title: Directiva 2003/122/Euratom a Consiliului din 22 decembrie 2003 privind controlul surselor radioactive închise de mare activitate și al surselor orfane

text:
               15/Volumul 10

               RO

               Jurnalul Ofícial al Uniunii Europene

               135

         32003L0122

               L 346/57

               JURNALUL OFÍCIAL AL UNIUNII EUROPENE

      DIRECTIVA 2003/122/EURATOM A CONSILIULUI

   din 22 decembrie 2003
   privind controlul surselor radioactive închise de mare activitate și al surselor orfane
   CONSILIUL UNIUNII EUROPENE,
   având în vedere Tratatul de instituire a Comunității Europene a Energiei Atomice, în special articolul 31 alineatul (2) și articolul 32,
   având în vedere propunerea Comisiei, elaborată în urma consultării unui grup de experți numiți dintre cercetătorii din statele membre de către Comitetul științific și tehnic, în conformitate cu articolul 31 din tratat,
   după consultarea Comitetului Economic și Social European,
   având în vedere avizul Parlamentului European (1),
   întrucât:

               (1)

               Articolul 30 din tratat impune stabilirea unor standarde de bază în cadrul Comunității pentru protecția sănătății lucrătorilor și a populației împotriva pericolelor prezentate de radiațiile ionizante.

               (2)

               Directiva 96/29/Euratom a Consiliului din 13 mai 1996 de stabilire a standardelor de siguranță de bază privind protecția sănătății lucrătorilor și a populației împotriva pericolelor prezentate de radiațiile ionizante (2) continuă linia de directive de stabilire a standardelor de siguranță de bază din 1959.

               (3)

               Articolul 4 alineatul (1) litera (e) din Directiva 96/29/Euratom a Consiliului impune autorizarea prealabilă, pentru folosirea surselor radioactive în radiografia industrială sau în prelucrarea produselor, sau în cercetarea sau în expunerea persoanelor în cadrul tratamentului medical. Se recomandă extinderea acestei cerințe la toate practicile care implică surse radioactive de mare activitate pentru a reduce și mai mult posibilitatea accidentelor care să implice aceste surse.

               (4)

               Înainte de autorizare, ar trebui să existe sisteme corespunzătoare și dispoziții pentru administrarea sigură a surselor.

               (5)

               Agenția Internațională pentru Energia Atomică (AIEA) emite regulamente pentru transportul în siguranță al materialului radioactiv care includ limite ale activității pentru cerințele regulamentelor, care ar trebui să asigure o bază corespunzătoare pentru definirea surselor radioactive închise de mare activitate din cadrul domeniului de aplicare a prezentei directive (3).

               (6)

               În Directiva 96/29/Euratom, au fost stabilite nivelurile de exceptare în cazul raportării unei practici autorităților. Aceste niveluri au fost definite de directiva în cauză pe baza unui nivel neglijabil al riscului. Întrucât cerințele din prezenta directivă nu ar trebui să impună deținătorilor de surse mici o sarcină administrativă care nu este proporțională cu un posibil detriment adus sănătății, definiția surselor radioactive de mare activitate nu ar trebui extinsă la nivelurile de exceptare din Directiva 96/29/Euratom.

               (7)

               Transportul surselor închise între statele membre este reglementat de procedura stabilită de Regulamentul (Euratom) nr. 1493/93 al Consiliului din 8 iunie 1993 privind transportul substanțelor radioactive între statele membre (4).

               (8)

               Deși cerințele legislative care derivă din legislația existentă la nivel comunitar și intern asigură o protecție de bază, sursele de mare activitate implică, cu toate acestea, riscuri cu potențial considerabil pentru sănătatea omului și pentru mediu și, în consecință, trebuie să fie supuse unui control strict din momentul producerii lor până în momentul introducerii într-o instalație autorizată pentru a fi depozitate pe termen lung sau eliminate.

               (9)

               Prevenirea accidentelor și rănirilor radiologice necesită ca locația fiecărei surse de mare activitate să fie cunoscută, înregistrată și verificată din momentul producerii sau importării sursei în Comunitate până în momentul introducerii ei într-o instalație autorizată pentru a fi depozitată pe termen lung sau eliminată sau până la exportul din Comunitate. Schimbările în situația unei surse de mare activitate, de exemplu schimbarea locului sau utilizării, trebuie, de asemenea, înregistrate și comunicate. Obstacolele fizice sau financiare nu ar trebui să împiedice nici o refolosire corespunzătoare, nici o reciclare sau eliminare a surselor în cauză, după ce au ajuns să fie scoase din uz în circumstanțe previzibile și rezonabile.

               (10)

               Cazurile de expunere neintenționată trebuie comunicate autorității competente.

               (11)

               Mișcările surselor de mare activitate în cadrul Comunității fac necesară armonizarea controlului și informațiilor privind sursele în cauză prin aplicarea unor criterii minime.

               (12)

               Experiența arată că, în ciuda existenței unui cadru de reglementare adecvat, controlul surselor de mare activitate poate fi, cu toate acestea, pierdut din vedere. Mai mult, existența unor surse orfane rezultate din activități anterioare necesită angajarea unor inițiative specifice.

               (13)

               În consecință, este necesar să se prevadă identificarea, marcarea și înregistrarea fiecărei surse de mare activitate, precum și instruirea specifică și informarea tuturor celor implicați în activități legate de utilizarea surselor. Totuși, marcarea surselor de mare activitate existente prin gravarea sau imprimarea de către alte persoane decât producătorul ar putea fi problematică și ar trebui evitată. Este, de asemenea, recomandabil să se prevadă instruirea și informarea corespunzătoare a persoanelor care ar putea avea de-a face cu sursele orfane în mod accidental.

               (14)

               Este, de asemenea, necesar să se prevadă mijloace corespunzătoare de tratare a surselor orfane de mare activitate în scopul cooperării internaționale și al schimbului de informații în acest domeniu și, în sfârșit, în scopul elaborării unor dispoziții financiare pentru cazurile în care deținătorul original sau nu poate fi identificat sau, chiar dacă este identificat, nu este insolvabil.

               (15)

               Statele membre ar trebui să stabilească norme privind sancțiunile aplicabile pentru încălcarea dispozițiilor prezentei directive și să se asigure de punerea lor în aplicare. Sancțiunile în cauză ar trebui să fie efective, proporționale și cu efect de descurajare,

         ADOPTĂ PREZENTA DIRECTIVĂ:
   Articolul 1
   Scopul și domeniul de aplicare
   (1)   Scopul prezentei directive este să prevină expunerea lucrătorilor și populației la radiațiile ionizante care apar datorită unui control necorespunzător al surselor radioactive închise de mare activitate și a surselor orfane și de a armoniza inspecțiile în statele membre prin definirea cerințelor specifice care să poată garanta menținerea sub control a fiecărei surse de acest fel.
   (2)   Prezenta directivă se aplică surselor de mare activitate definite la articolul 2. Statele membre pot exclude sursele din sfera de aplicare a prezentei directive după ce activitatea lor a scăzut sub nivelurile de exceptare prevăzute de Directiva 96/29/Euratom.
   (3)   Obligațiile minime care rezultă din prezenta directivă le completează pe cele prevăzute de Directiva 96/29/Euratom.
   Articolul 2
   Definiții
   În sensul prezentei directive, se aplică următoarele definiții:

               (a)

               „sursă orfană” înseamnă o sursă închisă, al cărei nivel de activitate, la momentul descoperirii sale, este mai mare decât nivelul de exceptare prevăzut la articolul 3 alineatul (2) litera (a) din Directiva 96/29/Euratom și care nu a fost supusă unui control de reglementare, fie pentru că nu a fost niciodată controlată în acest mod, fie pentru că a fost abandonată, pierdută, greșit plasată, furată sau transferată unui nou deținător, fără o notificare corespunzătoare a autorității competente, sau fără ca destinatarul să fi fost informat;

               (b)

               „sursă de mare activitate”, denumită în continuare „sursă”, înseamnă o sursă închisă care conține un radionuclid a cărui activitate la momentul producerii sau, dacă acest moment nu se cunoaște, la momentul primei sale introducerii pe piață este egală cu sau mai mare decât nivelul de activitate relevant specificat în anexa I;

               (c)

               „practică” are înțelesul prevăzut de Directiva 96/29/Euratom;

               (d)

               „autorizație” înseamnă permisiunea acordată într-un document, la cerere, de către autoritățile competente, de a efectua o operațiune care implică o sursă;

               (e)

               „autoritate competentă” înseamnă orice autoritate desemnată de un stat membru să efectueze sarcini în conformitate cu prezenta directivă;

               (f)

               „sursă scoasă din utilizare” înseamnă o sursă care nu mai este utilizată sau nu se intenționează a fi utilizată pentru practica pentru care a fost acordată autorizația;

               (g)

               „deținător” înseamnă orice persoană fizică sau juridică, responsabilă de o sursă, în conformitate cu legislația internă, incluzând producătorii, furnizorii și utilizatorii de surse, dar excluzând „instalațiile autorizate”;

               (h)

               „producător” înseamnă orice persoană fizică sau juridică care produce o sursă;

               (i)

               „instalație autorizată” înseamnă o unitate localizată pe teritoriul unui stat membru autorizată de autoritățile competente ale statului în cauză, în conformitate cu legislația internă, să depoziteze pe termen lung sau să elimine surse, sau o instalație autorizată în mod corespunzător, în conformitate cu legislația internă, să depoziteze temporar sursele;

               (j)

               „lucrător expus” are înțelesul prevăzut de Directiva 96/29/Euratom;

               (k)

               „sursă închisă” are înțelesul prevăzut de Directiva 96/29/Euratom și include, după caz, capsula care este înveliș pentru materialul radioactiv ca parte integrantă a sursei;

               (l)

               „furnizor” înseamnă orice persoană fizică sau juridică care furnizează sau oferă o sursă;

               (m)

               „transfer” al unei surse înseamnă transfer al unei surse de la un deținător la altul;

               (n)

               „containerul sursei” înseamnă recipientul unei surse închise care nu este parte integrantă a sursei, ci este destinat transportului, manipulării etc.

         Articolul 3
   Autorizarea
   (1)   Statele membre solicită deținătorului să obțină o autorizație prealabilă pentru orice practică care implică o sursă, inclusiv intrarea în posesia unei surse.
   (2)   Înainte de emiterea autorizației, statele membre asigură:

               (a)

               dispoziții adecvate, inclusiv a celor care derivă din prezenta directivă, pentru gestionarea în siguranță a surselor, inclusiv în cazul în care devin surse scoase din utilizare. Aceste ultime dispoziții pot prevedea transferul acestor surse la furnizor sau introducerea lor intr-o instalație autorizată sau o obligație pentru producător sau furnizor de a primi aceste surse;

               (b)

               dispoziții adecvate, prin intermediul unei garanții financiare sau orice alt mijloc echivalent potrivit sursei în cauză, pentru gestionarea în siguranță a surselor în momentul în care devin surse scoase din utilizare, inclusiv în cazul în care un deținător devine insolvabil sau iese din afacere.

         (3)   Statele membre asigură că autorizația include:

               (a)

               responsabilitățile;

               (b)

               competențele minime ale personalului, inclusiv informarea și instruirea;

               (c)

               criteriile minimale de performanță pentru sursă, containerul sursei și alte echipamente;

               (d)

               cerințele legate de procedurile de urgență și legăturile de comunicare;

               (e)

               procedurile de lucru de urmat;

               (f)

               întreținerea echipamentelor, surselor și containerelor;

               (g)

               gestionarea corespunzătoare a surselor scoase din utilizare, inclusiv acordurile privind transferul surselor scoase din utilizare, dacă este cazul, către un furnizor, către un alt deținător autorizat sau către o instalație autorizată.

