sunt prevăzute măsurători automate, valorile determinate trebuie înregistrate și păstrate în documentul de securitate și sănătate.

               4.1.2.

               Se interzice fumatul în zonele care prezintă pericole specifice de incendiu sau explozie.
               Este interzisă utilizarea flăcării deschise precum și executarea unor lucrări care pot prezenta un risc de incendiu, cu excepția cazurilor când au fost luate măsurile de securitate corespuzătoare pentru prevenirea declanșării incendiilor sau exploziilor.

         4.2.   Protecția împotriva riscului exploziilor

               4.2.1.

               Trebuie luate toate măsurile necesare pentru combaterea formării și acumulării atmosferelor explozive.

               4.2.2.

               În interiorul zonelor care prezintă risc de explozie, trebuie luate toate măsurile necesare pentru a împiedica aprinderea atmosferei explozive.

               4.2.3.

               Trebuie stabilit un plan de prevenire a exploziilor, precizând detalii cu privire la utilaje și măsurile ce trebuie luate.

         4.3.   Protecția împotriva atmosferelor nocive

               4.3.1.

               Dacă se acumulează sau există riscul să se acumuleze în atmosferă substanțe nocive, trebuie luate măsuri corespunzătoare pentru a se asigura:

                           (a)

                           reținerea lor la sursă sau

                           (b)

                           captarea la sursă sau eliminarea sau

                           (c)

                           diminuarea acumulărilor acestor substanțe,

                     astfel încât să nu existe riscuri pentru lucrători.
               Sistemul trebuie să fie capabil să disperseze aceste substanțe nocive astfel încât să nu prezinte nici un risc pentru lucrători.

               4.3.2.

               Fără a aduce atingere prevederilor Directivei 89/656/CEE (3), în zonele în care lucrătorii pot fi expuși atmosferelor nocive pentru sănătatea lor, trebuie să existe un număr suficient de aparate respiratorii și echipamente de reanimare corespunzătoare.
               În asemenea cazuri, trebuie să fie prezent la locul de muncă un număr suficient de lucrători instruiți care să folosească asemenea echipamente.
               Echipamentul trebuie să fie depozitat și întreținut corespunzător.

               4.3.3.

               Dacă gazele toxice sunt sau pot fi prezente în atmosferă, trebuie să existe un plan de protecție care să precizeze echipamentele disponibile și măsurile preventive adoptate.

         4.4.   Protecția împotriva incendiilor

               4.4.1.

               Oriunde se proiectează, se construiesc, se dotează, se dau în folosință, se exploatează sau se întrețin locuri de muncă, trebuie luate măsurile adecvate pentru prevenirea declanșării și propagării incendiilor care provin de la sursele identificate în documentul de securitate și sănătate.
               Trebuie să fie stabilite prevederi pentru stingerea rapidă și eficientă a oricărui incendiu.

               4.4.2.

               Locurile de muncă trebuie să fie prevăzute cu dispozitive adecvate pentru stingerea incendiului și, dacă este necesar, cu detectoare de incendiu și sisteme de alarmă.

               4.4.3.

               Dispozitivele neautomate de stingere a incendiului trebuie să fie accesibile și simplu de manipulat și, dacă este necesar, protejate contra riscurilor de deteriorare.

               4.4.4.

               La locul de muncă trebuie păstrat un plan de pază contra incendiilor care să precizeze măsurile de luat, conform articolelor 3-6 din prezenta directivă, pentru prevenirea declanșării și propagării, detectarea și stingerea incendiilor.

               4.4.5.

               Echipamentul pentru stingerea incendiilor trebuie să fie semnalizat în conformitate cu reglementările naționale de aplicare a Directivei 92/58/CEE (4).
               Aceste semne trebuie să fie durabile și amplasate în puncte corespunzătoare.

         5.   Explozivi și dispozitive de amorsare
   Operațiunile de depozitare, transport și utilizare a explozivilor și dispozitivelor de amorsare trebuie să fie executate de către persoane competente, autorizate corespunzător.
   Astfel de activități trebuie organizate și executate astfel încât să nu constituie nici un risc pentru lucrători.
   6.   Căi de circulație

               6.1.

               Trebuie să fie posibil accesul fără pericol la locul de muncă și, în caz de urgență, evacuarea lui rapidă și în siguranță.

               6.2.

               Căile de circulație, inclusiv scările, scările fixe, cheiurile și rampele de încărcare trebuie să fie calculate, dimensionate și plasate astfel încât pietonii sau vehiculele să le poată utiliza ușor, în deplină securitate și conform destinației lor; astfel încât lucrătorii aflați în vecinătatea acestor căi de circulație să nu fie amenințați de nici un pericol.

