title: Directiva 2004/78/CE a Comisiei din 29 aprilie 2004 de modificare a Directivei 2001/56/CE a Parlamentului European și a Consiliului privind sistemul de încălzire a autovehiculelor și a remorcilor acestora și a Directivei 70/156/CEE a Consiliului, în scopul adaptării la progresul tehnicText cu relevanță pentru SEE.

text:
Anunţ juridic important

|

32004L0078

Official Journal L 153 , 30/04/2004 P. 0102 - 0111 Official Journal L 153 , 30/04/2004 P. 0104 - 0114 Official Journal L 153 , 30/04/2004 P. 0108 - 0118 Official Journal L 153 , 30/04/2004 P. 0100 - 0109 Official Journal L 153 , 30/04/2004 P. 0101 - 0111 Official Journal L 153 , 30/04/2004 P. 0103 - 0113 Official Journal L 153 , 30/04/2004 P. 0107 - 0116 Official Journal L 153 , 30/04/2004 P. 0099 - 0108 Official Journal L 153 , 30/04/2004 P. 0103 - 0113 Ediţie specială în limba cehă Chapter 13 Volume 34 P. 758  - 762 Ediţie specială în limba estonă Chapter 13 Volume 34 P. 758  - 762 Ediţie specială în limba maghiară Chapter 13 Volume 34 P. 758  - 762 Ediţie specială în limba lituaniană Chapter 13 Volume 34 P. 758  - 762 Ediţie specială în limba letonă Chapter 13 Volume 34 P. 758  - 762 Ediţie specială în limba malteză Chapter 13 Volume 34 P. 758  - 762 Ediţie specială în limba polonă Chapter 13 Volume 34 P. 758  - 762 Ediţie specială în limba slovacă Chapter 13 Volume 34 P. 758  - 762 Ediţie specială în limba slovenă Chapter 13 Volume 34 P. 758  - 762

		20040429Directiva 2004/78/CE a Comisieidin 29 aprilie 2004de modificare a Directivei 2001/56/CE a Parlamentului European și a Consiliului privind sistemul de încălzire a autovehiculelor și a remorcilor acestora și a Directivei 70/156/CEE a Consiliului, în scopul adaptării la progresul tehnic(Text cu relevanță pentru SEE)COMISIA COMUNITĂȚILOR EUROPENE,având în vedere Tratatul de instituire a Comunității Europene,având în vedere Directiva 70/156/CEE a Consiliului din 6 februarie 1970 privind apropierea legislațiilor statelor membre referitoare la omologarea de tip a autovehiculelor și a remorcilor acestora [1] și, în special, articolul 13 alineatul (2) al acesteia,având în vedere Directiva 2001/56/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 27 septembrie 2001 privind sistemul de încălzire a autovehiculelor și a remorcilor acestora [2] și, în special, articolul 5 al acesteia,întrucât:(1) Directiva 2001/56/CE este una dintre directivele specifice din cadrul procedurii de omologare CE de tip care a fost stabilită prin Directiva 70/156/CEE. Directiva 2001/56/CE stabilește cerințele de omologare de tip a vehiculelor echipate cu încălzitoare cu combustie, precum și a încălzitoarelor cu combustie ca elemente componente.(2) În temeiul articolului 5 din Directiva 2001/56/CE, Comisia trebuie să examineze cerințele de siguranță suplimentare referitoare la sistemele de încălzire cu gaz petrolier lichefiat (GPL) ale autovehiculelor.(3) Până în prezent, statele membre au aplicat cerințe naționale speciale pentru vehiculele echipate cu sisteme de încălzire cu GPL. Pentru a asigura o abordare armonizată a cerințelor tehnice privind aparatele și sistemele de încălzire cu GPL, trebuie să se aplice două standarde europene, disponibile în prezent, în cadrul sistemului de omologare de tip a autovehiculelor și a remorcilor acestora. Având în vedere progresul tehnic, se consideră așadar necesar să se introducă în Directiva 2001/56/CE aceste două standarde EN, precum și elementele principale ale Regulamentului nr. 67 al CEE/ONU.(4) Prin urmare, Directiva 2001/56/CE trebuie să fie modificată în consecință; în special, din motive de claritate, trebuie să fie înlocuită anexa VIII.(5) Excepțiile referitoare la sisteme de încălzire pentru vehicule cu destinație specială, în special pentru autorulote și rulote care sunt adesea echipate cu sisteme de încălzire cu GPL, nu mai sunt necesare, după introducerea cerințelor pentru sisteme de încălzire cu GPL. Prin urmare, dispozițiile armonizate privind siguranța din Directiva 2001/56/CE trebuie să se aplice tuturor vehiculelor, inclusiv celor cu destinație specială, în conformitate cu anexa XI la Directiva 70/156/CEE.(6) Prin urmare, Directiva 70/156/CEE trebuie să fie modificată în consecință.(7) Măsurile prevăzute în prezenta directivă sunt în conformitate cu avizul Comitetului pentru adaptarea la progresul tehnic, instituit în temeiul articolului 13 din Directiva 70/156/CEE,ADOPTĂ PREZENTA DIRECTIVĂ:Articolul 1Modificarea Directivei 2001/56/CEDirectiva 2001/56/CE se modifică după cum urmează:1. anexele I și II se modifică în conformitate cu partea A a anexei I la prezenta directivă;2. anexa VIII se înlocuiește cu textul din partea B a anexei I la prezenta directivă.Articolul 2Modificarea Directivei 70/156/CEEDirectiva 70/156/CEE se modifică în conformitate cu anexa II la prezenta directivă.Articolul 3Dispoziții tranzitorii(1) Începând de la 1 octombrie 2004, din motive legate de sistemele de încălzire, statele membre:(a) nu pot să refuze acordarea omologării CE sau a omologării naționale;(b) nu pot să interzică înmatricularea, vânzarea sau introducerea în circulație(2) a unui nou tip de vehicul echipat cu un sistem de încălzire cu GPL care este conform cu cerințele din anexele I, II și IV-VIII din Directiva 2001/56/CE, astfel cum a fost modificată prin prezenta directivă. Începând cu 1 octombrie 2004, statele membre:(a) nu pot să refuze acordarea omologării CE sau a omologării naționale;(b) nu pot să interzică vânzarea sau introducerea în circulație(3) a unui nou tip de încălzitor cu combustie alimentat cu GPL, ca element component, care este conform cu cerințele stabilite în anexele I, II și IV-VIII la Directiva 2001/56/CE, astfel cum a fost modificată prin prezenta directivă.(4) Începând de la 1 ianuarie 2006, statele membre refuză acordarea omologării CE și pot refuza acordarea omologării naționale a unui tip de vehicul echipat cu un sistem de încălzire alimentat cu GPL sau a unui tip de încălzitor cu combustie alimentat cu GPL, ca element component, care nu este conform cu cerințele stabilite în anexele I, II și IV-VIII la Directiva 2001/56/CE, astfel cum a fost modificată prin prezenta directivă. Începând de la 1 ianuarie 2007, statele membre:(a) consideră că certificatele de conformitate care însoțesc vehiculele noi în conformitate cu dispozițiile Directivei 70/156/CEE nu mai sunt valabile în înțelesul articolului 7 alineatul (1) din directiva respectivă;(b) pot refuza înmatricularea, vânzarea sau introducerea în circulație a noilor vehiculedin motive legate de sistemele de încălzire în ceea ce privește vehiculele echipate cu sisteme de încălzire alimentate cu GPL care nu sunt conforme cu cerințele stabilite în anexele I, II și IV-VIII la Directiva 2001/56/CE.(5) Începând cu 1 ianuarie 2007, cerințele din anexele I, II și IV-VIII la Directiva 2001/56/CE, astfel cum a fost modificată prin prezenta directivă, privind încălzitoarele cu combustie alimentate cu GPL, ca elemente componente, se aplică în sensul articolului 7 alineatul (2) din Directiva 70/156/CEE.Articolul 4Transpunere(1) Statele membre pun în aplicare actele cu putere de lege și actele administrative necesare pentru a se conforma prezentei directive până la 30 septembrie 2004. Comisiei îi sunt comunicate de statele membre textele dispozițiilor respective, precum și un tabel de corespondență între dispozițiile respective și prezenta directivă.Atunci când statele membre adoptă aceste acte, ele cuprind o trimitere la prezenta directivă sau sunt însoțite de o astfel de trimitere la data publicării lor oficiale. Statele membre stabilesc modalitatea de efectuare a acestei trimiteri.(2) Comisiei îi sunt comunicate de statele membre textele principalelor dispoziții de drept intern pe care le adoptă în domeniul reglementat de prezenta directivă.Articolul 5Intrare în vigoarePrezenta directivă intră în vigoare în a douăzecea zi de la data publicării în Jurnalul Oficial al Uniunii Europene.Articolul 6DestinatariPrezenta directivă se adresează statelor membre.Adoptată la Bruxelles, 29 aprilie 2004.Pentru ComisieErkki LiikanenMembru al Comisiei[1] JO L 42, 23.2.1970, p. 1. Directivă, astfel cum a fost modificată ultima dată prin Directiva 2004/3/CE a Parlamentului European și a Consiliului (JO L 49, 19.2.2004, p. 36).[2] JO L 292, 9.11.2001, p. 21. Directivă, astfel cum a fost modificată prin Actul de aderare din 2003.--------------------------------------------------20040429ANEXA 1MODIFICĂRI ALE DIRECTIVEI 2001/56/CEPARTEA A1. Anexa I se modifică după cum urmează:(a) La apendicele 1 se introduc punctele noi 9.10.5.3 și 9.10.5.3.1, cu următorul text:"9.10.5.3. O scurtă descriere a tipului de vehicul, în ceea ce privește sistemul de încălzire cu combustie și comanda automată: …9.10.5.3.1. Schița încălzitorului cu combustie, a sistemului de admisie a aerului, a sistemului de evacuare, a rezervorului de carburant, a sistemului de alimentare cu carburant (inclusiv supapele) și a conexiunilor electrice, cu indicarea pozițiilor lor în vehicul."Fostul punct 9.10.5.3 se renumerotează 9.10.5.4.(b) La addendumul la apendicele 2 se introduc punctele noi 1.2.1 și 1.2.2, cu următorul text:"1.2.1. Marca și tipul: …1.2.2. Elementul component și numărul de omologare, dacă este cazul: …"(c) La apendicele 3, punctul 1.2 se înlocuiește cu următorul text:"1.2. Descriere detaliată, schițe și planul de montare a încălzitorului cu combustie și a tuturor elementelor sale componente:"(d) La punctul 1.1.2 din apendicele 5 la anexa I, textul "Directiva 78/548/CEE" se înlocuiește cu "Directiva 2001/56/CE".2. Punctul 3.2.1 din anexa II se modifică după cum urmează:(a) În tabel, la rândul "Sistem de încălzire cu carburant gazos", textul "A se vedea notele 2 și 3" se înlocuiește cu "A se vedea nota 3".(b) Nota 2 se elimină.PARTEA BAnexa VIII se înlocuiește cu textul următor:"20040429"ANEXA VIIICERINȚE DE SIGURANȚĂ PRIVIND ÎNCĂLZITOARELE CU COMBUSTIE CU GPL ȘI SISTEMELE DE ÎNCĂLZIRE CU GPL1. SISTEME DE ÎNCĂLZIRE CU GPL PENTRU UZ RUTIER1.1. Dacă un sistem de încălzire cu GPL al unui autovehicul poate fi utilizat și atunci când vehiculul se află în mișcare, încălzitorul cu combustie cu GPL și sistemul său de alimentare respectă următoarele cerințe:1.1.1. Încălzitorul cu combustie cu GPL respectă cerințele standardului armonizat privind specificațiile pentru aparate care funcționează exclusiv cu GPL – Aparate de încălzire a spațiului cu circuit etanș care funcționează cu GPL, destinat instalării pe vehicule și vapoare (EN 624:2000) [*].1.1.2. În cazul unui rezervor de GPL instalat permanent, toate componentele sistemului aflate în contact cu GPL în fază lichidă (toate elementele componente, de la supapa de umplere până la evaporator/regulator de presiune), precum și instalarea în faza lichidă asociată sunt conforme cu cerințele tehnice ale Regulamentului nr. 67-01 al CEE/ONU părțile I și II și anexele 3-10, 13 și 15-17 [**].1.1.3. Instalarea în fază gazoasă a sistemului de încălzire cu GPL pe un vehicul este conformă cu cerințele standardului armonizat privind specificațiile pentru instalarea sistemelor GPL în scopuri domestice în vehicule locuibile pentru timpul liber și în alte vehicule rutiere (EN 1949:2002) [***].1.1.4. Sistemul de alimentare cu GPL este proiectat astfel încât GPL să fie furnizat la presiunea necesară și în faza corectă pentru sistemul de încălzire cu combustie cu GPL instalat. Se permite extragerea de GPL, fie în fază gazoasă, fie în fază lichidă, din rezervorul de GPL instalat permanent.1.1.5. Punctul de ieșire a GPL în fază lichidă din rezervorul instalat permanent, care alimentează încălzitorul cu GPL, trebuie să fie echipat cu un robinet de serviciu cu comandă de la distanță, prevăzut cu supapă limitatoare de debit, așa cum este prevăzut la punctul 17.6.1.1 din Regulamentul nr. 67-01 al CEE/ONU. Robinetul de serviciu cu comandă de la distanță, prevăzut cu supapă limitatoare de debit, este comandată în așa fel încât se închide automat în cinci secunde de la oprirea motorului vehiculului, indiferent de poziția cheii de contact. Dacă în acest interval de cinci secunde se activează comutatorul de pornire al încălzitorului sau al sistemului de alimentare cu GPL, sistemul de încălzire poate să rămână în stare de funcționare. Încălzirea poate fi repornită oricând.1.1.6. Dacă GPL este alimentat în fază gazoasă din rezervorul de GPL instalat permanent sau dintr-una sau mai multe butelii de GPL portabile distincte, se iau măsurile necesare pentru a asigura că:1.1.6.1. nici o cantitate de GPL lichid nu poate intra în regulatorul de presiune sau în încălzitorul cu combustie care funcționează cu GPL. Se poate utiliza un separator; și că1.1.6.2. nu se poate produce nici o scurgere necontrolată în urma unui accident. Se prevăd mijloace de oprire a debitului de GPL, prin instalarea unui dispozitiv imediat după un regulator montat pe butelie sau pe rezervor sau, în cazul în care regulatorul este montat la distanță față de butelie sau rezervor, prin instalarea unui dispozitiv imediat înaintea furtunului sau conductei care iese din butelie sau rezervor, precum și a unui dispozitiv suplimentar instalat după regulator.1.1.7. În cazul în care GPL este alimentat în fază lichidă, evaporatorul și regulatorul de presiune sunt încălzite în mod corespunzător, cu ajutorul unei surse de căldură adecvate.1.1.8. La autovehicule care utilizează GPL în sistemul de propulsie, încălzitorul cu combustie cu GPL poate să fie conectat la același rezervor de GPL instalat permanent, care alimentează motorul cu GPL, cu condiția respectării cerințelor de siguranță ale sistemului de propulsie. În cazul în care pentru încălzire se folosește un rezervor de GPL separat, acest rezervor este prevăzut cu o supapă de umplere proprie.2. SISTEME DE ÎNCĂLZIRE CU GPL, PENTRU UZ EXCLUSIV STAȚIONAR2.1. Încălzitorul cu combustie cu GPL și sistemul său de alimentare care fac parte dintr-un sistem de încălzire cu GPL destinat utilizării numai când vehiculul nu este în mișcare respectă următoarele cerințe:2.1.1. Pe compartimentul unde sunt depozitate buteliile portabile cu GPL și în imediata apropiere a dispozitivului de comandă a sistemului de încălzire sunt fixate etichete indestructibile cu instrucțiuni care să specifice că încălzitorul cu GPL nu trebuie să se afle în funcțiune și că supapa buteliei portabile cu GPL trebuie să fie închisă atunci când vehiculul se află în mișcare.2.1.2. Încălzitorul cu combustie cu GPL este conform cu cerințele din secțiunea 1.1.1.2.1.3. Instalarea în fază gazoasă a sistemului de încălzire cu GPL este conformă cu cerințele din secțiunea 1.1.3."[*] Comunicarea Comisiei în cadrul punerii în aplicare a Directivei 90/396/CEE a Consiliului din 29 iunie 1990 privind apropierea legislațiilor statelor membre referitoare la aparatele consumatoare de combustibili gazoși, JO C 202, 18.7.2001, p. 5.[**] Regulamentul nr. 67 al CEE/ONU:Dispoziții uniforme privind omologarea:I.echipamentului specific al autovehiculelor care folosesc gaze petroliere lichefiate în sistemul de propulsie;II.vehiculului echipat cu echipament specific pentru utilizarea gazelor petroliere lichefiate în sistemul de propulsie, cu privire la instalarea unui astfel de echipament[***] EN 1949:2002 este întocmită de către Comitetul European pentru Standardizare (CEN). EN 624:2000 face referire la EN 1949:2002 (a se vedea punctul 1.1.1)."--------------------------------------------------20040429ANEXA IIDirectiva 70/156/CEE se modifică după cum urmează:1. La anexa I se introduc următoarele puncte:"9.10.5.3. O scurtă descriere a tipului de vehicul, în ceea ce privește sistemul de încălzire cu combustie și comanda automată: …9.10.5.3.1. Schița încălzitorului cu combustie, a sistemului de admisie a aerului, a sistemului de evacuare, a rezervorului de carburant, a sistemului de alimentare cu carburant (inclusiv supapele) și a conexiunilor electrice, cu indicarea pozițiilor lor în vehicul."Fostul punct 9.10.5.3 se renumerotează ca punctul 9.10.5.4.2. Anexa XI se modifică după cum urmează:(a) În apendicele 1, punctul 36 se înlocuiește cu următorul text:Punctul | Subiectul | Directiva nr. | M1≤ 25001 kg | M1> 25001 kg | M2 | M3 |"36 | Sisteme de încălzire | 2001/56/CE | X | X | X | X" ||(b) În apendicele 2, punctul 36 se înlocuiește cu următorul text:Punctul | Subiectul | Directiva nr. | M1 | M2 | M3 | N1 | N2 | N3 | O1 | O2 | O3 | O4 |"36 | Sisteme de încălzire | 2001/56/CE | X | X | X | X | X | X | X | X | X | X" ||(c) În apendicele 3, se adaugă punctul 36 cu următorul text:Punctul | Subiectul | Directiva nr. | M1 | M2 | M3 | N1 | N2 | N3 | O1 | O2 | O3 | O4 |"36 | Sisteme de încălzire | 2001/56/CE | X | X | X | X | X | X | X | X | X | X" ||(d) În apendicele 4, se adaugă punctul 36 cu următorul text:Punctul | Subiectul | Directiva nr. | Macara mobilă de categoria N |"36 | Sisteme de încălzire | 2001/56/CE | X" ||(e) La punctul "Semnificația literelor", se elimină următoarele litere:"I Aplicare limitată la sistemele de încălzire care nu sunt proiectate în mod special pentru spații de locuit.""P Aplicare limitată la sistemele de încălzire care nu sunt proiectate în mod special pentru spații de locuit. Vehiculul trebuie să fie echipat cu un sistem adecvat în față."--------------------------------------------------


