title: Directiva 2001/100/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 7 decembrie 2001 de modificare a Directivei 70/220/CEE a Consiliului privind apropierea legislațiilor statelor membre referitoare la măsurile preconizate împotriva poluării aerului cu emisiile poluante provenind de la autovehiculeText cu relevanță pentru SEE.

text:
Anunţ juridic important

|

32001L0100

Official Journal L 016 , 18/01/2002 P. 0032 - 0034 Ediţie specială în limba cehă Chapter 13 Volume 27 P. 196  - 198 Ediţie specială în limba estonă Chapter 13 Volume 27 P. 196  - 198 Ediţie specială în limba maghiară Chapter 13 Volume 27 P. 196  - 198 Ediţie specială în limba lituaniană Chapter 13 Volume 27 P. 196  - 198 Ediţie specială în limba letonă Chapter 13 Volume 27 P. 196  - 198 Ediţie specială în limba malteză Chapter 13 Volume 27 P. 196  - 198 Ediţie specială în limba polonă Chapter 13 Volume 27 P. 196  - 198 Ediţie specială în limba slovacă Chapter 13 Volume 27 P. 196  - 198 Ediţie specială în limba slovenă Chapter 13 Volume 27 P. 196  - 198

		20011207Directiva 2001/100/CE a Parlamentului European și a Consiliuluidin 7 decembrie 2001de modificare a Directivei 70/220/CEE a Consiliului privind apropierea legislațiilor statelor membre referitoare la măsurile preconizate împotriva poluării aerului cu emisiile poluante provenind de la autovehicule(Text cu relevanță pentru SEE)PARLAMENTUL EUROPEAN ȘI CONSILIUL UNIUNII EUROPENE,având în vedere Tratatul de instituire a Comunității Europene și, în special, articolul 95 al acestuia,având în vedere propunerea Comisiei [1],având în vedere avizul Comitetului Economic și Social [2],în conformitate cu procedura stabilită în articolul 251 din tratat [3],întrucât:(1) Directiva 70/220/CEE a Consiliului [4] este una dintre directivele speciale care alcătuiesc procedura de omologare de tip stabilită prin Directiva 70/156/CEE a Consiliului din 6 februarie 1970 privind apropierea legislațiilor statelor membre referitoare la omologarea de tip a autovehiculelor și a remorcilor acestora [5].(2) Directiva 98/69/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 13 octombrie 1998 privind măsurile care urmează a fi adoptate împotriva poluării aerului cu emisii poluante provenind de la autovehicule și de modificare a Directivei 70/220/CEE a Consiliului [6] a introdus limite specifice pentru emisiile de monoxid de carbon și hidrocarburi în combinație cu o nouă încercare de măsurare a emisiilor în cauză la temperaturi joase pentru a adapta comportarea sistemelor de control al emisiilor instalate pe vehiculele din categoria M1 și din categoria N1 clasa I cu motoare cu aprindere comandată la condițiile de mediu existente în practică.(3) Comisia a stabilit limite corespunzătoare pentru emisii la temperatură joasă pentru vehiculele din categoria N1 clasa II și III cu motoare cu aprindere comandată. Este indicat în prezent să se includă în domeniul de aplicare al încercării la temperatură joasă și vehiculele din categoria M1 cu motor cu aprindere comandată proiectate să transporte mai mult de șase pasageri, precum și vehiculele din categoria M1 cu motoare cu aprindere comandată a căror masă maximă este mai mare de 2500 kg, care fuseseră excluse anterior.(4) Datorită caracteristicilor emisiilor lor, este indicat să se excepteze de la încercarea la temperatură joasă vehiculele cu motoare cu aprindere comandată care funcționează numai cu carburant gazos (GPL sau GN). Vehiculele la care sistemul cu benzină este prevăzut numai pentru cazuri de urgență sau numai pentru pornire și la care rezervorul de benzină nu poate avea un volum mai mare de 15 litri de benzină ar trebui considerate vehicule care pot funcționa numai cu carburant gazos.(5) Este indicată alinierea încercării pentru emisii la temperatură joasă cu încercarea pentru emisii la temperatură ambiantă normală. Încercarea la temperatură joasă se limitează, așadar, la vehiculele de categoria M și N cu o masă maximă mai mică sau egală cu 3500 kg.(6) Directiva 70/220/CEE ar trebui modificată în consecință,ADOPTĂ PREZENTA DIRECTIVĂ:Articolul 1Anexele I și VII la Directiva 70/220/CEE se modifică în conformitate cu anexa la prezenta directivă.Articolul 2(1) Statele membre pun în aplicare actele cu putere de lege și actele administrative necesare pentru a se conforma prezentei directive în termen de nouă luni de la data intrării sale în vigoare. Statele membre informează de îndată Comisia cu privire la aceasta.Atunci când statele membre adoptă aceste acte, ele cuprind o trimitere la prezenta directivă sau sunt însoțite de o asemenea trimitere la data publicării lor oficiale. Statele membre stabilesc modalitatea de efectuare a acestei trimiteri.(2) Comisiei îi sunt comunicate de statele membre textele principalelor dispoziții de drept intern pe care le adoptă în domeniul reglementat de prezenta directivă.Articolul 3Prezenta directivă intră în vigoare în a treia zi de la data publicării în Jurnalul Oficial al Comunităților Europene.Articolul 4Prezenta directivă se adresează statelor membre.Adoptată la Bruxelles, 7 decembrie 2001.Pentru Parlamentul EuropeanPreședinteleN. FontainePentru ConsiliuPreședinteleI. Durant[1] JO C 365 E, 19.12.2000, p. 268.[2] JO C 139, 11.5.2001, p. 1.[3] Avizul Parlamentului European din data de 15 mai 2001 (nepublicat încă în Jurnalul Oficial), Poziția comună a Consiliului din data de 16 octombrie 2001 (nepublicată încă în Jurnalul Oficial) și Decizia Parlamentului European din data de 14 noiembrie 2001 (nepublicată încă în Jurnalul Oficial).[4] JO L 76, 6.4.1970, p. 1, directivă astfel cum a fost modificată ultima dată prin Directiva 2001/1/CE a Parlamentului European și a Consiliului (JO L 35, 6.2.2001, p. 34).[5] JO L 42, 23.2.1970, p. 1, directivă astfel cum a fost modificată ultima dată prin Directiva 2000/40/CE a Parlamentului European și a Consiliului (JO L 203, 10.8.2000, p. 9).[6] JO L 350, 28.12.1998, p. 1.--------------------------------------------------20011207ANEXĂMODIFICĂRI ALE ANEXEI I LA DIRECTIVA 70/220/CEE1. Tabelul 1.5.2., tipul VI, se înlocuiește cu următorul text:"Încercare de omologare de tip | Vehicule echipate cu motoare cu aprindere comandată din categoriile M și N | Vehicule echipate cu motoare cu aprindere prin comprimare din categoriile M1 și N1 |Tip VI | Da (masă maximă ≤ 3,5 t) | –" |2. Punctul 5.3.5. se modifică după cum urmează:Trimiterea la nota de subsol 1 și nota de subsol 1 se elimină.3. Punctul 5.3.5.1. se înlocuiește cu următorul text:"5.3.5.1. Această încercare trebuie efectuată pe toate vehiculele din categoriile M1 și N1 echipate cu motor cu aprindere comandată, cu excepția vehiculelor care funcționează numai cu un carburant gazos (GPL sau GN). Vehiculele care pot fi alimentate atât cu benzină, cât și cu un carburant gazos, dar la care sistemul cu benzină este prevăzut numai pentru cazuri de urgență sau numai pentru pornire și la care rezervorul de benzină nu poate avea un volum mai mare de 15 litri de benzină vor fi considerate, în ceea ce privește încercarea de tip VI, drept vehicule care pot funcționa numai cu carburant gazos.Vehiculele care pot fi alimentate atât cu benzină, cât și cu fie GPL, fie GN, vor fi încercate în cadrul încercării tip VI numai pe benzină.Acest punct se aplică tipurilor noi de vehicule din categoria M1 și din categoria N1 clasa I, cu excepția vehiculelor proiectate să transporte mai mult de șase pasageri și a vehiculelor cu masă maximă mai mare de 2500 kg [1].Începând cu 1 ianuarie 2003, acest punct se aplică tipurilor noi de vehicule din categoria N1 clasele II și III, tipurilor noi de vehicule din categoria M1 proiectate să transporte mai mult de șase pasageri și tipurilor noi de vehicule din categoria M1 cu masă maximă mai mare de 2500 kg, dar nu mai mare de 3500 kg.4. Tabelul de la punctul 5.3.5.2 se înlocuiește cu următorul tabel:Temperatură de încercare 266 K (-7 °C) |Categorie | Clasă | Masa monoxidului de carbon (CO) L1 (g/km) | Masa hidrocarburilor (HC) L2 (g/km) |"M1 [2] | - | 15 | 1,8 |N1 | I | 15 | 1,8 |N1 [3] | II | 24 | 2,7 |III | 30 | 3,2 |MODIFICĂRI ALE ANEXEI VII LA DIRECTIVA 70/220/CEE5. Prima teză de la punctul 1 se modifică după cum urmează:"1. Prezenta anexă se aplică numai vehiculelor echipate cu motoare cu aprindere comandată astfel cum sunt definite la punctul 5.3.5 din anexa I."6. Prima teză de la punctul 2.1.1 se modifică după cum urmează:"2.1.1. Prezentul capitol reglementează echipamentele necesar pentru încercările pentru emisiile de evacuare la temperatură ambiantă joasă efectuate pe vehiculele echipate cu motoare cu aprindere comandată astfel cum sunt definite la punctul 5.3.5 din anexa I."7. La punctul 4.3.3, trimiterea la nota de subsol 1 și nota de subsol aferentă se elimină.[1] Prezentul punct se aplică tipurilor noi cu începere de la data de 1 ianuarie 2002."[2] Cu excepția vehiculelor proiectate să transporte mai mult de șase pasageri și a vehiculelor a căror masă maximă este mai mare de 2500 kg.[3] Și a vehiculelor din categoria M1 care sunt menționate la nota 1."--------------------------------------------------