               6.3.

               Căile utilizate pentru traficul pietonal și/sau traficul de mărfuri trebuie să fie dimensionate în concordanță cu numărul de utilizatori potențiali și cu tipul de întreprindere.
               Dacă pe căile de circulație sunt utilizate mijloace de transport, trebuie prevăzută o distanță de securitate corespunzătoare pentru pietoni.

               6.4.

               Între căile de circulație destinate vehiculelor și porți, portaluri, pasaje pentru pietoni, coridoare și scări trebuie să existe o distanță suficientă.

               6.5.

               Traseul căilor de circulație și acces trebuie să fie semnalizat vizibil pentru a se asigura protecția lucrătorilor.

               6.6.

               Dacă vehiculele sau utilajele intră la locurile de muncă, trebuie stabilite regulile de circulație necesare.

         7.   Locuri de muncă în aer liber

               7.1.

               Posturile de lucru, căile de circulație și alte amplasamente sau instalații în aer liber care sunt ocupate sau utilizate de către lucrători în decursul activității lor, trebuie să fie astfel organizate încât circulația pietonilor sau a vehiculelor să se facă în condiții de securitate.

               7.2.

               Locurile de muncă în aer liber trebuie să fie iluminate corespunzător prin lumină artificială, dacă lumina zilei este insuficientă.

               7.3.

               Dacă lucrătorii sunt angajați la posturi de lucru în aer liber, acestea trebuie să fie, dacă este posibil, amenajate astfel încât lucrătorii:

                           (a)

                           să fie protejați contra influențelor atmosferice, și, dacă este necesar, contra căderii de obiecte;

                           (b)

                           să nu fie expuși la nivele sonore nocive, nici la influențe exterioare nocive (de ex. gaz, vapori, praf);

                           (c)

                           în caz de pericol, să poată părăsi rapid locul de muncă și să poată fi ajutați rapid;

                           (d)

                           să nu alunece sau să cadă.

         8.   Zone periculoase

               8.1.

               Zonele periculoase trebuie semnalizate vizibil.

               8.2.

               Dacă locurile de muncă cuprind zone periculoase în care, datorită naturii muncii, există riscuri, inclusiv de cădere a lucrătorilor sau a obiectelor, locurile de muncă trebuie prevăzute, în măsura posibilităților, cu dispozitive care să împiedice intrarea în zonă a lucrătorilor neautorizați.

               8.3.

               Trebuie luate măsuri corespunzătoare care să protejeze lucrătorii autorizați să intre în zonele de pericol.

         9.   Căi și ieșiri de urgență

               9.1.

               În caz de pericol, lucrătorii trebuie să poată evacua rapid și în condiții de securitate maximă toate locurile de muncă.

               9.2.

               Căile și ieșirile de urgență trebuie să fie libere și să conducă în modul cel mai direct spre exterior sau într-o zonă de securitate, la un punct de adunare sau la un post de evacuare sigur.

               9.3.

               Numărul, distribuția și dimensiunile căilor și ieșirilor de urgență depind de folosirea, dotarea și dimensiunile locurilor de muncă, precum și de numărul maxim de persoane prezente.

               9.4.

               Ușile de urgență trebuie să se deschidă spre exterior.
               Ușile de urgență trebuie să fie închise astfel încât să poată fi deschise ușor și imediat de către persoanele care ar avea nevoie să le utilizeze în caz de urgență.

               9.5.

               Ușile de urgență nu trebuie încuiate.
               Căile și ieșirile de urgență, precum și căile de circulație și ușile de acces către acestea, trebuie să fie libere astfel ca ele să poată fi utilizate în orice moment, fără opreliști.

               9.6.

               Căile și ieșirile de urgență care necesită iluminare trebuie prevăzute cu iluminare de siguranță de intensitate corespunzătoare, în eventualitatea unei pene de curent.

               9.7.

               Căile și ieșirile de urgență speciale trebuie semnalizate în conformitate cu reglementările naționale de aplicare a Directivei 92/58/CEE.

         10.   Mijloace de evacuare și salvare

               10.1.

               Lucrătorii trebuie să fie instruiți cu privire la măsurile corespunzătoare ce trebuie luate în caz de urgență.

               10.2.

               Echipamentele de salvare pregătite pentru utilizare trebuie să fie depozitate în spații corespunzătoare, ușor accesibile și trebuie să fie semnalizate în conformitate cu reglementările naționale de aplicare a Directivei 92/58/CEE.