title: Directiva 93/116/CE a Comisiei din 17 decembrie 1993 de adaptare la progresul tehnic a Directivei 80/1268/CEE a Consiliului privind consumul de carburant al autovehiculelor

text:
               13/Volumul 13

               RO

               Jurnalul Ofícial al Uniunii Europene

               136

         31993L0116

               L 329/39

               JURNALUL OFÍCIAL AL UNIUNII EUROPENE

      DIRECTIVA 93/116/CE A COMISIEI

   din 17 decembrie 1993
   de adaptare la progresul tehnic a Directivei 80/1268/CEE a Consiliului privind consumul de carburant al autovehiculelor
   COMISIA COMUNITĂȚILOR EUROPENE,
   având în vedere tratatul de instituire a Comunității Europene,
   având în vedere Directiva 70/156/CEE a Consiliului din 6 februarie 1970 privind apropierea legislațiilor statelor membre referitoare la omologarea de tip a autovehiculelor și a remorcilor acestora (1), astfel cum a fost modificată ultima dată prin Directiva 93/81/CEE a Comisiei (2) și, în special, articolul 13 alineatul (2) al celei dintâi,
   având în vedere Directiva 80/1268/CEE a Consiliului din 16 decembrie 1980 privind apropierea legislațiilor statelor membre referitoare la consumul de carburant al autovehiculelor (3), astfel cum a fost modificată prin Directiva 89/491/CEE (4) și, în special, articolul 3 al celei dintâi,
   întrucât Directiva 80/1268/CEE este una dintre directivele speciale ale procedurii de omologare CE de tip care a fost stabilită prin Directiva 70/156/CEE; întrucât, în consecință, dispozițiile prevăzute în Directiva 70/156/CEE în ceea ce privește sistemele de vehicule, componentele și unitățile tehnice separate se aplică prezentei directive;
   întrucât, în special, articolul 3 alineatul (4) și articolul 4 alineatul (3) din Directiva 70/156/CEE impun ca fiecare directivă specială să aibă atașată o fișă de informații care să cuprindă punctele relevante din anexa I la directiva în cauză și, de asemenea, un certificat de omologare de tip în temeiul anexei VI la directiva în cauză, astfel încât omologarea să poată fi informatizată;
   întrucât ar trebui să se facă trimitere la Directiva 70/220/CEE a Consiliului (5), astfel cum a fost modificată ultima dată prin Directiva 93/59/CEE (6) privind măsurile preconizate împotriva poluării aerului cu emisiile poluante provenite de la autovehicule, deoarece acea directivă instituie dispoziții tehnice și norme administrative care se aplică, de asemenea, prezentei directive;
   întrucât, având în vedere preocuparea crescândă legată de efectele emisiilor de dioxid de carbon asupra mediului, al cincilea program de acțiune al Comunităților Europene privind protecția mediului aprobat de către Consiliu la 16 decembrie 1992 prevede un obiectiv de stabilizare al acestor emisii; întrucât este necesar să se determine emisiile de dioxid de carbon de la autovehiculele ușoare în cadrul omologării CE de tip; întrucât ar trebui ca măsurarea dioxidului de carbon să se facă pe baza procedurii de încercare prevăzute în Directiva 70/220/CEE pentru măsurarea substanțelor care poluează aerul provenite de la autovehicule și, prin urmare, să se calculeze consumul de carburant pe baza rezultatelor acestor măsurători;
   întrucât măsurile prevăzute în prezenta directivă sunt conforme cu avizul Comitetului pentru adaptarea la progresul tehnic, instituit prin Directiva 70/156/CEE,
   ADOPTĂ PREZENTA DIRECTIVĂ:
   Articolul 1
   Directiva 80/1268/CEE se modifică după cum urmează:

               1.

               titlul se înlocuiește cu următorul text:

               2.

               articolul 2 se înlocuiește cu următorul text:
               „Articolul 2
               Statele membre nu pot refuza acordarea omologării CE de tip sau a omologării naționale unui vehicul, nu pot refuza sau interzice vânzarea, înregistrarea, introducerea în circulație sau utilizarea unui vehicul din motive legate de emisiile acestuia de dioxid de carbon sau de consumul de carburant, dacă valorile reprezentând aceste emisii sau consum au fost stabilite în conformitate cu anexele I și II și sunt prevăzute într-un document înmânat proprietarului vehiculului la data achiziționării într-o modalitate și sub o formă stabilite de fiecare stat membru.”;

               3.

               anexele se înlocuiesc cu anexele la prezenta directivă.