         Articolul 4
   Transferurile
   Statele membre stabilesc un sistem care să le permită să fie informate în mod corespunzător asupra transferurilor individuale ale surselor.
   Articolul 5
   Înregistrările
   (1)   Deținătorul ține evidența tuturor surselor din responsabilitatea sa, amplasarea și transferul acestora. Înregistrările includ informațiile prevăzute în anexa II. Aceste informații pot fi înregistrate pe o fișă de evidențe standard, în conformitate cu alineatului (5).
   (2)   Deținătorul furnizează autorității competente o copie electronică sau scrisă a tuturor sau a unei părți din înregistrările prevăzute la alineatul (1), conform cerințelor statului membru în cauză,

               —

               fără întârzieri nemotivate, în momentul redactării înregistrărilor în cauză, care trebuie efectuată cât de curând posibil după achiziționarea sursei;

               —

               la intervale, care urmează să fie stabilite de statele membre/de autoritățile competente, care să nu depășească 12 luni de la achiziție;

               —

               dacă situația indicată pe fișa de informații s-a modificat;

               —

               fără întârzieri nemotivate, la închiderea înregistrărilor pentru o anumită sursă atunci când deținătorul nu se mai află în posesia sa; în acest caz, se include numele deținătorului sau al instalației autorizate către care se transferă sursa;

               —

               fără întârzieri nemotivate, la închiderea înregistrărilor pentru o anumită sursă atunci când deținătorul nu se mai află în posesia nici unei surse și

               —

               ori de câte ori autoritatea competentă solicită acest lucru.

         Documentele deținătorului se pun la dispoziția autorităților competente pentru inspectare.
   (3)   Autoritățile competente țin evidența deținătorilor autorizați și a surselor pe care aceștia le posedă. Aceste evidențe includ radionuclizii în cauză, activitatea la momentul fabricării sau, dacă această activitate nu se cunoaște, la momentul primei sale introduceri pe piață sau din momentul în care deținătorul a achiziționat sursa, și tipul de sursă.
   (4)   Autoritățile competente țin evidența la zi, luând în considerare transferurile, între alți factori.
   (5)   Comisia pune la dispoziție, în format electronic, fișa standard de înregistrare pentru înregistrările prevăzute în anexa II.
   (6)   Comisia poate actualiza, în conformitate cu procedura stabilită la articolul 17, informațiile cerute prevăzute în anexa II și fișa standard de înregistrare pentru înregistrările prevăzute în anexa II.
   Articolul 6
   Cerințe pentru deținători
   Fiecare deținător de surse:

               (a)

               asigură efectuarea, în mod regulat, a testelor corespunzătoare, cum ar fi testele de etanșeitate conform standardelor internaționale, în scopul verificării și menținerii integrității fiecărei surse;

               (b)

               verifică periodic, la intervale specifice care pot fi stabilite de statele membre, dacă fiecare sursă și, dacă este cazul, echipamentul care conține sursa, se află în locul de utilizare sau de depozitare și sunt în stare aparent bună;

               (c)

               asigură ca fiecare sursă fixă și mobilă să fie supusă unor măsuri adecvate și documentate, cum ar fi protocoalele sau procedurile scrise, care au ca scop prevenirea accesului neautorizat, sau pierderea sau furtul sursei, sau deteriorarea acesteia prin incendiere;

               (d)

               comunică de îndată autorității competente orice pierdere, furt sau utilizare neautorizată a sursei, aranjează o verificare a integrității fiecărei surse după fiecare eveniment, inclusiv incendiu, care ar fi putut deteriora sursa și, dacă este cazul, informează autoritatea competentă cu privire la aceasta și cu privire la măsurile luate;

               (e)

               returnează fiecare sursă scoasă din utilizare furnizorului sau o introduce într-o instalație autorizată sau o transferă către un alt deținător autorizat, dacă autoritatea competentă nu decide altfel, fără să întârzie în mod nejustificat după încheierea utilizării;

               (f)

               se asigură, prealabil efectuării transferului, că primitorul deține autorizația corespunzătoare;

               (g)

               comunică prompt autorității competente orice incident sau accident care are ca rezultat expunerea neintenționată a unui lucrător sau a unui membru al publicului.

         Articolul 7
   Identificarea și marcarea
   (1)   Producătorul identifică sau, în cazul surselor importate din afara Comunității, furnizorul asigură identificarea fiecărei surse printr-un număr unic. Acest număr se gravează sau se imprimă pe sursă, atunci când este posibil.
   Numărul se gravează sau se imprimă, de asemenea, pe containerul sursei. Dacă acest lucru nu este posibil sau în cazul containerelor de transport refolosibile, containerul sursei cuprinde cel puțin informații privind natura sursei.
   Producătorul sau furnizorul asigură marcarea și etichetarea containerului sursei, precum și, atunci când este posibil, a sursei, cu un semn corespunzător prin care populația este avertizată asupra riscului de radiații.
   Producătorul furnizează o fotografie a fiecărui tip de sursă produsă și a tipului de container utilizat de obicei pentru aceasta.
   (2)   Deținătorul asigură că fiecare sursă este însoțită de informații scrise care să indice faptul că sursa este identificată și marcată în conformitate cu alineatul (1) și că marcajele și etichetele prevăzute la alineatul (1) rămân lizibile. Informația include fotografii ale sursei, ale containerului sursei, ale coletului de transport, ale dispozitivului și echipamentului, dacă este cazul.
   Articolul 8
   Formarea și informarea
   (1)   Atunci când organizează informațiile și formarea în domeniul protecției împotriva radiațiilor în conformitate cu articolul 22 din Directiva 96/29/Euratom, deținătorul asigură că instruirea include cerințele specifice pentru gestionarea în siguranță a surselor.
   Informarea și formarea pun un accent special pe cerințele necesare legate de siguranță și conțin informații specifice privind consecințele posibile ale pierderii controlului adecvat al surselor.
   Informarea și formarea se repetă la intervale regulate și se efectuează documentat, în vederea pregătirii lucrătorilor în mod adecvat pentru asemenea evenimente.
   Informarea și formarea relevantă se adresează lucrătorilor expuși.
   (2)   Statele membre încurajează conducerea și lucrătorii din instalațiile în care se pot găsi sau prelucra surse orfane (de exemplu, unități de colectare sau unități de reciclare a deșeurilor metalice) și conducerea și lucrătorii din punctele nodale de tranzit importante (de exemplu, punctele vamale) să fie:

               (a)

               informați despre posibilitatea de a da peste o sursă;

               (b)

               informați și formați pentru a detecta vizual sursele și containerele acestora;

               (c)

               informați despre aspectele de bază privind radiațiile ionizante și efectele acestora;

               (d)

               informați despre și formați cu privire la acțiunile care trebuie luate la fața locului în cazul detectării sau suspectării prezenței unei surse.

         Articolul 9
   Sursele orfane
   (1)   Statele membre asigură că autoritățile competente sunt pregătite, sau au adoptat dispoziții, inclusiv privind alocarea responsabilităților, pentru a recupera sursele orfane și a face față urgențelor radiologice datorate surselor orfane și au elaborat planuri și măsuri de răspuns adecvate.
   (2)   Statele membre asigură acordarea de îndată a consilierii și a asistenței tehnice de specialitate persoanelor care nu sunt în mod normal implicate în operațiuni supuse reglementărilor privind protecția împotriva radiațiilor și care suspectează prezența unei surse orfane. Principalul obiectiv al consilierii și asistenței trebuie să fie protejarea lucrătorilor și a civililor împotriva radiațiilor și siguranța sursei.
   (3)   Statele membre încurajează instituirea unor sisteme care au ca scop detectarea surselor orfane în locuri cum sunt unitățile de colectare sau unități de reciclare a deșeurilor metalice, în care pot fi întâlnite, în general, surse orfane, sau la punctele nodale de tranzit, cum sunt punctele vamale, dacă este cazul.
   (4)   Statele membre asigură organizarea de campanii de recuperare a surselor orfane provenite din activități mai vechi, dacă este cazul.
   Campaniile pot cuprinde participarea financiară a statelor membre la costul recuperării, gestionării și eliminării surselor și pot include, de asemenea, verificarea înregistrărilor din arhivele autorităților, cum ar fi cele de la vamă, și ale deținătorilor, cum ar fi institutele de cercetare, institutele de testare a materialelor sau spitalele.
   Articolul 10
   Garanția financiară a surselor orfane
   Statele membre asigură că, pe baza unor regimuri care urmează să fie stabilite de statele membre, se instituie un sistem de garanție financiară sau orice alte măsuri echivalente pentru a acoperi costurile de intervenție legate de recuperarea surselor orfane și care pot rezulta din punerea în aplicare a cerințelor prevăzute la articolul 9.
   Articolul 11
   Cooperarea internațională și schimbul de informații
   Fiecare stat membru trebuie să schimbe rapid informații și cooperează cu alte state membre relevante sau cu țările terțe și cu organizațiile internaționale relevante, cu privire la pierderea, îndepărtarea, furtul sau descoperirea surselor și în ceea ce privește urmările sau investigațiile asociate, fără a aduce prejudicii cerințelor relevante de confidențialitate și reglementărilor de drept intern în cauză.
   Articolul 12
   Inspecții
   Statele membre instituie sau mențin un sistem de inspecții pentru a pune în aplicare dispozițiile adoptate în conformitate cu prezenta directivă.
   Articolul 13
   Autoritatea competentă
   (1)   Statele membre desemnează autoritatea competentă care execută sarcinile în conformitate cu prezenta directivă.
   (2)   Statele membre înaintează Comisiei numele și adresa autorității competente și toate informațiile necesare pentru comunicarea rapidă cu aceasta.
   (3)   Dacă statele membre au mai mult de o autoritate competentă, acestea desemnează un punct de contact care funcționează ca interfață cu autoritățile corespunzătoare din alte state membre.
   (4)   Statele membre înaintează Comisiei orice modificări ale datelor menționate la alineatele (2) și (3).
   (5)   Comisia comunică informațiile menționate la alineatele (2), (3) și (4) tuturor autorităților competente din Comunitate și le publică periodic în Jurnalul Oficial al Comunităților Europene, la intervale de cel mult doi ani.
   Articolul 14
   Raportul privind experiența
   Până la 31 decembrie 2010, statele membre prezintă Comisiei un raport privind experiența câștigată în punerea în aplicare a prezentei directive, inclusiv cu privire la orice efect pe care l-ar fi putut avea articolul 1 alineatul (2).
   Pe baza acestuia, Comisia prezintă un raport Parlamentului European, Consiliului și Comitetului Economic și Social European.
   Articolul 15
   Sancțiuni
   Statele membre stabilesc sancțiunile care se aplică în cazul nerespectării prevederilor de drept intern adoptate în temeiul prezentei directive. Sancțiunile sunt efective, proporționale și cu efect de descurajare.
   Articolul 16
   Transpunerea
   (1)   Statele membre pun în aplicare acte cu putere de lege și acte administrative necesare pentru a se conforma prezentei directive până la 31 decembrie 2005.
   În ceea ce privește sursele introduse pe piață înainte de data prevăzută la primul paragraf, statele membre pot dispune că:

               (a)

               articolele 3-6 nu se aplică până la 31 decembrie 2007;

               (b)

               articolul 7 nu se aplică, cu excepția următoarelor cerințe care se aplică până la 31 decembrie 2007:

                           —

                           deținătorul se asigură că, dacă este posibil, fiecare sursă și container al acesteia sunt însoțite de informații scrise prin care se identifică sursa și natura acesteia;

                           —

                           deținătorul se asigură că, dacă este posibil, fiecare sursă, ca și containerul acesteia sunt etichetate cu un semn corespunzător prin care populația este avertizată cu privire la riscul de iradiere.