         11.   Exerciții de securitate
   La toate locurile de muncă ocupate în mod obișnuit de lucrători trebuie să se efectueze periodic exerciții de securitate.
   Scopul principal al acestor exerciții este de a forma și de a verifica aptitudinile lucrătorilor desemnați să utilizeze, să manipuleze sau să exploateze echipamentul de salvare în caz de pericol.
   Dacă este necesar, lucrătorii trebuie să exerseze, de asemenea, folosirea, manipularea sau exploatarea corectă a acestor echipamente.
   12.   Echipamente de prim ajutor

               12.1.

               Echipamente de prim ajutor trebuie să existe în permanență oriunde o impun condițiile de muncă și trebuie să fie corespunzătoare activității respective.
               Acest echipament trebuie să fie semnalizat corespunzător și ușor accesibil.

               12.2.

               În funcție de importanța locurilor de muncă, a tipului de activitate care se desfășoară și de frecvența accidentelor pe care le presupune, trebuie să fie prevăzute una sau mai multe încăperi de prim ajutor.
               În aceste încăperi, instrucțiunile de prim ajutor trebuie să fie afișate în mod clar și vizibil.

               12.3.

               Încăperile de prim ajutor trebuie dotate cu instalații și echipamente de prim ajutor indispensabile și trebuie să fie ușor accesibile brancardierilor.
               Acestea trebuie semnalizate în conformitate cu reglementările naționale de aplicare a Directivei 92/58/CEE.

               12.4.

               De asemenea, echipamentul de prim ajutor trebuie să existe în permanență oriunde o impun condițiile de muncă.
               Acest echipament trebuie să fie semnalizat corespunzător și ușor accesibil.

               12.5.

               Un număr suficient de lucrători trebuie să fie instruiți cu privire la utilizarea echipamentului de prim ajutor prevăzut.

         13.   Iluminarea naturală și artificială

               13.1.

               Fiecare loc de muncă trebuie să dispună de o iluminare suficientă care să asigure securitatea și sănătatea lucrătorilor.

               13.2.

               Locurile de muncă trebuie să primească, pe cât posibil, lumină naturală suficientă și, ținându-se cont de condițiile de climă, trebuie să fie prevăzute cu dispozitive de iluminare artificială adecvată pentru a se asigura securitatea și sănătatea lucrătorilor.

               13.3.

               Instalațiile de iluminat din încăperile de lucru și din căile de acces trebuie să fie amplasate astfel încât tipul iluminării să nu prezinte un risc de accidentare pentru lucrători.

               13.4.

               Locurile de muncă în care lucrătorii sunt expuși în mod deosebit riscurilor în caz de pană de iluminare artificială, trebuie să fie prevăzute cu iluminare de urgență cu o intensitate suficientă.
               Dacă nu este posibil, lucrătorii trebuie să fie dotați cu lămpi individuale.

         14.   Instalații sanitare
   14.1.   Vestiare și dulapuri pentru îmbrăcăminte

               14.1.1.

               Lucrătorii trebuie să aibă la dispoziție vestiare corespunzătoare, dacă trebuie să poarte haine de lucru speciale și dacă, din motive de sănătate sau de decență, nu li se poate cere să se schimbe în alte încăperi.
               Vestiarele trebuie să fie ușor accesibile, să aibă o capacitate suficientă și să fie prevăzute cu scaune.

               14.1.2.

               Vestiarele trebuie să fie de dimensiuni suficient de mari și să aibă dotările care să permită fiecărui lucrător să-și țină hainele încuiate în timpul lucrului.
               Dacă împrejurările o justifică (de ex. substanțe periculoase, umiditate, murdărie), dulapurile pentru îmbrăcămintea de lucru trebuie separate de cele pentru îmbrăcămintea personală.
               Trebuie să existe dotările necesare pentru ca fiecare lucrător să poată să își pună la uscat hainele de lucru.

               14.1.3.

               Trebuie prevăzute vestiare separate sau o utilizare separată a vestiarelor pentru bărbați și pentru femei.

               14.1.4.

               Dacă nu sunt necesare vestiare, în sensul punctului 14.1.1, fiecare lucrător trebuie să poată dispune de un loc pentru păstrarea îmbrăcămintei.

         14.2.   Dușuri și chiuvete

               14.2.1.