         Articolul 2
   (1)   Începând cu 1 aprilie 1994, din motive legate de emisiile de dioxid de carbon sau de consumul de carburant, statele membre:

               —

               nu pot să refuze, pentru nici un tip de autovehicul, acordarea omologării CE de tip sau a omologării naționale;

               —

               nu pot să interzică înregistrarea, vânzarea sau introducerea în circulație a vehiculelor;

         dacă valorile reprezentând emisiile și consumul au fost stabilite ca fiind conforme cu cerințele Directivei 80/1268/CEE astfel cum a fost modificată prin prezenta directivă.
   (2)   Începând cu 1 ianuarie 1996, statele membre:

               —

               nu mai acordă omologarea CE de tip;

               —

               pot să refuze acordarea omologării naționale

         pentru un tip de vehicul din motive legate de emisia de dioxid de carbon și de consumul de carburant, dacă valorile reprezentând emisia sau consumul nu au fost stabilite în conformitate cu cerințele Directivei 80/1268/CEE, astfel cum a fost modificată prin prezenta directivă.
   (3)   Începând cu 1 ianuarie 1997, statele membre:

               —

               consideră că certificatele de conformitate care însoțesc vehiculele noi în conformitate cu dispozițiile Directivei 70/156/CEE nu mai sunt valabile în sensul articolului 7 alineatul (1) din directiva în cauză;

               —

               pot să refuze înregistrarea, vânzarea și introducerea în circulație a vehiculelor noi care nu sunt însoțite de un certificat de conformitate conform cerințelor Directivei 70/156/CEE

         din motive legate de emisia de dioxid de carbon și de consumul de carburant, dacă valorile reprezentând emisia și consumul nu au fost stabilite în conformitate cu cerințele Directivei 80/1268/CEE, astfel cum a fost modificată prin prezenta directivă.
   Articolul 3
   (1)   Statele membre pun în aplicare actele cu putere de lege și actele administrative necesare pentru a se conforma prezentei directive până la 31 martie 1994. Statele membre informează de îndată Comisia cu privire la aceasta.
   Atunci când statele membre adoptă aceste dispoziții, ele cuprind o trimitere la prezenta directivă sau sunt însoțite de o asemenea trimitere la data publicării lor oficiale. Statele membre stabilesc modalitatea de efectuare a acestei trimiteri.
   (2)   Comisiei îi sunt comunicate de către statele membre textele principalelor dispoziții de drept intern pe care le adoptă în domeniul reglementat de prezenta directivă.
   Articolul 4
   Prezenta directivă intră în vigoare în a treia zi de la data publicării în Jurnalul Oficial al Comunităților Europene.

      Adoptată la Bruxelles, 17 decembrie 1993.

            Pentru Comisie

         Martin BANGEMANN

            Membru al Comisiei

      (1)  JO L 42, 23.2.1970, p. 1.

      (2)  JO L 264, 23.10.1993, p. 49.

      (3)  JO L 375, 31.12.1980, p. 36.

      (4)  JO L 238, 15.8.1989, p. 43.

      (5)  JO L 76, 6.4.1970, p. 1.

      (6)  JO L 186, 28.7.1993, p. 21.
   ANEXA I
   DETERMINAREA EMISIILOR DE CO2 ȘI A CONSUMULUI DE CARBURANT
   1.   DOMENIU DE APLICARE
   Prezenta directivă se aplică emisiilor de dioxid de carbon (CO2) și consumului de carburant al tuturor autovehiculelor din categoria M1.
   2.   CERERE DE OMOLOGARE CE DE TIP
   2.1.   Cererea de omologare CE de tip în temeiul articolului 3 alineatul (4) din Directiva 70/156/CEE pentru un tip de vehicul în ceea ce privește emisiile de CO2 și consumul de carburant este înaintată de constructor.
   2.2.   Un model al fișei de informații este prezentat în anexa II la Directiva 70/220/CEE. Dacă este disponibil, se raportează, de asemenea, numărul de omologare. După caz, se furnizează copii ale altor omologări cu datele relevante pentru a permite extinderea omologărilor în conformitate cu punctul 11. La cererea serviciului tehnic care este însărcinat cu încercările sau a constructorului, ar putea fi avute în vedere informații tehnice suplimentare pentru anumite vehicule care sunt foarte economice din punct de vedere al consumului de carburant.
   2.3.   Pentru încercarea descrisă la punctul 6 din prezenta anexă, se supune încercării un vehicul reprezentativ pentru tipul de vehicul care urmează să fie omologat, atunci când serviciul tehnic responsabil cu încercările de omologare efectuează el însuși încercarea. În timpul încercării, serviciul tehnic verifică dacă acest vehicul este conform cu valorile limită aplicabile acelui tip, astfel cum sunt descrise în Directiva 70/220/CEE și modificate în conformitate cu ultimul său amendament.
   3.   ACORDAREA OMOLOGĂRII CE DE TIP
   3.1.   Dacă sunt îndeplinite cerințele relevante, se acordă omologarea CE de tip în temeiul articolului 4 alineatul (3) din Directiva 70/156/CEE.
   3.2.   În anexa II este prezentat un model de certificat de omologare CE de tip.
   3.3.   Fiecărui tip de vehicul omologat i se atribuie un număr de omologare în conformitate cu anexa VII la Directiva 70/156/CEE. Statul membru nu atribuie același număr unui alt tip de vehicul.
   4.   CERINȚE GENERALE
   4.1.   Emisiile de CO2 se măsoară în timpul ciclului de încercare care simulează modelele de conducere urban și extraurban descrise în apendicele I al anexei III la Directiva 91/441/CEE a Consiliului (1).
   4.2.   Rezultatele încrercării trebuie exprimate ca emisii de dioxid de carbon în g/km rotunjite la cel mai apropiat număr întreg.
   4.3.   Consumurile de carburant se calculează în conformitate cu punctul 7 prin metoda carbonică a punctului zero, utilizând emisiile de CO2 măsurate și celelalte emisii pe bază de carbon (CO și HC). Rezultatele se rotunjesc la prima zecimală.
   4.4.   Carburantul pentru încercare
   Pentru testare se utilizează carburanții de referință adecvați conform anexei VIII la Directiva 91/441/CEE.
   În scopul calculului prevăzut la punctul 4.3, se utilizează următoarele caracteristici ale carburantului:

               (a)

               densitatea: măsurată pe carburantul de încercare conform ISO 3675 sau conform unei metode echivalente;

               (b)

               raportul hidrogen-carbon: se utilizează valori fixe de 1,85 pentru benzină și 1,86 pentru motorină.

         5.   CONDIȚII DE ÎNCERCARE
   5.1.   Vehiculul de încercare
   5.1.1.   Vehiculul trebuie să fie prezentat într-o stare mecanică bună. Trebuie să fie rodat și să fi parcurs cel puțin 3 000 km, dar nu mai mult 15 000 km, înaintea încercării.
   5.1.2.   Reglajele motorului și ale comenzilor vehiculului trebuie să fie cele prevăzute de constructor. Această cerință se aplică, de asemenea, în special reglajelor de mers în gol, dispozitivului de pornire la rece și sistemului de comandă a emisiilor poluante de gaze de evacuare.
   5.1.3.   Laboratorul poate să verifice dacă performanța vehiculului este cea specificată de constructor și dacă este posibil să fie folosit în condiții normale de condus, în special cu pornire la cald și la rece.
   5.1.4.   Înainte de testare, vehiculul trebuie păstrat într-o cameră cu temperatura între 293 și 303 K (20 și 30 °C). Această perioadă de condiționare durează cel puțin șase ore și până la momentul în care temperatura uleiului de motor și a lichidului de răcire a motorului este egală cu temperatura camerei ± 2 K. La cererea constructorului, încercarea poate fi efectuată în termen de maximum 30 de ore după ce vehiculul a funcționat la temperatură normală.
   La cererea constructorului, vehiculele cu motor pe benzină pot fi condiționate în prealabil în conformitate cu procedura descrisă la punctul 5.1.11 din anexa VI la Directiva 91/441/CEE; vehiculele cu motor cu aprindere prin compresie pot fi condiționate în prealabil în conformitate cu procedura descrisă la punctul 5.3 din anexa III la directiva în cauză.
   5.1.5.   Este folosit numai echipamentul necesar funcționării vehiculului în timpul încercării. Dacă în orificiul de admisie al carburatorului există un dispozitiv comandat manual pentru încălzirea aerului, acesta trebuie să fie în poziția „de vară”. În general, echipamentul auxiliar necesar funcționării normale a vehiculului trebuie să fie în funcțiune.
   5.1.6.   Dacă ventilatorul radiatorului are temperatura reglată, el trebuie să funcționeze cum ar funcționa în mod normal pe vehicul. Sistemul de încălzire a compartimentului pentru călători nu trebuie să funcționeze și nici sistemul de aer condiționat, deși compresorul acestuia trebuie să funcționeze normal.
   5.1.7.   Dacă este instalat un dispozitiv de supraalimentare, acesta trebuie să funcționeze în condiții normale.
   5.2.   Lubrifianții
   Toți lubrifianții trebuie să fie cei recomandați de constructorul vehiculului și trebuie indicați în raportul de încercare.
   5.3.   Pneurile
   Pneurile trebuie să aparțină unuia dintre tipurile specificate ca echipament original de către constructorul vehiculului, umflate la presiunea recomandată pentru vitezele și încărcătura de încercare (ajustate, dacă este necesar, pentru funcționarea standului de încercare în condițiile de încercare). Presiunile folosite trebuie indicate în raportul de încercare.
   6.   MĂSURAREA CO2 ȘI A EMISIILOR PE BAZĂ DE CARBON
   6.1.   Ciclul de încercare
   Ciclul de încercare este descris în apendicele 1 al anexei III la Directiva 91/441/CEE incluzând atât partea întâi (conducere în mediul urban) cât și partea a doua (conducere în mediul extraurban). Toate indicațiile legate de conducere cuprinse în apendice sunt folosite la măsurarea CO2.
   6.2.   Definiție
   6.2.1.   Masa de referință
   Masa vehiculului gata de drum, mai puțin masa uniformă a șoferului de 75 kg majorată cu o masă uniformă de 100 kg.
   6.3.   Reglarea dinamometrului
   6.3.1.   Reglările sarcinii și ale inerției dinamometrului sunt determinate în conformitate cu anexa III la Directiva 91/441/CEE, cu excepția punctului 5.1 și a apendicelui II punctul 3.3.1.
   6.3.2.   În scopul determinării emisiilor de CO2 și a consumului de carburant corespunzător, masa de inerție folosite pentru reglarea dinamometrului se alege după cum urmează:

               Masa de referință a vehiculului
               GR
               (kg)

               Puterea absorbită de dinamometru Pa
               (kW)

               Inerția echivalentă
               I
               (kg)

               GR ≤ 480

               3,8

               455

               480 < GR ≤ 540

               4,1

               510

               540 < GR ≤ 595

               4,3

               570

               595 < GR ≤ 650

               4,5

               625

               650 < GR ≤ 710

               4,7

               680

               710 < GR ≤ 765

               4,9

               740

               765 < GR ≤ 850

               5,1

               800

               850 < GR ≤ 965

               5,6

               910

               965 < GR ≤ 1 080

               6,0

               1 020

               1 080 < GR ≤ 1 190

               6,3

               1 130

               1 190 < GR ≤ 1 305

               6,7

               1 250

               1 305 < GR ≤ 1 420

               7,0

               1 360

               1 420 < GR ≤ 1 530

               7,3

               1 470

               1 530 < GR ≤ 1 640

               7,5

               1 590

               1 640 < GR ≤ 1 760

               7,8

               1 700

               1 760 < GR ≤ 1 870

               8,1

               1 810

               1 870 < GR ≤ 1 980

               8,4

               1 930

               1 980 < GR ≤ 2 100

               8,6

               2 040

               2 100 < GR ≤ 2 210

               8,8

               2 150

               2 210 < GR ≤ 2 380

               9,0

               2 270

               2 380 < GR ≤ 2 610

               9,4

               2 270

               2 610 < GR

               9,8

               2 270

         Dacă inerția echivalentă corespunzătoare nu este afișată pe dinamometru, se utilizează valoarea mai mare cea mai apropiată de masa de referință a vehiculului.
   6.3.3.   Când se folosește metoda alternativă de reglare a dinamometrului, frâna se reglează conform valorilor Pa din tabelul de mai sus.
   6.4.   Calcularea emisiilor
   6.4.1.   Dispoziții generale
   6.4.1.1.   Emisiile de poluanți gazoși se calculează cu ajutorul următoarei ecuații:

      (1)
   unde:

               Mi

               =

               masa emisiei poluantului i în grame pe kilometru;

               Vmix

               =

               volumul gazului de evacuare diluat exprimat în litri pe încercare și corectat la condițiile standard (273,2 K și 101,33 kPa);

               Qi

               =

               densitatea poluantului i în grame pe litru la presiune și temperatură normală (273,2 K și 101,33 kPa);

               Ci

               =

               concentrația poluantului i din gazul de evacuare diluat exprimată în ppm și corectată cu cantitatea de poluant i conținută în aerul de diluție. Dacă Ci este exprimat în % volum, factorul 10-6 se înlocuiește cu 10-2;

               d

               =

               distanța parcursă în timpul ciclului de funcționare în km.