         Când statele membre adoptă aceste acte, ele cuprind o trimitere la prezenta directivă sau sunt însoțite de o asemenea trimitere la data publicării lor oficiale. Statele membre stabilesc modalitatea de efectuare a acestei trimiteri.
   (2)   Comisiei îi sunt comunicate de către statele membre textele principalelor dispoziții de drept intern pe care le adoptă în domeniul reglementat de prezenta directivă, precum și un tabel de corespondență între prezenta directivă și dispozițiile de drept intern adoptate.
   Articolul 17
   Comitetul
   Comisia este sprijinită, în ducerea la îndeplinire a sarcinilor prevăzute la articolul 5 alineatul (6), de un Comitet consultativ format din reprezentanții statelor membre și prezidat de un reprezentant al Comisiei.
   Reprezentantul Comisiei prezintă comitetului un proiect cu măsurile ce urmează a fi adoptate. Comitetul își dă avizul cu privire la acest proiect în termenul pe care președintele îl poate stabili în funcție de urgența subiectului în cauză, dacă este necesar prin votare.
   Avizul Comitetului este consemnat în procesul-verbal; în afară de aceasta, fiecare stat membru are dreptul să solicite ca poziția sa să fie consemnată în procesul-verbal.
   Comisia ține seama în cea mai mare măsură de avizul emis de comitet. Aceasta informează comitetul despre modul în care avizul este luat în considerare.
   Articolul 18
   Intrarea în vigoare
   Prezenta directivă intră în vigoare la data publicării în Jurnalul Oficial Uniunii Europene.
   Articolul 19
   Prezenta directivă se adresează statelor membre.

      Adoptată la Bruxelles, 22 decembrie 2003.

            Pentru Consiliu

            Președintele

         A. MATTEOLI

      (1)  Avizul din 18 noiembrie 2003 (nepublicat încă în Jurnalul Oficial).

      (2)  JO L 159, 29.6.1996, p. 1.

      (3)  Seria de standarde de siguranță AIEA nr. TS-R-1, (ST, Revizuit), Viena, 2000.

      (4)  JO L 148, 19.6.1993, p. 1.
   ANEXA I
   Niveluri de activitate
   Pentru radionuclizii care nu sunt cuprinși în lista următoare, dar care sunt prevăzuți în Anexa I, Tabelul A din Directiva 96/29/Euratom, nivelul de activitate relevant este a suta parte din valoarea corespunzătoare A1 prevăzută de Regulamentul AIEA pentru transportul în siguranță al materialelor radioactive (1).

               Element (numărul atomic)

               Radionuclid

               Nivel de activitate (Bq)

               Fier (26)

               Fe-55

               4 × 1011

               Cobalt (27)

               Co-60

               4 × 109

               Seleniu (34)

               Se-75

               3 × 1010

               Krypton (36)

               Kr-85

               1 × 1011

               Stronțiu (38)

               Sr-90 (2)

               3 × 109

               Paladium (46)

               Pd-103 (2)

               4 × 1011

               Iod (53)

               I-125

               2 × 1011

               Cesiu (55)

               Cs-137 (2)

               2 × 1010

               Promețiu (61)

               Pm-147

               4 × 1011

               Gadoliniu (64)

               Gd-153

               1 × 1011

               Tuliu (69)

               Tm-170

               3 × 1010

               Iridiu (77)

               Ir-192

               1 × 1010

               Taliu (81)

               Tl-204

               1 × 1011

               Radiu (88)

               Ra-226 (3)

               2 × 109

               Plutoniu (94)

               Pu-238 (2)

               1 × 1011

               Americiu (95)

               Am-241 (3)

               1 × 1011

               Californiu (98)

               Cf-252

               5 × 108

      (1)  NO TS-R-1 (ST-1, revizuit) – Agenția Internațională pentru Energia Atomică, Viena 2000.

      (2)  Nivelul de activitate include contribuțiile de la nuclizii – descencendenți cu timpul de înjumătățire mai mic de 10 zile.

      (3)  Include surse de neutron cu beriliu.
   ANEXA II


title: Directiva Consiliului din 27 iulie 1976 privind apropierea legislațiilor statelor membre referitoare la lămpile indicatoare de direcție ale autovehiculelor și ale remorcilor acestora

text:
               13/Volumul 03

               RO

               Jurnalul Ofícial al Uniunii Europene

               3
            31976L0759
               L 262/71

               JURNALUL OFÍCIAL AL UNIUNII EUROPENE

      DIRECTIVA CONSILIULUI
   din 27 iulie 1976privind apropierea legislațiilor statelor membre referitoare la lămpile indicatoare de direcție ale autovehiculelor și ale remorcilor acestora(76/759/CEE)CONSILIUL COMUNITĂȚILOR EUROPENE,având în vedere Tratatul de instituire a Comunității Economice Europene și, în special, articolul 100 al acestuia,având în vedere propunerea Comisiei,având în vedere avizul Adunării (1),având în vedere avizul Comitetului Economic și Social (2),întrucât specificațiile tehnice pe care trebuie să le îndeplinească autovehiculele în virtutea legislațiilor naționale se referă, între altele, la lămpile indicatoare de direcție;întrucât aceste specificații diferă de la un stat membru la altul; întrucât de aici rezultă necesitatea ca aceleași specificații să fie adoptate de către toate statele membre fie în completarea, fie în locul specificațiilor lor actuale în special pentru a permite aplicarea, pentru fiecare tip de vehicul, a procedurii de omologare CEE care face obiectul Directivei 70/156/CEE a Consiliului din 6 februarie 1970 privind apropierea legislațiilor statelor membre referitoare la omologarea de tip a autovehiculelor și a remorcilor acestora (3);întrucât, prin Directiva 76/756/CEE (4), Consiliul adoptă specificațiile comune privind instalarea dispozitivelor de iluminare și semnalizare luminoasă a autovehiculelor și a remorcilor acestora;întrucât printr-o procedură de omologare armonizată privind lămpile indicatoare de direcție, fiecare stat membru poate să constate respectarea specificațiilor comune de construcție și testare și să informeze celelalte state membre despre constatarea făcută prin trimiterea unei copii a certificatului de omologare stabilit pentru fiecare tip de lampă indicatoare de direcție; întrucât aplicarea unei mărci de omologare CEE pe toate dispozitivele construite în conformitate cu tipul omologat face inutil un control tehnic al acestor dispozitive în celelalte state membre;întrucât ar fi necesar să se țină cont de anumite specificații tehnice adoptate de Comisia Economică pentru Europa a ONU în Regulamentul său nr. 6 [Specificații unitare referitoare la omologarea indicatoarelor de direcție ale autovehiculelor (cu excepția motocicletelor) și ale remorcilor acestora] (5) anexat la acordul din 20 martie 1958 privind adoptarea de condiții unitare de omologare și recunoașterea reciprocă a omologării echipamentelor și pieselor de autovehicule;întrucât apropierea legislațiilor naționale privind autovehiculele necesită o recunoaștere între statele membre a controalelor efectuate de către fiecare dintre ele pe baza unor specificații comune,ADOPTĂ PREZENTA DIRECTIVĂ:Articolul 1(1)   Fiecare stat membru acordă omologarea CEE oricărui tip de lampă indicatoare de direcție, dacă acesta este conform specificațiilor de construcție și de încercare prevăzute în anexele 0, I, III, IV și V.(2)   Statul membru care a acordat omologarea CEE de tip ia măsurile corespunzătoare pentru a verifica, atât cât este necesar, conformitatea producției cu tipul omologat, după caz în colaborare cu autoritățile competente din celelalte state membre. Această supraveghere se limitează la verificări prin sondaj.Articolul 2Statele membre atribuie constructorului sau reprezentantului său autorizat o marcă de omologare CEE conformă cu modelele prevăzute în anexa III, pentru fiecare tip de lampă indicatoare de direcție pe care îl omologhează în temeiul articolului 1.Statele membre iau toate măsurile necesare pentru a împiedica utilizarea mărcilor care pot genera confuzii între lămpile indicatoare de direcție al căror tip a fost omologat în temeiul articolului 1 și alte dispozitive.Articolul 3(1)   Statele membre nu pot interzice introducerea pe piață a lămpilor indicatoare de direcție din motive legate de construcția sau funcționarea lor, dacă acestea poartă marca de omologare CEE.(2)   Cu toate acestea, un stat membru poate interzice introducerea pe piață a lămpilor indicatoare de direcție purtând marca de omologare CEE dar care, în mod sistematic, nu sunt conforme cu tipul omologat.Acest stat informează de îndată celelalte state membre și Comisia în legătură cu măsurile luate, precizând motivele deciziei sale.Articolul 4Autoritățile competente ale fiecărui stat membru transmit, în termen de o lună, autorităților competente din celelalte state membre, copii ale certificatelor de omologare de tip, al căror model este prevăzut în anexa II, emise pentru fiecare tip de lampă indicatoare de direcție omologat sau a cărui omologare a fost refuzată.Articolul 5(1)   Dacă statul membru care a acordat omologarea CEE de tip constată că mai multe lămpi indicatoare de direcție purtând aceeași marcă de omologare nu sunt conforme cu tipul pe care l-a omologat, acesta adoptă măsurile necesare pentru a asigura conformitatea producției cu tipul omologat. Autoritățile competente ale acestui stat le informează pe cele din celelalte state despre măsurile luate, care pot merge, în cazul în care neconformitatea este sistematică, până la retragerea omologării CEE de tip. Autoritățile menționate adoptă aceleași măsuri în cazul în care sunt informate de autoritățile competente dintr-un alt stat membru cu privire la o asemenea lipsă de conformitate.(2)   Autoritățile competente ale statelor membre se informează reciproc, în termen de o lună, despre retragerea unei omologări CEE acordate, precum și despre motivele care justifică această măsură.Articolul 6Orice decizie luată în temeiul dispozițiilor adoptate pentru punerea în aplicare a prezentei directive, prin care se refuză sau se retrage omologarea de tip ori se interzice introducerea pe piață sau utilizarea, trebuie să precizeze motivele pe care se întemeiază. Orice decizie se notifică părții interesate, cu arătarea căilor de atac de care aceasta dispune în conformitate cu legislația în vigoare în statele membre, precum și a termenelor în care acestea pot fi exercitate.Articolul 7Statele membre nu pot refuza acordarea omologării CEE de tip sau a omologării naționale unui vehicul din motive legate de lămpile indicatoare de direcție, dacă acestea poartă marca de omologare CEE și dacă sunt montate în conformitate cu specificațiile prevăzute de Directiva 76/756/CEE.Articolul 8Statele membre nu pot să refuze sau să interzică vânzarea, înmatricularea, introducerea în circulație sau utilizarea unui vehicul din motive legate de lămpile indicatoare de direcție, dacă acestea poartă marca de omologare CEE și dacă sunt montate în conformitate cu specificațiile prevăzute de Directiva 76/756/CEE.Articolul 9În sensul prezentei directive, prin „vehicul” se înțelege orice autovehicul destinat circulației pe drumurile publice, cu sau fără caroserie, având cel puțin patru roți și o viteză maximă constructivă mai mare de 25 km/h, precum și remorcile acestuia, cu excepția vehiculelor care se deplasează pe șine, a tractoarelor și mașinilor agricole, precum și a mașinilor pentru lucrări publice.Articolul 10Modificările necesare pentru adaptarea specificațiilor din anexe la progresul tehnic se adoptă în conformitate cu procedura prevăzută la articolul 13 din Directiva 70/156/CEE.Articolul 11(1)   Statele membre adoptă și publică înainte de 1 iulie 1977 dispozițiile necesare pentru a se conforma prezentei directive și informează de îndată Comisia cu privire la aceasta. Ele aplică aceste dispoziții cel târziu începând cu 1 octombrie 1977.(2)   De asemenea, de la notificarea prezentei directive, statele membre asigură informarea Comisiei, în timp util pentru ca aceasta să își prezinte observațiile, cu privire la orice proiect de act cu putere de lege sau de act administrativ pe care intenționează să îl adopte în domeniul reglementat prin prezenta directivă.Articolul 12Prezenta directivă se adresează statelor membre.
      Adoptată la Bruxelles, 27 iulie 1976.