               Trebuie puse la dispoziția lucrătorilor dușuri suficiente și corespunzătoare, ținându-se seama de tipul de activitate sau din rațiuni de igienă.
               Trebuie prevăzute săli de dușuri separate sau utilizarea separată de către bărbați și femei.

               14.2.2.

               Sălile de dușuri trebuie să fie suficient de încăpătoare încât să permită fiecărui lucrător să își facă toaleta fără să fie deranjat și în condiții de igienă corespunzătoare.
               Dușurile trebuie să dispună de apă curentă rece și caldă.

               14.2.3.

               Dacă, în conformitate cu punctul 14.2.1. primul paragraf, nu sunt necesare dușuri, trebuie să existe chiuvete corespunzătoare și în număr suficient, cu apă rece și caldă, plasate în apropierea posturilor de lucru și a vestiarelor.
               Dacă este necesar, din motive de decență, vor fi prevăzute chiuvete separate sau utilizarea lor separată de către bărbați și femei.

         14.3.   Toalete și chiuvete
   În apropierea posturilor de lucru trebuie prevăzute camere de repaus, vestiare și săli de dușuri sau chiuvete; trebuie să existe un număr suficient de toalete și chiuvete.
   Trebuie prevăzute toalete separate sau utilizarea separată a toaletelor de către femei și bărbați.
   În cazul industriei extractive în subteran, instalațiile sanitare la care se referă prezentul punct pot fi amplasate la suprafață.
   15.   Haldele de steril și alte zone de descărcare a sterilului
   Depozitele de steril, haldele și alte zone de depozitare a sterilului, precum și bazinele de decantare trebuie să fie proiectate, construite, exploatate și întreținute astfel încât să se asigure stabilitatea lor, precum și securitatea și sănătatea lucrătorilor.
   16.   Instalații auxiliare de suprafață (dispoziții suplimentare speciale)
   16.1.   Stabilitate și soliditate
   Locurile de muncă trebuie să fie proiectate, construite, instalate, exploatate, supravegheate și întreținute pentru a putea rezista condițiilor atmosferice nefavorabile.
   Ele trebuie să aibă o structură și o rezistență corespunzătoare destinației lor.
   16.2.   Pardoselile, pereții, plafoanele și acoperișurile încăperilor

               16.2.1.

               Pardoselile locurilor de muncă trebuie să fie lipsite de proeminențe, de găuri sau de planuri înclinate periculoase, ele trebuie să fie fixe, stabile și nealunecoase.
               Locurile de muncă în care sunt instalate posturi de lucru trebuie să prezinte o izolație termică suficientă, ținându-se cont de tipul întreprinderii și de activitatea fizică a lucrătorilor.

               16.2.2.

               Suprafețele pardoselilor, pereților și plafoanelor din încăperi trebuie să poată fi curățate și renovate pentru a se obține condiții de igienă corespunzătoare.

               16.2.3.

               Pereții transparenți sau translucizi, în special cei complet din sticlă, din încăperile sau din apropierea locurilor de muncă și a căilor de acces trebuie să fie semnalizați vizibil și confecționați din material securizat sau separați de aceste locuri de muncă și de căile de acces, astfel ca lucrătorii să nu vină în contact cu glasvandurile sau să fie răniți în cazul spargerii lor.

               16.2.4.

               Accesul pe acoperișuri din materiale nu îndeajuns de rezistente este permis numai dacă se realizează dotarea cu echipamente care să asigure desfășurarea lucrului în deplină securitate.

         16.3.   Dimensiunile și volumul de aer al încăperilor – libertatea de mișcare la posturile de lucru

               16.3.1.

               Încăperile de lucru trebuie să aibă o suprafață, înălțime și un volum de aer corespunzătoare, permițând lucrătorilor să își execute sarcinile fără risc pentru securitatea, sănătatea sau confortul lor.

               16.3.2.

               Dimensiunile suprafeței neocupate a postului de lucru trebuie să permită lucrătorilor suficientă libertate de mișcare și să le dea posibilitatea să își desfășoare munca în deplină securitate.

         16.4.   Ferestre și luminatoare

               16.4.1.

               Ferestrele, luminatoarele și sistemele de ventilație prevăzute cu dispozitive de deschidere, reglare și blocare trebuie proiectate astfel încât funcționarea acestora să se facă în siguranță.
               Amplasarea lor trebuie să nu constituie un risc pentru lucrători atunci când sunt deschise.

               16.4.2.

               Ferestrele și luminatoarele trebuie să poată fi curățate fără riscuri.

         16.5.   Uși și porți

               16.5.1.