title: Prima Directivă a Comisiei din 6 octombrie 1987 de stabilire a metodelor comunitare de prelevare a probelor în vederea analizelor chimice pentru monitorizarea produselor din lapte conservate

text:
               13/Volumul 08

               RO

               Jurnalul Ofícial al Uniunii Europene

               58

         31987L0524

               L 306/24

               JURNALUL OFÍCIAL AL UNIUNII EUROPENE

      PRIMA DIRECTIVĂ A COMISIEI

   din 6 octombrie 1987
   de stabilire a metodelor comunitare de prelevare a probelor în vederea analizelor chimice pentru monitorizarea produselor din lapte conservate
   (87/524/CEE)
   COMISIA COMUNITĂȚILOR EUROPENE,
   având în vedere Tratatul de instituire a Comunității Economice Europene,
   având în vedere Directiva 85/591/CEE a Consiliului din 20 decembrie 1985 privind introducerea metodelor de prelevare a eșantioanelor și a metodelor de analiză comunitare pentru monitorizarea alimentelor destinate consumului uman (1), în special articolul 1 alineatul (1),
   întrucât Directiva 76/118/CEE a Consiliului din 18 decembrie 1975 de apropiere a legislațiilor statelor membre privind anumite tipuri de lapte conservat parțial sau total deshidratat destinat consumului uman (2), astfel cum a fost modificată ultima dată prin Actul de aderare a Spaniei și a Portugaliei, stabilește normele comunitare privind compoziția, utilizarea de denumiri rezervate, caracteristicile de fabricație și etichetarea produselor în cauză;
   întrucât, în conformitate cu articolul 1 alineatul (1) din Directiva 85/591/CEE, aceste produse trebuie supuse unei prelevări conforme cu metodele comunitare prin care să se determine compoziția, caracteristicile de fabricație, ambalarea și etichetarea lor;
   întrucât trebuie să se adopte o primă serie de metode de prelevare pentru efectuarea analizei chimice pentru care s-au efectuat studii;
   întrucât măsurile prevăzute de prezenta directivă sunt în conformitate cu avizul Comitetului permanent pentru produsele alimentare,
   ADOPTĂ PREZENTA DIRECTIVĂ:
   Articolul 1
   Statele membre adoptă toate măsurile necesare pentru a garanta că prelevarea de probe menționată în anexă se desfășoară în conformitate cu metodele prevăzute în aceasta.
   Articolul 2
   Statele membre adoptă toate măsurile necesare pentru a se conforma prezentei directive până la 6 aprilie 1989. Statele membre informează de îndată Comisia cu privire la acestea.
   Articolul 3
   Prezenta directivă se adresează statelor membre.

      Adoptată la Bruxelles, 6 octombrie 1987.

            Pentru Comisie

            COCKFIELD

            Vicepreședinte

      (1)  JO L 372, 31.12.1985, p. 50.

      (2)  JO L 24, 30.1.1976, p. 49.
   ANEXĂ
   METODE COMUNITARE DE PRELEVARE A PROBELOR PENTRU CONTROLUL ANUMITOR TIPURI DE LAPTE CONSERVAT PARȚIAL SAU TOTAL DESHIDRATAT ÎN VEDEREA ANALIZEI CHIMICE
   I.   DISPOZIȚII GENERALE
   1.   Prevederi administrative
   1.1   Personalul
   Prelevarea de probe se efectuează de către o persoană calificată autorizată, conform reglementărilor în vigoare în statele membre.
   1.2.   Sigilarea și etichetarea probelor
   Fiecare probă prelevată pentru uz oficial se sigilează la locul prelevării și se marchează conform reglementărilor în vigoare în statele membre.
   1.3.   Probele duplicat
   Pentru analiză trebuie preparate simultan cel puțin două probe echivalente. Procedura și numărul de probe care sunt prelevate depind de legislația națională aplicabilă în materie a fiecărui stat membru, sub rezerva dispozițiilor comunitare care urmează să fie adoptate.
   Probele trebuie trimise la laborator imediat după prelevare.
   1.4.   Proces-verbal
   Probele sunt însoțite de un proces-verbal, care se întocmește în conformitate cu legislația statelor membre.
   2.   Echipamentele de prelevare
   Specificații
   Toate echipamentele de prelevare sunt confecționate din materiale corespunzătoare cu rezistență adecvată, care să nu determine modificări ale probei ce pot afecta rezultatele analizelor ulterioare și care să nu cauzeze modificări ale probei în timpul procesului de prelevare a probelor. Se recomandă utilizarea oțelului inoxidabil.
   Toate suprafețele trebuie să fie netede și fără fisuri, iar colțurile trebuie să fie rotunjite. Echipamentul de prelevare a probelor trebuie să fie în conformitate cu cerințele stabilite pentru fiecare produs din care se prelevează probe.
   3.   Recipientele folosite la prelevarea probelor
   Specificații
   Recipientele și capacele folosite la prelevarea probelor trebuie astfel să fie construite și confecționate din materiale care protejează corespunzător proba și care nu determină modificări ale probei care ar putea afecta rezultatele analizelor sau examinărilor ulterioare. Materialele corespunzătoare includ sticla, unele metale și unele materiale din plastic. Recipientele sunt de preferință opace. Dacă, însă, recipientul plin este transparent sau translucid, el trebuie păstrat în locuri întunecate.
   Recipientele și capacele trebuie să fie curate și uscate. Forma și capacitatea recipientelor trebuie să fie în conformitate cu cerințele stabilite pentru fiecare dintre produsele din care se prelevează probe.
   Se pot utiliza recipiente din plastic de unică folosință, recipiente confecționate din plastic, laminate, inclusiv o folie de aluminiu sau pungi din plastic adecvate, prevăzute cu sisteme corespunzătoare de închidere.
   Recipientele, în afară de pungile de plastic, se închid bine, fie cu un dop adecvat, fie cu un capac cu filet din metal sau din material plastic, fiind prevăzut, dacă este necesar, cu căptușeală din plastic etanșă. Toate dopurile sau benzile utilizate trebuie să fie insolubile, impermeabile la apă și la grăsime și nu trebuie să afecteze mirosul, aroma, proprietățile sau compoziția probei.
   Dopurile sunt confecționate sau acoperite cu materiale inodore neabsorbante.
   4.   Metoda de prelevare
   Recipientul folosit la prelevare trebuie să fie închis imediat după efectuarea prelevării de probe.
   5.   Păstrarea și depozitarea probelor
   Temperaturile de depozitare recomandate pentru probele prelevate din produse variate nu depășesc 25 °C. Timpul și temperatura de depozitare trebuie luate în considerare împreună, și nu separat.
   6.   Transportul probelor
   Probele vor fi aduse cât mai repede posibil la laboratorul responsabil cu testarea (de preferat în 24 de ore de la prelevarea probelor).
   În timpul tranzitului, trebuie luate măsurile de precauție necesare pentru a preveni expunerea la mirosuri contaminante, la lumina directă a soarelui și la temperaturi mai mari de 25 °C.
   II.   METODA 1: PRELEVAREA DE PROBE PENTRU TIPURILE DE LAPTE PARȚIAL DESHIDRATAT
   1.   Obiectul și domeniul de aplicare
   Prezenta metodă permite preluarea de probe în vederea efectuării analizei chimice a următoarelor tipuri de lapte:

               —

               lapte condensat neîndulcit cu conținut ridicat de grăsimi;

               —

               lapte condensat neîndulcit;

               —

               lapte parțial degresat condensat neîndulcit;

               —

               lapte degresat condensat neîndulcit;

               —

               lapte condensat îndulcit;

               —

               lapte degresat condensat îndulcit;

               —

               lapte parțial degresat condensat îndulcit.

         2.   Ecipament
   2.1.   Generalități
   A se vedea punctul 2 din dispozițiile generale.
   2.2.   Plonjoare și agitatoare
   Plonjoarele și agitatoarele utilizate la amestecarea lichidelor depozitate în vrac vor avea o suprafață suficientă pentru a produce o bună omogenizare a produsului, fără să dea naștere unei arome râncede. Având în vedere forma și dimensiunile diferite ale recipientelor, nu se recomandă un design specific pentru toate scopurile, ci trebuie proiectate astfel încât să se evite zgârierea suprafeței interioare a recipientelor cu produse în timpul agitării.
   Materialele adecvate au fost descrise la punctul 2 din dispozițiile generale.
   Forma plonjorului recomandată pentru amestecarea lichidelor în găleți sau vase metalice trebuie să aibă următoarele dimensiuni (figura 1): un disc cu diametrul de 150 mm, perforat în șase locuri, fiecare orificiu având diametrul de 12,5 mm pe un cerc cu diametrul de 100 mm, discul fiind fixat central cu o tijă metalică, al cărei cel de-al doilea capăt formează o buclă de mâner. Lungimea tijei, inclusiv mânerul, este de aproximativ 1 m.
   Plonjoarele corespunzătoare pentru utilizarea în vase mici vor avea următoarele dimensiuni aproximative (figura 2): o tijă cu lungimea de cel puțin 2 m, asamblată cu un disc cu diametrul de 300 mm, perforat în 12 locuri, fiecare orificiu având un diametru de 30 mm pe un cerc cu diametrul de 230 mm.
   Pentru amestecarea conținutului vaselor de dimensiuni mari, se recomandă agitarea mecanică sau agitarea cu aer comprimat curat. Se va utiliza un volum minim de aer, la o presiune minimă, pentru a preveni contaminarea.

      Notă: De fiecare dată când se solicită folosirea „aerului comprimat curat”, este necesar să se utilizeze aerul comprimat din care s-au eliminat toți contaminanții (inclusiv uleiurile, apa și praful).
   2.3.   Agitatorul
   Cu lame late, cu o lungime destul de mare pentru a se ajunge la baza recipientului cu produs și este de preferat ca una dintre margini să aibă forma recipientului (a se vedea figura 3).
   2.4.   Cupele
   Figura 4 prezintă o cupă de dimensiuni și formă corespunzătoare pentru colectarea probei. Cupa este dotată cu un mâner solid cu o lungime de cel puțin 150 mm.Capacitatea cupei nu trebuie să fie mai mică de 50 mililitri. Un avantaj în plus îl reprezintă mânerul îndoit. Forma plată a cupei permite fixarea acesteia. Alternativ, se poate utiliza o cupă de o capacitate similară, care trebuie să aibă părțile laterale gradate în cinci secțiuni egale pentru a asista prelevarea de probe a produselor păstrate proporțional în mai multe recipiente.
   2.5.   Bagheta
   Rotundă, cu lungimea de aproximativ 1 m și diametrul de 35 mm.
   2.6.   Recipientul
   Pentru o capacitate de prelevare de 5 l, cu gura largă.
   2.7.   Lingura sau spatula
   Cu lame late.
   2.8.   Recipientele pentru probe
   A se vedea punctul 3 din dispozițiile generale.
   3.   Procedura
   3.1.   Prelevarea de probe din tipurile de lapte degresat parțial neîndulcit
   Se prelevează o probă într-o cantitate nu mai mică de 200 grame.
   3.1.1.   Se omogenizează bine produsul prin amestecarea sau prin agitarea cu ustensilele sau prin agitare mecanică, prin transvazarea dintr-un recipient într-altul sau prin utilizarea aerului comprimat (a se vedea nota de la punctul 2.2), până în momentul în care produsul va fi suficient de omogen.
   Proba se ia imediat după ce s-a omogenizat cu ajutorul unui plonjor. Dacă atingerea unei omogenități suficiente se dovedește dificilă, probele trebuie prelevate din părți diferite ale recipientului care conține produsul respectiv până la un total nu mai mic de 200 grame (dacă proba este un amestec de subprobe, acest lucru trebuie menționat pe eticheta probei și în procesul-verbal de însoțire).
   3.1.2.   Prelevarea de probe din produsele ambalate în recipiente mici destinate comercializării cu amănuntul
   Recipientul intact și închis poate constitui o probă. Se pot lua unul sau mai multe recipiente cu același număr de lot sau cod, astfel încât să poată constitui o probă de cel puțin 200 grame.
   3.2.   Prelevarea de probe din laptele parțial deshidratat îndulcit
   3.2.1.   Generalități
   Prelevarea de probe din recipientele de lapte deshidratat parțial îndulcit în vrac poate fi foarte dificilă, mai ales dacă produsul nu este omogen și este foarte vâscos. Probleme de prelevare pot apărea și din cauza prezenței cristalelor mari de zaharoză sau lactoză, sau din cauza precipitării unor săruri variate care se pot forma în interiorul produsului sau pot adera de pereți; probleme mai pot apărea și din cauza prezenței bucăților mari de produs. Aceste condiții devin evidente în momentul în care se introduce în recipientul cu produs o sondă de prelevare, care se retrage după ce a fost explorată o suprafață cât mai mare. Dacă dimensiunea cristalelor nu depășește 6 milimetri, nu vor fi probleme de prelevare din această cauză. Dacă produsul nu este omogen, acest lucru trebuie notat pe eticheta probei de pe procesul-verbal de însoțire. Deoarece laptele condensat îndulcit este depozitat frecvent la temperatura atmosferică, se recomandă ca, pentru a se obține o probă reprezentativă, să se aducă conținutul la o temperatură de minimum 20 °C.
   3.2.2.   Procedura
   Se prelevează o probă de cel puțin 200 grame.

               —

               Recipiente deschise
               Unul dintre capetele recipientului se scoate, după ce a fost curățat și uscat în prealabil pentru a preveni pătrunderea materiilor străine în recipient în timpul deschiderii. Conținutul se amestecă cu ajutorul unui agitator (a se vedea figura 3). Se trece lama peste marginile și fundul recipientului, pentru a se scoate orice urmă de produs. Conținutul se amestecă bine printr-o combinație de mișcări rotative și verticale, cu agitatorul înclinat diagonal, cu grijă, ca aerul să nu se încorporeze în probă. Se retrage agitatorul, iar laptele condensat aderent se transferă într-un recipient de 5 litri (a se vedea punctul 2.6) cu ajutorul unei spatule sau al unei linguri. Amestecarea și retragerea se repetă până se adună 2-3 litri de lapte condensat. Acesta se amestecă până când devine omogen și până când se ia o probă de cel puțin 200 grame.