            Pentru Consiliu

            Președintele

         M. van der STOEL

      (1)  JO 28, 17.2.1967, p. 458/67.
      (2)  JO 224, 5.12.1966, p. 3802/66.
      (3)  JO L 42, 23.2.1970, p. 1.
      (4)  JO L 262, 27.9.1976, p. 1.
      (5)  Documentul Comisiei Economice pentru Europa E/ECE/324 Add. 5, 22.5.1967.Lista anexelor

                  Anexa 0
                   (1)

                           —

                           Definiție, specificații generale, intensitatea luminii emise, modalități de testare, culoarea luminii emise, conformitatea producției

                  Anexa I
                   (1)

                           —

                           Categorii de lămpi indicatoare de direcție: unghiuri minime impuse pentru repartiția luminoasă spațială

                  Anexa II

            — Modelul certificatului de omologare CEE

                  Anexa III

               — Condiții de omologare CEE și marcaj

                           —

                           Apendice: exemplu de marcă de omologare CEE

                  Anexa IV
                   (1)

            — Măsurări fotometrice

                  Anexa V
                   (1)

            — Culorile lămpilor, coordonate tricromatice
      (1)  Condițiile tehnice ale acestei anexe sunt asemănătoare celor din Regulamentul nr. 6 al Comisiei Economice pentru Europa; în particular subdiviziunile pe puncte sunt aceleași. De aceea, dacă un punct din Regulamentul nr. 6 nu are corespondent în prezenta directivă, numărul său este indicat între paranteze.ANEXA 0DEFINIȚIE, SPECIFICAȚII GENERALE, INTENSITATEA LUMINII EMISE, MODALITĂȚI DE TESTARE, CULOAREA LUMINII EMISE, CONFORMITATEA PRODUCȚIEI1.   DEFINIȚIE1.1.   Lampă indicatoare de direcțiePrin lampă indicatoare de direcție se înțelege lampa care indică celorlalți utilizatori de drum intenția conducătorului de a schimba direcția la dreapta sau la stânga.(2.)    (3.)    (4.)    5.   SPECIFICAȚII GENERALE
               5.1.

               Fiecare din eșantioane trebuie să îndeplinească specificațiile indicate la punctele 6 și 8.

               5.2.

               Dispozitivele trebuie să fie concepute și construite în așa fel încât, în condiții normale de utilizare și în pofida vibrațiilor la care pot fi supuse, buna lor funcționare să rămână asigurată și încât acestea să-și păstreze caracteristicile impuse prin prezenta directivă.
            6.   INTENSITATEA LUMINII EMISE6.1.   În axa de referință, intensitatea luminii emise de fiecare din cele două eșantioane trebuie să fie cel puțin egală cu valoarea minimă și cel mult egală cu valoarea maximă definită mai jos:
               Indicatorul categoriei

               Minimum (cd)

               Maximum (cd)

               1

               175

               700 (1)

               2

               50

               200

               5

               0,3

               200
            În exteriorul axei de referință, în interiorul zonelor definite de schemele din anexa I, intensitatea luminii emise de fiecare din cele două eșantioane:6.2.1.   trebuie, ca în fiecare direcție corespunzătoare punctelor din tabloul de repartiție luminoasă care face obiectul anexei IV, să fie cel puțin egală cu produsul dintre valoarea minimă prevăzută la punctul 6.1 și procentul indicat în tablou pentru direcția respectivă;6.2.2.   nu trebuie să depășească în nici o direcție a spațiului de unde lampa poate fi observată, valoarea maximă care figurează la punctul 6.1.De asemenea:
               6.2.3.1.

               pentru dispozitivele din categoriile 1, 2 și 5, intensitatea luminii emise pe suprafața totală a zonelor definite de schemele din anexa I trebuie să fie cel puțin egală cu 0,3 cd;

               6.2.3.2.

               pentru dispozitivele din categoria 1, intensitatea luminii emise în direcțiile corespunzătoare punctelor de măsură din tabloul de repartiție luminoasă altele decât cele de la 0 la 5° către stânga și de la 0 la 5° către dreapta nu trebuie să depășească 400 cd;

               6.2.3.3.

               specificațiile punctului 2.2 din anexa IV referitoare la variațiile locale de intensitate trebuie respectate.
            6.3.   Intensitățile sunt măsurate cu bec(becuri) aprins(e) în permanență și cu lumină colorată.6.4.   Anexa IV, la care se referă punctul 6.2.1, oferă precizări referitoare la metodele de măsurare care trebuie aplicate.7.   MODALITĂȚI DE TESTARE7.1.   Toate măsurătorile se fac cu lămpi-etalon incolore aparținând tipurilor de lămpi prevăzute pentru dispozitiv și reglate pentru a emite fluxul luminos normal prescris pentru aceste tipuri de lămpi.8.   CULOAREA LUMINII EMISEDispozitivul trebuie să emită o culoare galben auto. Culoarea luminii emise, măsurată folosind o sursă luminoasă cu o temperatură a culorii de 2854 K corespunzătoare iluminantului A al Comisiei Internaționale de Iluminare (CIE), trebuie să se afle în cadrul limitelor din coordonatele prevăzute în anexa V.9.   CONFORMITATEA PRODUCȚIEIOrice dispozitiv purtând o marcă de omologare CEE trebuie să fie conform cu tipul omologat și să îndeplinească condițiile fotometrice indicate la punctele 6 și 8. Cu toate acestea, pentru un dispozitiv oarecare extras din producția de serie, cerințele privind valoarea minimă a intensității luminii emise (măsurată cu o lampă-etalon după cum se menționează la punctul 7) se pot limita, pentru fiecare direcție considerată, la 80 % din valorile minimale prevăzute la punctele 6.1 și 6.2.(10.)    (11.)    (12.)
      (1)  A se vedea punctul 6.2.3.2 din prezenta anexă și anexa IV.ANEXA ICategorii de lămpi indicatoare de direcțieUnghiuri minime cerute pentru repartiția luminoasă spațială (1)
   În toate cazurile, unghiurile verticale minime ale repartiției luminoase spațiale sunt de 15° peste și 15° sub orizontală.Unghiuri minime orizontale ale repartiției luminoase spațiale
      Categoria 1: Indicatori de direcție pentru partea din față a vehiculului

      Categoria 2: Indicatoare de direcție pentru partea din spate a vehiculului

      Categoria 5:   Indicatoare repetitive laterale destinate a fi utilizate pe un vehicul echipat cu indicatoare de direcție atât din categoria 1 cât și 2.

      (1)  Unghiurile din aceste desene sunt corecte pentru dispozitivele ce urmează a fi montate pe partea dreaptă a vehiculului. Săgețile din desene sunt orientate spre partea din față a vehiculului.ANEXA II
      Model de certificat de omologare CEE
   [Format maximal: A 4 (210 × 297 mm)]
      ANEXA IIICONDIȚII DE OMOLOGARE CEE ȘI MARCAJ1.   CEREREA DE OMOLOGARE CEE1.1.   Cererea de omologare CEE este prezentată de către deținătorul mărcii de fabrică sau comerciale sau de către reprezentantul acestuia.Pentru fiecare tip de lampă indicatoare de direcție, cererea este însoțită:1.2.1.   de indicarea categoriei sau a categoriilor 1, 2 sau 5 căreia sau cărora le aparține dispozitivul;1.2.2.   de o descriere tehnică succintă precizând în special categoria și tipul (tipurile) de lampă (lămpi) prevăzută(e);1.2.3.   de desene în trei exemplare suficient de detaliate pentru a permite identificarea tipului categoriei (categoriilor) și prezentând condițiile geometrice de montaj pe vehicul, precum și axa de observare care trebuie să fie luată în timpul probelor ca axă de referință (unghi orizontal H = 0°, unghi vertical V = 0°) precum și punctul care trebuie să fie luat ca centru de referință în aceste testări;1.2.4.   de două eșantioane; dacă dispozitivele nu pot să fie montate indiferent pe partea dreaptă sau pe partea stângă a vehiculului, cele două eșantioane prezentate pot să fie identice și să se potrivească fie doar pentru partea dreaptă, fie pentru cea stângă a vehiculului.2.   INSCRIPȚIONĂRIDispozitivele prezentate la omologarea CEE trebuie:2.1.1.   să poarte marca de fabrică sau comercială a solicitantului; această marcă trebuie să fie net lizibilă și de neșters;2.1.2.   să poarte indicația net lizibilă și care să nu se șteargă a tipului (tipurilor) de lampă (lămpi) prevăzută(e);2.1.3.   să aibă un amplasament de mărime suficientă pentru marca de omologare CEE și a simbolurilor adiționale prevăzute la punctul 4; acest amplasament este indicat pe desenele menționate la punctul 1.2.3.3.   OMOLOGARE CEE
               3.1.

               Atunci când toate eșantioanele prezentate conform punctului 1 se conformează dispozițiilor din anexele 0, I, III, IV și V, omologarea CEE este acordată și este atribuit un număr de omologare.

               3.2.

               Acest număr nu mai este atribuit și altui tip de dispozitiv indicator de direcție.

               3.3.

               Atunci când omologarea CEE este cerută pentru un tip de dispozitiv de iluminat și de semnalizare luminoasă conținând o lampă indicatoare de direcție precum și alte lămpi, se poate acorda o marcă de omologare CEE unică, cu condiția ca lampa indicatoare de direcție să corespundă specificațiilor prezentei directive și ca fiecare din celelalte lămpi făcând parte din tipul de dispozitiv de iluminare și de semnalizare luminoasă pentru care omologarea CEE este cerută să corespundă directivei particulare care îi este aplicabilă.
            4.   MARCAJ4.1.   Orice lampă indicatoare de direcție conformă unui tip omologat aplicând prezenta directivă trebuie să poarte o marcă de omologare CEE.4.2.   Această marcă este alcătuită dintr-un dreptunghi în interiorul căruia este plasată litera mică „e”, urmată de numărul sau grupul de litere distinctive ale statului membru care a atribuit omologarea:
               1

               pentru Germania

               2

               pentru Franța

               3

               pentru Italia

               4

               pentru Țările de Jos

               6

               pentru Belgia

               11

               pentru Regatul Unit

               13

               pentru Luxemburg

               DK

               pentru Danemarca

               IRL

               pentru Irlanda,
            și un număr de omologare CEE care corespunde numărului certificatului de omologare CEE stabilit pentru tipul de lampă indicatoare de direcție.Marca omologării CEE este completată de simbolul sau simbolurile adiționale următoare:4.3.1.   una sau mai multe din cifrele 1, 2 sau 5 după cum dispozitivul aparține uneia sau mai multora din categoriile 1, 2 sau 5 prevăzute la punctul 1.2.1. Această cifră sau aceste cifre sunt plasate deasupra dreptunghiului;4.3.2.   o săgeată indicând sensul montajului corect, dispozitivele neputând fi montate indiferent, și pe partea dreaptă, și pe partea stângă a vehiculului. Săgeata este orientată spre exteriorul vehiculului pentru dispozitivele din categoriile 1 și 2 și spre fața vehiculului pentru dispozitivele din categoria 5.4.4.   Numărul de omologare CEE trebuie să fie plasat în apropierea dreptunghiului circumscris literei „e” într-o poziție oarecare față de acesta.4.5.   Marca de omologare CEE și simbolul sau simbolurile adiționale trebuie să fie aplicate pe geam sau pe unul dintre geamuri în așa fel încât să nu se poată șterge și să fie foarte lizibile chiar dacă lămpile sunt montate pe vehicul.4.6.   Un exemplu al mărcii de omologare CEE este dat în apendice.4.7.   În cazul atribuirii unui număr de omologare CEE unic prevăzut la punctul 3.3 pentru un tip de dispozitiv de iluminat și de semnalizare luminoasă conținând o lampă indicatoare de direcție precum și alte lămpi, poate fi aplicată o singură marcă de omologare CEE care să cuprindă:
               —

               un dreptunghi in interiorul căruia este plasată litera „e” urmată de numărul sau de grupul de litere distinctive ale statului membru care a făcut omologarea;