               Poziția, numărul și dimensiunile ușilor și porților, precum și materialele din care sunt confecționate, sunt determinate de natura și utilizarea încăperilor sau incintelor.

               16.5.2.

               Ușile transparente trebuie semnalizate corespunzător la nivelul privirii.

               16.5.3.

               Ușile și porțile batante trebuie să fie transparente sau să fie prevăzute cu panouri transparente.

               16.5.4.

               Dacă suprafețele transparente sau translucide ale ușilor și porților nu sunt din materiale securizate și dacă există posibilitatea ca lucrătorii să se rănească prin spargerea lor, suprafețele trebuie protejate împotriva spargerii.

               16.5.5.

               Ușile glisante trebuie să fie prevăzute cu un sistem de siguranță care să le împiedice să iasă de pe șine și să cadă în mod neașteptat.

               16.5.6.

               Ușile și porțile care se deschid în sus trebuie să fie prevăzute cu un sistem de siguranță care să le împiedice să cadă în mod neașteptat.

               16.5.7.

               Ușile și porțile situate de-a lungul căilor de salvare trebuie semnalizate corespuzător.
               Ele trebuie să poată fi deschise oricând cu ușurință din interior și fără ajutor special.
               Ele trebuie să poată fi deschise când locurile de muncă sunt ocupate.

               16.5.8.

               Trebuie să fie prevăzute porți pentru pietoni în apropierea porților destinate în special traficului de vehicule, dacă acestea nu sunt sigure pentru pietoni; acestea trebuie semnalizate vizibil și degajate în permanență.

               16.5.9.

               Ușile și porțile mecanice trebuie să funcționeze fără risc de accidentare a lucrătorilor.
               Ele trebuie prevăzute cu dispozitive de oprire de urgență ușor de identificat și accesibile și care să poată fi deschise manual dacă se blochează datorită unei pene de curent.

         16.6.   Aerisirea locurilor de muncă închise

               16.6.1.

               În locurile de muncă închise trebuie să se asigure o cantitate suficientă de aer proaspăt, având în vedere metodele de lucru folosite și eforturile fizice ale lucrătorilor.
               Dacă se utilizează o instalație de ventilație, ea trebuie menținută în stare de funcționare.
               Orice pană trebuie semnalizată de un sistem de control, dacă este necesar pentru sănătatea lucrătorilor.

               16.6.2.

               Dacă sunt utilizate instalațiile de aer condiționat sau de ventilație mecanică, ele trebuie să funcționeze astfel încât lucrătorii să nu fie expuși la curenți de aer care să le creeze disconfort.
               Orice depunere sau murdărie care poate antrena un risc imediat pentru sănătatea lucrătorilor prin poluarea atmosferei trebuie eliminată fără întârziere.

         16.7.   Temperatura din încăperi

               16.7.1.

               În timpul lucrului temperatura din încăperile unde există posturi de lucru trebuie să fie adecvată pentru organismul uman, având în vedere metodele de lucru aplicate și eforturile fizice impuse lucrătorilor.

               16.7.2.

               Temperatura din camerele de repaus, din încăperile pentru personalul de serviciu permanent, din grupurile sanitare, din cantine și din camerele de prim ajutor trebuie să corespundă destinațiilor specifice ale acestor încăperi.

               16.7.3.

               Ferestrele, luminatoarele și glasvandurile trebuie să permită evitarea unor efecte excesive ale luminii solare la locurile de muncă în funcție de tipul activității și de natura locului de muncă.

         16.8.   Camerele de repaus

               16.8.1.

               Dacă securitatea și sănătatea lucrătorilor o cer, ținându-se cont de tipul activității sau de efectivele care depășesc un anumit număr de persoane, lucrătorii trebuie să dispună de o cameră de repaus ușor accesibilă.
               Această dispoziție nu se aplică dacă lucrătorii își desfășoară activitatea în birouri sau în camere de lucru similare, care oferă posibilitatea de relaxare în timpul pauzelor.

               16.8.2.

               Camerele de repaus trebuie să fie destul de mari și să fie dotate cu un număr corespunzător de mese și scaune cu spătar în funcție de numărul lucrătorilor.

               16.8.3.

               În camerele de repaus, trebuie luate măsuri pentru protecția nefumătorilor față de disconfortul creat de fumul de țigară.

               16.8.4.

               Dacă timpul de muncă este întrerupt cu regularitate și în mod frecvent și nu există cameră de repaus, trebuie puse la dispoziție alte camere în care lucrătorii să poată sta în timpul întreruperilor, ori de câte ori securitatea și sănătatea lucrătorilor o justifică.
               Trebuie luate măsuri corespunzătoare pentru protecția nefumătorilor împotriva disconfortului provocat de fumul de țigară.

