title: Directiva 2009/84/CE a Comisiei din 28 iulie 2009 de modificare a Directivei 98/8/CE a Parlamentului European și a Consiliului în ceea ce privește includerea fluorurii de sulfuril ca substanță activă în anexa I la directivă (Text cu relevanță pentru SEE)

text:
               29.7.2009

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               L 197/67

      DIRECTIVA 2009/84/CE A COMISIEI

   din 28 iulie 2009
   de modificare a Directivei 98/8/CE a Parlamentului European și a Consiliului în ceea ce privește includerea fluorurii de sulfuril ca substanță activă în anexa I la directivă
   (Text cu relevanță pentru SEE)
   COMISIA COMUNITĂȚILOR EUROPENE,
   având în vedere Tratatul de instituire a Comunității Europene,
   având în vedere Directiva 98/8/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 16 februarie 1998 privind comercializarea produselor biodestructive (1), în special articolul 16 alineatul (2) paragraful al doilea,
   întrucât:

               (1)

               Regulamentul (CE) nr. 1451/2007 al Comisiei din 4 decembrie 2007 privind a doua etapă a programului de lucru de 10 ani prevăzut la articolul 16 alineatul (2) din Directiva 98/8/CE a Parlamentului European și a Consiliului privind introducerea pe piață a produselor biocide (2) stabilește o listă a substanțelor active care urmează a fi evaluate în vederea unei posibile includeri în anexa I, IA sau IB la Directiva 98/8/CE. Lista respectivă include fluorura de sulfuril.

               (2)

               Directiva 2006/140/CE a Comisiei (3) a inclus fluorura de sulfuril ca substanță activă în anexa I la Directiva 98/8/CE în vederea utilizării pentru tipul de produs 8, produse de conservare a lemnului, astfel cum este definit în anexa V la Directiva 98/8/CE.

               (3)

               În temeiul Regulamentului (CE) nr. 1451/2007, fluorura de sulfuril a fost evaluată în conformitate cu articolul 11 alineatul (2) din Directiva 98/8/CE în vederea utilizării pentru tipul de produs 18, insecticide, astfel cum este definit în anexa V la această directivă.

               (4)

               Suedia a fost desemnată stat membru raportor și a prezentat Comisiei, la 19 iunie 2007, raportul autorității competente, însoțit de o recomandare, în conformitate cu articolul 14 alineatele (4) și (6) din Regulamentul (CE) nr. 1451/2007.

               (5)

               Raportul autorității competente a fost examinat de statele membre și de Comisie. În conformitate cu articolul 15 alineatul (4) din Regulamentul (CE) nr. 1451/2007, concluziile acestei examinări au fost încorporate într-un raport de evaluare al Comitetului permanent pentru produse biocide din 20 februarie 2009.

               (6)

               Din analizele efectuate reiese că ar fi posibil ca produsele biocide folosite ca insecticide și care conțin fluorură de sulfuril să satisfacă cerințele prevăzute la articolul 5 din Directiva 98/8/CE. Prin urmare, este necesar să se includă fluorura de sulfuril în anexa I, pentru a garanta că autorizațiile emise de statele membre pentru produsele biocide folosite ca produse pentru conservarea lemnului și care conțin fluorură de sulfuril pot fi acordate, modificate sau anulate în toate statele membre în conformitate cu articolul 16 alineatul (3) din Directiva 98/8/CE.

               (7)

               În baza constatărilor din raportul de evaluare, este necesar să se solicite ca produsele care conțin fluorură de sulfuril și sunt folosite ca insecticide să fie autorizate numai pentru utilizări profesioniste calificate, în conformitate cu dispozițiile de la articolul 10 alineatul (2) punctul (i) litera (e) din Directiva 98/8/CE, iar măsurile specifice de atenuare a riscurilor să fie aplicate la nivelul autorizării unor astfel de produse, pentru a garanta siguranța operatorilor și martorilor.

               (8)

               Pe lângă aceasta, este de dorit să se solicite monitorizarea continuă a fluorurii de sulfuril în aerul troposferic îndepărtat și să se solicite comunicarea periodică a rezultatelor acestei monitorizări către Comisie.

               (9)

               Este important ca dispozițiile prezentei directive să fie aplicate simultan în toate statele membre în vederea asigurării unui tratament egal pe piață al produselor biocide care conțin substanța activă fluorură de sulfuril, precum și în vederea facilitării funcționării corespunzătoare a pieței produselor biocide în general.

               (10)

               Este necesar să se prevadă un interval de timp rezonabil înainte de includerea unei substanțe active în anexa I, pentru a permite statelor membre și părților interesate să se pregătească pentru a îndeplini noile cerințe și pentru a permite solicitanților care au întocmit un dosar să beneficieze în întregime de perioada de 10 ani de protecție a datelor, care, în conformitate cu articolul 12 alineatul (1) litera (c) punctul (ii) din Directiva 98/8/CE, începe de la data includerii.

               (11)

               După includere, este necesar să se acorde statelor membre un interval de timp rezonabil pentru a pune în aplicare articolul 16 alineatul (3) din Directiva 98/8/CE și, în special, pentru a acorda, modifica sau anula autorizațiile pentru produsele biocide incluse la tipul de produs 18, care conțin fluorură de sulfuril, pentru a se asigura că acestea respectă dispozițiile Directivei 98/8/CE.

               (12)

               Prin urmare, Directiva 98/8/CE ar trebui modificată în consecință.

               (13)

               Măsurile prevăzute de prezenta directivă sunt conforme cu avizul Comitetului permanent pentru produse biocide,

         ADOPTĂ PREZENTA DIRECTIVĂ:
   Articolul 1
   Anexa I la Directiva 98/8/CE se modifică în conformitate cu anexa la prezenta directivă.
   Articolul 2
   (1)   Statele membre adoptă și publică, până la 30 iunie 2010 cel târziu, actele cu putere de lege, regulamentele și actele administrative necesare pentru a se conforma prezentei directive.
   Statele membre aplică aceste dispoziții începând cu 1 iulie 2011.
   Atunci când statele membre adoptă actele menționate, acestea conțin o trimitere la prezenta directivă sau sunt însoțite de o asemenea trimitere la data publicării lor oficiale. Statele membre stabilesc modalitatea de efectuare a acestei trimiteri.
   (2)   Comisiei îi sunt comunicate de către statele membre textele principalelor dispoziții de drept intern pe care acestea le adoptă în domeniul reglementat de prezenta directivă.
   Articolul 3
   Prezenta directivă intră în vigoare în a douăzecea zi de la data publicării în Jurnalul Oficial al Uniunii Europene.
   Articolul 4
   Prezenta directivă se adresează statelor membre.

      Adoptată la Bruxelles, 28 iulie 2009.

            Pentru Comisie

         Stavros DIMAS

            Membru al Comisiei

      (1)  JO L 123, 24.4.1998, p. 1.

      (2)  JO L 325, 11.12.2007, p. 3.

      (3)  JO L 414, 30.12.2006, p. 78.

      ANEXĂ
      La intrarea „Nr. 1” din anexa I la Directiva 98/8/CE se introduc următoarele:

                     Nr.

                     Denumire comună

                     Denumire IUPAC
                     Numere de identificare

                     Puritatea minimă a substanței active din produsul biocid introdus pe piață

                     Data includerii

                     Termen limită pentru punerea în conformitate cu articolul 16 alineatul (3)
                     [exceptând produsele care conțin mai mult de o substanță activă, pentru care termenul limită de punere în conformitate cu articolul 16 alineatul (3) este cel prevăzut de ultima decizie de includere cu privire la substanțele active ale acestor produse]

                     Data expirării includerii

                     Tip de produs

                     Dispoziții specifice (1)

                     „994 g/kg

                     1 iulie 2011

                     30 iunie 2013

                     30 iunie 2021

                     18

                     Statele membre garantează că autorizările respectă următoarele condiții:

                                 1.

                                 Produsele vor fi comercializate și folosite numai de către profesioniști calificați în acest sens.

                                 2.

                                 Trebuie să se ia măsuri corespunzătoare pentru a-i proteja pe fumigatori și pe martori în timpul fumizării sau ventilării clădirilor tratate sau a altor spații închise.

                                 3.