               —

               Butoaie închise, cu dopuri la vârf sau lateral
               Din motivele descrise la punctul 3.2.1, prelevarea de probe prin orificiul lăsat de dop se poate efectua doar dacă laptele condensat este foarte fluid și dacă are o consistență uniformă. Conținutul se amestecă prin introducerea prin orificiu a unei sonde, iar după ce a fost explorat și agitat în cât mai multe direcții sonda se va retrage și se va pregăti o probă conform punctului 3.2.1. Alternativ, se poate transvaza conținutul într-un recipient corespunzător, astfel încât să se recupereze cât mai mult din butoi. După agitarea cu un agitator, proba se va colecta conform punctului 3.2.1.

         3.2.3.   Prelevarea de probe din produsele ambalate în recipiente mici destinate comercializării cu amănuntul
   Recipientul intact și închis poate constitui o probă. Se pot lua unul sau mai multe recipiente din același lot sau cu același număr de cod, astfel încât să poată constitui o probă de cel puțin 200 grame.
   3.3.   Conservarea, depozitarea și transportul probelor
   A se vedea punctele 5 și 6 din dispozițiile generale.
   III.   METODA 2: PRELEVAREA DE PROBE DIN TIPURILE DE LAPTE DESHIDRATAT CONSERVAT
   1.   Conținutul și domeniul de aplicare
   Această metodă descrie prelevarea de probe pentru analiza chimică a următoarelor tipuri de lapte:

               —

               lapte integral deshidratat sau lapte praf integral;

               —

               lapte degresat deshidratat sau laptele praf degresat;

               —

               lapte parțial degresat deshidratat sau lapte praf parțial degresat;

               —

               lapte deshidratat cu conținut ridicat de grăsimi sau lapte praf cu conținut ridicat de grăsimi.

         2.   Echipamente
   A se vedea punctul 2 din dispozițiile generale.
   2.1.   Sonde cu o dimensiune destul de mare pentru a atinge baza recipientului care conține produsul
   Sondele care sunt în conformitate cu descrierea cuprinsă în partea IV sunt cele potrivite acestei utilizări.
   2.2.   Lingură mare sau spatulă
   Cu lamă lată.
   2.3.   Recipientele cu probe
   A se vedea punctul 3 din dispozițiile generale.
   3.   Procedura
   3.1.   Generalități
   Produsul nu trebuie să absoarbă umiditatea atmosferică în timpul în care este depozitat în container sau în perioada anterioară prelevării de probe pentru analize. După prelevarea de probe, recipientul va fi bine închis.
   3.2.   Prelevarea de probe
   Se va preleva o probă de cel puțin 200 grame. Sonda curată și uscată se introduce în produs, dacă este nevoie cu recipientul înclinat sau așezat pe o parte. Sonda se introduce cu deschiderea în jos și se utilizează o rată de penetrare uniformă.
   În momentul în care sonda atinge baza recipientului, ea va fi rotită la 180°, scoasă din recipient, iar conținutul va fi turnat în recipientul de probă. Pentru formarea unei probe de cel puțin 200 grame, sunt necesare una sau mai multe sonde. Imediat după ce s-a terminat prelevarea de probe, recipientul de probe se închide.
   3.2.1.   Prelevarea de probe din produsele ambalate în recipiente mici destinate vânzării cu amănuntul

   Recipientul intact și închis poate constitui o probă. Se pot lua unul sau mai multe recipiente din același lot sau cu același număr de cod, astfel încât să poată constitui o probă de cel puțin 200 grame.

      Notă: În cazul produselor descrise cu denumirea „instant”, proba trebuie să fie constituită dintr-un pachet întreg nedeschis.
   3.3.   Conservarea, depozitarea și transportul probei
   A se vedea punctele 5 și 6 din dispozițiile generale.
   IV.   SONDELE PENTRU PRELEVAREA DE PROBE DIN LAPTELE PRAF CONSERVAT ÎN VRAC
   1.   Tipuri de sonde

               Tipul A

               :

               lungă

               Tipul B

               :

               scurtă

         (a se vedea figura 5)
   2.   Materiale
   Lama și tija vor fi confecționate din metal lustruit, de preferat din oțel inoxidabil.
   Cleștele de tip lung va fi de preferință confecționat din oțel inoxidabil.
   Sonda de tip scurt va fi prevăzută cu un clește detașabil din lemn sau plastic, dotat cu o tijă prinsă de lamă.
   3.   Construcția
   3.1.   Forma, materialul și finisarea sondei trebuie să permită curățarea ușoară.
   3.2.   Muchiile lamei de tip A trebuie să fie ascuțite, pentru a permite prelevarea probei prin răzuire.
   3.3.   Vârful lamei va fi suficient de ascuțit pentru a facilita prelevarea de probe.
   4.   Dimensiunile principale
   Sondele vor fi conforme cu dimensiunile menționate în tabelul de mai jos (cu o toleranță de 10 %):

               (Dimensiuni în milimetri)

               Tipul A
               lung

               Tipul B
               scurt

               Lungimea lamei

               800

               400

               Grosimea metalului lamei

               1-2

               1-2

               Diametrul intern al lamei la vârf

               18

               32

               Diametrul intern al lamei la mâner sau tijă

               22

               28

               Lățimea șanțului la vârf

               4

               20

               Lățimea șanțului la clește sau tijă

               14

               14

         5.   Notă privind utilizarea sondelor
   5.1.   Sondele pot fi introduse vertical, dacă există mai puține particule care plutesc liber. Sondele de tip A vor fi atunci complet umplute prin întoarcere și astfel pot fi retrase vertical. Sondele de tip B sunt deja umplute complet în timpul inserării, dar trebuie retrase în poziție oblică pentru a se evita pierderile de la partea inferioară.
   5.2.   În cazul în care sunt prezente particule care plutesc liber, se înclină recipientul, iar sondele sunt inserate aproape orizontal, cu șanțurile în jos, la retragere fiind orientate cu șanțul în sus.


title: Directiva 2014/95/UE a Parlamentului European și a Consiliului din 22 octombrie 2014 de modificare a Directivei 2013/34/UE în ceea ce privește prezentarea de informații nefinanciare și de informații privind diversitatea de către anumite întreprinderi și grupuri mari  Text cu relevanță pentru SEE

text:
               15.11.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               L 330/1

         DIRECTIVA 2014/95/UE A PARLAMENTULUI EUROPEAN ȘI A CONSILIULUI
   din 22 octombrie 2014
   de modificare a Directivei 2013/34/UE în ceea ce privește prezentarea de informații nefinanciare și de informații privind diversitatea de către anumite întreprinderi și grupuri mari
   (Text cu relevanță pentru SEE)
   PARLAMENTUL EUROPEAN ȘI CONSILIUL UNIUNII EUROPENE,
   având în vedere Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene, în special articolul 50 alineatul (1),
   având în vedere propunerea Comisiei Europene,
   după transmiterea proiectului de act legislativ către parlamentele naționale,
   având în vedere avizul Comitetului Economic și Social European (1),
   hotărând în conformitate cu procedura legislativă ordinară (2),
   întrucât:

               (1)

               În Comunicarea intitulată „Actul privind piața unică — Douăsprezece pârghii pentru stimularea creșterii și întărirea încrederii — «Împreună pentru o nouă creștere»”, adoptată la 13 aprilie 2011, Comisia a identificat necesitatea de a crește la un nivel înalt și comparabil în toate statele membre transparența informațiilor sociale și de mediu furnizate de întreprinderile din toate sectoarele. Această măsură este în deplină concordanță cu posibilitatea statelor membre de a solicita, după caz, noi îmbunătățiri în ceea ce privește transparența informațiilor nefinanciare ale întreprinderilor, ceea ce, prin natura sa, este un efort continuu.