               —

               un număr de omologare CEE;

               —

               simbolurile adiționale prevăzute în diferitele directive conform cărora s-a făcut omologarea CEE.
            4.8.   Dimensiunile diferitelor elemente ale acestei mărci nu trebuie să fie inferioare celor mai mari dimensiuni minime prescrise pentru marcările individuale de directivele conform cărora s-a făcut omologarea CEE.ANEXA IVMĂSURĂRI FOTOMETRICE1.   METODE DE MĂSURARE1.1.   În cazul măsurărilor fotometrice, o mascare adecvată trebuie să oprească reflexiile parazite.În caz de contestare a rezultatelor în urma măsurătorilor, acestea sunt executate după cum urmează:1.2.1.   distanța de măsurare trebuie să fie astfel încât să se aplice legea inversului pătratului distanței;1.2.2.   aparatura de măsură trebuie să fie astfel încât deschiderea unghiulară a receptorului văzut din centrul de referință al lămpii să fie cuprinsă între 10′ și 1°;1.2.3.   condiția de măsurare a intensității pentru o direcție de observare determinată este considerată ca satisfăcătoare dacă este obținută într-o direcție care nu se îndepărtează cu mai mult de 15′ de direcția de observare.2.   TABELUL REPARTIȚIEI LUMINOASE SPAȚIALE NORMALIZATE
      2.1.   Direcția H = 0° și V = 0° corespunde axei de referință (pe vehicul aceasta este orizontală, paralelă cu planul longitudinal median al vehiculului și orientată în sensul vizibilității impuse). Ea trece prin centrul de referință. Valorile indicate în tablou dau, pentru diversele direcții de măsurare, intensitățile minimale în % din valoarea minimă cerută pentru fiecare lampă în axă (în direcția H = 0° și V = 0°).Atunci când, la examenul vizual, o lampă pare să prezinte variații locale importante ale intensității, se verifică faptul că nici o intensitate măsurată între două din direcțiile de măsurare citate la punctul 2.1 nu este:2.2.1.   pentru o specificație minimală, mai mică decât 50 % din intensitatea minimală cea mai redusă între cele două prescrise pentru aceste direcții de măsurare;2.2.2.   pentru o specificare maximală, mai mare decât intensitatea maximală cea mai redusă între cele două prescrise pentru aceste direcții de măsurare, mărită cu o fracțiune a diferenței între intensitățile prescrise pentru aceste direcții de măsurare, fracțiune care este o funcție lineară a diferenței.ANEXA VCULOAREA LUMINII EMISECOORDONATE TRICROMATICE

                  GALBEN AUTO:

               limită spre galben:

               y ≤ 0,429

               limită spre roșu:

               y ≥ 0,398

               limită spre alb:

               z ≤ 0,007
            Pentru verificarea caracteristicilor colorimetrice, se folosește o sursă luminoasă la temperatura de culoare de 2854 K corespunzătoare unui iluminant A al Comisiei Internaționale de Iluminare (CIE).


title: Directiva Consiliului din 27 martie 1991 privind apropierea legislațiilor statelor membre referitoare la sistemele antiîmproșcare ale unor categorii de autovehicule și ale remorcilor acestora

text:
               13/Volumul 10

               RO

               Jurnalul Ofícial al Uniunii Europene

               66

         31991L0226

               L 103/5

               JURNALUL OFÍCIAL AL UNIUNII EUROPENE

      DIRECTIVA CONSILIULUI

   din 27 martie 1991
   privind apropierea legislațiilor statelor membre referitoare la sistemele antiîmproșcare ale unor categorii de autovehicule și ale remorcilor acestora
   (91/226/CEE)
   CONSILIUL COMUNITĂȚILOR EUROPENE,
   având în vedere Tratatul de instituire a Comunității Economice Europene, în special articolul 100a,
   având în vedere propunerea Comisiei (1),
   în cooperare cu Parlamentul European (2),
   având în vedere avizul Comitetului Economic și Social (3),
   întrucât trebuie adoptate măsuri destinate instituirii treptate a pieței interne pe parcursul unei perioade care se încheie la 31 decembrie 1992; întrucât piața internă cuprinde un spațiu fără frontiere interne în care este asigurată libera circulație a mărfurilor, persoanelor, serviciilor și capitalurilor;
   întrucât cerințele tehnice pe care trebuie să le îndeplinească anumite categorii de autovehicule și remorcile acestora în temeiul legislațiilor naționale privesc, inter alia, sistemele antiiîmproșcare ale acestor vehicule;
   întrucât aceste condiții diferă de la un stat membru la altul; întrucât, în consecință, este necesar ca toate statele membre să adopte aceleași condiții, în special pentru stabilirea, pentru fiecare tip de vehicul, a procedurii de omologare CEE de tip care face obiectul Directivei 70/156/CEE a Consiliului din 6 februarie 1970 privind apropierea legislațiilor statelor membre referitoare la omologarea de tip a autovehiculelor și a remorcilor acestora (4), astfel cum a fost modificată ultima dată prin Directiva 87/403/CEE (5);
   întrucât, pentru a îmbunătăți siguranța rutieră, este important ca toate vehiculele utilitare grele care au o anumită viteză minimă să fie echipate din construcție cu sisteme antiiîmproșcare pentru a reține apa;
   întrucât este de dorit efectuarea unei încercări unice de performanță a acestor sisteme cu ocazia instalării lor pe diferitele tipuri de vehicule în vederea realizării unui pas substanțial către ameliorarea situației; întrucât pentru omologarea CEE de tip a dispozitivelor de acest tip s-a ținut seama de cele două tipuri de dispozitive existente pe piață la ora actuală, și anume, tipul cu absorbție de energie și tipul cu separator de aer/apă; întrucât este necesar să se prevadă două încercări diferite, în funcție de tipul de dispozitiv care urmează să fie omologat;
   întrucât, în lumina studiilor, cercetărilor și încercărilor în derulare în prezent, se va introduce cât de curând posibil o încercare de performanță pentru vehiculele echipate cu aceste sisteme;
   întrucât statele membre trebuie să acorde atenție faptului că formarea stropilor de apă depinde și de caracteristicile suprafeței șoselei, de configurația benzii de rulare a pneurilor și de viteza și caracteristicile aerodinamice ale vehiculului;
   întrucât apropierea legislațiilor naționale cu privire la autovehicule presupune recunoașterea reciprocă de către statele membre a inspecțiilor efectuate de fiecare dintre ele în temeiul cerințelor comune,
   ADOPTĂ PREZENTA DIRECTIVĂ:
   Articolul 1
   (1)   Fiecare stat membru acordă omologarea CEE oricărui tip de dispozitiv, denumit în continuare „dispozitiv antiiîmproșcare”, construit în scopul de a reduce stropirea cu apă provocată de pneurile autovehiculelor în mișcare, în cazul în care acest dispozitiv îndeplinește cerințele de construcție și încercare menționate la anexa II, ținând seama de definițiile prevăzute la anexa I.
   (2)   Statul membru care a acordat omologarea CEE de tip ia măsurile necesare pentru a verifica, în măsura în care este necesar, conformitatea producției cu tipul omologat, la nevoie în colaborare cu autoritățile competente din celelalte state membre. În acest scop, statele membre aplică cerințele anexei IV.
   Articolul 2
   Statele membre atribuie constructorului sau reprezentantului său autorizat o marcă de omologare CEE conformă cu modelul prevăzut la anexa II apendicele 3, pentru fiecare tip de dispozitiv antiiîmproșcare pe care îl omologhează în temeiul articolului 1.
   Statele membre iau toate măsurile necesare pentru a împiedica utilizarea mărcilor care pot genera confuzii între dispozitivele antiiîmproșcare al căror tip a fost omologat în temeiul articolului 1 și alte dispozitive.
   Articolul 3
   Statele membre nu pot interzice introducerea pe piață a dispozitivelor antiiîmproșcare din motive legate de construcția sau funcționarea lor, dacă acestea poartă marca de omologare CEE.
   Cu toate acestea, această dispoziție nu aduce atingere dreptului unui stat membru de a lua asemenea măsuri în privința dispozitivelor antiiîmproșcare purtând marca de omologare CEE dar care, în mod sistematic, nu sunt conforme cu tipul omologat.
   Statul membru în cauză informează de îndată celelalte state membre și Comisia în legătură cu măsurile luate, precizând motivele deciziei sale. Dispozițiile articolului 5 sunt, de asemenea, aplicabile.
   Se consideră că există neconformitate cu tipul omologat, în înțelesul paragrafului al doilea, în cazul în care nu sunt respectate dispozițiile anexei II.
   Articolul 4
   Autoritățile competente ale fiecărui stat membru transmit, în termen de o lună, autorităților competente din celelalte state membre, copii ale certificatelor de omologare CEE eliberate pentru fiecare tip de dispozitiv antiiîmproșcare omologat sau a cărui omologare a fost refuzată.
   Articolul 5
   (1)   Dacă autoritățile competente ale statului membru care a acordat omologarea CEE de tip constată că dispozitivele antiiîmproșcare, însoțite de certificate de conformitate cu un anumit tip, nu sunt conforme cu tipul pe care acest stat l-a omologat, acestea adoptă măsurile necesare pentru a asigura din nou conformitatea producției cu tipul omologat. Acestea înștiințează autoritățile competente din celelalte state membre despre măsurile luate, care pot merge, după caz, până la retragerea omologării CEE.
   Autoritățile competente în cauză adoptă aceleași măsuri dacă sunt înștiințate de către autoritățile competente ale altui stat membru despre existența unei astfel de lipse de conformitate.
   (2)   Autoritățile competente ale statelor membre se înștiințează reciproc, în termen de o lună, despre retragerea unei omologări CEE acordate, prin transmiterea unei copii a certificatului de omologare purtând mențiunea, semnată și datată, scrisă cu majuscule „OMOLOGARE CEE RETRASĂ”, precum și despre motivele care justifică această măsură.
   (3)   În cazul în care statul membru care a acordat omologarea CEE contestă lipsa de conformitate despre care a fost informat, statele membre interesate depun eforturi în vederea soluționării diferendului. Comisia este informată cu privire la aceasta. Comisia recurge, după caz, la consultări adecvate în vederea găsirii unei soluții.
   Articolul 6
   Orice decizie luată în temeiul dispozițiilor adoptate pentru punerea în aplicare a prezentei directive, prin care se refuză sau se retrage omologarea de tip ori se interzice introducerea pe piață sau utilizarea, trebuie să precizeze motivele pe care se întemeiază. Orice decizie este notificată părții interesate, cu arătarea căilor de atac de care aceasta dispune în conformitate cu legislația în vigoare în statele membre, precum și a termenelor în care acestea pot fi exercitate.
   Articolul 7
   În sensul prezentei directive, prin „vehicul” se înțelege orice autovehicul de categoria N și orice remorcă de categoria O, în conformitate cu definițiile pentru aceste categorii prevăzute la anexa I la Directiva 70/156/CEE.
   Articolul 8
   Statele membre nu pot refuza acordarea omologării CEE de tip sau a omologării naționale, ori refuza sau interzice vânzarea, înmatricularea, introducerea în circulație sau utilizarea vehiculelor din motive legate de sistemele lor antiiîmproșcare, dacă acestea sunt instalate în conformitate cu dispozițiile anexei III și dacă dispozitivele antiiîmproșcare ale acestor vehicule poartă marca de omologare CEE de tip.
   Articolul 9
   Modificările necesare pentru adaptarea specificațiilor din anexe la progresul tehnic se adoptă în conformitate cu procedura prevăzută la articolul 13 din Directiva 70/156/CEE.
   Articolul 10
   (1)   Statele membre pun în aplicare dispozițiile necesare pentru a se conforma prezentei directive până la 10 aprilie 1992. Ele informează de îndată Comisia cu privire la aceasta.
   (2)   Comisiei îi sunt comunicate de către statele membre textele principalelor dispoziții de drept intern pe care le adoptă în domeniul reglementat de prezenta directivă.
   (3)   Atunci când statele membre adoptă dispozițiile menționate la alineatul (1), ele cuprind o trimitere la prezenta directivă sau sunt însoțite de o asemenea trimitere la data publicării lor oficiale. Statele membre stabilesc modalitatea de efectuare a acestei trimiteri.
   Articolul 11
   Prezenta directivă se adresează statelor membre.