                                 Etichetele sau fișele tehnice ale produselor trebuie să indice, înainte de fumizarea oricărui spațiu închis, faptul că toate alimentele trebuie să fie îndepărtate.

                                 4.

                                 Concentrațiile fluorurii de sulfuril în aerul troposferic îndepărtat trebuie să fie monitorizate.

                                 5.

                                 Statele membre trebuie să asigure și că rapoartele de monitorizare menționate la punctul 4 sunt prezentate Comisiei direct de către deținătorii autorizațiilor la fiecare cinci ani, începând, cel mai târziu, la cinci ani de la autorizare. Limita de detecție pentru analize trebuie să fie cel puțin 0,5 ppt (echivalentul a 2,1 ng fluorură de sulfuril/m3 de aer troposferic).”

         (1)  Pentru punerea în aplicare a principiilor comune din anexa VI, conținutul și concluziile rapoartelor de evaluare sunt disponibile pe site-ul web al Comisiei: http://ec.europa.eu/comm/environment/biocides/index.htm


title: Directiva Consiliului din 4 iunie 1974 de stabilire a normelor de aplicare privind măsurile tranzitorii din domeniul activităților de comerț și de distribuție a produselor toxice și activităților de utilizare profesională a acestor produse, inclusiv activitățile de intermediari

text:
               06/Volumul 01

               RO

               Jurnalul Ofícial al Uniunii Europene

               34

         31974L0556

               L 307/1

               JURNALUL OFÍCIAL AL UNIUNII EUROPENE

      DIRECTIVA CONSILIULUI

   din 4 iunie 1974
   de stabilire a normelor de aplicare privind măsurile tranzitorii din domeniul activităților de comerț și de distribuție a produselor toxice și activităților de utilizare profesională a acestor produse, inclusiv activitățile de intermediari
   (74/556/CEE)
   CONSILIUL COMUNITĂȚILOR EUROPENE,
   având în vedere Tratatul de instituire a Comunității Economice Europene, în special articolul 49, articolul 54 alineatul (2), articolul 57, articolul 63 alineatul (2) și articolele 66 și 235,
   având în vedere Programul general pentru eliminarea restricțiilor privind libertatea de stabilire (1), în special titlul V al doilea și al treilea paragraf,
   având în vedere Programul general pentru eliminarea restricțiilor privind libertatea de a presta servicii (2), în special titlul VI al doilea și al treilea paragraf,
   având în vedere propunerea Comisiei,
   având în vedere avizul Adunării (3),
   având în vedere avizul Comitetului Economic și Social (4),
   întrucât Programele generale prevăd, în afara eliminării restricțiilor, necesitatea de a analiza dacă această eliminare trebuie precedată, însoțită sau urmată de recunoașterea reciprocă a diplomelor, certificatelor și a altor titluri oficiale de calificare, precum și de coordonarea actelor cu putere de lege și a actelor administrative privind inițierea și exercitarea activităților în cauză și dacă, în cazul în care este necesar, trebuie adoptate măsuri tranzitorii, în așteptarea acestei recunoașteri sau coordonări; întrucât, în plus, anumite directive ale Consiliului privind realizarea libertății de stabilire și a libertății de a presta servicii, care prevăd adoptarea unor directive privind recunoașterea reciprocă, se vor adopta în domeniul activităților de comerț și de distribuție a produselor toxice și activităților de utilizare profesională a acestor produse;
   întrucât, Directiva 64/427/CEE a Consiliului din 7 iulie 1964 de stabilire a normelor de aplicare privind măsurile tranzitorii din domeniul activităților independente de prelucrare care intră sub incidența claselor 23-40 ISIC (industrie și artizanat) (5) și Directiva 68/336/CEE a Consiliului din 15 octombrie 1968 de stabilire a normelor de aplicare privind măsurile tranzitorii din domeniul activităților independente din domeniul industriilor alimentare și al fabricării băuturilor (clasele 20 și 21 ISIC) (6), în special, nu exclud utilizarea produselor toxice în exercitarea activităților prevăzute de acestea; întrucât măsurile tranzitorii prevăzute de aceste directive sunt valabile, în consecință, și în ceea ce privește această utilizare în cazul în care exercitarea acestor activități presupune acest lucru;
   întrucât, pentru activitățile de comerț și de distribuție a produselor toxice și activitățile de utilizare profesională a acestor produse, inclusiv activitățile de intermediari, anumite state membre impun uneori persoanelor implicate în vreuna dintre aceste activități să dețină anumite capacități confirmate prin titluri oficiale de calificare sau diplome, în timp ce alte state membre nu impun nici o condiție specială, supunând numai manipularea sau conservarea produselor toxice unor anumite condiții speciale; întrucât, în consecință, nu este posibilă realizarea unei coordonări prevăzute în același timp cu eliminarea discriminărilor; întrucât această coordonare trebuie să intervină ulterior;
   întrucât, în lipsa acestei coordonări imediate, este indicată, cu toate acestea, facilitarea realizării libertății de stabilire și a libertății de a presta servicii pentru activitățile în cauză, prin adoptarea unor măsuri tranzitorii cum sunt cele prevăzute de Programele generale, în scopul de a evita, în special, o dificultate excepțională pentru resortisanții statelor membre în care inițierea acestei activități nu este supusă nici unei condiții;
   întrucât, pentru evitarea unor astfel de dificultăți, principalul obiect al măsurilor tranzitorii trebuie să fie acela de a permite, drept o condiție suficientă pentru inițierea activităților în cauză în statele membre gazdă care au o reglementare a acestor activități, exercitarea efectivă a activității într-un stat membru al Comunității, altul decât statul membru gazdă pe o perioadă rezonabilă și destul de apropiată în timp, în scopul garantării că persoana în cauză deține cunoștințe profesionale echivalente cu cele impuse resortisanților, ținând seama de acțiunea periculoasă pe care o pot exercita produsele toxice asupra sănătății omului, speciilor animale și vegetale, direct sau indirect, prin intermediul mediului înconjurător;
   întrucât, având în vedere diferențele de caracteristici ale produselor toxice și diferența gradului de toxicitate al acestor produse pentru sănătatea omului, a speciilor animale și vegetale, cunoașterea efectelor oricăruia dintre aceste produse sau experiența în manipularea sa nu poate fi considerată o dovadă a competenței echivalente pentru distribuția sau utilizarea profesională a altor produse sau a ansamblului de produse; întrucât, în consecință, statul membru gazdă trebuie să aibă competența de a limita domeniul de aplicare al măsurilor tranzitorii la produsele constituite din aceleași materii active sau care conțin riscuri similare pentru sănătatea omului, a speciilor animale și vegetale, direct sau indirect, prin intermediul mediului înconjurător;
   întrucât, în măsura în care în statele membre inițierea sau exercitarea activității în cauză depinde și pentru salariați de deținerea de cunoștințe și aptitudini generale, comerciale sau profesionale, prezenta directivă trebuie să se aplice în egală măsură acestei categorii de persoane pentru a elimina obstacolul în calea liberei circulații a lucrătorilor și, prin urmare, pentru a completa măsurile adoptate în cadrul Regulamentului (CEE) nr. 1612/68 al Consiliului din 15 octombrie 1968 privind libera circulație a lucrătorilor în cadrul Comunității (7);
   întrucât, din același motiv, dispozițiile stabilite cu privire la dovada bunei reputații și inexistența unui faliment anterior trebuie să se aplice și salariaților;
   întrucât scopul principal al măsurilor prevăzute de prezenta directivă va înceta să existe odată ce se realizează coordonarea condițiilor de inițiere și de exercitare a activităților în cauză și recunoașterea reciprocă a diplomelor, certificatelor și a altor titluri oficiale de calificare,
   ADOPTĂ PREZENTA DIRECTIVĂ:
   Articolul 1
   (1)   Statele membre adoptă măsurile tranzitorii definite de prezenta directivă în privința stabilirii pe teritoriul lor a persoanelor fizice și a societăților menționate la titlul I din Programele generale, precum și în privința prestării de servicii de către aceste persoane și societăți, denumite în continuare beneficiari, care doresc să exercite activitățile menționate la alineatul (2).
   (2)   Activitățile menționate sunt cele pentru care se aplică Directiva 74/557/CEE a Consiliului din 4 iunie 1974 privind realizarea libertății de stabilire și a libertății de a presta servicii pentru activitățile independente și activitățile de intermediari din domeniul comerțului și distribuției produselor toxice (8).
   Prezenta directivă reglementează, de asemenea, activitățile privind utilizarea profesională a produselor toxice în măsura în care acestea au fost sau vor fi liberalizate prin următoarele directive:

               —

               Directiva 65/1/CEE a Consiliului din 14 decembrie 1964 de stabilire a normelor de aplicare privind realizarea libertății de a presta servicii în activitățile din agricultură și horticultură (9);

               —

               Directiva 67/654/CEE a Consiliului din 24 octombrie 1967 de stabilire a normelor de aplicare privind realizarea libertății de stabilire și a libertății de a presta servicii în activitățile independente din silvicultură și exploatarea forestieră (10);

               —

               Directiva 71/18/CEE a Consiliului din 16 decembrie 1970 de stabilire a normelor de aplicare privind realizarea libertății de stabilire în activitățile independente anexe din agricultură și horticultură (11);

               —

               Directiva 74/…/CEE a Consiliului din … privind realizarea libertății de stabilire și a libertății de a presta servicii pentru diverse activități independente (ex. de la clasa 01 la clasa 85 ISIC), pentru activitățile prevăzute de directiva menționată anterior, care intră sub incidența grupului 859 ISIC și cuprind utilizarea produselor toxice.

         (3)   Măsurile tranzitorii se aplică în egală măsură persoanelor care exercită activitățile menționate la alineatul (2) în calitate de salariați, cărora li se aplică de asemenea articolul 7 alineatele (1)-(4) din Directiva 74/557/CEE.
   Articolul 2
   În cazul în care, într-un stat membru, inițierea sau exercitarea uneia dintre activitățile menționate la articolul 1 alineatul (2) primul paragraf, depinde de deținerea de cunoștințe și de aptitudini generale, comerciale sau profesionale, acest stat recunoaște drept dovadă suficientă a acestor cunoștințe și aptitudini exercitarea efectivă într-un alt stat membru a activității în cauză, pentru oricare din următoarele perioade:

               (a)

               cinci ani consecutivi cu titlu independent sau în funcție de conducere într-o întreprindere, această activitate neputând fi încheiată de mai mult de doi ani de la data depunerii cererii menționate la articolul 4 alineatul (2);

               (b)

               doi ani consecutivi cu titlu independent sau în funcție de conducere într-o întreprindere, în cazul în care beneficiarul este titular, pentru activitatea în cauză, al unui certificat de aptitudine și de capacitate pentru activitatea în cauză, care îl abilitează în statul membru de origine sau de proveniență să exercite activitățile de comerț și de distribuție a produselor toxice;

               (c)

               trei ani consecutivi cu titlu independent sau în funcție de conducere într-o întreprindere, în cazul în care beneficiarul dovedește că a primit, pentru activitatea în cauză, o pregătire prealabilă atestată de un certificat recunoscut de stat sau apreciat ca fiind valabil de un organism profesional competent;

               (d)

               trei ani consecutivi cu titlu salarial, în cazul în care beneficiarul este titular, pentru activitatea în cauză, al unui certificat de aptitudine și de capacitate care îl abilitează în statul membru de origine sau de proveniență să exercite activități de comerț și de distribuție a produselor toxice;

               (e)

               patru ani consecutivi cu titlu salarial, în cazul în care beneficiarul dovedește că a primit, pentru activitatea în cauză, o pregătire prealabilă atestată de un certificat recunoscut de stat sau apreciat ca fiind valabil de un organism profesional competent.

         Prezentul articol nu are în vedere decât comercializarea și distribuția produselor toxice ambalate care sunt destinate spre livrare către utilizatorul final în ambalajele originare.
   Articolul 3
   În cazul în care, într-un stat membru, inițierea și exercitarea uneia din activitățile menționate la articolul 1 alineatul (2) al doilea paragraf, depinde de deținerea de cunoștințe și de aptitudini generale, comerciale sau profesionale, acest stat recunoaște drept dovadă suficientă a acestor cunoștințe și aptitudini exercitarea efectivă într-un alt stat membru a activității în cauză, pentru oricare din următoarele perioade:

               (a)

               șase ani consecutivi cu titlu independent sau în funcție de conducere într-o întreprindere, această activitate neputând fi încheiată de mai mult de doi ani de la data depunerii cererii menționate la articolul 4 alineatul (2);

               (b)

               trei ani consecutivi cu titlu independent sau în funcție de conducere într-o întreprindere, în cazul în care beneficiarul este titular, pentru activitatea în cauză, al unui certificat de aptitudine și de capacitate care îl abilitează în statul membru de origine sau de proveniență să exercite activitățile de comerț și de distribuție a produselor toxice;

               (c)

               timp de patru ani consecutivi cu titlu independent sau în funcție de conducere într-o întreprindere, în cazul în care beneficiarul dovedește că a primit, pentru activitatea în cauză, o pregătire prealabilă atestată de un certificat recunoscut de stat sau apreciat ca fiind valabil de un organism profesional competent;

               (d)

               timp de patru ani consecutivi cu titlu salarial, în cazul în care beneficiarul este titular, pentru activitatea în cauză, al unui certificat de aptitudine și de capacitate care îl abilitează în statul membru de origine sau de proveniență să exercite activități de comerț și de distribuție a produselor toxice;

               (e)

               timp de cinci ani consecutivi cu titlu salarial, în cazul în care beneficiarul dovedește că a primit, pentru activitatea în cauză, o pregătire prealabilă atestată de un certificat recunoscut de stat sau apreciat ca fiind valabil de un organism profesional competent.

         Dispozițiile care figurează la literele (a), (c) și (e) nu se aplică în cazul activităților de utilizare profesională a anumitor produse cu grad ridicat de toxicitate enumerate mai jos:

               —

               acid cianhidric și sărurile sale solubile;

               —

               acid fluorhidric și sărurile sale solubile;

               —

               nitril acrilic;

               —

               amoniac comprimat lichid;

               —

               bromură de metil;

               —

               cloropicrină;

               —

               hidrogen fosfurat și produse care îl pot degaja;

               —

               oxid de etilenă;

               —

               sulfură de carbon;

               —

               tetraclorură de carbon;

               —

               tricloroacetonitril.

         Pentru aplicarea dispozițiilor care figurează la literele (b) și (d) la aceste produse cu grad înalt de toxicitate, certificatul de aptitudine și de capacitate trebuie să menționeze produsul sau produsele pe care titularul este abilitat să le utilizeze în statul membru de origine sau de proveniență.
   În acest caz, activitatea beneficiarului nu trebuie să se fi încheiat de mai mult de doi ani de la data depunerii cererii prevăzute la articolul 4 alineatul (2).
   Articolul 4
   (1)   Se consideră ca exercitând o funcție de conducere într-o întreprindere în înțelesul articolelor 2 și 3 orice persoană care, într-o întreprindere industrială sau comercială din domeniul profesional corespunzător, a exercitat:

               (a)

               funcția de director de întreprindere sau de director de sucursală;

               (b)

               funcția de adjunct al antreprenorului sau al directorului de întreprindere, în cazul în care această funcție conferă o responsabilitate corespunzătoare celei de antreprenor sau de director de întreprindere reprezentat;

               (c)

               o funcție de conducere cu îndatoriri în domeniul comerțului și distribuției produselor toxice și având în responsabilitate cel puțin un departament din întreprindere sau o funcție de conducere având în responsabilitate utilizarea produselor menționate.