               (2)

               Necesitatea de a îmbunătăți prezentarea de informații sociale și de mediu de către întreprinderi, prin prezentarea unei propuneri legislative în acest domeniu, a fost reiterată în Comunicarea Comisiei intitulată „O nouă strategie a UE (2011-2014) pentru responsabilitatea socială a întreprinderilor”, adoptată la 25 octombrie 2011.

               (3)

               În rezoluțiile sale din 6 februarie 2013 referitoare la „Responsabilitatea socială a întreprinderilor: un comportament responsabil și transparent al întreprinderilor și o creștere economică durabilă” și, respectiv, la „Responsabilitatea socială a întreprinderilor: promovarea intereselor societății și a unei căi spre o redresare economică sustenabilă și cuprinzătoare”, Parlamentul European a confirmat importanța dezvăluirii de către întreprinderi a informațiilor privind sustenabilitatea, cum ar fi factorii sociali și de mediu, cu scopul de a identifica riscurile legate de sustenabilitate și de a crește încrederea investitorilor și a consumatorilor. Prezentarea de informații nefinanciare este, într-adevăr, un element determinant pentru gestionarea tranziției către o economie sustenabilă la nivel mondial, care să combine profitabilitatea pe termen lung cu justiția socială și protecția mediului. În acest context, prezentarea de informații nefinanciare contribuie la măsurarea, monitorizarea și gestionarea performanțelor întreprinderilor și a impactului lor asupra societății. Astfel, Parlamentul European a invitat Comisia să prezinte o propunere legislativă privind prezentarea de informații nefinanciare de către întreprinderi, permițând un nivel ridicat de flexibilitate în acțiune, pentru a se ține seama de natura multidimensională a responsabilității sociale a întreprinderilor (RSI) și de diversitatea politicilor în materie de RSI aplicate de întreprinderi, asociate cu un nivel suficient de comparabilitate, pentru a satisface nevoile investitorilor și ale altor părți interesate, precum și nevoia de a le asigura consumatorilor un acces facil la informațiile privind impactul întreprinderilor asupra societății.

               (4)

               Coordonarea dispozițiilor de drept intern privind prezentarea de informații nefinanciare în ceea ce privește anumite întreprinderi mari prezintă importanță pentru interesele întreprinderilor, ale acționarilor și ale altor părți interesate. Coordonarea în aceste domenii este necesară deoarece majoritatea acestor întreprinderi își desfășoară activitatea în mai multe state membre.

               (5)

               De asemenea, este necesar să se stabilească anumite cerințe juridice minime în ceea ce privește amploarea informațiilor care ar trebui puse la dispoziția publicului și a autorităților de către întreprinderile din întreaga Uniune. Întreprinderile care intră sub incidența prezentei directive ar trebui să ofere o imagine de ansamblu echitabilă și cuprinzătoare a politicilor, rezultatelor și riscurilor lor.

               (6)

               În scopul de a spori consecvența și comparabilitatea informațiilor nefinanciare prezentate în întreaga Uniune, anumite întreprinderi mari ar trebui să întocmească o declarație nefinanciară care să conțină informații privind cel puțin aspectele de mediu, sociale și de personal, respectarea drepturilor omului, combaterea corupției și a dării de mită. O astfel de declarație ar trebui să includă o descriere a politicilor, a rezultatelor și a riscurilor legate de aceste aspecte și ar trebui să fie integrată în raportul de gestiune al întreprinderii în cauză. Declarația nefinanciară ar trebui să includă, de asemenea, informații privind politicile de diligență necesară aplicate de întreprindere, precum și, atunci când este relevant și proporțional, lanțurile de aprovizionare și de subcontractare ale acesteia, pentru a identifica, a preveni și a reduce impacturile negative existente și potențiale. Statele membre ar trebui să aibă posibilitatea de a scuti întreprinderile care fac obiectul prezentei directive de obligația de a întocmi o declarație nefinanciară în cazurile în care acestea prezintă un raport separat corespunzător aceluiași exercițiu financiar și cu un conținut care acoperă aceleași subiecte.

               (7)

               În cazul în care întreprinderile au obligația de a întocmi o declarație nefinanciară, declarația respectivă ar trebui să conțină, în ceea ce privește aspectele legate de mediu, detalii privind impactul actual și previzibil al operațiunilor întreprinderii asupra mediului și, după caz, asupra sănătății și a siguranței, utilizarea de energie regenerabilă și neregenerabilă, emisiile de gaze cu efect de seră, utilizarea apei și poluarea aerului. În ceea ce privește aspectele sociale și de personal, informațiile furnizate în declarație se pot referi la acțiunile întreprinse pentru a asigura egalitatea de gen, punerea în aplicare a convențiilor fundamentale ale Organizației Internaționale a Muncii, condițiile de muncă, dialogul social, respectarea dreptului lucrătorilor de a fi informați și consultați, respectarea drepturilor sindicale, sănătatea și siguranța la locul de muncă, dialogul cu comunitățile locale și/sau acțiunile întreprinse pentru a asigura protecția și dezvoltarea acestor comunități. În ceea ce privește drepturile omului, combaterea corupției și a dării de mită, declarația nefinanciară poate include informații privind prevenirea abuzurilor în materie de drepturile omului și/sau privind instrumentele instituite pentru combaterea corupției și a dării de mită.

               (8)

               Întreprinderile care fac obiectul prezentei directive ar trebui să ofere informații adecvate privind aspectele care ies în evidență ca implicând cea mai mare probabilitate de materializare a principalelor riscuri de impact important, precum și privind cele care s-au materializat deja. Importanța impactului ar trebui analizată în funcție de amploarea și gravitatea sa. Riscurile de impact negativ pot proveni din activitățile proprii ale întreprinderii sau pot fi legate de operațiunile ei și, atunci când este relevant și proporțional, de produsele, serviciile și relațiile ei de afaceri, inclusiv lanțurile ei de aprovizionare și subcontractare. Această informare nu ar trebui să conducă la obligații administrative suplimentare inutile în sarcina întreprinderilor mici și mijlocii.

               (9)

               Pentru furnizarea acestor informații, întreprinderile care fac obiectul prezentei directive pot recurge la cadrele naționale, la cadrele Uniunii, cum ar fi sistemul de management de mediu și audit (EMAS), sau la cadrele internaționale, precum Pactul mondial al întreprinderilor (Global Compact) al Organizației Națiunilor Unite (ONU), Principiile directoare privind afacerile și drepturile omului de punere în aplicare a cadrului „protecție, respect și remediere” al ONU, Orientările privind întreprinderile multinaționale ale Organizației pentru Cooperare și Dezvoltare Economică (OCDE), standardul ISO 26000 al Organizației Internaționale de Standardizare, Declarația tripartită de stabilire a principiilor privind întreprinderile multinaționale și politica socială a Organizației Internaționale a Muncii, Inițiativa de raportare globală sau alte cadre internaționale recunoscute.

               (10)

               Statele membre ar trebui să ia măsuri pentru crearea unor mecanisme adecvate și eficace care să garanteze prezentarea de informații nefinanciare de către întreprinderi în conformitate cu prezenta directivă. În acest sens, statele membre ar trebui să se asigure că există proceduri naționale eficace pentru a impune respectarea obligațiilor stabilite prin prezenta directivă, precum și că aceste proceduri sunt accesibile tuturor persoanelor fizice sau juridice care au un interes legitim, în conformitate cu dreptul național, ca dispozițiile prezentei directive să fie respectate.

               (11)

               Punctul 47 din documentul final al Conferinței Organizației Națiunilor Unite Rio+20, intitulat „Viitorul pe care ni-l dorim”, recunoaște importanța raportării de informații privind sustenabilitatea întreprinderilor și încurajează întreprinderile, după caz, să ia în considerare integrarea informațiilor privind sustenabilitatea în ciclul lor de raportare. De asemenea, încurajează industria, guvernele interesate și părțile interesate relevante, cu sprijinul sistemului Organizației Națiunilor Unite, după caz, să elaboreze modele pentru cele mai bune practici și să faciliteze acțiunile de integrare a informațiilor financiare și nefinanciare, ținând seama de experiențele din cadrele deja existente.