         6.4.1.2.   Determinarea volumului
   6.4.1.2.1.   Calcularea volumului când se folosește un sistem cu diluție variabilă cu reglarea unui debit constant printr-un orificiu sau printr-un tub Venturi. Se înregistrează continuu parametrii care exprimă debitul volumetric și se calculează volumul total pe durata încercării.
   6.4.1.2.2.   Calcularea volumului când se utilizează o pompă volumetrică. Volumul gazului de evacuare diluat din sistemele care conțin o pompă volumetrică se calculează cu următoarea formulă:

   unde:

               V

               =

               volumul gazului de evacuare diluat exprimat în litri pe încercare (înaintea corectării);

               V0

               =

               volumul gazului distribuit prin pompa volumetrică în condiții de încercare în litri pe rotație;

               N

               =

               numărul de rotații pe încercare.

         6.4.1.2.3.   Corectarea volumului gazului de evacuare diluat la condițiile standard. Volumul gazului de evacuare diluat se corectează prin intermediul următoarei formule:

      (2)
   în care:

      (3)
   unde:

               PP

               =

               presiunea absolută la intrarea în pompa volumetrică în kPa;

               TP

               =

               temperatura medie a gazului de evacuare diluat care pătrunde în pompa volumetrică în timpul testării (K).

         6.4.1.3.   Calcularea concentrației corectate a poluanților din sacul de prelevare

      (4)
   unde:

               Ci

               =

               concentrația de poluant i din gazul de evacuare diluat, exprimată în ppm sau % volum și corectată cu cantitatea de i conținută în aerul de diluție;

               Ce

               =

               concentrația măsurată a poluantului i din gazul de evacuare diluat, exprimată în ppm sau % volum;

               Cd

               =

               concentrația măsurată a poluantului i din aerul folosit pentru diluție, exprimată în ppm sau % volum;

               DF

               =

               factorul de diluție.

         Factorul de diluție se calculează astfel:

      (5)
   unde:

               CCO2

               =

               concentrația de CO2 din gazul de evacuare diluat conținut în sacul de prelevare, exprimată în % volum;

               CHC

               =

               concentrația de HC din gazul de evacuare diluat conținut în sacul de prelevare, exprimată în ppm echivalent carbon;

               CCO

               =

               concentrația de CO din gazul de evacuare diluat conținut în sacul de prelevare, exprimată în ppm.

         6.4.1.4.   Exemplu
   6.4.1.4.1.   Date
   6.4.1.4.1.1.   Condițiile ambientale:
   temperatura ambientală: 23 °C = 296,2 °K,
   presiunea barometrică: PB = 101,33 kPa.
   6.4.1.4.1.2.   Volumul măsurat și redus la condițiile standard:
   V = 51961 l
   6.4.1.4.1.3.   Citirea analizorului:

               Gaz de evacuare diluat

               Aer de diluție

               HC (2)

               92 ppm

               3,0 ppm

               CO

               470 ppm

               0 ppm

               CO2

               1,6 % volum

               0,03 % volum

         6.4.1.4.2.   Calculare
   6.4.1.4.2.1.   Factorul de diluție (DF) (a se vedea formula 5)
   6.4.1.4.2.2.   Calcularea concentrației corectate a poluanților din sacul de prelevare:
   HC emisii masice (a se vedea formulele 4 și 1)

      (4)

      (1)

   CO emisii masice (a se vedea formula 1)

      (1)

   CO2 emisii masice (a se vedea formula 1)

      (4)

      (1)

   6.4.2.   Dispoziții speciale privind vehicule prevăzute cu motoare cu aprindere prin compresie.
   Măsurătorile HC pentru motoarele cu aprindere prin compresie.
   Concentrația HC medie utilizată pentru determinarea emisiilor masice de HC la motoarele cu aprindere prin compresie se calculează cu ajutorul următoarei formule:

      (7)
   unde:

               =

               integrala înregistrării FID încălzit pe durata încercării (t2 - t1);

               Ce

               =

               concentrația HC a mostrei de gaz de evacuare diluat, calculată din concentrația HC integrată, în ppm echivalent carbon.

         6.5.   Interpretarea rezultatelor
   6.5.1.   Valoarea CO2 adoptată ca valoare de omologare de tip este valoarea declarată de constructor, dacă valoarea măsurată de serviciul tehnic nu depășește valoarea declarată cu mai mult de 4 %. Valoarea măsurată poate fi mai mică fără nici o restricție.
   6.5.2.   Dacă valoarea măsurată a CO2 depășește valoarea CO2 declarată de constructor cu mai mult de 4 %, atunci se efectuează o altă încercare pe același vehicul.
   Dacă media rezultatelor celor două încercări nu depășește valoarea declarată de constructor cu mai mult de 4 %, atunci valoarea declarată de constructor este considerată drept valoare de omologare de tip.
   6.5.3.   Dacă media depășește și în acest caz valoarea declarată cu mai mult de 4 %, se efectuează o încercare finală pe același vehicul.
   Media rezultatelor celor trei încercări se consideră valoare de omologare de tip.
   7.   CALCULAREA CONSUMURILOR DE CARBURANT
   7.1.   Consumurile de carburant se calculează din emisiile de hidrocarburi, monoxid de carbon și dioxid de carbon calculate în conformitate cu punctul 6.
   7.2.   Consumurile de carburant exprimate în litri pe 100 km se calculează cu ajutorul următoarelor formule:

               (a)

               pentru vehiculele cu motor pe benzină:

               (b)

               pentru vehiculele cu motoare diesel:

         unde:

               FC

               =

               consumul de carburant în litri pe 100 km;

               HC

               =

               emisia măsurată de hidrocarburi în g/km;

               CO

               =

               emisia măsurată de monoxid de carbon în g/km;

               CO2

               =

               emisia măsurată de dioxid de carbon în g/km;

               D

               =

               densitatea carburantului de încercare.

         8.   MODIFICĂRI ALE OMOLOGĂRILOR
   8.1.   În cazul modificărilor aduse omologărilor acordate în temeiul prezentei directive, se aplică dispozițiile articolului 5 din Directiva 70/156/CEE.
   9.   CONFORMITATEA PRODUCȚIEI PENTRU EMISIILE DE CO2

   De regulă, se iau măsuri care să asigure că se verifică conformitatea producției în ceea ce privește emisiile de CO2 ale vehiculelor pe baza descrierii din certificatul de omologare de tip prezentat în anexa II la prezenta directivă și în conformitate cu dispozițiile articolului 10 din Directiva 70/156/CEE.
   Dacă autoritatea nu este mulțumită de procedura de audit a constructorului, se aplică punctele 2.4.2 și 2.4.3 din anexa X la Directiva 70/156/CEE.
   Dacă un tip de vehicul are una sau mai multe extensii, încercările se efectuează pe vehiculul (vehiculele) descris(e) în dosarul de informații care însoțește prima cerere de omologare de tip.
   Conformitatea vehiculului pentru încercarea CO2.
   9.1.1.1.1.   Se iau aleatoriu trei vehicule din serie și se testează în conformitate cu punctul 6 din prezenta anexă.
   9.1.1.1.2.   Dacă autoritatea este mulțumită de abaterea standard a producției dată de constructor, în conformitate cu anexa X la Directiva 70/156/CEE, încercările se efectuează în conformitate cu punctul 9.2 din prezenta anexă.
   Dacă autoritatea nu este mulțumită de abaterea standard a producției dată de constructor, în conformitate cu anexa X la Directiva 70/156/CEE, încercările se efectuează în conformitate cu punctul 9.3 din prezenta anexă.
   9.1.1.1.3.   Producția unei serii este considerată ca fiind conformă sau neconformă, pe baza încercărilor efectuate pe trei vehicule eșantion, odată ce a fost luată o decizie de admitere sau de respingere pentru CO2, în conformitate cu criteriile de încercare utilizate în tabelul corespunzător.
   Dacă nu se ia nici o decizie de admitere și/sau de respingere pentru CO2, se efectuează o încercare pe un vehicul suplimentar (a se vedea figura I/8).
   FIGURA I/8

   Sub rezerva cerințelor de la punctul 5.1.1 din prezenta anexă, încercările se efectuează pe vehicule care nu au parcurs nici o distanță.
   9.1.1.2.1.   Cu toate acestea, la cererea constructorului, încercările se efectuează pe vehicule care au fost rodate pe o distanță de maximum 15 000 km.
   În acest caz, rodajul se efectuează de către constructor, care se obligă să nu aducă nici o modificare acestor vehicule.
   9.1.1.2.2.   În cazul în care constructorul solicită să efectueze un rodaj („x” km, unde x ≤ 15 000 km), acesta poate fi realizat după cum urmează:

               —

               emisia de CO2 se măsoară la zero și la „x” km pe primul vehicul testat (care poate fi vehiculul pentru omologare de tip);

               —

               coeficientul de evoluție al emisiei dintre zero și „x” km se calculează după cum urmează:

               Poate fi mai mic de unu,

               —

               următoarele vehicule nu sunt supuse rodajului, dar emisiile lor la zero km se modifică prin coeficientul de evoluție, CE.
               În acest caz, valorile reținute sunt:

                           —

                           valoarea la „x” km pentru primul vehicul,

                           —

                           valorile la zero km înmulțite cu coeficientul de evoluție pentru vehiculele următoare.

         9.1.1.2.3.   Ca o alternativă la această procedură, constructorul mașinii poate utiliza un coeficient de evoluție CE fix de 0,92 și poate înmulți toate valorile CO2 măsurate la zero km cu acest factor.
   9.1.1.2.4.   Carburanții de referință descriși în anexa VII la Directiva 91/441/CEE se utilizează pentru această încercare.
   9.2.   Conformitatea producției când sunt disponibile statistici ale constructorului.
   9.2.1.   Următoarele secțiuni descriu procedura care se utilizează pentru a verifica îndeplinirea cerințelor legate de conformitatea producției în ceea ce privește CO2 când abaterea standard a producției este satisfăcătoare.
   9.2.2.   Cu un număr minim de trei eșantioane, procedura de eșantionare se realizează astfel încât probabilitatea ca un lot să treacă o încercare cu o proporție de 40 % din producție cu defecte să fie de 0,95 (riscul constructorului = 5 %), în timp ce probabilitatea ca un lot să fie acceptat cu 65 % din producție cu defecte să fie 0,1 (riscul consumatorului = 10 %).
   9.2.3.   Se utilizează următoarea procedură (a se vedea figura I/8).
   Fie L logaritmul natural al valorii CO2 pentru omologarea de tip:

               xi

               =

               logaritmul natural al valorilor măsurate la vehiculul i din eșantion;

               s

               =

               o estimare a abaterii standard a producției (după calcularea logaritmului natural al valorilor măsurate);

               n

               =

               numărul curent al probei.

         9.2.4.   Se calculează pentru eșantion, statistica încercării cuantificând suma abaterilor standardizate la limită și definite ca:

   9.2.5.   Astfel:

               —

               dacă statistica încercării este mai mare decât numărul deciziei de acceptare prevăzut pentru mărimea eșantionului din tabelul I/–/9.2.5, se ia o decizie de acceptare;

               —

               dacă statistica încercării este mai mică decât numărul deciziei de respingere pentru mărimea eșantionului din tabelul I/–/9.2.5, se ia o decizie de respingere;

               —

               altfel, se testează un vehicul suplimentar în conformitate cu punctul 6 din prezenta anexă și procedura se aplică eșantionului cu o unitate în plus.