         (2)   Dovada că aceste condiții stabilite la articolele 2 și 3 sunt îndeplinite rezultă dintr-o atestare emisă de autoritatea sau organismul competent al statului membru de origine sau de proveniență și pe care partea interesată trebuie să o prezinte în sprijinul cererii sale de autorizație pentru exercitarea activității sau activităților în cauză în statul membru gazdă. Această atestare menționează, după caz, dacă în statul membru de origine sau de proveniență, inițierea se limitează la activitățile de distribuție a produselor toxice sau la activitățile privind utilizarea profesională a acestor produse sau dacă anumite produse toxice se exclud din aceste din urmă activități.
   (3)   Statele membre desemnează, în termenul prevăzut la articolul 7, autoritățile și organismele competente pentru emiterea atestatelor menționate la alineatul (2) și informează imediat celelalte state membre și Comisia cu privire la aceasta.
   Articolul 5
   În cazul în care, în statul membru de origine sau de proveniență, titlurile oficiale de calificare prevăzute la articolele 2 și 3 sau atestările prevăzute la articolul 4 alineatul (2) permit numai inițierea activităților de distribuție a produselor toxice sau a activităților de utilizare profesională a acestor produse sau exclud anumite produse toxice din aceste ultime activități, statul membru gazdă poate aplica aceleași restricții pe teritoriul său și exclude, de asemenea, din activitățile de utilizare profesională a produselor toxice, produsele care conțin aceleași materii active ca și produsele excluse prin titluri oficiale de calificare și atestate sau care implică riscuri asemănătoare pentru sănătatea omului, a speciilor animale și vegetale, direct sau indirect, prin intermediul mediului înconjurător.
   Articolul 6
   Prezenta directivă este aplicabilă până la intrarea în vigoare a prevederilor privind coordonarea reglementărilor de drept intern referitoare la inițierea și exercitarea activităților în cauză.
   Articolul 7
   (1)   Statele membre adoptă măsurile necesare pentru a se conforma prezentei directive în termen de șase luni de la data notificării și informează de îndată Comisia cu privire la aceasta.
   (2)   Comisiei îi sunt comunicate de către statele membre textele principalelor dispoziții de drept intern, pe care le adoptă în domeniul reglementat de prezenta directivă. Comisia informează celelalte state membre cu privire la aceasta.
   Articolul 8
   Prezenta directivă se adresează tuturor statelor membre.

      Adoptată la Luxemburg, 4 iunie 1974.

            Pentru Consiliu

            Președintele

         J. ERTL

      (1)  JO 2, 15.1.1962, p. 36/62.

      (2)  JO 2, 15.1.1962, p. 32/62.

      (3)  JO C 63, 28.5.1969, p. 21.

      (4)  JO C 10, 27.1.1970, p. 23.

      (5)  JO 117, 23.7.1964, p. 1863/64.

      (6)  JO L 260, 22.10.1968, p. 12.

      (7)  JO L 257, 19.10.1968, p. 2.

      (8)  JO L 307, 18.11.1974, p. 5.

      (9)  JO 1, 8.1.1965, p. 1/65.

      (10)  JO 263, 30.10.1967, p. 6.

      (11)  JO L 8, 11.1.1971, p. 24.


title: Directiva Consiliului din 20 octombrie 1980 privind apropierea legislațiilor statelor membre referitoare la protecția lucrătorilor salariați în cazul insolvabilității angajatorului

text:
               05/Volumul 01

               RO

               Jurnalul Ofícial al Uniunii Europene

               197

         31980L0987

               L 283/23

               JURNALUL OFÍCIAL AL UNIUNII EUROPENE

      DIRECTIVA CONSILIULUI

   din 20 octombrie 1980
   privind apropierea legislațiilor statelor membre referitoare la protecția lucrătorilor salariați în cazul insolvabilității angajatorului
   (80/987/CEE)
   CONSILIUL COMUNITĂȚILOR EUROPENE,
   având în vedere Tratatul de instituire a Comunității Economice Europene și, în special, articolul 100 al acestuia,
   având în vedere propunerea Comisiei (1),
   având în vedere avizul Adunării parlamentare (2),
   având în vedere avizul Comitetului Economic și Social (3),
   întrucât este necesară asigurarea protecției lucrătorilor salariați în cazul insolvabilității angajatorului, în special pentru a garanta plata creanțelor salariale, ținând seama de necesitatea unei dezvoltări economice și sociale echilibrate în cadrul Comunității;
   întrucât se mențin diferențe între statele membre în ceea ce privește gradul de protecție a lucrătorilor salariați în cazul insolvabilității angajatorului; întrucât ar trebui făcute eforturi în vederea reducerii acestor diferențe, care pot avea efecte directe asupra funcționării pieței comune;
   întrucât ar trebui, prin urmare, să fie promovată apropierea legislațiilor în materie pe calea progresului, în sensul articolului 117 din tratat;
   întrucât piața muncii din Groenlanda este fundamental diferită de cea din celelalte regiuni ale Comunității, din cauza poziției sale geografice și a structurilor actuale ale locurilor de muncă din această regiune;
   întrucât, în măsura în care Republica Elenă va deveni membru al Comunității Economice Europene la 1 ianuarie 1981, în conformitate cu Actul privind condițiile de aderare a Republicii Elene și cu adaptările tratatelor, este indicat ca anexa prezentei directive să prevadă la titlul „Grecia” acele categorii de salariați ale căror creanțe salariale pot fi excluse în conformitate cu articolul 1 alineatul (2) din directivă,
   ADOPTĂ PREZENTA DIRECTIVĂ:
   SECȚIUNEA I
   Domeniul de aplicare și definiții
   Articolul 1
   (1)   Prezenta directivă se aplică creanțelor salariale izvorâte din contracte de muncă sau raporturi de muncă, creanțe salariale existente față de angajatori care sunt în stare de insolvabilitate în sensul articolului 2 alineatul (1).
   (2)   Cu titlu excepțional, statele membre pot exclude din domeniul de aplicare a prezentei directive creanțele salariale ale anumitor categorii de salariați, în temeiul caracterului special al contractului de muncă sau al raportului de muncă sau din cauza existenței altor forme de garantare care asigură salariaților o protecție echivalentă celei care rezultă din prezenta directivă.
   Categoriile de salariați prevăzute în primul paragraf sunt enumerate în anexă.
   (3)   Prezenta directivă nu se aplică Groenlandei. Această exceptare va fi reanalizată în cazul unei evoluții în structurile locurilor de muncă din această regiune.
   Articolul 2
   (1)   În sensul prezentei directive, un angajator este considerat în stare de insolvabilitate:

               (a)

               în cazul în care a fost formulată o cerere privind deschiderea unei proceduri, prevăzută de actele cu putere de lege sau de actele administrative ale statului membru respectiv, care poartă asupra patrimoniului angajatorului și care are ca scop plata colectivă a creditorilor și permite luarea în considerație a creanțelor salariale menționate la articolul 1 alineatul (1); și

               (b)

               în cazul în care autoritatea care este competentă în temeiul dispozițiilor legale, de reglementare și administrative menționate:

                           —

                           a decis să deschidă procedura sau

                           —

                           a constatat că întreprinderea sau unitatea angajatorului a fost definitiv închisă și că activele disponibile sunt insuficiente pentru a justifica deschiderea procedurii.

         (2)   Prezenta directivă nu aduce atingere legislației naționale cu privire la definirea termenilor „lucrător salariat”, „angajator”, „remunerație”, „drept dobândit”, „drept în curs de a fi dobândit”.
   SECȚIUNEA II
   Dispoziții privind instituțiile de garantare
   Articolul 3
   (1)   Statele membre iau măsurile necesare în vederea asigurării de către instituțiile de garantare, în conformitate cu articolul 4, a plății creanțelor salariale izvorâte din contracte de muncă sau raporturi de muncă și care privesc salarizarea pe o perioadă anterioară unei date determinate.
   (2)   La alegerea statelor membre, data prevăzută la alineatul (1) este:

               —

               fie cea la care a survenit insolvabilitatea angajatorului;

               —

               fie cea a preavizului de concediere a salariatului în cauză ca urmare a insolvabilității angajatorului;

               —

               fie cea la care a survenit insolvabilitatea angajatorului sau cea la care contractul sau raportul de muncă cu salariatul în cauză a încetat ca urmare a insolvabilității angajatorului.

         Articolul 4
   (1)   Statele membre au posibilitatea de a limita obligația de plată prevăzută la articolul 3 pentru instituțiile de garantare.
   (2)   În cazul în care statele membre își exercită dreptul prevăzut la alineatul (1), acestea trebuie să asigure:

               —

               în cazul menționat la articolul 3 alineatul (2) prima liniuță, plata creanțelor salariale aferente ultimelor trei luni ale contractului sau raportului de muncă care se situează în cadrul unei perioade de șase luni anterioare datei la care a survenit insolvabilitatea angajatorului;

               —

               în cazul menționat la articolul 3 alineatul (2) a doua liniuță, plata creanțelor salariale aferente ultimelor trei luni ale contractului sau raportului de muncă care preced data preavizului de concediere a salariatului ca urmare a insolvabilității angajatorului;

               —

               în cazul menționat la articolul 3 alineatul (2) a treia liniuță, plata creanțelor salariale aferente ultimelor 18 luni ale contractului sau raportului de muncă care preced data la care a survenit insolvabilitatea angajatorului sau data la care contractul sau raportul de muncă cu salariatul a încetat ca urmare a insolvabilității angajatorului. În acest caz, statele membre pot limita obligația de plată la remunerația aferentă unei perioade de opt săptămâni sau mai multor perioade mai scurte care totalizează opt săptămâni.