               (12)

               Accesul investitorilor la informațiile nefinanciare reprezintă un pas înainte către atingerea obiectivului de a dispune, până în 2020, de măsuri de piață și politice care să stimuleze investițiile de afaceri în eficiență, în conformitate cu Foaia de parcurs către o Europă eficientă din punct de vedere al utilizării resurselor.

               (13)

               Consiliul European, în concluziile sale din 24 și 25 martie 2011, a făcut apel la reducerea sarcinilor de reglementare în ansamblu, în special pentru întreprinderile mici și mijlocii (IMM-uri), atât la nivel european, cât și la nivel național, și a sugerat măsuri menite să crească productivitatea, în timp ce Strategia Europa 2020 pentru o creștere inteligentă, durabilă și favorabilă incluziunii urmărește să îmbunătățească mediul de afaceri pentru IMM-uri și să promoveze internaționalizarea acestora. Astfel, în conformitate cu principiul „a gândi mai întâi la scară mică”, noile cerințe de prezentare de informații ar trebui să se aplice numai anumitor întreprinderi și grupuri mari.

               (14)

               Domeniul de aplicare a acestor cerințe de prezentare de informații nefinanciare ar trebui să fie definit în raport cu numărul mediu de angajați, totalul bilanțului și cifra de afaceri netă. IMM-urile ar trebui să fie scutite de cerințe suplimentare, iar obligația de a prezenta o declarație nefinanciară ar trebui să se aplice numai întreprinderilor mari care sunt entități de interes public și entităților de interes public care sunt întreprinderi-mamă ale unui grup mare, cu un număr mediu de angajați de peste 500 în ambele cazuri, în cazul unui grup pe bază consolidată. Această dispoziție nu ar trebui să împiedice statele membre să solicite întreprinderilor și grupurilor, altele decât întreprinderile care fac obiectul prezentei directive, prezentarea de informații nefinanciare.

               (15)

               Multe dintre întreprinderile care intră în domeniul de aplicare a Directivei 2013/34/UE a Parlamentului European și a Consiliului (3) sunt membre ale unor grupuri de întreprinderi. Rapoartele consolidate de gestiune ar trebui să fie întocmite astfel încât informațiile privind aceste întreprinderi să poată fi transmise membrilor și părților terțe. Legislațiile naționale privind rapoartele de gestiune consolidate ar trebui, prin urmare, să fie coordonate pentru realizarea obiectivelor de comparabilitate și coerență a informațiilor pe care întreprinderile ar trebui să le publice în Uniune.

               (16)

               Auditorii statutari și firmele de audit ar trebui să verifice doar dacă s-a pus la dispoziție declarația nefinanciară sau raportul separat. În plus, statele membre ar trebui să aibă posibilitatea de a prevedea obligația ca informațiile cuprinse în declarația nefinanciară sau în raportul separat să fie verificate de un prestator independent de servicii de asigurare.

               (17)

               Pentru a facilita prezentarea de informații nefinanciare de către întreprinderi, Comisia ar trebui să elaboreze orientări fără caracter obligatoriu, inclusiv indicatori-cheie generali și sectoriali de performanță nefinanciară. Comisia ar trebui să țină seama de cele mai bune practici, de evoluțiile internaționale și de rezultatele unor inițiative conexe la nivel european. Comisia ar trebui să organizeze consultări adecvate, inclusiv cu părțile interesate relevante. În ceea ce privește aspectele de mediu, Comisia ar trebui să vizeze cel puțin utilizarea terenurilor, utilizarea apei, emisiile de gaze cu efect de seră și utilizarea materialelor.

               (18)

               Diversitatea competențelor și a punctelor de vedere ale membrilor organelor administrative, de conducere și de supraveghere ale întreprinderilor facilitează o bună înțelegere a organizării și a afacerilor întreprinderii în cauză. Aceasta permite, de exemplu, ca membrii acestor organe să critice în mod constructiv deciziile de management și să fie mai deschiși către idei inovatoare, combătând problema similarității punctelor de vedere, fenomen cunoscut sub numele de „gândire de grup”. Astfel, aceasta contribuie la o supraveghere eficace a managementului și la o guvernanță de succes a întreprinderii. Prin urmare, este importantă îmbunătățirea transparenței în ceea ce privește politica de diversitate aplicată. Astfel, piața ar fi informată cu privire la practicile de guvernanță corporativă și, prin urmare, s-ar pune presiune indirectă asupra întreprinderilor pentru alegerea unui personal de conducere mai diversificat.

               (19)

               Obligația de a prezenta politicile de diversitate în raport cu organele administrative, de conducere și de supraveghere în ceea ce privește aspecte ca, de exemplu, vârsta, genul sau educația și experiența profesională ar trebui să se aplice numai anumitor întreprinderi mari. Prezentarea politicii de diversitate ar trebui să facă parte din declarația de guvernanță corporativă prevăzută la articolul 20 din Directiva 2013/34/UE. Dacă nu se aplică o politică de diversitate, nu ar trebui să existe nicio obligație de a pune în aplicare o astfel de politică, însă declarația de guvernanță corporativă ar trebui să includă o explicație clară a motivelor în acest sens.

               (20)

               S-a luat act de inițiativele de la nivelul Uniunii, inclusiv raportarea pentru fiecare țară în parte cu privire la mai multe sectoare, precum și de trimiterile făcute la 22 mai 2013 și la 19 și 20 decembrie 2013 de Consiliul European, în concluziile sale, la raportarea pentru fiecare țară în parte realizată de societățile și grupurile mari, de dispozițiile similare ale Directivei 2013/36/UE a Parlamentului European și a Consiliului (4) și de eforturile depuse la nivel internațional pentru a îmbunătăți transparența în raportarea financiară. În contextul G8 și G20, OCDE a fost invitată să elaboreze un model standardizat de raportare pentru ca întreprinderile multinaționale să poată raporta autorităților fiscale în ce țări înregistrează profit și în ce țări plătesc impozit, în întreaga lume. Astfel de evoluții vin în completarea propunerilor din prezenta directivă ca măsuri adecvate în raport cu obiectivele urmărite.

               (21)

               Deoarece obiectivul prezentei directive, și anume sporirea relevanței, coerenței și comparabilității informațiilor prezentate de către anumite întreprinderi și grupuri mari din întreaga Uniune, nu poate fi realizat în mod satisfăcător de către statele membre și, având în vedere efectul pe care îl produce, poate fi realizat mai bine la nivelul Uniunii, aceasta poate adopta măsuri în conformitate cu principiul subsidiarității, astfel cum este definit la articolul 5 din Tratatul privind Uniunea Europeană. În conformitate cu principiul proporționalității, astfel cum este enunțat la articolul menționat, prezenta directivă nu depășește ceea ce este necesar pentru atingerea obiectivului menționat.

               (22)

               Prezenta directivă respectă drepturile fundamentale și se conformează principiilor recunoscute, în special, de Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene, inclusiv libertatea de a desfășura o activitate comercială, respectarea vieții private și protecția datelor cu caracter personal. Prezenta directivă trebuie să fie pusă în aplicare în conformitate cu drepturile și principiile respective.

               (23)

               Prin urmare, Directiva 2013/34/UE ar trebui modificată în consecință,

         ADOPTĂ PREZENTA DIRECTIVĂ:
   Articolul 1
   Modificări ale Directivei 2013/34/UE
   Directiva 2013/34/UE se modifică după cum urmează:

               1.