         17.   Femei gravide și mame care alăptează
   Femeile gravide și mamele care alăptează trebuie să aibă posibilitatea de a se odihni în poziție orizontală, în condiții corespunzătoare.
   18.   Lucrători handicapați
   La organizarea locurilor de muncă trebuie să se țină seama de lucrătorii handicapați, dacă este necesar.
   Această dispoziție se referă, în special, la ușile, căile de comunicație, scările, dușurile, chiuvetele, toaletele și posturile de lucru utilizate și ocupate direct de lucrătorii handicapați.
   PARTEA B

      CERINȚE MINIME SPECIALE APLICABILE INDUSTRIEI EXTRACTIVE DE SUPRAFAȚĂ

   1.   Generalități

               1.1.

               Fără a aduce atingere articolului 3 alineatul (2), angajatorul care, în conformitate cu legislația și/sau practica națională, răspunde de locul de muncă la care se referă prezenta parte B, trebuie să se asigure că documentul de securitate și sănătate arată că s-au luat toate măsurile necesare pentru protecția sănătății și securității lucrătorilor atât în situații normale, cât și în situații critice.

               1.2.

               Documentul de securitate și sănătate trebuie actualizat periodic și prezentat la inspecția locului de muncă.
               Lucrările trebuie executate în conformitate cu documentul de securitate și sănătate.

         2.   Exploatarea

               2.1.

               Lucrările trebuie planificate ținându-se seama de elementele din documentul de securitate și sănătate referitoare la riscurile de surpare și alunecare de teren.
               În concluzie, trebuie să se definească, ca măsură preventivă, înălțimea și panta fronturilor de descopertă și de extracție în funcție de natura și stabilitatea terenului, precum și de metodele de exploatare.

               2.2.

               Treptele și căile de circulație trebuie să prezinte stabilitate adaptată utilajelor utilizate.
               Ele trebuie să fie amenajate și întreținute astfel încât deplasarea utilajelor să se facă în condiții de securitate.

               2.3.

               Înainte de începerea sau reluarea lucrărilor, fronturile de descopertă și extracție de deasupra suprafețelor de lucru sau căilor de circulație trebuie inspectate pentru a se asigura că nu există mase sau roci dislocate.
               În cazul în care este necesar, trebuie efectuată curățirea acestora.

               2.4.

               Exploatarea fronturilor și zonelor de descărcare a sterilului trebuie efectuată astfel încât să nu creeze instabilitate.

         PARTEA C

      CERINȚE MINIME SPECIALE APLICABILE INDUSTRIEI EXTRACTIVE ÎN SUBTERAN

   1.   Generalități

               1.1.

               Fără a aduce atingere articolului 3 alineatul (2), angajatorul care, în conformitate cu legislația și/sau practica națională, răspunde de locul de muncă la care se referă prezenta parte C, trebuie să se asigure că documentul de securitate și sănătate arată că au fost luate toate măsurile necesare pentru protecția securității și sănătății lucrătorilor atât în situații normale, cât și în situații critice.

               1.2.

               Documentul de securitate și sănătate trebuie actualizat periodic și prezentat la inspecția locului de muncă.
               Lucrările trebuie executate în conformitate cu documentul de securitate și sănătate.

         2.   Planul abatajelor din subteran

               2.1.

               Planurile abatajelor din subteran trebuie să fie întocmite la o scară care să ofere o reprezentare clară.
               În afară de galerii și zonele de extracție, trebuie reprezentate elementele cunoscute care pot influența exploatarea și securitatea.
               Ele trebuie să fie ușor accesibile și să fie păstrate atât timp cât este necesar, din motive de securitate.

               2.2.

               Planurile abatajelor din subteran trebuie să fie actualizate periodic și să fie în permanență expuse la locul de muncă.

         3.   Ieșiri
   Orice exploatare subterană trebuie să aibă acces la suprafață prin cel puțin două ieșiri distincte, construite solid și ușor accesibile lucrătorilor din subteran.
   Când circulația prin aceste ieșiri necesită un efort important din partea lucrătorilor, ele trebuie să fie prevăzute cu mijloace mecanice pentru transportul lucrătorilor.
   4.   Abataje
   Abatajele în care se execută lucrări în subteran trebuie să fie construite, exploatate, echipate și întreținute astfel ca lucrătorii să poată lucra și circula în ele cu riscuri minime.
   Galeriile trebuie să fie prevăzute cu semnalizare pentru a permite orientarea lucrătorilor.
   5.   Transportul

               5.1.