         (3)   Cu toate acestea, pentru a evita plata unor sume care ar depăși finalitatea socială a prezentei directive, statele membre pot stabili un plafon de garantare a plății creanțelor salariale.
   În cazul în care statele membre recurg la această posibilitate, acestea comunică Comisiei metodele utilizate pentru stabilirea plafonului.
   Articolul 5
   Statele membre stabilesc modalitățile de organizare, finanțare și funcționare a instituțiilor de garantare, cu respectarea în special a următoarelor principii:

               (a)

               patrimoniul instituțiilor trebuie să fie independent de capitalul de exploatare a angajatorilor și trebuie să fie constituit în așa fel încât asupra acestuia să nu poată fi pus sechestru în cursul unei proceduri în caz de insolvabilitate;

               (b)

               angajatorii trebuie să contribuie la finanțare, în măsura în care aceasta nu este acoperită integral de către autoritățile publice;

               (c)

               obligația de plată a instituțiilor există independent de îndeplinirea obligațiilor de a contribui la finanțare.

         SECȚIUNEA III
   Dispoziții privind securitatea socială
   Articolul 6
   Statele membre pot să prevadă că articolele 3, 4 și 5 nu se aplică contribuțiilor datorate în temeiul sistemelor naționale obligatorii de asigurări sociale sau al sistemelor suplimentare la nivel de întreprindere sau grup de întreprinderi existente în afara sistemelor naționale obligatorii de asigurări sociale.
   Articolul 7
   Statele membre iau măsurile necesare pentru a se asigura că neplata contribuțiilor obligatorii datorate de către angajator instituțiilor de asigurări din sistemele naționale obligatorii de asigurări sociale, înainte de a surveni insolvabilitatea sa, nu afectează în mod nefavorabil dreptul salariaților la pensie din partea acestor instituții de asigurări, în măsura în care contribuțiile salariaților au fost reținute la sursă din remunerația plătită.
   Articolul 8
   Statele membre se asigură că sunt luate măsurile necesare în vederea protejării intereselor salariaților și ale persoanelor care au părăsit deja întreprinderea sau unitatea angajatorului la data la care a survenit insolvabilitatea acestuia, cu privire la drepturile dobândite sau pe cale de a fi dobândite, la pensie pentru limită de vârstă, inclusiv pensiile de urmaș, în cadrul sistemelor suplimentare de asigurări sociale la nivel de întreprindere sau grup de întreprinderi existente în afara sistemelor naționale obligatorii de asigurări sociale.
   SECȚIUNEA IV
   Dispoziții generale și finale
   Articolul 9
   Prezenta directivă nu aduce atingere posibilității statelor membre de a aplica sau de a introduce acte cu putere de lege sau acte administrative mai favorabile salariaților.
   Articolul 10
   Prezenta directivă nu aduce atingere posibilității statelor membre de:

               (a)

               a lua măsurile necesare în vederea evitării abuzurilor;

               (b)

               a refuza sau a diminua obligația de plată menționată la articolul 3 sau obligația de garantare menționată la articolul 7, în cazul în care executarea obligației nu se justifică din cauza existenței unor legături speciale între salariat și angajator și a unor interese comune concretizate într-o înțelegere secretă între aceștia.

         Articolul 11
   (1)   Statele membre adoptă și pun în aplicare actele cu putere de lege și actele administrative necesare aducerii la îndeplinire a prezentei directive în termen de 36 de luni de la data notificării sale și informează imediat Comisia cu privire la aceasta.
   (2)   Comisiei îi sunt comunicate de către statele membre textele actelor cu putere de lege și ale actelor administrative pe care le adoptă în domeniul reglementat de prezenta directivă.
   Articolul 12
   În termen de 18 luni de la expirarea perioadei de 36 de luni prevăzută la articolul 11 alineatul (1), statele membre transmit Comisiei toate informațiile relevante pentru ca aceasta să poată redacta un raport cu privire la aplicarea prezentei directive, pe care să îl prezinte Consiliului.
   Articolul 13
   Prezenta directivă se adresează statelor membre.

      Adoptată la Luxemburg, 20 octombrie 1980.

            Pentru Consiliu

            Președintele

         J. SANTER

      (1)  JO C 135, 9.6.1978, p. 2.

      (2)  JO C 39, 12.2.1979, p. 26.

      (3)  JO C 105, 26.4.1979, p. 15.
   ANEXĂ
   Categoriile de salariați ale căror creanțe salariale pot fi excluse din domeniul de aplicare a prezentei directive, în conformitate cu articolul 1 alineatul (2)
   I.   Salariați având un contract de muncă sau un raport de muncă cu caracter special:

   A.   GRECIA
   Căpitanul și membrii echipajului unui vas de pescuit, dacă și în măsura în care sunt remunerați sub formă de participare la profit sau la veniturile brute ale vasului.
   B.   IRLANDA
   1.   Lucrătorii la domiciliu (adică persoanele care lucrează la domiciliu în sistemul plății la bucată), dacă nu au un contract de muncă încheiat în formă scrisă.
   2.   Rudele apropiate ale angajatorului care nu au contract de muncă încheiat în formă scrisă și a căror activitate este legată de o locuință particulară sau de o întreprindere agricolă în care locuiesc angajatorul și rudele sale.
   3.   Persoanele care lucrează în mod normal mai puțin de 18 ore pe săptămână pentru unul sau mai mulți angajatori și care nu obțin principalele mijloace de subzistență din această activitate.
   4.   Persoanele angajate în activități de pescuit sezoniere, ocazionale sau cu timp parțial.
   5.   Soțul/soția angajatorului.
   C.   ȚĂRILE DE JOS
   Personalul de serviciu încadrat în muncă de către o persoană fizică și care lucrează mai puțin de trei zile pe săptămână pentru respectiva persoană fizică.
   D.   REGATUL UNIT
   1.   Căpitanul și membrii echipajului unui vas de pescuit care sunt remunerați prin participare la profiturile sau veniturile brute ale vasului.
   2.   Soțul/soția angajatorului.
   II.   Salariații care beneficiază de alte forme de garantare:

   A.   GRECIA
   Echipajele vaselor maritime.
   B.   IRLANDA
   1.   Salariații cu drept de pensionare și care sunt încadrați cu contract de muncă pe durată nedeterminată de către o autoritate locală, o altă autoritate publică sau o întreprindere de transport public.
   2.   Profesorii cu drept de pensionare încadrați în următoarele instituții: National Schools, Secondary Schools, Comprehensive Schools, Teachers' Training Colleges.
   3.   Salariații cu drept de pensionare și care sunt încadrați cu contract de muncă pe durată nedeterminată la unul dintre spitalele private finanțate de către Ministerul de Finanțe.
   C.   ITALIA
   1.   Salariații care beneficiază de prestații prevăzute de legislația în domeniu, care garantează plata salariilor în cazul în care întreprinderea este afectată de o criză economică.
   2.   Echipajele vaselor maritime.
   D.   REGATUL UNIT
   1.   Lucrătorii portuari înregistrați, alții decât cei angajați integral sau în principal în activități care nu sunt activități portuare.
   2.   Echipajele vaselor maritime.