               Se introduce următorul articol:
               „Articolul 19a
               Declarația nefinanciară
               (1)   Întreprinderile mari care sunt entități de interes public și care, la data bilanțului, depășesc criteriul de a avea un număr mediu de 500 de angajați în cursul exercițiului financiar includ în raportul de gestiune o declarație nefinanciară care conține, în măsura în care acestea sunt necesare pentru înțelegerea dezvoltării, performanței și poziției întreprinderii și a impactului activității sale, informații privind cel puțin aspectele de mediu, sociale și de personal, respectarea drepturilor omului și combaterea corupției și a dării de mită, inclusiv:

                           (a)

                           o descriere succintă a modelului de afaceri al întreprinderii;

                           (b)

                           o descriere a politicilor adoptate de întreprindere în legătură cu aceste aspecte, inclusiv a procedurilor de diligență necesară aplicate;

                           (c)

                           rezultatele politicilor respective;

                           (d)

                           principalele riscuri legate de aceste aspecte care decurg din operațiunile întreprinderii, inclusiv, atunci când este relevant și proporțional, relațiile sale de afaceri, produsele sau serviciile sale care ar putea avea un impact negativ asupra domeniilor respective și modul în care întreprinderea gestionează riscurile respective;

                           (e)

                           indicatori-cheie de performanță nefinanciară relevanți pentru activitatea specifică a întreprinderii.

                     Dacă întreprinderea nu pune în aplicare politici în ceea ce privește unul sau mai multe dintre aceste aspecte, declarația nefinanciară oferă o explicație clară și motivată cu privire la această opțiune.
               De asemenea, declarația nefinanciară menționată la primul paragraf conține, după caz, trimiteri și explicații suplimentare privind sumele raportate în situațiile financiare anuale.
               Statele membre pot permite ca informațiile referitoare la evoluțiile iminente sau aspectele în curs de negociere să fie omise în cazuri excepționale în care, potrivit avizului justificat în mod corespunzător al membrilor organelor administrative, de conducere și de supraveghere, care acționează în limitele competențelor conferite de dreptul intern și poartă o răspundere colectivă pentru avizul respectiv, prezentarea acestor informații ar aduce prejudicii grave poziției comerciale a întreprinderii, cu condiția ca aceste omisiuni să nu împiedice o înțelegere corectă și echilibrată a dezvoltării, performanței și poziției întreprinderii și a impactului activității sale.
               La solicitarea prezentării informațiilor menționate la primul paragraf, statele membre prevăd că întreprinderile se pot baza pe cadrele naționale, ale Uniunii sau internaționale, în acest caz întreprinderile specificând cadrele pe care s-au bazat.
               (2)   Se consideră că întreprinderile care îndeplinesc obligația prevăzută la alineatul (1) și-au îndeplinit obligația legată de analiza informațiilor nefinanciare prevăzută la articolul 19 alineatul (1) al treilea paragraf.
               (3)   O întreprindere care este filială este scutită de obligația prevăzută la alineatul (1) dacă întreprinderea respectivă și filialele sale sunt incluse în raportul de gestiune consolidat sau în raportul separat al unei alte întreprinderi, întocmite în conformitate cu articolul 29 și cu prezentul articol.
               (4)   Dacă o întreprindere întocmește un raport separat corespunzător aceluiași exercițiu financiar, indiferent dacă acest raport se bazează sau nu pe cadrele naționale, ale Uniunii sau internaționale, care cuprinde informațiile din declarația nefinanciară prevăzute la alineatul (1), statele membre pot scuti întreprinderea respectivă de obligația de a întocmi declarația nefinanciară prevăzută la alineatul (1), cu condiția ca acest raport separat:

                           (a)

                           să fie publicat împreună cu raportul de gestiune, în conformitate cu articolul 30; sau

                           (b)

                           să fie pus la dispoziția publicului într-un termen rezonabil care să nu depășească șase luni de la data bilanțului, pe site-ul întreprinderii, și să fie menționat în raportul de gestiune.

                     Alineatul (2) se aplică mutatis mutandis întreprinderilor care elaborează un raport separat, astfel cum se prevede în primul paragraf al prezentului alineat.
               (5)   Statele membre se asigură că auditorul statutar sau firma de audit statutar verifică dacă s-a furnizat declarația nefinanciară menționată la alineatul (1) sau raportul separat menționat la alineatul (4).
               (6)   Statele membre pot impune ca informațiile din declarația nefinanciară menționate la alineatul (1) sau din raportul separat menționat la alineatul (4) să fie verificate de un prestator independent de servicii de asigurare.”

               2.

               Articolul 20 se modifică după cum urmează:

                           (a)

                           la alineatul (1) se adaugă următoarea literă:

                                       „(g)

                                       o descriere a politicii de diversitate aplicate în ceea ce privește organele administrative, de conducere și de supraveghere ale întreprinderii referitor la aspecte cum ar fi, de exemplu, vârsta, genul sau educația și experiența profesională, obiectivele acestei politici de diversitate, modul în care a fost pusă în aplicare și rezultatele în perioada de raportare. Dacă nu se aplică o astfel de politică, declarația conține o explicație în acest sens.”

                                 ;

                           (b)

                           alineatul (3) se înlocuiește cu următorul text:
                           „(3)   Auditorul statutar sau firma de audit își exprimă, în conformitate cu articolul 34 alineatul (1) al doilea paragraf, un aviz referitor la informațiile pregătite în temeiul alineatului (1) literele (c) și (d) de la prezentul articol și verifică dacă au fost prezentate informațiile menționate la alineatul (1) literele (a), (b), (e), (f) și (g) de la prezentul articol.”;

                           (c)

                           alineatul (4) se înlocuiește cu următorul text:
                           „(4)   Statele membre pot excepta întreprinderile menționate la alineatul (1) care au emis numai alte titluri decât acțiuni admise la tranzacționare pe o piață reglementată, în sensul articolului 4 alineatul (1) punctul 14 din Directiva 2004/39/CE, de la aplicarea dispozițiilor alineatului (1) literele (a), (b), (e), (f) și (g) de la prezentul articol, cu excepția cazului în care aceste întreprinderi au emis acțiuni care sunt tranzacționate în cadrul unui sistem multilateral de tranzacționare, în sensul articolului 4 alineatul (1) punctul 15 din Directiva 2004/39/CE.”;

                           (d)

                           se adaugă următorul alineat:
                           „(5)   Fără a se aduce atingere articolului 40, alineatul (1) litera (g) nu se aplică întreprinderilor mici și mijlocii.”

               3.

               Se introduce următorul articol:
               „Articolul 29a
               Declarația nefinanciară consolidată
               (1)   Entitățile de interes public care sunt întreprinderi-mamă ale unui grup mare care, la data bilanțului pe o bază consolidată, depășesc criteriul de a avea un număr mediu de 500 angajați în cursul exercițiului financiar, includ în raportul de gestiune consolidat o declarație nefinanciară consolidată care conține, în măsura în care acestea sunt necesare pentru înțelegerea dezvoltării, performanței și poziției grupului și a impactului activității sale, informații privind cel puțin aspectele de mediu, sociale și de personal, respectarea drepturilor omului, combaterea corupției și a dării de mită, inclusiv:

                           (a)

                           o descriere succintă a modelului de afaceri al grupului;

                           (b)

                           o descriere a politicilor adoptate de grup în legătură cu aceste aspecte, inclusiv a procedurilor de diligență necesară aplicate;

                           (c)

                           rezultatele politicilor respective;

                           (d)

                           principalele riscuri legate de aceste aspecte care decurg din operațiunile grupului, inclusiv, atunci când este relevant și proporțional, relațiile de afaceri, produsele sau serviciile sale care ar putea avea un impact negativ asupra domeniilor respective și modul în care grupul gestionează riscurile respective;

                           (e)

                           indicatori-cheie de performanță nefinanciară relevanți pentru activitatea specifică a întreprinderii.