               Instalațiile de transport trebuie să fie instalate, exploatate și întreținute astfel încât să se asigure securitatea și sănătatea lucrătorilor care le conduc, le utilizează sau se află în vecinătatea lor.

               5.2.

               Transportul cu ajutorul instalațiilor mecanice trebuie să facă obiectul unei montări adecvate și al unor instrucțiuni scrise speciale.

         6.   Consolidarea și stabilitatea terenului
   Consolidarea trebuie efectuată cât mai repede posibil după excavare, în afara cazurilor în care stabilitatea terenului nu condiționează securitatea lucrătorilor. Această consolidare trebuie să fie realizată în conformitate cu planurile și instrucțiunile scrise.
   Abatajele accesibile lucrătorilor trebuie să fie inspectate periodic din punct de vedere al stabilității terenului, iar consolidarea trebuie să fie întreținută corespunzător.
   7.   Aerisire

               7.1.

               Toate lucrările din subteran la care este autorizat accesul trebuie să fie ventilate în mod corespunzător.
               Trebuie prevăzută o ventilare permanentă pentru a se menține, cu o marjă suficientă de securitate:

                           —

                           o atmosferă sănătoasă;

                           —

                           o atmosferă în care riscurile de explozie și de prafuri respirabile sunt controlate;

                           —

                           o atmosferă în care condițiile de lucru sunt corespunzătoare în timpul lucrului, ținându-se seama de metodele de lucru aplicate și de eforturile fizice impuse lucrătorilor.

               7.2.

               Când ventilarea naturală nu permite îndeplinirea cerințelor de la punctul 7.1, aerisirea principală trebuie să fie asigurată cu unul sau mai multe ventilatoare mecanice.
               Trebuie luate măsuri pentru asigurarea stabilității și continuității aerisirii.
               Depresiunea ventilatoarelor principale trebuie să fie supravegheată în mod continuu și pentru semnalizarea opririlor intempestive trebuie prevăzut un dispozitiv automat de alarmă.

               7.3.

               Parametrii de aerisire trebuie să fie măsurați și înregistrați periodic.
               Trebuie elaborat un plan de aerisire, actualizat periodic, care să indice caracteristicile utile ale sistemului de ventilare și care să fie în permanență expus la locul de muncă.

         8.   Mine grizutoase

               8.1.

               Se consideră grizutoasă orice mină sau carieră subterană în care există posibilitatea degajării de grizu într-o cantitate care nu exclude riscul formării unei atmosfere explozive.

               8.2.

               Aerisirea principală trebuie să fie asigurată printr-unul sau mai multe ventilatoare mecanice.

               8.3.

               Exploatarea trebuie să se facă ținând seama de degajarea de grizu.
               Trebuie luate măsuri pentru eliminarea, pe cât este posibil, a riscurilor generate de grizu.

               8.4.

               Aerisirea auxiliară trebuie să fie limitată la lucrările de pregătire a exploatării și de salvare, precum și la locurile legate direct la curentul de aerisire principal.
               Abatajele de exploatare pot fi ventilate prin aerisirea auxiliară numai dacă au fost luate măsuri corespunzătoare pentru asigurarea securității și sănătății lucrătorilor.

               8.5.

               Parametrii de aerisire menționați la punctul 7.3 trebuie să fie completați prin determinări grizumetrice.
               Dacă documentul de securitate și sănătate o prevede, concentrația de grizu trebuie să fie supravegheată continuu în returul de aer pentru exploatările care folosesc extracția mecanizată sau extracția în subteran, precum și în zonele de fundătură cu front de exploatare cu săpare mecanizată.

               8.6.

               Se folosesc numai explozivi și dispozitive de amorsare speciale pentru minele grizutoase.

               8.7.

               Prevederile cuprinse la punctul 4.1.2 partea A se înlocuiesc după cum urmează:

                           —

                           Este interzis fumatul, deținerea de tutun pentru fumat și orice obiect care poate fi folosit la producerea flăcării.

                           —

                           Lucrările de tăiere cu flacără, de sudură sau alte activități comparabile sunt permise numai în împrejurări excepționale și în condițiile unor măsuri specifice care să garanteze securitatea și sănătatea lucrătorilor.

         9.   Mine sau cariere care conțin praf inflamabil

               9.1.