      Adoptată la Bruxelles, 27 martie 1991.

            Pentru Consiliu

            Președintele

         R. GOEBBELS

      (1)  JO C 203, 14.8.1990, p. 16.

      (2)  JO C 96, 17.4.1990, p. 92 și Decizia din 13 martie 1991 (nepublicată încă în JO).

      (3)  JO C 62, 12.3.1990, p. 2.

      (4)  JO L 42, 23.2.1970, p. 1.

      (5)  JO L 220, 8.8.1987, p. 44.
   LISTA ANEXELOR

               ANEXA I:

            Definiții

               ANEXA II:

            Dispoziții privind omologarea CEE de tip a dispozitivelor antiîmproșcare

               Apendicele 1:

            Încercări ale dispozitivelor antiîmproșcare de tip absorbant de energie

               Apendicele 2:

            Încercări ale dispozitivelor antiîmproșcare de tip separator aer/apă

               Apendicele 3:

            Model de marcă de omologare CEE de tip

               Apendicele 4:

            Model de fișă de omologare CEE de tip

               ANEXA III:

            Cerințe privind omologarea CEE a unui tip de vehicul în ceea ce privește instalarea sistemelor antiîmproșcare

               Apendice:

            Anexă la certificatul de omologare CEE a unui tip de vehicul în ceea ce privește instalarea sistemelor antiîmproșcare

               ANEXA IV:

               Conformitatea producției
               Încetarea producției

               FIGURI:

            (1-9)
         ANEXA I
   DEFINIȚII
   În sensul prezentei directive, se aplică următoarele definiții:

               1.

                  Sistem antiîmproșcare

               Sistem care are drept scop reducerea pulverizării apei proiectate în sus de către pneurile vehiculului în mișcare. Sistemul antiîmproșcare este alcătuit, după caz, din: aripi apărătoare de noroi, apărătoare de noroi și apărătoare exterioare, cu dispozitiv antiîmproșcare.

               2.

                  Aripă apărătoare de noroi

               Element rigid sau semirigid proiectat pentru a devia apa împrăștiată de pneurile în mișcare și pentru a o dirija către sol. Aripile apărătoare de noroi, în totalitate sau parțial, pot face parte integrantă din caroserie sau din alte elemente ale vehiculului, cum ar fi partea inferioară a suprafeței de încărcare etc.

               3.

                  Apărătoare de noroi

               Element flexibil fixat vertical în spatele roții, pe partea inferioară a șasiului sau a suprafeței de încărcare sau a aripii apărătoare de noroi.
               Apărătoarea de noroi servește, de asemenea, la reducerea riscului pe care îl prezintă obiectele mici, în special pietricelele antrenate de pe sol de pneul în mișcare și proiectate în sus sau lateral, spre ceilalți utilizatori rutieri.

               4.

                  Dispozitiv antiîmproșcare

               Parte a sistemului antiîmproșcare care poate consta dintr-un:

                           4.1.

                           Separator aer/apă
                           Element care face parte din apărătoarea exterioară și/sau din apărătoarea de noroi și care lasă să treacă aerul, reducând în același timp stropii de apă pulverizați.

                           4.2.

                           Absorbant de energie
                           Element care face parte din aripa apărătoare de noroi și/sau din apărătoarea de noroi și/sau din apărătoarea exterioară și care absoarbe energia stropilor pulverizați, reducând astfel stropii de apă pulverizați.

               5.

                  Apărătoare exterioară

               Element situat într-un plan aproximativ vertical și paralel cu planul longitudinal al vehiculului. Apărătoarea exterioară poate face parte din aripa apărătoare de noroi sau din caroseria vehiculului.

               6.

                  Roți de direcție

               Roțile acționate de către dispozitivul de direcție al vehiculului.

               7.

                  Osie autodirectoare

               Osie care pivotează în jurul unui punct central astfel fel încât să poată descrie un arc orizontal. În sensul prezentei directive, o osie autodirectoare de tipul „pivotant” este considerată și tratată ca osie echipată cu roți directoare.

               8.

                  Roți autodirectoare

               Roți care nu sunt acționate de dispozitivul de direcție al vehiculului, care se pot întoarce cu un unghi nu mai mare de 20° datorită frecării exercitate de sol.

               9.

                  Osie cu înălțime reglabilă

               Osie care poate fi ridicată de pe suprafața șoselei în timpul utilizării normale a vehiculului.

               10.

                  Vehicul neîncărcat

               Vehicul carosat sau cu unul sau mai multe elemente reprezentative și, după caz, cu lichid de răcire, lubrifianți, carburant, trusă de scule, roată de rezervă și conducător auto cu o masă estimată la 75 kg.

               11.

                  Bandă de contact

               Parte a pneului care este în contact cu șoseaua și care servește la asigurarea aderenței acestuia.

               12.

                  Tip de dispozitiv antiîmproșcare

               Ansamblul de dispozitive care nu prezintă diferențe în ceea ce privește următoarele caracteristici principale:

                           —

                           principiul fizic adoptat pentru reducerea stropilor (cu absorbție a energiei apei sau cu separator aer/apă);

                           —

                           materialele;

                           —

                           forma;

                           —

                           dimensiunile (în măsura în care pot influența comportarea materialului).

         ANEXA II
   CERINȚE PRIVIND OMOLOGAREA CEE DE TIP A DISPOZITIVELOR ANTIÎMPROȘCARE
   0.   Specificații generale
   0.1.   Dispozitivele antiîmproșcare trebuie să fie construite astfel încât să funcționeze corect în situația unei utilizări normale pe șosele ude. De asemenea aceste dispozitive nu trebuie să conțină vicii de construcție sau defecte de fabricație care să aducă atingere bunei lor funcționări.
   1.   Încercări de efectuat
   1.1.   Dispozitivele antiîmproșcare, în conformitate cu principiul lor fizic de funcționare, sunt supuse încercărilor relevante descrise în apendicele 1 și 2 și trebuie să respecte rezultatele cerute la punctul 4 din apendicele menționate.
   2.   Cererea de omologare CEE de tip
   2.1.   Cererea de omologare CEE a unui tip de dispozitiv antiîmproșcare este prezentată de către producător sau de către împuternicitul său.
   Pentru fiecare tip de dispozitiv, cererea este însoțită de următoarele documente, în trei exemplare, precum și de informațiile și de materialul precizate în continuare:
   2.2.1.   O descriere tehnică a dispozitivului antiîmproșcare care să indice principiul său fizic de funcționare și încercarea la care trebuie să fie supus, materialele utilizate, precum și una sau mai multe schițe suficient de detaliate la o scară adecvată care să poată permită identificarea dispozitivului.
   2.2.2.   Patru eșantioane, trei pentru încercări și unul de păstrat de către laborator în caz de verificare ulterioară. Laboratorul poate cere și alte eșantioane.
   2.3.   Marcaje
   Orice eșantion trebuie să poarte, indelebil și lizibil, marca de fabricație sau denumirea comercială și un indiciu privind tipul și să aibă prevăzut un spațiu suficient de mare pentru amplasarea mărcii de omologare CEE de tip.
   3.   Omologarea CEE de tip
   3.0.   Autoritatea competentă, înainte de a proceda la operațiile de acordare a omologării CEE, trebuie să verifice existența la producător a sistemelor eficace de control al conformității producției.
   3.1.   Atunci când eșantioanele reprezentative ale tipului de dispozitiv de omologat trec de încercările relevante descrise în apendicele 1 sau 2, se acordă omologarea CEE pentru acel tip de dispozitiv antiîmproșcare.
   3.2.   Se atribuie un număr de omologare oricărui tip de dispozitiv antiîmproșcare omologat CEE.
   3.3.   Orice dispozitiv antiîmproșcare conform cu un tip omologat în sensul prezentei directive trebuie să poarte o marcă de omologare CEE de tip. Marca de omologare CEE de tip trebuie să fie amplasată pe dispozitiv în așa fel încât să nu se poată șterge și să fie lizibilă, chiar și atunci când dispozitivul este instalat pe vehicul.
   Marca de omologare CEE de tip, al cărei model este prevăzut în apendicele 3, este compusă din:
   3.4.1.   un dreptunghi în interiorul căruia este plasată litera „e”, urmată de una sau de mai multe litere sau de numărul distinctiv al statului membru care a acordat omologarea CEE de tip:
   1 pentru Germania, 2 pentru Franța, 3 pentru Italia, 4 pentru Țările de Jos, 6 pentru Belgia, 9 pentru Spania, 11 pentru Regatul Unit, 13 pentru Luxemburg, 18 pentru Danemarca, 21 pentru Portugalia, EL pentru Grecia și IRL pentru Irlanda;
   3.4.2.   numărul de omologare CEE de tip (care corespunde numărului menționat în fișa de omologare al cărei model figurează în apendicele 4), care e amplasat în apropierea dreptunghiului fie sub litera „e”, fie la stânga sau la dreapta acestei litere. Cifrele care corespund numărului de omologare sunt amplasate de aceeași parte a literei „e” și în același sens. Trebuie evitată utilizarea cifrelor romane în numerele de omologare pentru a se evita orice confuzie cu alte simboluri;
   3.4.3.   litera „A”, dacă dispozitivul este de tipul cu absorbție de energie (A), sau „S”, dacă dispozitivul este de tipul cu separator aer/apă (S), amplasată într-o poziție oarecare deasupra și în apropierea dreptunghiului.
   ANEXA III
   CERINȚE PRIVIND OMOLOGAREA CEE A UNUI TIP DE VEHICUL ÎN CEEA CE PRIVEȘTE INSTALAREA SISTEMELOR ANTIÎMPROȘCARE
   DOMENIUL DE APLICARE
   0.1.   Orice vehicul din categoria N2, cu o masă maximă de peste 7,5 tone, din categoriile N3, O3, și O4 trebuie să fie construit și/sau echipat cu sisteme antiîmproșcare, astfel încât să respecte cerințele menționate în continuare.
   0.2.   Condițiile indicate anterior în ceea ce privește dispozitivele antiîmproșcare definite la punctul 4 din anexa 1 nu sunt obligatorii pentru vehiculele șasiu-cabină, pentru vehiculele necarosate, pentru vehiculele de teren, astfel cum sunt definite în Directiva 70/156/CEE și nici pentru vehiculele pentru care prezența dispozitivelor antiîmproșcare este incompatibilă cu utilizarea lor. Cu toate acestea, dacă aceste dispozitive sunt instalate pe acest tip de vehicule, dispozitivele trebuie să fie conforme cu cerințele prezentei directive.
   CEREREA DE OMOLOGARE DE TIP
   1.1.   Cererea de omologare CEE a unui tip de vehicul în ceea ce privește instalarea sistemului antiîmproșcare trebuie să fie înaintată de către constructorul vehiculului sau de către împuternicitul acestuia.
   Aceasta trebuie să fie însoțită de următoarele documente în trei exemplare și de informațiile menționate în continuare:
   1.2.1.   Descrierea tehnică a sistemului antiîmproșcare, precum și unul sau mai multe desene suficient de detaliate la o scară adecvată care să permită identificarea.
   1.3.   Trebuie să se prezinte la serviciul tehnic însărcinat cu încercările de omologare un vehicul reprezentativ din tipul de vehicul de omologat, prevăzut cu sistemul său antiîmproșcare.
   OMOLOGAREA CEE DE TIP
   2.   Se anexează la fișa de omologare CEE o fișă conformă modelului prezentat în apendice.
   DISPOZIȚII GENERALE
   3.   Osii
   3.1.   Osii cu înălțime reglabilă
   Dacă un vehicul este echipat cu una sau mai multe osii cu înălțime reglabilă, sistemul antiîmproșcare trebuie să acopere toate roțile atunci când osia este coborâtă și roțile care sunt în contact cu șoseaua atunci când osia este ridicată.
   3.2.   Osii autodirectoare
   Atunci când un vehicul este echipat cu o osie autodirectoare, sistemul antiîmproșcare trebuie să îndeplinească condițiile aplicabile osiilor cu roți nedirectoare dacă este montat pe partea pivotantă. Dacă nu este montat pe această parte, el trebuie să corespundă condițiilor aplicabile osiilor cu roți de direcție.
   4.   Poziția apărătoarei exterioare
   4.1.   În cazul roților nedirectoare, distanța „c” între planul longitudinal tangent la flancul exterior al pneului, excluzând orice umflătură a pneului aproape de sol și marginea internă a apărătoarei nu trebuie să depășească 75 mm, cu excepția situației în care raza marginii interioare a apărătoarei astfel cum este definită la punctele 7.2, 8.2 și 9.2 nu depășește 1,0 R, caz în care distanța nu trebuie să depășească 100 mm (figura 1).
   4.2.   În cazul roților de direcție și al celor autodirectoare, distanța „c” nu trebuie să depășească 100 mm.
   5.   Starea vehiculului
   Pentru verificarea dispozițiilor prezentei directive, vehiculul trebuie să se afle în starea următoare:

               (a)

               trebuie să fie neîncărcat, iar roțile să fie dirijate în linie dreaptă;

               (b)

               în cazul semiremorcilor, suprafețele de încărcare trebuie să se găsească pe orizontală;

               (c)

               pneurile trebuie să fie umflate la presiune normală.

         6.   Sistem antiîmproșcare
   6.1.   Sistemele antiîmproșcare trebuie să corespundă specificațiilor de la punctul 7 sau 9.
   6.2.   Sistemele antiîmproșcare ale roților nedirectoare sau autodirectoare, acoperite de planșeul caroseriei sau de partea inferioară a suprafeței de încărcare, trebuie să corespundă fie specificațiilor de la punctul 7 sau 9, fie specificațiilor de la punctul 8.
   CERINȚE SPECIALE
   7.   Cerințe privind sistemele antiîmproșcare absorbante de energie pentru osiile echipate cu roți de direcție autodirectoare sau nedirectoare
   7.1.   Aripa apărătoare de noroi
   7.1.1.   Aripile apărătoare de noroi trebuie să acopere zona situată imediat deasupra pneului sau pneurilor și în fața și în spatele acestora, în felul următor:

               (a)

               în cazul unei osii unice sau a unor osii multiple a căror distanță „d” (figura 4) între pneurile montate pe osii adiacente depășește 300 mm, marginea anterioară C (figura 2) trebuie să se prelungească către partea din față pentru a atinge o linie O-Z în care teta este egală cu maxim 30° peste orizontală pentru osiile echipate cu roți de direcție sau autodirectoare sau 20° pentru osiile echipate cu roți nedirectoare.
               Marginea posterioară (figura 2) trebuie să se prelungească către partea de jos, astfel încât să nu se găsească la mai mult de 100 mm deasupra unei linii orizontale care trece prin centrul roții;

               (b)

               în cazul osiilor multiple pentru care distanța „d” între pneurile montate pe osii adiacente nu depășește 300 mm, aripa apărătoare de noroi trebuie să arate ca în figura 4 litera (a);

               (c)

               aripa apărătoare de noroi trebuie să aibă o lățime totală „q” (figura 1) suficientă cel puțin pentru a acoperi întreaga lățime a pneului „b” sau întreaga lățime a celor două pneuri „t” în cazul roților duble, ținând seama de extremitățile ansamblului pneu/roată specificate de constructor. Dimensiunile „b” și „t” se măsoară la înălțimea butucului, cu excepția marcajului, nervurilor, benzilor de protecție etc. care se află pe părțile laterale ale pneurilor.

         7.1.2.   Partea frontală a părții din spate a aripii apărătoare de noroi trebuie prevăzută cu un dispozitiv antiîmproșcare în conformitate cu specificațiile anexei II apendicele 1. Acest dispozitiv trebuie să acopere interiorul aripii apărătoare de noroi până la o înălțime determinată de o dreaptă pornind din centrul roții și formând un unghi de cel puțin 30° cu orizontala (figura 3).
   7.1.3.   Dacă aripile apărătoare de noroi sunt formate din mai multe elemente, acestea nu trebuie să prezinte, odată instalate, nici o deschidere care să permită ieșirea stropilor când vehiculul este în mișcare.
   7.2.   Apărătoarele exterioare
   7.2.1.   În cazul unei osii unice sau a unor osii multiple a căror distanță „d” (figura 4) între pneurile montate pe osii adiacente depășește 300 mm, marginea inferioară a apărătoarei exterioare nu trebuie să fie situată dincolo de distanțele și razele următoare, măsurate pornind de la centrul roții (figura 2).

               (a)   Osii echipate cu roți de direcție sau autodirectoare:

               Rv ≤ 1,5 R

               începând de la marginea anterioară (către partea de față a vehiculului)
               [punctul C la 30°]

               până la marginea posterioară (către partea din spate a vehiculului)
               [punctul A la 100 mm]

               (b)   Osii echipate cu roți nedirectoare:

               Rv ≤ 1,25 R

               începând de la marginea anterioară [punctul C la 20°]

               până la marginea posterioară [punctul A la 100 mm]

         unde R este raza pneului care este montat pe vehicul, iar Rv este distanța radială la care se situează marginea inferioară a apărătoarei exterioare.
   7.2.2.   În cazul unor osii multiple pentru care distanța „d” între pneurile adiacente nu depășește 300 mm, apărătoarele exterioare situate în spațiul dintre osii trebuie să fie plasate la distanțele precizate la punctul 7.2.1 și trebuie să se prelungească în jos, astfel încât să nu se găsească la mai mult de 150 mm deasupra unei drepte orizontale care trece prin centrul roților sau în așa fel încât distanța orizontală dintre extremitățile lor inferioare să nu depășească 60 mm [figura 4 litera (a)].
   7.2.3.   Înălțimea apărătoarei exterioare nu trebuie să fie mai mică de 45 mm în spatele unei linii verticale care trece prin centrul roții. Înălțimea apărătoarelor poate fi redusă progresiv în fața acestei linii.
   7.2.4.   În apărătoarele exterioare sau între apărătoarele exterioare și celelalte părți ale aripilor apărătoare de noroi nu trebuie să existe nici o deschidere care să permită ieșirea stropilor atunci când vehiculul este în mișcare.
   7.3.   Apărătoarele de noroi
   7.3.1.   Lățimea apărătoarei de noroi trebuie să îndeplinească condiția stabilită pentru „q” la punctul 7.1.1 litera (c), cu excepția cazului în care apărătoarea de noroi este situată în aripa apărătoare de noroi, caz în care ea trebuie să fie cel puțin egală cu lățimea benzii de contact a pneului.
   7.3.2.   Apărătoarea de noroi trebuie să fie plasată într-un plan aproximativ vertical.
   7.3.3.   Înălțimea maximă a marginii inferioare nu trebuie să depășească 200 mm (figura 3).
   Această distanță este mărită la 300 mm pentru osia aflată cel mai în spate atunci când distanța radială a marginii inferioare a apărătoarei exterioare, Rv, nu depășește dimensiunile razei pneurilor montate pe roțile acestei osii.
   7.3.4.   Apărătoarea de noroi nu trebuie să se găsească la mai mult de 300 mm de extremitatea marginii posterioare a pneului, măsurată orizontal.
   7.3.5.   În cazul osiilor multiple pentru care distanța „d” între pneurile osiilor adiacente este sub 250 mm, doar trenul roților din spate trebuie echipat cu apărătoare de noroi. O apărătoare de noroi trebuie fixată în spatele fiecărei roți atunci când distanța „d” între pneurile osiilor adiacente este mai mare sau egală cu 250 mm [figura 4 litera (b)].
   7.3.6.   Apărătoarea de noroi nu trebuie să se încline cu mai mult de 100 mm către spate sub efectul unei forțe de 3 N per 100 mm din lățimea apărătoarei de noroi, aplicată la o distanță de 50 mm deasupra marginii inferioare a apărătoarei de noroi.
   7.3.7.   Întreaga suprafață din față a părții apărătoarei de noroi care corespunde dimensiunilor minime cerute trebuie dotată cu un dispozitiv antiîmproșcare în conformitate cu specificațiile prevăzute la anexa II apendicele 1.
   7.3.8.   Între marginea inferioară spate a aripii apărătoare de noroi și apărătoarea de noroi nu trebuie să existe nici o deschidere care să permită ieșirea stropilor.
   7.3.9.   Atunci când dispozitivul antiîmproșcare corespunde specificațiilor privind apărătoarele de noroi (punctul 7.3), nu este necesară o apărătoare de noroi suplimentară.
   8.   Cerințe aplicabile sistemelor antiîmproșcare dotate cu dispozitive antiîmproșcare absorbante de energie pentru osiile echipate cu roți nedirectoare sau autodirectoare (a se vedea punctul 6.2)
   8.1.   Aripa apărătoare de noroi
   8.1.1.   Aripile apărătoare de noroi trebuie să acopere zona imediat superioară pneului sau a pneurilor. Extremitățile din față și din spate trebuie să se întindă cel puțin până la planul orizontal tangent cu marginea superioară a pneului sau a pneurilor (figura 5). Cu toate acestea, extremitatea din spate poate fi înlocuită de către apărătoarea de noroi; în acest caz, aceasta trebuie să se întindă până la partea superioară a aripii apărătoare de noroi (sau a elementului echivalent).
   8.1.2.   Întreaga parte interioară din spate a aripii apărătoare de noroi trebuie să fie dotată cu o apărătoare de noroi care corespunde cerințelor anexei II apendicele 1.
   8.2.   Apărătoarele exterioare
   8.2.1.   În cazul osiilor unice sau al celor multiple a căror distanță între pneurile adiacente este mai mare sau egală cu 250 mm, apărătoarea exterioară trebuie să acopere suprafața care merge de la partea inferioară a părții superioare a aripii apărătoare de noroi până la o dreaptă formată de tangenta la marginea superioară a pneului sau a pneurilor și între planul vertical format de tangenta din față a pneului sau a pneurilor și a aripii apărătoare de noroi sau a apărătoarei de noroi situată în spatele roții sau roților [figura 5 litera (b)].
   În cazul osiilor multiple, o apărătoare exterioară trebuie plasată pe fiecare roată.
   8.2.2.   Între apărătoarea exterioară și partea inferioară a aripii apărătoare de noroi nu trebuie să existe nici o deschidere care să permită ieșirea stropilor.
   8.2.3.   Atunci când apărătoarele de noroi nu sunt instalate în spatele fiecărei roți (a se vedea punctul 7.3.5), apărătoarea exterioară trebuie să fie neîntreruptă de la marginea exterioară a apărătoarei de noroi până la planul vertical tangent cu punctul cel mai din față al pneului [a se vedea figura 5 litera (a)] de pe prima osie.
   8.2.4.   Fața internă a apărătoarei exterioare a cărei înălțime nu trebuie să fie mai mică de 100 mm trebuie prevăzută integral cu un dispozitiv antiîmproșcare absorbant de energie în conformitate cu cerințele anexei II.
   8.3.   Apărătoarele de noroi
   Apărătoarele de noroi trebuie să se întindă până la partea inferioară a aripii apărătoare de noroi și să fie conforme cerințelor punctelor 7.3.1-7.3.9.
   9.   Cerințe aplicabile sistemelor antiîmproșcare dotate cu dispozitive antiîmproșcare cu separatoare aer/apă pentru osiile cu roți de direcție, autodirectoare sau nedirectoare
   9.1.   Aripa apărătoare de noroi
   9.1.1.   Aripile apărătoare de noroi trebuie să se conformeze cerințelor punctului 7.1.1 litera (c).
   9.1.2.   Aripile apărătoare de noroi pentru osie unică sau pentru osii multiple pentru care distanța dintre pneurile osiilor adiacente depășește 300 mm trebuie să se conformeze, de asemenea, cerințelor punctului 7.1.1 litera (a).
   9.1.3.   În cazul osiilor multiple pentru care distanța dintre pneurile osiilor adiacente nu depășește 300 mm, aripile apărătoare de noroi trebuie să se conformeze, de asemenea, modelului prezentat în figura 7.
   9.2.   Apărătoarele exterioare
   9.2.1.   Marginile inferioare ale apărătoarelor exterioare trebuie să fie dotate cu dispozitive antiîmproșcare cu separatoare aer/apă în conformitate cu cerințele anexei II.
   9.2.2.   În cazul unei osii unice sau a osiilor multiple la care distanța dintre pneurile osiilor adiacente depășește 300 mm, marginea inferioară a dispozitivului antiîmproșcare cu care este prevăzută apărătoarea exterioară trebuie să aibă cel mult dimensiunile și razele următoare măsurate de la centrul roții (figurile 6 și 7).