title: Directiva 2002/44/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 25 iunie 2002 privind cerințele minime de securitate și sănătate referitoare la expunerea lucrătorilor la riscurile generate de agenți fizici (vibrații) [a șaisprezecea directivă specială în sensul articolului 16 alineatul (1) din Directiva 89/391/CEE]

text:
               05/Volumul 06

               RO

               Jurnalul Ofícial al Uniunii Europene

               136

         32002L0044

               L 177/13

               JURNALUL OFÍCIAL AL UNIUNII EUROPENE

      DIRECTIVA 2002/44/CE A PARLAMENTULUI EUROPEAN ȘI A CONSILIULUI

   din 25 iunie 2002
   privind cerințele minime de securitate și sănătate referitoare la expunerea lucrătorilor la riscurile generate de agenți fizici (vibrații) [a șaisprezecea directivă specială în sensul articolului 16 alineatul (1) din Directiva 89/391/CEE]
   PARLAMENTUL EUROPEAN ȘI CONSILIUL UNIUNII EUROPENE,
   având în vedere Tratatul de instituire a Comunității Europene și, în special, articolul 137 alineatul (2) al acestuia,
   având în vedere propunerea Comisiei (1), prezentată după consultarea Comitetului consultativ pentru securitate, igienă și protecția sănătății la locul de muncă,
   având în vedere avizul Comitetului Economic și Social (2),
   după consultarea Comitetului Regiunilor,
   hotărând în conformitate cu procedura prevăzută la articolul 251 din tratat (3), având în vedere proiectul comun aprobat de Comitetul de conciliere la 8 aprilie 2002,
   întrucât:

               (1)

               În temeiul tratatului, Consiliul poate adopta, prin intermediul directivelor, cerințe minime pentru a încuraja îmbunătățirea, în special a mediului de muncă, în vederea garantării unui nivel mai bun de protecție a sănătății și securității lucrătorilor. Aceste directive trebuie să evite impunerea unor constrângeri administrative, financiare și juridice care ar stânjeni constituirea și dezvoltarea întreprinderilor mici și mijlocii.

               (2)

               Comunicarea Comisiei privind programul său de acțiune pentru punerea în aplicare a Cartei comunitare a drepturilor sociale fundamentale ale lucrătorilor prevede introducerea unor cerințe minime de sănătate și securitate referitoare la expunerea lucrătorilor la riscurile generate de agenții fizici. În septembrie 1990, Parlamentul European a adoptat o rezoluție privind acest program de acțiune (4), invitând în special Comisia să redacteze o directivă specifică privind riscurile provocate de zgomot și vibrații și de oricare alt agent fizic la locul de muncă.

               (3)

               Într-o primă etapă, se consideră necesar să se introducă măsuri de protejare a lucrătorilor împotriva riscurilor generate de vibrații din cauza efectelor acestora asupra sănătății și securității lucrătorilor, în special tulburări ale structurii musculare, osoase, neurologice și vasculare. Aceste măsuri sunt destinate nu numai să asigure sănătatea și securitatea fiecărui lucrător în mod individual, ci și să creeze o bază minimă de protecție pentru toți lucrătorii din Comunitate pentru a evita posibile denaturări ale concurenței.

               (4)

               Prezenta directivă stabilește cerințe minime, dând astfel statelor membre posibilitatea de a menține sau de a adopta dispoziții mai favorabile pentru protecția lucrătorilor, în special stabilirea unor valori mai scăzute pentru valoarea zilnică de declanșare a unei acțiuni sau valoarea limită a expunerii zilnice la vibrații. Punerea în aplicare a prezentei directive nu poate justifica un regres în raport cu situația existentă în fiecare stat membru.

               (5)

               Este necesar un sistem de protecție împotriva vibrațiilor care să se limiteze la definirea, fără detalii inutile, a obiectivelor de atins, a principiilor care trebuie respectate și a valorilor fundamentale care trebuie utilizate, pentru a permite statelor membre să aplice cerințele minime într-un mod echivalent.

               (6)

               Nivelul expunerii la vibrație poate fi redus mai eficient prin încorporarea măsurilor preventive în conceperea posturilor de lucru și a locurilor de muncă și prin selectarea echipamentelor, procedeelor și metodelor de lucru astfel încât să se acorde prioritate reducerii riscurilor la sursă; dispozițiile privind echipamentele și metodele de lucru contribuie astfel la protecția lucrătorilor care le utilizează.

               (7)

               Este necesar ca angajatorii să se adapteze la progresele tehnice și la cunoștințele științifice cu privire la riscurile legate de expunerea la vibrații, cu scopul de a îmbunătăți protecția securității și sănătății lucrătorilor.

               (8)

               În cazul transportului maritim și aerian, dată fiind dezvoltarea actuală a tehnicii, nu este posibil să se respecte în toate împrejurările valorile limită ale expunerii pentru vibrațiile suportate de întregul corp; este, prin urmare, necesar să se prevadă posibilități de derogare pe deplin justificate.

               (9)

               Dat fiind că prezenta directivă este o directivă specială în sensul articolului 16 alineatul (1) din Directiva 89/391/CEE a Consiliului din 12 iunie 1989 privind punerea în aplicare de măsuri pentru promovarea îmbunătățirii securității și sănătății lucrătorilor la locul de muncă (5), directiva menționată se aplică în domeniul expunerii lucrătorilor la vibrații, fără a aduce atingere dispozițiilor mai restrictive sau speciale incluse în prezenta directivă.

               (10)

               Prezenta directivă constituie un element concret în cadrul realizării dimensiunii sociale a pieței interne.

               (11)

               Măsurile necesare pentru punerea în aplicare a prezentei directive se adoptă în conformitate cu Decizia 1999/468/CE a Consiliului din 28 iunie 1999 de stabilire a procedurilor de exercitare a atribuțiilor de punere în aplicare conferite Comisiei (6),

         ADOPTĂ PREZENTA DIRECTIVĂ:
   SECȚIUNEA I
   DISPOZIȚII GENERALE
   Articolul 1
   Obiectivul și domeniul de aplicare
   (1)   Prezenta directivă, care este a șaisprezecea directivă specială în sensul articolului 16 alineatul (1) din Directiva 89/391/CEE, stabilește cerințe minime pentru protecția lucrătorilor împotriva riscurilor pentru sănătatea și securitatea lor care decurg sau pot să decurgă din expunerea la vibrații mecanice.
   (2)   Cerințele prezentei directive se aplică activităților în exercitarea cărora lucrătorii sunt expuși sau riscă să fie expuși riscurilor generate de vibrații mecanice în timpul activității.
   (3)   Directiva 89/391/CEE se aplică pe deplin întregului domeniu prevăzut la alineatul (1), fără a aduce atingere dispozițiilor mai restrictive sau speciale incluse în prezenta directivă.
   Articolul 2
   Definiții
   În sensul prezentei directive:

               (a)

               prin „vibrație transmisă sistemului mână-braț” se înțelege vibrația mecanică ce, în cazul în care este transmisă sistemului uman mână-braț, generează riscuri pentru sănătatea și securitatea lucrătorilor, în special tulburări vasculare, leziuni ale oaselor sau articulațiilor, sau tulburări neurologice sau musculare;

               (b)

               prin „vibrație transmisă întregului corp” se înțelege vibrația mecanică ce, în cazul în care este transmisă întregului corp, generează riscuri pentru sănătatea și securitatea lucrătorilor, în special lombalgie și traumatisme ale coloanei vertebrale.

         Articolul 3
   Valorile limită ale expunerii și valorile de expunere de declanșare a acțiunii
   (1)   Pentru vibrațiile transmise sistemului mână-braț:

               (a)

               valoarea limită a expunerii zilnice standardizată la o perioadă de referință de opt ore este de 5 m/s2;

               (b)

               valoarea expunerii zilnice de declanșare a acțiunii standardizată la o perioadă de referință de opt ore este de 2,5 m/s2.