               Minele de cărbuni sunt considerate mine cu praf inflamabil, dacă documentul de securitate și sănătate precizează că orice filon exploatat poate produce praf astfel încât să propage o explozie.

               9.2.

               În minele cu praf inflamabil, prevederile prevăzute la punctele 8.6. și 8.7. din prezenta parte C se aplică mutatis mutandis.

               9.3.

               Trebuie luate măsuri pentru reducerea depozitelor de praf inflamabil, îndepărtarea și neutralizarea sau fixarea lor.

               9.4.

               Propagarea exploziilor de praf inflamabil și/sau grizu, care pot declanșa alte explozii de praf inflamabil, trebuie să fie limitată prin instalarea unui sistem de bariere de explozie.
               Amplasarea acestor bariere de explozie trebuie să fie precizată într-un document actualizat periodic și disponibil la locul de muncă.

         10.   Degajări instantanee de gaz, lovituri de acoperiș și viituri de apă

               10.1.

               În zonele în care se pot produce degajări instantanee de gaz cu sau fără proiectare de minerale sau roci, lovituri de acoperiș sau viituri de apă, trebuie conceput și pus în aplicare un program de exploatare astfel încât să se asigure, pe cât posibil, un sistem de muncă sigur precum și protecția lucrătorilor.

               10.2.

               Trebuie luate măsuri pentru identificarea zonelor de risc, pentru protejarea lucrătorilor în abatajele care se află în apropiere sau traversează aceste zone, precum și pentru controlarea acestor riscuri.

         11.   Incendii, arderi și încălzire

               11.1.

               Trebuie luate măsuri pentru prevenirea și, dacă este cazul, detectarea la timp a arderilor spontane.

               11.2.

               Introducerea materialelor inflamabile în abataje din subteran trebuie să fie limitată la cantitatea strict necesară.

               11.3.

               Când este necesară utilizarea fluidelor hidraulice (fluide pentru transmiterea energiei mecanice hidrostatice și/sau hidrocinetice) trebuie utilizate, pe cât posibil, fluide greu inflamabile, în scopul evitării riscului de incendiu și propagării sale.
               Fluidele hidraulice trebuie să corespundă specificațiilor și condițiilor de testare referitoare la rezistența la foc, precum și criteriilor de igienă.
               Când se utilizează fluide hidraulice care nu corespund specificațiilor, condițiilor și criteriilor prevăzute la al doilea paragraf, trebuie luate măsuri suplimentare pentru evitarea riscului sporit de incendiu și propagarea sa.

         12.   Măsuri de precauție privind evacuarea lucrătorilor
   Pentru a se putea retrage în siguranță dacă este necesar, lucrătorii trebuie să dispună de un aparat de autosalvare de protecție respiratorie pe care trebuie să îl aibă permanent la îndemână.
   Ei trebuie să fie instruiți cu privire la utilizarea acestui aparat.
   Aceste aparate trebuie să rămână permanent la locul de muncă, iar starea lor de funcționare trebuie să fie controlată cu regularitate.
   13.   Iluminare
   Prevederile de la punctul 13 partea A se înlocuiesc după cum urmează:

               —

               Lucrătorii trebuie să dispună de o lampă individuală, adaptată utilizării.

               —

               Pe cât posibil, posturile de lucru trebuie să fie prevăzute cu dispozitive care să permită o iluminare artificială corespunzătoare, în scopul protejării securității și sănătății lucrătorilor.

               —

               Instalațiile de iluminat trebuie să fie astfel plasate încât tipul de iluminare prevăzut să nu antreneze riscuri de accidentare pentru lucrători.

         14.   Controlul prezenței în subteran
   Trebuie să fie posibilă cunoașterea cu exactitate în orice moment a persoanelor aflate în subteran.
   15.   Organizarea salvării
   Pentru a permite desfășurarea unei acțiuni rapide și eficiente în eventualitatea unui incident major, trebuie să fie organizată o echipă de salvare corespunzătoare.
   Această echipă de salvare trebuie să dispună de un număr suficient de salvatori antrenați și dotați cu echipament de salvare corespunzător, pentru a putea interveni în toate locurile exploatării subterane sau ale lucrărilor de exploatare în curs.

      (1)  JO L 183, 29.6.1989, p. 9, directivă modificată și completată de Directiva 91/368/CEE (JO L 198, 22.7.1991, p. 16).

      (2)  JO L 393, 30.12.1989, p. 13.

      (3)  JO L 393, 30.12.1989, p. 18.

      (4)  JO L 245, 26.8.1992, p. 23.