               (a)   Osii echipate cu roți de direcție sau autodirectoare:

               Rv ≤ 1,05 R

               de la marginea anterioară (către fața vehiculului) [punctul C la 30°]

               până la marginea posterioară (către spatele vehiculului) [punctul A la 100 mm]

               (b)   Osii echipate cu roți nedirectoare:

               Rv ≤ 1,00 R

               de la marginea anterioară [punctul C la 20°]

               până la marginea posterioară [punctul A la 100 mm]

               unde

               R= este raza pneului montat pe vehicul și
               Rv= este distanța radială pornind de la extremitatea inferioară a apărătoarei exterioare la centrul roții.

         9.2.3.   În cazul osiilor multiple la care distanța între pneurile osiilor adiacente nu depășește 300 mm, apărătoarele exterioare situate în spațiile dintre osii trebuie să urmărească traseul specificat la punctul 9.1.3 și trebuie să se prelungească în jos astfel încât să nu se găsească la mai mult de 100 mm deasupra unei drepte orizontale care trece prin centrul roții (a se vedea figura 7).
   9.2.4.   Înălțimea apărătoarei exterioare nu trebuie să fie mai mică de 45 mm în spatele unei drepte verticale care trece prin centrul roții. Înălțimea apărătoarei poate merge descrescător în fața acestei linii prin centrul roții.
   9.2.5.   În apărătoarele exterioare sau între apărătoarele exterioare și aripile apărătoare de noroi nu trebuie să existe nici o deschidere care să permită ieșirea stropilor.
   9.3.   Apărătoarele de noroi
   9.3.1.   Apărătoarele de noroi trebuie să fie:

               (a)

               în conformitate cu punctul 7.3 (figura 3) sau

               (b)

               în conformitate cu punctele 7.3.1, 7.3.2, 7.3.5, 7.3.8 și 9.3.2 (figura 6).

         Dispozitivele antiîmproșcare care corespund specificațiilor din anexa II apendicele 2 trebuie să fie fixate la apărătoarele de noroi prevăzute la punctul 9.3.1 litera (b), cel puțin de-a lungul părții întregi.
   9.3.2.1.   Marginea inferioară a dispozitivului antiîmproșcare trebuie să se situeze la o înălțime care să nu depășească 200 mm de la sol.
   9.3.2.2.   Dispozitivele antiîmproșcare trebuie să aibă o înălțime minimă de 100 mm.
   9.3.2.3.   Apărătoarea de noroi prevăzută la punctul 9.3.1 litera (b), cu excepția părții inferioare care cuprinde dispozitivul antiîmproșcare, nu trebuie să se abată cu mai mult de 100 mm în spate sub efectul unei forțe de 3 N pe 100 mm de lățimea apărătoarei de noroi, măsurată la intersecția apărătoarei de noroi cu dispozitivul antiîmproșcare în poziție de funcționare, aplicată la o distanță de 50 mm deasupra marginii inferioare a apărătoarei de noroi.
   9.3.3.   Apărătoarea de noroi nu trebuie să se găsească la mai mult de 200 mm de marginea extremă posterioară a pneului, măsurat orizontal.
   ANEXA IV
   CONFORMITATEA PRODUCȚIEI
   ÎNCETAREA PRODUCȚIEI
   1.   Conformitatea producției

   1.1.   Orice dispozitiv antiîmproșcare care are marca de omologare CEE de tip trebuie să fie conform cu tipul omologat. Autoritățile care au acordat marca CEE de tip păstrează un eșantion care poate fi folosit împreună cu fișa de omologare CEE de tip pentru a verifica dacă dispozitivele comercializate cu marca de omologare CEE satisfac condițiile cerute.
   1.2.   Orice tip de dispozitiv este definit prin modelul și documentele descriptive prezentate în momentul depunerii cererii de omologare CEE de tip. Dispozitivele ale căror caracteristici sunt identice cu cele ale dispozitivului model și ale căror alte componente nu diferă de cele ale modelului, cu excepția unor variante care nu afectează cu nimic proprietățile menționate în prezenta anexă, pot fi considerate ca făcând parte din același tip.
   1.3.   Producătorul efectuează controale de rutină pentru a garanta conformitatea producției cu tipul omologat.
   În acest sens, producătorul trebuie să:

               —

               dispună de un laborator echipat în așa fel încât să permită efectuarea încercărilor esențiale sau

               —

               să efectueze încercări de conformitate a producției la un laborator autorizat.

         Rezultatele controalelor de conformitate a producției sunt puse la dispoziția autorităților competente cel puțin timp de un an.
   1.4.   De asemenea autoritățile competente pot efectua controale prin sondaj.
   1.5.   Conformitatea producției cu tipul de dispozitiv omologat este controlată în condițiile și în conformitate cu metodele prevăzute la anexa II.
   La cererea autorităților care au acordat omologarea, producătorii pun la dispoziția acestora, în scopul efectuării încercărilor sau a controalelor de conformitate, dispozitivele tipului omologat anterior.
   1.6.   Există conformitate a producției dacă, din zece eșantioane alese la întâmplare, nouă sunt conforme cerințelor prevăzute la punctul 4 din apendicele 1 și 2 din anexa II.
   1.7.   Dacă nu este îndeplinită condiția de la punctul 1.6, se examinează un nou eșantion format din zece unități alese la întâmplare.
   Media tuturor măsurătorilor trebuie să corespundă specificațiilor care figurează la punctul 4 al apendicelor 1 și 2 din anexa II și nici o măsurătoare individuală nu trebuie să fie inferioară unui procent de 95 % din aceste specificații.
   2.   Încetarea producției

   Dacă deținătorul omologării CEE de tip încetează producția, acesta informează imediat autoritățile competente.
   FIGURI

      Figura 1

      Lățimea (q) a aripii apărătoare de noroi (a) și poziția apărătoarei laterale (j)

      Notă: Cifrele se referă la punctele corespunzătoare din anexa III.

      Figura 2

      Dimensiunile aripii apărătoare de noroi și ale apărătoarei exterioare

   Notă:

               1.

               Cifrele se referă la punctele corespunzătoare din anexa III.

               2.

               T: deschiderea aripii apărătoare de noroi.

      Figura 3

      Poziția aripii apărătoare de noroi și a apărătoarei de noroi

      Notă: Cifrele se referă la punctele corespunzătoare din anexa III.

      Figura 4

      Aripi apărătoare de noroi și apărătoare exterioare pentru osiile echipate cu roți de direcție, autodirectoare sau cu roți nedirectoare

   Notă:

               1.

               Cifrele se referă la punctele corespunzătoare din anexa III.

               2.

               T: deschiderea aripii apărătoare de noroi.

      Notă: Cifrele se referă la punctele corespunzătoare din anexa III.

      Figura 5

      Schema de instalare a unui sistem antiîmproșcare dotat cu dispozitive antiîmproșcare absorbante de energie pentru osii echipate cu roți nedirectoare sau autodirectoare

      (Anexa III punctele 6.2 și 8)

      Figura 6

      Schema de instalare a unui sistem antiîmproșcare dotat cu dispozitive antiîmproșcare cu separator aer/apă pentru osii echipate cu roți de direcție, autodirectoare sau nedirectoare

   Notă:

               1.

               Cifrele se referă la punctele corespunzătoare din anexa III.

               2.

               T: deschiderea aripii apărătoare de noroi.

      Figura 7

      Schema de instalare a unui sistem antiîmproșcare dotat cu dispozitive antiîmproșcare (aripă apărătoare de noroi, apărătoare de noroi, apărătoare exterioare) pentru osii multiple la care distanța dintre pneuri nu depășește 300 mm

   Notă:

               1.

               Cifrele se referă la punctele corespunzătoare din anexa III.

               2.

               T: deschiderea aripii apărătoare de noroi.

      Figura 8

      Aparatură de încercare pentru dispozitivele antiîmproșcare absorbante de energie

      (a se vedea anexa II apendicele 1)

   Notă:
   A= admisie de apă de la pompă
   B= debitul către rezervorul de colectare
   C= colector de 500 (+ 5/– 0) mm lungime și 75 (+ 2/– 0) mm lățime (dimensiuni interioare)
   D= țeavă cu perete subțire cu diametrul de 54 mm
   E= 12 orificii cu diametru 1,68 (+ 0,025/– 0) mm, practicate radial
   F= eșantioane pentru încercare de 500 (+ 0/ –5) mm lățime
   Toate dimensiunile liniare sunt exprimate în milimetri.

      Figura 9

      Aparatură de încercare pentru dispozitivele antiîmproșcare cu separatoare aer/apă

      (a se vedea anexa II apendicele 2)