                     Dacă grupul nu pune în aplicare politici în ceea ce privește unul sau mai multe dintre aceste aspecte, declarația nefinanciară consolidată oferă o explicație clară și motivată în acest sens.
               De asemenea, declarația nefinanciară consolidată menționată la primul paragraf conține, după caz, trimiteri și explicații suplimentare privind sumele raportate în situațiile financiare consolidate.
               Statele membre pot permite ca informațiile referitoare la evoluțiile iminente sau aspectele în curs de negociere să fie omise în cazuri excepționale în care, potrivit avizului justificat în mod corespunzător al membrilor organelor administrative, de conducere și de supraveghere, care acționează în limitele competențelor conferite de dreptul intern și poartă o răspundere colectivă pentru avizul respectiv, prezentarea acestor informații ar aduce prejudicii grave poziției comerciale a grupului, cu condiția ca aceste omisiuni să nu împiedice o înțelegere corectă și echilibrată a dezvoltării, performanței și poziției grupului și a impactului activității sale.
               La solicitarea prezentării informațiilor menționate la primul paragraf, statele membre prevăd că întreprinderea-mamă se poate baza pe cadrele naționale, ale Uniunii sau internaționale, în acest caz întreprinderea-mamă precizând cadrele pe care s-a bazat.
               (2)   Se consideră că o întreprindere-mamă care îndeplinește obligația prevăzută la alineatul (1) a respectat obligația legată de analiza informațiilor nefinanciare prevăzută la articolul 19 alineatul (1) al treilea paragraf și la articolul 29.
               (3)   O întreprindere-mamă care este de asemenea filială este scutită de obligația prevăzută la alineatul (1) dacă întreprinderea-mamă scutită respectivă și filialele sale sunt incluse în raportul de gestiune consolidat sau în raportul separat al unei alte întreprinderi întocmit în conformitate cu articolul 29 și cu prezentul articol.
               (4)   Dacă o întreprindere-mamă întocmește un raport separat corespunzător aceluiași exercițiu financiar, care se referă la întregul grup, indiferent dacă acest raport se bazează sau nu pe cadrele naționale, ale Uniunii sau internaționale, care cuprinde informațiile cerute pentru declarația nefinanciară consolidată astfel cum se prevede la alineatul (1), statele membre pot scuti întreprinderea-mamă respectivă de obligația de a întocmi declarația nefinanciară consolidată prevăzută la alineatul (1), cu condiția ca acest raport separat:

                           (a)

                           să fie publicat împreună cu raportul consolidat de gestiune, în conformitate cu articolul 30; sau

                           (b)

                           să fie pus la dispoziția publicului într-un termen rezonabil care nu depășește șase luni de la data bilanțului, pe site-ul întreprinderii-mamă, și să fie menționat în raportul consolidat de gestiune.

                     Alineatul (2) se aplică mutatis mutandis întreprinderilor-mamă care elaborează un raport separat, astfel cum se prevede în primul paragraf al prezentului alineat.
               (5)   Statele membre se asigură că auditorul statutar sau firma de audit verifică dacă s-a furnizat declarația nefinanciară consolidată menționată la alineatul (1) sau raportul separat menționat la alineatul (4).
               (6)   Statele membre pot impune ca informațiile din declarația nefinanciară consolidată menționate la alineatul (1) sau din raportul separat menționat la alineatul (4) să fie verificate de un prestator independent de servicii de asigurare.”

               4.

               La articolul 33, alineatul (1) se înlocuiește cu următorul text:
               „(1)   Statele membre se asigură că membrii organelor de administrație, de conducere și de supraveghere ale unei întreprinderi, care acționează în limitele competențelor conferite de dreptul intern, au responsabilitatea colectivă de a se asigura că:

                           (a)

                           situațiile financiare anuale, raportul de gestiune, declarația de guvernanță corporativă, în cazurile în care sunt prezentate separat, și raportul menționat la articolul 19a alineatul (4); și

                           (b)

                           situațiile financiare consolidate, rapoartele consolidate de gestiune, declarația de guvernanță corporativă consolidată, în cazurile în care sunt prezentate separat, și raportul menționat la articolul 29a alineatul (4)

                     sunt întocmite și se publică în conformitate cu cerințele prezentei directive și, atunci când este cazul, cu standardele internaționale de contabilitate adoptate în conformitate cu Regulamentul (CE) nr. 1606/2002.”

               5.

               La articolul 34 se adaugă următorul alineat:
               „(3)   Prezentul articol nu se aplică în cazul declarației nefinanciare menționate la articolul 19a alineatul (1) și al declarației nefinanciare consolidate menționate la articolul 29a alineatul (1) sau al rapoartelor separate menționate la articolul 19a alineatul (4) și la articolul 29a alineatul (4).”

               6.

               La articolul 48, înainte de ultimul paragraf se introduce paragraful următor:
               „Raportul analizează, de asemenea, luând în considerare evoluțiile din cadrul OCDE și rezultatele inițiativelor europene conexe, posibilitatea de a se introduce o obligație pentru întreprinderile mari de a întocmi anual un raport defalcat pe țări, pentru fiecare stat membru și țară terță în care își desfășoară activitatea, care să conțină cel puțin informații privind profitul obținut, impozitul pe profit plătit și subvențiile publice primite.”

         Articolul 2
   Orientări în materie de raportare
   Comisia elaborează orientări fără caracter obligatoriu privind metodologia de raportare a informațiilor nefinanciare, inclusiv indicatori-cheie de performanță nefinanciară, generali și sectoriali, pentru a facilita prezentarea relevantă, utilă și comparabilă de informații nefinanciare de către întreprinderi. În acest sens, Comisia consultă părțile interesate relevante.
   Comisia publică orientările până la 6 decembrie 2016.
   Articolul 3
   Revizuire
   Comisia prezintă Parlamentului European și Consiliului un raport cu privire la punerea în aplicare a prezentei directive care conține, printre alte aspecte, domeniul său de aplicare, îndeosebi în ceea ce privește întreprinderile mari nelistate, eficacitatea sa și nivelul orientărilor și al metodelor puse la dispoziție. Raportul se publică până la 6 decembrie 2018 și este însoțit, după caz, de propuneri legislative.
   Articolul 4
   Transpunere
   (1)   Statele membre asigură intrarea în vigoare a actelor cu putere de lege și a actelor administrative necesare pentru a se conforma prezentei directive până la 6 decembrie 2016. Statele membre informează de îndată Comisia cu privire la aceasta.
   Statele membre prevăd ca dispozițiile menționate la primul paragraf să se aplice tuturor întreprinderilor care intră în domeniul de aplicare al articolului 1 pentru exercițiul financiar care începe la 1 ianuarie 2017 sau în cursul anului calendaristic 2017.
   Atunci când statele membre adoptă aceste acte, ele cuprind o trimitere la prezenta directivă sau sunt însoțite de o asemenea trimitere la data publicării lor oficiale. Statele membre stabilesc modalitatea de efectuare a acestei trimiteri.
   (2)   Statele membre transmit Comisiei textul principalelor dispoziții de drept intern pe care le adoptă în domeniul reglementat de prezenta directivă.
   Articolul 5
   Intrarea în vigoare
   Prezenta directivă intră în vigoare în a douăzecea zi de la data publicării în Jurnalul Oficial al Uniunii Europene.
   Articolul 6
   Destinatari
   Prezenta directivă se adresează statelor membre.

      Adoptată la Strasbourg, 22 decembrie 2014.

            Pentru Parlamentul European

            Președintele

         M. SCHULZ

            Pentru Consiliu

            Președintele

         B. DELLA VEDOVA

      (1)  JO C 327, 12.11.2013, p. 47.

      (2)  Poziția Parlamentului European din 15 aprilie 2014 (nepublicată încă în Jurnalul Oficial) și Decizia Consiliului din 29 septembrie 2014.

      (3)  Directiva 2013/34/UE a Parlamentului European și a Consiliului din 26 iunie 2013 privind situațiile financiare anuale, situațiile financiare consolidate și rapoartele conexe ale anumitor tipuri de întreprinderi, de modificare a Directivei 2006/43/CE a Parlamentului European și a Consiliului și de abrogare a Directivelor 78/660/CEE și 83/349/CEE ale Consiliului (JO L 182, 29.6.2013, p. 19).

      (4)  Directiva 2013/36/UE a Parlamentului European și a Consiliului din 26 iunie 2013 cu privire la accesul la activitatea instituțiilor de credit și supravegherea prudențială a instituțiilor de credit și a firmelor de investiții, de modificare a Directivei 2002/87/CE și de abrogare a Directivelor 2006/48/CE și 2006/49/CE (JO L 176, 27.6.2013, p. 338).