         TABELUL I/–/9.2.5

               Mărimea eșantionului
               (număr total de vehicule testate)

               Decizie de acceptare

               Decizie de respingere

               (a)

               (b)

               (c)

               3

               3,327

               –4,724

               4

               3,261

               –4,790

               5

               3,195

               –4,856

               6

               3,129

               –4,922

               7

               3,063

               –4,988

               8

               2,997

               –5,054

               9

               2,931

               –5,120

               10

               2,865

               –5,185

               11

               2,799

               –5,251

               12

               2,733

               –5,317

               13

               2,667

               –5,383

               14

               2,601

               –5,449

               15

               2,535

               –5,515

               16

               2,469

               –5,581

               17

               2,403

               –5,647

               18

               2,337

               –5,713

               19

               2,271

               –5,779

               20

               2,205

               –5,845

               21

               2,139

               –5,911

               22

               2,073

               –5,977

               23

               2,007

               –6,043

               24

               1,941

               –6,109

               25

               1,875

               –6,175

               26

               1,809

               –6,241

               27

               1,743

               –6,307

               28

               1,677

               –6,373

               29

               1,611

               –6,439

               30

               1,545

               –6,505

               31

               1,479

               –6,571

               32

               –2,112

               –2,112

         9.3.   Conformitatea producției când datele statistice de la constructor sunt nesatisfăcătoare sau nu sunt disponibile.
   9.3.1.   Următoarele secțiuni descriu procedura care trebuie să se utilizeze la verificarea conformității producției din punctul de vedere al CO2 când documentele justificative ale constructorului în ceea ce privește abaterea standard a producției sunt nesatisfăcătoare sau nu sunt disponibile.
   9.3.2.   Cu un eșantion de minimum trei vehicule, procedura de eșantionare se realizează astfel încât probabilitatea ca un lot să treacă încercarea cu 40 % din producție defectuoasă să fie de 0,95 (riscul producătorului = 5 %), în timp ce probabilitatea ca un lot să fie acceptat cu 65 % din producție defectuoasă să fie de 0,1 (riscul consumatorului = 10 %).
   9.3.3.   Măsurarea CO2 se consideră ca fiind împărțită logaritmic normal și ar trebui să fie mai întâi transformată luându-se logaritmii normali. Fie m0 și m măsurile minimă și maximă ale eșantionului, respectiv (m0 = 3 și m = 32) și fie n numărul curent al eșantionului.
   9.3.4.   Dacă logaritmii naturali ai măsurătorilor din serie sunt x1, x2,…, xj și L este logaritmul natural al valorii CO2 pentru omologarea de tip, atunci se definesc:

   și:

   9.3.5.   Tabelul I/–/9.3.5 cuprinde valorile numerelor deciziilor de acceptare (An) și de respingere (Bn) în comparație cu numărul curent al eșantionului. Statistica încercării este raportul/Vn și se utilizează pentru a se determina dacă seria a fost acceptată sau a fost respinsă, după cum urmează:

               pentru m0 ≤ n ≤ m:

                           —

                           acceptarea seriei dacă/Vn ≤ An;

                           —

                           respingerea seriei dacă/Vn ≥ Bn;

                           —

                           se fac alte măsurători dacă An </Vn < Bn.

         9.3.6.   Observații
   Următoarele formule recurente sunt utile pentru calcularea valorilor succesive ale statisticii încercării:

   TABEL I/–/9.3.5

               Mărimea eșantionului
               (numărul total de vehicule testate)
               n

               Decizie de acceptare
               An

               Decizie de respingere
               Bn

               (a)

               (b)

               (c)

               3

               –0,80381

               16,64743

               4

               –0,76339

               7,68627

               5

               –0,72982

               4,67136

               6

               –0,69962

               3,25573

               7

               –0,67129

               2,45431

               8

               –0,64406

               1,94369

               9

               –0,6175

               1,59105

               10

               –0,59135

               1,33295

               11

               –0,56542

               1,13566

               12

               –0,5396

               0,9797

               13

               –0,51379

               0,85307

               14

               –0,48791

               0,74801

               15

               –0,46191

               0,65928

               16

               –0,43573

               0,58321

               17

               –0,40933

               0,51718

               18

               –0,38266

               0,45922

               19

               –0,3557

               0,40788

               20

               –0,3284

               0,36203

               21

               –0,30072

               0,32078

               22

               –0,27263

               0,28343

               23

               –0,2441

               0,24943

               24

               –0,21509

               0,21831

               25

               –0,18557

               0,1897

               26

               –0,1555

               0,16328

               27

               –0,12483

               0,1388

               28

               –0,09354

               0,11603

               29

               –0,06159

               0,0948

               30

               –0,02892

               0,07493

               31

               –0,00449

               0,05629

               32

               –0,03876

               0,03876

         10.   DISPOZIȚII SPECIALE
   10.1.   Pe viitor, este posibilă producerea unor vehicule care utilizează tehnologii speciale economice din punctul de vedere al consumului de carburant, care ar putea fi supuse unor programe complementare de încercare. Acestea vor fi specificate într-o etapă ulterioară, care poate fi solicitată de constructor pentru a demonstra avantajele soluției alese.
   11.   EXTINDEREA OMOLOGĂRII
   Omologarea de tip poate fi extinsă la vehiculele de același tip sau de un alt tip care diferă în ceea ce privește următoarele caracteristici din anexa II dacă emisiile de CO2 măsurate de serviciul tehnic nu depășesc cu mai mult de 4 % valoarea pentru omologarea de tip:
   11.1.1.   Masa.
   11.1.2.   Masa maximă autorizată.
   11.1.3.   Tipul de caroserie: berlină, break, coupé.
   11.1.4.   Rapoartele generale de demultiplicare.
   11.1.5.   Accesoriile și echipamentul motorului.

      (1)  JO L 242, 30.8.1991, p. 1.

      (2)  În ppm echivalent carbon.
   ANEXA II

      MODEL

   [format maxim: A4 (210 × 297 mm)]

      CERTIFICAT DE OMOLOGARE CE DE TIP


title: Directiva 2008/53/CE a Comisiei din 30 aprilie 2008 de modificare a anexei IV la Directiva 2006/88/CE a Consiliului în ceea ce privește viremia de primăvară a crapului (VPC) (Text cu relevanță pentru SEE)

text:
               1.5.2008

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               L 117/27

      DIRECTIVA 2008/53/CE A COMISIEI

   din 30 aprilie 2008
   de modificare a anexei IV la Directiva 2006/88/CE a Consiliului în ceea ce privește viremia de primăvară a crapului (VPC)
   (Text cu relevanță pentru SEE)
   COMISIA COMUNITĂȚILOR EUROPENE,
   având în vedere Tratatul de instituire a Comunității Europene,
   având în vedere Directiva 2006/88/CE a Consiliului din 24 octombrie 2006 privind cerințele de sănătate animală pentru animale și produse de acvacultură și privind prevenirea și controlul anumitor boli la animalele de acvacultură (1), în special articolul 61 alineatul (2),
   întrucât:

               (1)

               Directiva 2006/88/CE stabilește anumite norme de sănătate animală pentru animalele și produsele de acvacultură. Aceste norme iau în considerare lista bolilor exotice și neexotice din partea II a anexei IV la directiva de mai sus, precum și speciile sensibile la aceste boli.

               (2)

               Viremia de primăvară a crapului (VPC) face parte din lista bolilor neexotice din partea II a anexei IV la Directiva 2006/88/CE.

               (3)

               În cadrul dezbaterilor desfășurate în Consiliu care au condus la adoptarea Directivei 2006/88/CE, Comisia a emis o declarație prin care confirmă problemele ridicate de mai multe state membre producătoare de crap privind consecințele supunerii VPC unor dispoziții comunitare armonizate. Prin urmare, Comisia a declarat că va face o reevaluare, după intrarea în vigoare a Directivei 2006/88/CE, dar înainte de data aplicării acesteia, la cerere și în baza argumentelor prezentate, pentru a stabili dacă VPC ar trebui să facă parte în continuare din partea II a anexei IV la Directiva respectivă. Comisia a primit cereri de reevaluare din partea mai multor state membre.

               (4)

               Partea I din anexa IV la Directiva 2006/88/CE stabilește criteriile pentru întocmirea listei bolilor exotice și neexotice. În conformitate cu criteriile pentru întocmirea listei bolilor neexotice, ar trebui să se analizeze dacă boala, în cazul în care este introdusă într-un stat membru indemn, poate avea consecințe economice importante sub formă de pierderi înregistrate în materie de producție și de costuri anuale asociate bolii și combaterii acesteia care depășesc 5 % din valoarea producției speciilor sensibile de animale de acvacultură din regiune.

               (5)

               Potrivit informațiilor furnizate de principalele state membre producătoare de crap, VPC este deja o boală endemică. Cu toate acestea, în ultimii 20-25 de ani, VPC nu a provocat pierderi majore industriei.

               (6)

               În plus, este necesar să se analizeze dacă VPC poate fi combătută la nivel de stat membru și dacă astfel se pot reduce costurile. Din cauza situației hidrografice și a structurii acvaculturii de crap în principalele state membre producătoare de crap, costurile asociate măsurilor de eradicare a bolii ar fi disproporționate în comparație cu pierderile economice cauzate de aceasta. Potrivit unor informații recente, VPC pare să nu îndeplinească toate criteriile de includere în lista bolilor neexotice din partea II a anexei IV la Directiva 2006/88/CE.

               (7)

               Prin urmare, este necesară eliminarea VPC din lista bolilor neexotice din partea II a anexei IV la Directiva 2006/88/CE.

               (8)

               Articolul 43 din Directiva 2006/88/CE prevede că statele membre pot lua măsuri pentru a preveni sau a combate bolile care nu fac parte din lista inclusă în partea II din anexa IV la directiva respectivă, în cazul în care aceste boli constituie un risc important pentru sănătatea animalelor de acvacultură sau a animalelor acvatice sălbatice din acele state membre. Aceste măsuri nu trebuie să depășească limitele acțiunilor corespunzătoare și necesare pentru combaterea sau prevenirea unor asemenea boli.

               (9)

               În temeiul articolului 63 din Directiva 2006/88/CE, Decizia 2004/453/CE a Comisiei din 29 aprilie 2004 de aplicare a Directivei 91/67/CEE a Consiliului privind măsurile de combatere a anumitor boli ale animalelor de acvacultură (2) se aplică în continuare în sensul Directivei 2006/88/CE până la adoptarea, în termen de trei ani de la data intrării în vigoare a directivei, a dispozițiilor necesare în conformitate cu articolul 43 din aceasta.

               (10)

               În conformitate cu Decizia 2004/453/CE, Danemarcei, Irlandei, Finlandei, Suediei și Regatului Unit li s-a acordat statutul de teritorii sau părți de teritorii indemne de VPC sau aflate în cadrul unor programe de combatere și eradicare a acestei boli. În consecință, aceste state membre pot cere garanții suplimentare în ceea ce privește introducerea pe teritoriile lor a unor specii sensibile la VPC.

               (11)

               Statelor membre care pot cere garanții suplimentare în conformitate cu Decizia 2004/453/CE trebuie să li se permită să aplice în continuare măsuri în conformitate cu articolul 43 din Directiva 2006/88/CE, inclusiv restricții privind introducerea pe piață și importurile, pentru a combate VPC și pentru a-și menține statutul lor de teritorii sau părți de teritorii indemne de boală.

               (12)

               Prin urmare, anexa IV la Directiva 2006/88/CE trebuie modificată în consecință.

               (13)

               Directiva 2006/88/CE prevede că statele membre trebuie să adopte măsuri naționale în conformitate cu aceasta până la 1 mai 2008 și să pună în aplicare dispozițiile de drept intern până la 1 august 2008. Pentru a li se acorda suficient timp statelor membre, măsurile naționale în conformitate cu Directiva 2006/88/CE, modificată prin prezenta directivă, ar trebui să fie adoptate până la 1 august 2008, iar dispozițiile de drept intern aplicate de la 1 august 2008.