         Expunerea lucrătorilor la vibrațiile transmise sistemului mână-braț este evaluată sau măsurată în temeiul dispozițiilor prevăzute la punctul (1), partea A din anexa la prezenta directivă.
   (2)   Pentru vibrațiile transmise întregului corp:

               (a)

               valoarea limită a expunerii zilnice standardizată la o perioadă de referință de opt ore este de 1,15 m/s2 sau, la alegerea statului membru în cauză, o valoare a dozei de vibrații de 21 m/s1,75;

               (b)

               valoarea de acțiune a expunerii zilnice de declanșare a acțiunii standardizată la o perioadă de referință de opt ore este de 0,5 m/s2 sau, la alegerea statului membru în cauză, o valoare a dozei de vibrații de 9,1 m/s1,75;

         Expunerea lucrătorilor la vibrațiile transmise întregului corp este evaluată sau măsurată în temeiul dispozițiilor prevăzute la punctul (1), partea B din anexa la prezenta directivă.
   SECȚIUNEA II
   OBLIGAȚIA ANGAJATORILOR
   Articolul 4
   Stabilirea și evaluarea riscurilor
   (1)   În executarea obligațiilor definite la articolul 6 alineatul (3) și la articolul 9 alineatul (1) din Directiva 89/391/CEE, angajatorul evaluează și, dacă este necesar, măsoară nivelurile vibrațiilor mecanice la care sunt expuși lucrătorii. Măsurarea se efectuează în conformitate cu partea A, punctul (2) sau partea B, punctul (2) din anexa la prezenta directivă, după caz.
   (2)   Nivelul expunerii la vibrația mecanică poate fi evaluat prin intermediul observării practicilor de lucru specifice și prin trimiterea la informațiile relevante cu privire la magnitudinea probabilă a vibrațiilor corespunzătoare echipamentelor sau tipurilor de echipamente utilizate în condițiile specifice de utilizare, inclusiv informațiile de această natură furnizate de producătorul echipamentului. Această operațiune se deosebește de măsurare, care necesită utilizarea unei aparaturi specifice și a unei metodologii corespunzătoare.
   (3)   Evaluarea și măsurarea prevăzute la alineatul (1) sunt planificate și se efectuează de către serviciile competente la intervale corespunzătoare, ținând seama în special de dispozițiile articolului 7 din Directiva 89/391/CEE privind competențele (servicii sau persoane) necesare. Datele obținute din evaluarea și/sau măsurarea nivelului expunerii la vibrațiile mecanice se păstrează într-o formă adecvată pentru a permite consultarea la o dată ulterioară.
   (4)   În temeiul articolului 6 alineatul (3) din Directiva 89/391/CEE, angajatorul acordă o atenție specială, în momentul evaluării riscurilor, următoarelor elemente:

               (a)

               nivelul, tipul și durata expunerii, inclusiv orice expunere la vibrații intermitente sau la șocuri repetate;

               (b)

               valorile limită ale expunerii și valorile de expunere de declanșare a acțiunii prevăzute la articolul 3 din prezenta directivă;

               (c)

               orice efecte privind sănătatea și securitatea lucrătorilor cu risc deosebit;

               (d)

               orice efecte indirecte asupra securității lucrătorilor ce rezultă din interacțiuni între vibrațiile mecanice și locul de muncă sau alte echipamente de lucru;

               (e)

               informațiile furnizate de producătorii echipamentelor de lucru în conformitate cu directivele comunitare relevante;

               (f)

               existența echipamentelor de înlocuire destinate să reducă nivelurile de expunere la vibrațiile mecanice;

               (g)

               extinderea expunerii la vibrații transmise întregului corp în afara orelor de lucru sub responsabilitatea angajatorului;

               (h)

               condițiile de muncă speciale, cum ar fi temperaturile scăzute;

               (i)

               informațiile corespunzătoare obținute din supravegherea sănătății, inclusiv informații publicate, în măsura în care este posibil.

         (5)   Angajatorul trebuie să dispună de o evaluare a riscurilor în conformitate cu articolul 9 alineatul (1) litera (a) din Directiva 89/391/CEE și trebuie să identifice măsurile care trebuie luate în conformitate cu articolele 5 și 6 din prezenta directivă. Evaluarea riscului este înregistrată pe un suport adecvat, în conformitate cu legislația și cu practicile naționale; aceasta trebuie să includă o justificare a angajatorului conform căreia natura și amploarea riscurilor legate de vibrațiile mecanice nu justifică o evaluare mai detaliată a riscurilor. Evaluarea riscurilor este actualizată periodic, în special dacă s-au produs schimbări semnificative sau dacă rezultatele supravegherii sănătății arată că este necesară.
   Articolul 5
   Dispoziții destinate evitării sau reducerii expunerii
   (1)   Ținând seama de progresul tehnic și de disponibilitatea măsurilor de reducere a riscului la sursă, riscurile care decurg din expunerea la vibrațiile mecanice sunt eliminate la sursă sau sunt reduse la minimum.
   Reducerea acestor riscuri se întemeiază pe principiile generale de prevenire prevăzute la articolul 6 alineatul (2) din Directiva 89/391/CEE.
   (2)   Pe baza evaluării riscului prevăzute la articolul 4, din momentul în care valorile de acțiune ale expunerii prevăzute la articolul 3 alineatul (1) litera (b) și alineatul (2) litera (b) sunt depășite, angajatorul instituie și pune în aplicare un program de măsuri tehnice și organizatorice menite să reducă la minimum expunerea la vibrații mecanice și riscurile legate de aceasta, ținând seama în special de:

               (a)

               alte metode de lucru care necesită o expunere mai scăzută la vibrații mecanice;

               (b)

               alegerea echipamentelor de lucru adecvate, concepute corespunzător din punct de vedere ergonomic și, ținând seama de munca ce urmează a fi efectuată, care să producă cele mai puține vibrații posibile;

               (c)

               furnizarea de echipamente auxiliare care reduc riscul leziunilor provocate de vibrații, cum ar fi scaunele care atenuează eficient vibrația întregului corp și mânerele care reduc vibrațiile transmise sistemului mână-braț;

               (d)

               programe corespunzătoare de întreținere pentru echipamentele de lucru, locul de muncă și sistemele de la locul de muncă;

               (e)

               conceperea și amplasarea locurilor de muncă și a posturilor de lucru;

               (f)

               informarea și formarea adecvată a lucrătorilor în vederea utilizării corecte și sigure a echipamentelor pentru a le reduce la minim expunerea la vibrațiile mecanice;

               (g)

               limitarea duratei și intensității expunerii;

               (h)

               programe de lucru corespunzătoare cu perioade de odihnă adecvate;

               (i)

               furnizarea de îmbrăcăminte pentru protejarea lucrătorilor expuși împotriva frigului și umezelii.

         (3)   În orice caz, lucrătorii nu sunt expuși deasupra valorii limită a expunerii.
   Dacă, în ciuda măsurilor luate de angajator pentru a respecta prezenta directivă, valoarea limită a expunerii este depășită, angajatorul ia măsuri imediate pentru a reduce expunerea sub valoarea limită a expunerii. Acesta identifică motivele pentru care valoarea limită a expunerii a fost depășită și modifică în consecință măsurile de protecție și prevenire, pentru a preveni o nouă depășire a acesteia.
   (4)   În temeiul articolului 15 din Directiva 89/391/CEE, angajatorul adaptează măsurile prevăzute în prezentul articol la necesitățile lucrătorilor expuși unui risc deosebit.
   Articolul 6
   Informarea și formarea lucrătorilor
   Fără a aduce atingere articolelor 10 și 12 din Directiva 89/391/CEE, angajatorul se asigură că lucrătorii expuși riscurilor generate de vibrații mecanice la locul de muncă sau reprezentanții acestora beneficiază de informații și formare cu privire la rezultatul evaluării riscurilor prevăzute la articolul 4 alineatul (1) din prezenta directivă, cu privire în special la:

               (a)

               măsurile luate în aplicarea prezentei directive pentru a elimina sau reduce la minimum riscurile vibrațiilor mecanice;

               (b)

               valorile limită ale expunerii și valorile de expunere de declanșare a acțiunii;

               (c)

               rezultatele evaluărilor și măsurărilor vibrației mecanice efectuate în conformitate cu articolul 4 din prezenta directivă și leziunile potențiale produse de echipamentele de lucru utilizate;

               (d)

               cum și de ce trebuie detectate și raportate semnele de leziune;

               (e)

               condițiile în care lucrătorii sunt îndreptățiți la supravegherea sănătății;

               (f)

               practici de lucru sigure pentru minimizarea expunerii la vibrații mecanice.