               (14)

               Măsurile prevăzute de prezenta directivă sunt conforme cu avizul Comitetului permanent pentru lanțul alimentar și sănătatea animală,

         ADOPTĂ PREZENTA DIRECTIVĂ:
   Articolul 1
   Anexa IV la Directiva 2006/88/CE se modifică în conformitate cu anexa la prezenta directivă.
   Articolul 2
   Statele membre adoptă și publică, până la 1 august 2008, actele cu putere de lege și actele administrative necesare pentru a se conforma prezentei directive. Statele membre comunică de îndată Comisiei textele acestor acte, precum și un tabel de corespondență între respectivele acte și prezenta directivă.
   Statele membre aplică aceste acte începând cu 1 august 2008.
   Atunci când statele membre adoptă aceste acte, ele conțin o trimitere la prezenta directivă sau sunt însoțite, la data publicării lor oficiale, de o asemenea trimitere. Statele membre stabilesc modalitatea de efectuare a acestei trimiteri.
   Comisiei îi sunt comunicate de către statele membre textele principalelor dispoziții de drept intern pe care le adoptă în domeniul reglementat de prezenta directivă.
   Articolul 3
   Prezenta directivă intră în vigoare în a douăzecea zi de la data publicării în Jurnalul Oficial al Uniunii Europene.
   Articolul 4
   Prezenta directivă se adresează statelor membre.

      Adoptată la Bruxelles, 30 aprilie 2008.

            Pentru Comisie

         Androulla VASSILIOU

            Membru al Comisiei

      (1)  JO L 328, 24.11.2006, p. 14.

      (2)  JO L 156, 30.4.2004, p. 5. Decizie modificată prin Decizia 2006/272/CE (JO L 99, 7.4.2006, p. 31).

      ANEXĂ
      Partea II din anexa IV se înlocuiește cu următorul text:

         „PARTEA II
         Lista bolilor

                     BOLI EXOTICE

                     BOALA

                     SPECII SENSIBILE

                     PEȘTI

                     Necroză hematopoietică epizootică

                     Păstrăv-curcubeu (Oncorhynchus mykiss) și biban (Perca fluviatilis)

                     Sindrom ulceros epizootic

                        Genera: Catla, Channa, Labeo, Mastacembelus, Mugil, Puntius și Trichogaster

                     MOLUȘTE

                     Infecție cu Bonamia exitiosa

                     Stridie plată australiană (Ostrea angasi) și stridie plată de Chile (O. chilensis)

                     Infecție cu Perkinsus marinus

                     Stridie japoneză (Crassostrea gigas) și stridie de Atlantic (C. virginica)

                     Infecție cu Microcytos mackini

                     Stridie japoneză (Crassostrea gigas), stridie de Atlantic (C. virginica), stridie plată de Pacific (Ostrea conchaphila) și stridie plată (O. edulis)

                     CRUSTACEE

                     Sindromul Taura

                     Penaeus setiferus (Penaeus setiferus), crevete albastru (P. stylirostris) și crevete cu picioare albe de Pacific (P. vannamei)

                     Boala cap galben

                     Crevete brun (Penaeus aztecus), crevete roz (P. duorarum), crevete kuruma (P. japonicus), crevete tigrat brun (P. monodon), Penaeus setiferus (Penaeus setiferus), crevete albastru (P. stylirostris) și crevete cu picioare albe de Pacific (P. vannamei)

                     BOLI NEEXOTICE

                     BOLI

                     SPECII SENSIBILE

                     PEȘTI

                     Septicemie hemoragică virală (SHV)

                     Hering (Clupea spp.), coregon (Coregonus spp.), știucă nordică (Esox lucius), eglefin (Gadus aeglefinus), cod de Pacific (G. macrocephalus), cod (G. morhua), somon de Pacific (Oncorhynchus spp.), păstrăv-curcubeu (O. mykiss), Onos mustelus (Onos mustelus), păstrăv brun (Salmo truta), calcan (Scophthalmus maximus), șprot (Sprattus sprattus) și lipan comun (Thymallus thymallus)

                     Necroză hematopoietică infecțioasă (NHI)

                     Somon de Pacific (Oncorhynchus keta), somon argintiu (O. kisutch), somon japonez (O. masou), păstrăv-curcubeu (O. mykiss), somon sockeye (O. nerka), păstrăv biwamasou (O. rhodurus), somon chinook (O. tshawytscha) și somon de Atlantic (Salmo salar)

                     Virusul herpetic al crapului koi

                     Crap (Cyprinus carpio)

                     Anemia infecțioasă a somonului (AIS)

                     Păstrăv-curcubeu (Oncorhynchus mykiss), somon de Atlantic (Salmo salar) și păstrăv de mare (S. trutta)

                     MOLUȘTE

                     Infecție cu Marteilia refringens

                     Stridie plată australiană (Ostrea angasi), stridie plată de Chile (O. chilensis), stridie plată (O. edulis), stridie plată de Argentina (O. puelchana), midie (Mytilus edulis) și midie mediteraneană (M. galloprovincialis)

                     Infecție cu Bonamia ostreae

                     Stridie plată australiană (Ostrea angasi), stridie plată de Chile (O. chilensis), stridie plată de Pacific (O. conchaphila), stridie asiatică (O. denselammellosa), stridie plată (O. edulis) și stridie plată de Argentina (O. puelchana)

                     CRUSTACEE

                     Boala petelor albe

                     Toate crustaceele decapode (ordinul Decapoda)”


title: Directiva Comisiei din 22 iunie 1988 de adaptare la progresul tehnic a Directivei 74/152/CEE a Consiliului de apropiere a legislațiilor statelor membre cu privire la viteza maximă prin construcție și la platformele de încărcare ale tractoarelor agricole sau forestiere pe roți

text:
               13/Volumul 08

               RO

               Jurnalul Ofícial al Uniunii Europene

               248

         31988L0412

               L 200/31

               JURNALUL OFÍCIAL AL UNIUNII EUROPENE

      DIRECTIVA COMISIEI

   din 22 iunie 1988
   de adaptare la progresul tehnic a Directivei 74/152/CEE a Consiliului de apropiere a legislațiilor statelor membre cu privire la viteza maximă prin construcție și la platformele de încărcare ale tractoarelor agricole sau forestiere pe roți
   (88/412/CEE)
   COMISIA COMUNITĂȚILOR EUROPENE,
   având în vedere Tratatul de instituire a Comunității Economice Europene,
   având în vedere Directiva 74/150/CEE a Consiliului din 4 martie 1974 de apropiere a legislațiilor statelor membre cu privire la omologarea tractoarelor agricole sau forestiere pe roți (1), astfel cum a fost modificată ultima dată prin Directiva 88/297/CEE (2), în special articolul 11,
   întrucât, având în vedere experiența acumulată și ținând seama de stadiul actual al tehnicii, este posibilă în prezent modificarea anumitor dispoziții ale Directivei 74/152/CEE a Consiliului (3), astfel cum a fost modificată ultima dată prin Directiva 82/890/CEE (4), pentru a fi mai exacte și mai complete;
   întrucât măsurile prevăzute de prezenta directivă sunt conforme cu avizul Comitetului pentru adaptarea la progresul tehnic a directivelor în vederea eliminării barierelor tehnice în realizarea comerțului în sectorul tractoarelor agricole și forestiere,
   ADOPTĂ PREZENTA DIRECTIVĂ:
   Articolul 1
   În anexa la Directiva 74/152/CEE, se înlocuiește punctul 1.3 cu următorul text:

      1.3.   Pe durata testării, tractorul este echipat cu pneuri noi care să aibă cea mai mare rază de rulare prevăzută de producător pentru tractor.”

   Articolul 2
   (1)   De la 1 octombrie 1988, statele membre nu pot:

               —

               refuza, pentru un tip de tractor, acordarea omologării CEE de tip, eliberarea documentului menționat la articolul 10 alineatul (1) ultima liniuță din Directiva 74/150/CEE sau acordarea omologării de tip naționale și nici

               —

               interzice punerea în circulație a tractoarelor,

         în cazul în care viteza maximă prin construcție și platformele de încărcare ale acestui tip de tractor sau ale tractoarelor sunt conforme cu dispozițiile prezentei directive.
   (2)   De la 1 octombrie 1989, statele membre:

               —

               nu mai pot elibera documentul menționat la articolul 10 alineatul (1) ultima liniuță din Directiva 74/150/CEE pentru un tip de tractor ale cărui viteză maximă prin construcție și platforme de încărcare nu sunt conforme cu dispozițiile prezentei directive;

               —

               pot refuza acordarea omologării de tip naționale pentru un tip de tractor ale cărui viteză maximă prin construcție și platforme de încărcare nu sunt conforme cu dispozițiile prezentei directive.

         Articolul 3
   Statele membre pun în aplicare dispozițiile necesare pentru a se conforma prezentei directive până la 30 septembrie 1988. Statele membre informează de îndată Comisia cu privire la aceasta.
   Articolul 4
   Prezenta directivă se adresează statelor membre.

      Adoptată la Bruxelles, 22 iunie 1988.

            Pentru Comisie

            COCKFIELD

            Vicepreședintele

      (1)  JO L 84, 28.3.1974, p. 10.

      (2)  JO L 126, 20.5.1988, p. 52.

      (3)  JO L 84, 28.3.1974, p. 33.

      (4)  JO L 378, 31.12.1982, p. 45.


title: Directiva Consiliului din 6 februarie 1970 privind apropierea legislațiilor statelor membre referitoare la nivelul de zgomot admis și la sistemul de evacuare al autovehiculelor

text:
               13/Volumul 01

               RO

               Jurnalul Ofícial al Uniunii Europene

               57

         31970L0157

               L 042/16

               JURNALUL OFÍCIAL AL UNIUNII EUROPENE

      DIRECTIVA CONSILIULUI

   din 6 februarie 1970
   privind apropierea legislațiilor statelor membre referitoare la nivelul de zgomot admis și la sistemul de evacuare al autovehiculelor
   (70/157/CEE)
   CONSILIUL COMUNITĂȚILOR EUROPENE,
   având în vedere Tratatul de instituire a Comunității Economice Europene și, în special, articolul 100 al acestuia,
   având în vedere propunerea Comisiei,
   având în vedere avizul Adunării parlamentare (1),
   având în vedere avizul Comitetului Economic și Social (2),
   întrucât specificațiile tehnice pe care trebuie să le îndeplinească autovehiculele în temeiul legislațiilor naționale privesc, inter alia, nivelul de zgomot admis și sistemul de evacuare;
   întrucât specificațiile diferă de la un stat membru la altul; întrucât este necesar ca toate statele membre să adopte aceleași specificații fie în completarea, fie în locul reglementărilor existente, pentru a permite în special aplicarea procedurii de omologare CEE de tip, procedură care a făcut obiectul Directivei Consiliului din 6 februarie 1970 (3) privind apropierea legislației statelor membre referitoare la omologarea de tip a autovehiculelor și a remorcilor lor, pentru fiecare tip de vehicul,
   ADOPTĂ PREZENTA DIRECTIVĂ:
   Articolul 1
   În sensul prezentei directive, prin „vehicul” se înțelege orice autovehicul destinat circulației rutiere, cu sau fără caroserie, având cel puțin patru roți și o viteză maximă constructivă de peste 25 km/h, cu excepția vehiculelor care merg pe șine, a tractoarelor și a utilajelor agricole și a vehiculelor utilizate pentru lucrări publice.
   Articolul 2
   Nici un stat membru nu poate să refuze acordarea omologării CEE de tip sau omologării naționale de tip unui vehicul pe motivul nivelului de zgomot admis sau al sistemului de evacuare, dacă nivelul de zgomot și sistemul de evacuare îndeplinesc specificațiile menționate în anexă.
   Articolul 3
   Modificările necesare adaptării specificațiilor anexei la progresul tehnologic, cu excepția specificațiilor prevăzute la punctele I.1 și I.4.1.4, trebuie adoptate în conformitate cu procedura prevăzută la articolul 13 din Directiva Consiliului privind apropierea legislațiilor statelor membre referitoare la omologarea de tip a autovehiculelor și a remorcilor acestora.
   Articolul 4
   (1)   Statele membre adoptă dispozițiile necesare aducerii la îndeplinire a prezentei directive în termen de 18 luni de la notificarea acesteia și informează de îndată Comisia cu privire la aceasta.
   (2)   Comisiei îi sunt comunicate de statele membre textele principalelor dispoziții de drept intern pe care le adoptă în domeniul reglementat de prezenta directivă.
   Articolul 5
   Prezenta directivă se adresează statelor membre.

      Adoptată la Bruxelles, 6 februarie 1970.

            Pentru Consiliu

            Președintele

         P. HARMEL

      (1)  JO C 160, 18.12.1969, p. 7.

      (2)  JO C 48, 16.4.1969, p. 16.

      (3)  JO L 42, 23.2.1970, p. 1.
   ANEXĂ
   I.   NIVELELE DE ZGOMOT ADMISE
   I.1.   Limite
   Nivelul de zgomot al vehiculelor menționate la articolul 1 din prezenta directivă, măsurat în condițiile stabilite în prezenta anexă, nu trebuie să depășească următoarele valori:

               Categoria de vehicul

               Valoare exprimată în dB (A) [decibeli (A)]

               I.1.1.

               Vehicule destinate transportului de persoane, cu maximum 9 locuri pe scaune, inclusiv locul șoferului.

               82

               I.1.2.

               Vehicule destinate transportului de persoane, cu peste 9 locuri, inclusiv locul șoferului, și având o masă maximă autorizată ce nu depășește 3,5 tone.

               84

               I.1.3.

               Vehicule destinate transportului de marfă, având o masă maximă autorizată ce nu depășește 3,5 tone.

               84

               I.1.4.

               Vehicule destinate transportului de persoane, cu peste 9 locuri, inclusiv locul șoferului, și având o masă maximă autorizată ce depășește 3,5 tone.

               89

               I.1.5.

               Vehicule destinate transportului de marfă, având o masă maximă autorizată ce depășește 3,5 tone.

               89

               I.1.6.

               Vehicule destinate transportului de persoane, cu peste 9 locuri, inclusiv locul șoferului, și având o putere a motorului egală sau mai mare decât 200 CP DIN.

               91

               I.1.7.

               Vehicule destinate transportului de marfă, având o putere a motorului egală sau mai mare decât 200 CP DIN și o masă maximă autorizată ce depășește 12 tone.

               91

         I.2.   Instrumente de măsură
   Zgomotul emis de vehicule se măsoară cu ajutorul aparatelor de măsură a nivelului zgomotului aparținând tipului descris în Publicația 179, prima ediție din anul 1965, a Comisiei Internaționale de Electrotehnică.
   I.3.   Condiții de măsurare
   Măsurările trebuie făcute pe vehicule neîncărcate, într-o zonă suficient de lipsită de zgomote și deschisă [zgomotul ambiant și al vântului să fie cu cel puțin 10 dB (A) sub zgomotul de măsurat].
   Pista de probă poate lua, spre exemplu, forma unui spațiu deschis cu o rază de 50 de metri, având o parte centrală perfect orizontală cu o rază de cel puțin 20 de metri, acoperită cu beton, asfalt sau material similar, și care nu este acoperită cu zăpadă, iarbă înaltă, bucăți de pământ sau cenușă.
   Suprafața pistei de probă trebuie să nu determine un zgomot de anvelope excesiv. Această condiție se aplică numai pentru măsurarea zgomotului făcut de vehiculele în mișcare.
   Măsurările se efectuează afară pe timp frumos și cu vânt slab. Nici o persoană în afară de observatorul care efectuează măsurătorile nu trebuie să rămână lângă vehicul sau microfon, pentru că prezența spectatorilor lângă vehicul sau lângă microfon poate afecta considerabil datele înregistrate. Fluctuațiile marcate ale indicatorului care par nelegate de caracteristicile nivelului general de zgomot trebuie ignorate în citirea datelor.
   I.4.   Metode de măsurare
   I.4.1.   Măsurarea zgomotului vehiculelor în mișcare (pentru omologarea de tip)
   Cel puțin două măsurări trebuie făcute pe fiecare parte a vehiculului. Se pot face măsurări preliminare pentru reglări, dar ele nu trebuie luate în considerare.
   Microfonul trebuie situat la 1,2 m deasupra nivelului solului la o distanță de 7,5 metri de linia de centru CC a vehiculului, măsurați de-a lungul perpendicularei PP′ pe această linie (figura 1).
   Două linii AA′ și BB′, paralele cu linia PP′ și situate la 10 metri în fața, respectiv în spatele acestei linii, trebuie marcate pe pista de probă. Vehiculele trebuie să se apropie de linia AA′ cu o viteză uniformă, după cum este specificat mai jos. În momentul atingerii liniei, se accelerează la maximum cât mai rapid cu putință și se menține accelerația în această poziție până când spatele vehiculului (1) depășește linia BB′; apoi clapeta de accelerație trebuie închisă cât mai rapid posibil.
   Nivelul de zgomot maxim înregistrat va constitui rezultatul măsurării.
   I.4.1.1.   Vehicule fără cutie de viteze
   Vehiculul trebuie să se apropie de linia AA′ cu o viteză uniformă corespunzătoare celei mai mici dintre următoarele trei viteze:

               —

               o viteză egală cu trei sferturi din viteza de rotație la care motorul realizează puterea maximă;

               —

               o viteză egală cu trei sferturi din viteza maximă de rotație a motorului permisă de regulator;

               —

               50 kilometri pe oră.

         I.4.1.2.   Vehicule cu cutie de viteze manuală

               I.4.1.2.1.

               Cutia de viteze trebuie să fie cuplată în mod obligatoriu: treapta a doua, dacă vehiculul are cutie de viteze cu două, trei sau patru viteze;

               I.4.1.2.2.

               treapta a treia, dacă cutia are mai mult de patru viteze;

               I.4.1.2.3.

               treapta care corespunde vitezei maxime a autovehiculului, dacă transmisia are dublă demultiplicare (cutie de viteze intermediară sau punte spate cu dublă demultiplicare).

         Vehiculul trebuie să se apropie de linia AA′ cu o viteză uniformă corespunzătoare celei mai mici dintre următoarele trei viteze:

               —

               o viteză egală cu trei sferturi din viteza de rotație la care motorul realizează puterea maximă;

               —

               o viteză egală cu trei sferturi din viteza maximă de rotație a motorului permisă de regulator;

               —

               50 kilometri pe oră.

         I.4.1.3.   Vehicule cu cutie de viteze automată
   Vehiculul trebuie să se apropie de linia AA′ cu o viteză uniformă corespunzătoare celei mai mici dintre următoarele două viteze:

               —

               50 kilometri pe oră;

               —

               trei sferturi din viteza maximă.

         Atunci când se poate alege, trebuie folosită poziția „normal” a selectorului pentru condusul în oraș.
   I.4.1.4.   Interpretarea rezultatelor
   I.4.1.4.1.   Pentru a se lua în considerare incertitudinile instrumentelor de măsură, rezultatul obținut la fiecare măsurare trebuie determinat prin scăderea 1 dB (A) din valorile înregistrate.
   I.4.1.4.2.   Măsurătorile trebuie considerate valabile dacă diferența dintre două măsurători consecutive pe aceeași parte a vehiculului nu este mai mare de 2 dB (A).
   I.4.1.4.3.   Cel mai ridicat nivel de zgomot măsurat trebuie să constituie rezultatul testului. Dacă rezultatul depășește cu 1 dB (A) nivelul maxim admis la categoria vehiculului testat, trebuie făcute două măsurări suplimentare. Trei din cele patru măsurări obținute trebuie să se încadreze în limitele prescrise.

      Pozițiile de efectuare a măsurărilor pentru autovehiculele în mișcare

   I.4.2.   Măsurarea zgomotului la autovehiculele staționare
   I.4.2.1.   Poziția instrumentului de măsurare a nivelului de zgomot
   Măsurările trebuie făcute în punctul X (a se vedea figura 2), care se află la o distanță de 7 metri față de cea mai apropiată suprafață a vehiculului.
   Microfonul trebuie situat la 1,2 metri deasupra nivelului solului.
   I.4.2.2.   Numărul de măsurări
   Trebuie efectuate cel puțin două măsurări.
   I.4.2.3.   Condiții de încercare a vehiculului
   Motorul unui vehicul fără un regulator de viteză ar trebui să ruleze la trei sferturi din turația la care, potrivit fabricației vehiculului, se produce puterea maximă. Numărul de rotații/minut ale motorului se măsoară cu un instrument independent, de exemplu un banc dinamometric și un tahometru. Dacă motorul este dotat cu un regulator care nu permite depășirea vitezei la care își realizează puterea maximă, atunci motorul trebuie să ruleze la viteza maximă permisă de regulator.
   Înainte de a se face măsurările, motorul trebuie adus la temperatura normală de funcționare.
   I.4.2.4.   Interpretarea rezultatelor
   Toate datele înregistrate privind nivelul de zgomot trebuie prezentate în raport.
   Metoda utilizată pentru calcularea puterii motorului trebuie de asemenea indicată, dacă este posibil. Starea de încărcare a vehiculului trebuie de asemenea indicată.
   Măsurările vor fi considerate valabile dacă diferența dintre două măsurări consecutive pe aceeași parte a vehiculului nu este mai mare de 2 dB (A).
   Valoarea maximă înregistrată constituie rezultatul măsurării.

      Pozițiile de măsurare pentru autovehiculele staționare

   II.   SISTEMUL DE EVACUARE (AMORTIZORUL DE ZGOMOT)
   II.1.   Dacă vehiculul este dotat cu un dispozitiv proiectat pentru a reduce zgomotul de evacuare (amortizorul de zgomot), se aplică specificațiile secțiunii II. Dacă conducta de aspirare este dotată cu un filtru de aer care este necesar pentru a se conforma nivelului de zgomot admis, filtrul va fi considerat ca o parte a amortizorului, și specificațiile secțiunii II vor fi aplicate de asemenea respectivului filtru.
   II.2.   La certificatului de omologare de tip se anexează un desen al sistemului de evacuare.
   II.3.   Pe amortizorul de zgomot trebuie înscrise marca și tipul în mod clar și de neșters.
   Folosirea materialelor absorbante fibroase în construcția amortizoarelor de zgomot este permisă doar dacă sunt îndeplinite următoarele condiții:

               II.4.1.

               Materialul absorbant fibros nu trebuie plasat în acele părți ale sistemului de evacuare prin care trece gazul.

               II.4.2.

               Materialul absorbant fibros trebuie fixat cu ajutorul unor dispozitive adecvate pe toată durata de utilizare a amortizorului.

               II.4.3.

               Materialul absorbant fibros trebuie să fie rezistent la o temperatură cu cel puțin 20 % mai ridicată decât temperatura de funcționare care poate surveni în regiunea sistemului de evacuare unde sunt plasate aceste materiale absorbante fibroase.

      (1)  Dacă vehiculul include o remorcă sau o semiremorcă, acestea nu trebuie luate în considerare la determinarea momentului de depășire a liniei BB′.


title: Directiva 93/34/CEE a Consiliului din 14 iunie 1993 privind inscripționările legale ale autovehiculelor cu două sau trei roți

text:
               07/Volumul 02

               RO

               Jurnalul Ofícial al Uniunii Europene

               254

         31993L0034

               L 188/38

               JURNALUL OFÍCIAL AL UNIUNII EUROPENE

      DIRECTIVA 93/34/CEE A CONSILIULUI

   din 14 iunie 1993
   privind inscripționările legale ale autovehiculelor cu două sau trei roți
   CONSILIUL COMUNITĂȚILOR EUROPENE,
   având în vedere Tratatul de instituire a Comunității Economice Europene, în special articolul 100a,
   având în vedere Directiva 92/61/CEE a Consiliului din 30 iunie 1992 privind omologarea de tip a autovehiculelor cu două sau trei roți (1),
   având în vedere propunerea Comisiei (2),
   în cooperare cu Parlamentul European (3),
   având în vedere avizul Comitetului Economic și Social (4),
   întrucât piața internă cuprinde un spațiu fără frontiere interne, în care este asigurată libera circulație a mărfurilor, persoanelor, serviciilor și capitalurilor; întrucât ar trebui adoptate măsurile necesare în acest scop;
   întrucât, privind inscripționările legale, autovehiculele cu două sau trei roți trebuie, în fiecare stat membru, să prezinte anumite caracteristici tehnice stabilite prin dispoziții obligatorii, care diferă de la un stat membru la altul; întrucât, ca o consecință a acestor diferențe, astfel de dispoziții constituie o barieră în calea comerțului din cadrul Comunității;
   întrucât aceste bariere în calea înființării și funcționării pieței interne pot fi înlăturate dacă toate statele membre adoptă aceleași cerințe în locul normelor lor interne;
   întrucât este necesar să se adopte cerințe armonizate privind inscripționările legale ale autovehiculelor cu două sau trei roți, astfel încât să se poată aplica fiecărui tip de vehicul procedurile de omologare de tip și de omologare de tip pe componente stabilite prin Directiva 92/61/CEE a Consiliului;
   întrucât, dată fiind amploarea și impactul acțiunii propuse în sectorul respectiv, măsurile comunitare prevăzute în prezenta directivă sunt necesare și absolut esențiale pentru îndeplinirea scopului avut în vedere, și anume acela de a stabili omologarea de tip pentru vehicule la nivel comunitar; întrucât acest scop nu poate fi îndeplinit corespunzător de către statele membre în mod individual;
   întrucât, privind inscripționările legale aplicabile autovehiculelor cu două sau trei roți, prezenta directivă nu împiedică anumite state membre să păstreze, pe o bază nediscriminatorie, unele dispoziții obligatorii speciale pentru reglementările de trafic, cu condiția ca aceste dispoziții speciale să privească utilizarea acestor vehicule și să nu implice nici o modificare constructivă care să creeze un obstacol în omologarea CEE de tip pentru un astfel de tip de vehicul,
   ADOPTĂ PREZENTA DIRECTIVĂ:
   Articolul 1
   Prezenta directivă se aplică inscripționărilor legale pentru toate tipurile de vehicule astfel cum sunt definite la articolul 1 din Directiva 92/61/CEE.
   Articolul 2
   Procedura pentru acordarea omologării de tip pe componente privind inscripționările legale pentru un tip de autovehicul cu două sau trei roți și condițiile care reglementează libera circulație a acestora sunt cele prevăzute în capitolele II și III din Directiva 92/61/CEE.
   Articolul 3
   Orice modificări necesare adaptării cerințelor din anexe la progresul tehnic trebuie adoptate în conformitate cu procedura stabilită la articolul 13 din Directiva 70/156/CEE (5).
   Articolul 4
   (1)   Statele membre adoptă și publică dispozițiile necesare respectării prezentei directive până cel târziu la 14 decembrie 1994. Statele membre informează imediat Comisia cu privire la aceasta.
   Când statele membre adoptă aceste dispoziții, ele conțin o trimitere la prezenta directivă sau sunt însoțite de o asemenea trimitere în momentul publicării lor oficiale. Statele membre stabilesc modalitatea de efectuare a acestei trimiteri.
   De la data menționată în primul paragraf statele membre nu pot să interzică, din motive referitoare la inscripționările legale, punerea inițială în funcțiune a vehiculelor care respectă prezenta directivă.
   Statele membre aplică dispozițiile menționate în primul paragraf de la 14 iunie 1995.
   (2)   Statele membre comunică Comisiei textele dispozițiilor de drept intern pe care le adoptă în domeniul reglementat de prezenta directivă.
   Articolul 5
   Prezenta directivă se adresează statelor membre.

      Adoptată la Luxemburg, 14 iunie 1993.

            Pentru Consiliu

            Președintele

         J. TRØJBORG

      (1)  JO L 225, 10.8.1992, p. 72.

      (2)  JO C 293, 9.11.1992, p. 43.

      (3)  JO C 337, 21.12.1992, p. 103 și

      JO C 176, 28.6.1993.

      (4)  JO C 73, 15.3.1993, p. 22.

      (5)  JO L 42, 23.2.1970, p. 1, astfel cum a fost modificată ultima dată prin Directiva 92/53/CEE (JO L 225, 10.8.1992, p. 1).
   ANEXĂ
   CERINȚE PRIVIND INSCRIPȚIONĂRILE LEGALE ALE AUTOVEHICULELOR CU DOUĂ SAU TREI ROȚI
   1.   GENERALITĂȚI

   1.1.   Toate vehiculele trebuie să primească o plăcuță și inscripționările descrise mai jos. Plăcuța și inscripționările trebuie montate de către producător sau de către reprezentantul său autorizat.
   2.   PLĂCUȚA CU DATELE FABRICANTULUI

   O plăcuță cu datele fabricantului, un model al acesteia fiind prezentat în apendicele 1, trebuie să fie atașată ferm, într-un loc ușor accesibil, pe o componentă care nu este în mod normal înlocuită în timpul utilizării; aceasta trebuie să fie ușor lizibilă și să conțină următoarele informații, într-o formă clară și de neșters, în următoarea ordine:
   2.1.1.   numele fabricantului;
   2.1.2.   marca de omologare de tip descrisă la articolul 8 din Directiva 92/61/CEE a Consiliului din 30 iunie 1992 privind omologarea de tip a autovehiculelor cu două sau trei roți;
   2.1.3.   numărul de identificare a vehiculului (NIV);
   2.1.4.   Nivelul sonor static: … dB(A) la … rot/min.
   2.2.   Marca de omologare de tip menționată la punctul 2.1.2, valoarea nivelului sonor static și numărul de rotații/minut, conform cerinței de la punctul 2.1.4, nu sunt incluse în omologarea de tip pe componente a inscripționărilor legale. Totuși, aceste informații trebuie atașate la toate vehiculele fabricate în conformitate cu tipul care a fost omologat.
   2.3.   Fabricanții pot inscripționa informații suplimentare sub sau lateral față de inscripționările obligatorii, în afara unui dreptunghi delimitat clar, care conține doar informațiile prevăzute la punctele 2.1.1–2.1.4. (vezi apendicele 1).
   3.   NUMĂRUL DE IDENTIFICARE A VEHICULULUI

   Numărul de identificare a vehiculului constă dintr-o combinație structurală de caractere atribuită fiecărui vehicul de către fabricant. Scopul acestuia este să permită oricărui vehicul să fie identificat clar prin fabricantul său – fără să fie nevoie de alte informații – pentru o perioadă de 30 de ani. Identificarea trebuie să îndeplinească următoarele criterii:
   numărul de identificare a vehiculului trebuie introdus pe plăcuța cu datele producătorului. Trebuie, de asemenea, să fie poansonat sau ștanțat astfel încât să se evite ștergerea sau schimbarea sa pe șasiu sau pe cadru, într-un punct care să fie ușor accesibil și care trebuie să fie situat pe jumătatea din dreapta a vehiculului;
   numărul de identificare a vehiculului trebuie să fie format din trei părți, conform indicațiilor de mai jos:
   3.1.1.1.   prima parte conține un cod atribuit fabricantului vehiculului, care să permită identificarea acestuia. Codul conține trei caractere (litere sau cifre) acordate de către autoritățile competente din țara în care fabricantul își are adresa de înmatriculare, aliniate cu practica agenției internaționale care acționează pe baza autorizației date de către Organizația Internațională de Standardizare (ISO). Primul caracter desemnează o zonă geografică, al doilea o țară din acea zonă geografică și al treilea caracter un anumit producător. Când fabricantului produce mai puțin de 500 de vehicule pe an, al treilea caracter este întotdeauna 9. Pentru identificarea fabricantului, autoritatea menționată anterior trebuie să emită și al treilea, al patrulea și al cincilea caracter al celei de-a treia părți;
   3.1.1.2.   a doua parte conține șase caractere (litere sau cifre) cu scopul de a descrie caracteristicile generale ale vehiculului (tip, variantă și versiune); fiecare caracteristică poate fi reprezentată de două caractere. Dacă fabricantul nu utilizează unul sau mai multe dintre acele caractere, spațiile nefolosite trebuie completate cu caractere alfabetice sau numerice, alegerea fiind făcută de către fabricant;
   3.1.1.3.   a treia parte conține opt caractere, dintre care ultimele patru se cere să fie numerice și, în combinație cu celelalte două părți, trebuie să permită identificarea clară a unui anumit vehicul. Orice poziție neutilizată trebuie completată cu un 0 pentru a obține numărul total de caractere necesar;
   3.1.2.   numărul de identificare a vehiculului trebuie, ori de câte ori este posibil, să ocupe un singur rând. Doar printr-o excepție sau din motive tehnice, acesta poate ocupa două rânduri. Totuși, în acest caz nu trebuie să fie spații între oricare dintre cele trei părți;
   începutul și sfârșitul fiecărui rând trebuie marcat de un simbol care nu este nici număr arab, nici majusculă latină și nici nu trebuie să fie posibil să se confunde acest simbol cu orice astfel de caracter. O excepție poate fi permisă dacă numărul este pe un singur rând pe plăcuța cu datele fabricantului. Introducerea unui astfel de simbol pe un rând între cele trei părți (punctul 3.1.1) este de asemenea permisă.
   Nu trebuie să fie nici un spațiu între caractere.
   4.   CARACTERELE

   4.1.   Pentru toate inscripționările prevăzute la punctele 2 și 3 trebuie utilizate litere latine și numere arabe. Totuși, literele latine utilizate pentru informațiile prevăzute la punctele 2.1.1, 2.1.3 și 3 trebuie să fie majuscule.
   În numărul de identificare a vehiculului:
   4.2.1.   literele I, O și Q sau cratimele, asteriscurile și alte semne specifice sunt interzise;
   literele și cifrele trebuie să aibă următoarele înălțimi minime:
   4.2.2.1.   4 mm în cazul caracterelor înscrise direct pe șasiu sau pe cadru sau pe orice altă structură similară a vehiculului;
   4.2.2.2.   3 mm în cazul caracterelor înscrise pe plăcuța cu datele producătorului.
   Apendicele 1
   Exemplu de plăcuță cu datele fabricantului
   Exemplul de mai jos nu afectează în nici un fel informațiile afișate pe plăcuțele cu datele fabricantului, nici nu afectează dimensiunile plăcuței, cifrele sau literele. Are doar caracter orientativ.
   Informațiile suplimentare menționate la punctul 2.3 pot fi introduse sub sau lateral față de informațiile necesare în următorul dreptunghi.

      STELLA FABBRICA MOTOCICLIe3 53643 G S K L M 3 A C 8 B 1 2 0 0 0 080 dB(A) — 3 750 t/m

   Legendă:
   În exemplul plăcuței de mai sus, vehiculul respectiv a fost fabricat de către „Stella Fabbrica Motocicli” și este omologat în Italia (e3) sub numărul 5364.
   Numărul de identificare (3GSKLM3AC8B120000) oferă următoarele informații:

               —

               prima parte (3GS):
               — 3: zona geografică (Europa);
               — G: țara din cadrul zonei geografice (Germania);
               — S: producător (Stella Fabbrica Motocicli);

               —

               partea a doua (KLM3AC):
               — KL: tipul de vehicul;
               — M3: varianta (caroseria vehiculului);
               — AC: versiunea (motorul vehiculului);

               —

               partea a treia (8B120000):
               — 8B12: identificarea vehiculului prin combinarea cu celelalte două părți ale numărului de identificare;
               — 0000: poziții nefolosite care au fost completate cu un 0 pentru a îndeplini numărul total de caractere cerute.

         Nivelul sonor static este de 80 dB(A) la 3 750 rot/min.
   Apendicele 2

      Document informativ privind inscripționările legale pentru un tip de autovehicul cu două sau trei roți

   (a se anexa cererii pentru omologare de tip pe componente când aceasta este depusă separat de cererea pentru omologarea de tip a vehiculului)
   Nr. de ordine (atribuit de solicitant): .…
   Cererea pentru omologarea de tip pe componente privind inscripționările legale pentru un tip de vehicul cu două sau trei roți conține informațiile stabilite în anexa II la Directiva 92/61/CEE partea A punctele:

               —

               0.1

               —

               0.2

               —

               0.4–0.6

               —

               9.3.1–9.3.3

         Apendicele 3

      Numele administrației

      Certificat de omologare de tip pe componente privind inscripționările legale la autovehiculele cu două sau trei roți

   MODEL
   Raport nr. … al serviciului tehnic … data …
   Omologare de tip nr.: … Extensie nr.: …
   1.   Marca sau denumirea vehiculului: …
   2.   Tipul vehiculului: …
   3.   Numele și adresa fabricantului: …
   …
   4.   Numele și adresa reprezentantului fabricantului (dacă există): …
   …
   5.   Data trimiterii vehiculului pentru încercare: …
   6.   Omologarea de tip pe componente acordată/refuzată (1):
   7.   Locul: …
   8.   Data: …
   9.   Semnătura: …

      (1)  Se elimină ce nu corespunde.