         Articolul 7
   Consultarea și participarea lucrătorilor
   Consultarea și participarea lucrătorilor și/sau a reprezentanților acestora are loc în conformitate cu articolul 11 din Directiva 89/391/CEE în ceea ce privește aspectele reglementate de prezenta directivă.
   SECȚIUNEA III
   DISPOZIȚII DIVERSE
   Articolul 8
   Supravegherea sănătății
   (1)   Fără a aduce atingere articolului 14 din Directiva 89/391/CEE, statele membre adoptă dispoziții pentru a asigura supravegherea corespunzătoare a sănătății lucrătorilor în raport cu rezultatul evaluării riscurilor prevăzute la articolul 4 alineatul (1) din prezenta directivă, dacă indică un risc pentru sănătatea lor. Aceste dispoziții, inclusiv cerințele specificate pentru dosarele medicale și disponibilitatea acestora, se introduc în conformitate cu legislațiile și practicile naționale.
   Supravegherea sănătății, ale cărei rezultate sunt luate în considerație la aplicarea măsurilor preventive la un anumit loc de muncă, este menită să contribuie la prevenirea și diagnosticarea rapidă a oricărei tulburări legate de expunerea la vibrații mecanice. Supravegherea corespunzătoare se instituie când:

               —

               expunerea lucrătorilor la vibrații este de așa natură, încât poate fi stabilită o legătură între această expunere și o boală identificabilă sau efecte dăunătoare asupra sănătății;

               —

               este probabil ca boala sau efectele să apară în condițiile de lucru specifice ale unui anumit lucrător și

               —

               există tehnici testate pentru detectarea bolii sau a efectelor dăunătoare asupra sănătății.

         În orice caz, lucrătorii expuși la vibrații mecanice superioare valorilor prevăzute la articolul 3 alineatul (1) litera (b) și alineatul (2) litera (b) sunt îndreptățiți la o supraveghere corespunzătoare a sănătății.
   (2)   Statele membre adoptă dispoziții pentru a se asigura că, pentru fiecare lucrător supus supravegherii sănătății în conformitate cu alineatul (1), sunt create și actualizate dosare medicale individuale. Dosarele medicale cuprind un sumar al rezultatelor supravegherii sănătății desfășurate. Acestea sunt păstrate într-o formă adecvată pentru a permite orice consultare ulterioară, ținând seama de cerințele de confidențialitate.
   Copii ale dosarelor corespunzătoare sunt furnizate autorității competente la cerere. Lucrătorul individual, la cerere, are acces la dosarele medicale care îl privesc personal.
   (3)   Când, în urma supravegherii sănătății, se constată că un lucrător suferă de o boală sau de o afecțiune identificabilă pe care un medic sau un specialist în medicina muncii o consideră a fi rezultatul expunerii la vibrații mecanice la locul de muncă:

               (a)

               lucrătorul este informat de către medic sau de către o altă persoană calificată corespunzător cu privire la rezultatul care îl privește personal. Acesta primește în special informații și sfaturi cu privire la orice supraveghere a sănătății pe care ar trebui să o urmeze la încheierea perioadei de expunere;

               (b)

               angajatorul este informat cu privire la orice rezultate semnificative ale supravegherii sănătății, cu respectarea secretului medical;

               (c)

               angajatorul:

                           —

                           revizuiește evaluarea riscului efectuată în conformitate cu articolul 4;

                           —

                           revizuiește măsurile prevăzute pentru eliminarea sau reducerea riscurilor în temeiul articolului 5;

                           —

                           ține seama de avizul specialistului în medicina muncii sau al altei persoane calificate corespunzător ori ale autorității competente pentru punerea în aplicare a oricăror măsuri necesare pentru eliminarea sau reducerea riscului în conformitate cu articolul 5, inclusiv posibilitatea de a atribui lucrătorului un post alternativ unde nu există riscul expunerii și

                           —

                           face demersuri pentru o supraveghere continuă a sănătății și pentru a asigura o analiză a stării de sănătate a oricărui alt lucrător care a fost expus în mod similar. În asemenea cazuri, medicul competent sau specialistul în medicina muncii sau autoritatea competentă poate propune ca persoanele expuse să fie supuse unui control medical.

         Articolul 9
   Perioade de tranziție
   În ceea ce privește punerea în aplicare a obligațiilor prevăzute la articolul 5 alineatul (3), statele membre, după consultarea partenerilor sociali, cu respectarea legislațiilor sau practicilor naționale, sunt îndreptățite să facă uz de o perioadă de tranziție maximă de 5 ani începând cu data de 6 iulie 2005, în care sunt utilizate echipamente de lucru care au fost puse la dispoziția lucrătorilor înainte de 6 iulie 2007 și care nu permit respectarea valorilor limită ale expunerii, ținând seama de ultimele progrese tehnice și/sau de măsurile organizatorice luate. În ceea ce privește echipamentele utilizate în agricultură și silvicultură, statele membre au dreptul să extindă perioada de tranziție maximă cu încă cel mult patru ani.
   Articolul 10
   Derogări
   (1)   În conformitate cu principiile generale ale protecției sănătății și securității lucrătorilor, statele membre pot, în cazul transportului maritim și aerian, în împrejurări bine întemeiate, să facă derogări de la articolul 5 alineatul (3), în ceea ce privește vibrațiile transmise întregului corp, dacă, dată fiind dezvoltarea actuală a tehnicii și caracteristicile specifice ale locurilor de muncă, nu este posibil să se respecte valoarea limită a expunerii, în ciuda măsurilor tehnice sau organizatorice luate.
   (2)   În cazul în care expunerea unui lucrător la vibrații mecanice este, de regulă, inferioară valorilor de acțiune ale expunerii stabilite la articolul 3 alineatul (1) litera (b) și alineatul (2) litera (b), dar variază substanțial de la un moment la altul și poate depăși ocazional valoarea limită a expunerii, statele membre pot de asemenea să acorde derogări de la articolul 5 alineatul (3). Cu toate acestea, valoarea medie a expunerii într-o perioadă de 40 de ore trebuie să fie mai mică decât valoarea limită a expunerii și trebuie să existe dovezi care să arate că riscurile regimului de expunere la locul de muncă sunt mai scăzute decât cele ale expunerii la valoarea limită a expunerii.
   (3)   Derogările prevăzute la alineatele (1) și (2) sunt acordate de statele membre după consultarea partenerilor sociali în conformitate cu legislațiile și practicile naționale. Aceste derogări trebuie însoțite de condiții care garantează, ținând seama de împrejurări speciale, că riscurile rezultante sunt reduse la minimum și că lucrătorii în cauză sunt supuși unei supravegheri mărite a sănătății. Aceste derogări se analizează la fiecare patru ani și se revocă imediat ce împrejurările care le justifică nu mai există.
   (4)   La fiecare patru ani, statele membre transmit Comisiei o listă de derogări prevăzute la alineatele (1) și (2), indicând motivele și împrejurările exacte care le-au determinat să decidă acordarea derogărilor.
   Articolul 11
   Modificări tehnice
   Modificările de natură strict tehnică aduse anexei în funcție de:

               (a)

               adoptarea directivelor în domeniul armonizării tehnice și a standardizării în ceea ce privește proiectarea, construirea, fabricarea sau realizarea echipamentelor de lucru și a locurilor de muncă;

               (b)

               progresul tehnic, evoluția celor mai adecvate standarde sau specificații europene armonizate și noile cunoștințe dobândite privind vibrațiile mecanice;

         se adoptă în conformitate cu procedura de reglementare prevăzută la articolul 12 alineatul (2).
   Articolul 12
   Comitetul
   (1)   Comisia este sprijinită de comitetul prevăzut la articolul 17 alineatul (2) din Directiva 89/391/CEE.
   (2)   În cazul în care se face trimitere la prezentul paragraf, se aplică articolele 5 și 7 din Decizia 1999/468/CE, cu respectarea dispozițiilor articolului 8 din decizia menționată.
   Perioada prevăzută la articolul 5 alineatul (6) din Decizia 1999/468/CE se stabilește la trei luni.
   (3)   Comitetul își stabilește regulamentul de procedură.
   SECȚIUNEA IV
   DISPOZIȚII FINALE
   Articolul 13
   Rapoarte
   Statele membre raportează Comisiei la fiecare cinci ani cu privire la aplicarea dispozițiilor prezentei directive, indicând punctele de vedere ale partenerilor sociali. Raportul conține o descriere a celor mai bune practici de prevenire a vibrațiilor cu efect dăunător asupra sănătății și a altor forme de organizare a muncii, împreună cu măsurile luate de statele membre pentru difuzarea celor mai bune practici.
   Pe baza acestor rapoarte, Comisia desfășoară o evaluare globală a punerii în aplicare a directivei, inclusiv pe baza cercetărilor și a informațiilor științifice și informează Parlamentul European, Consiliul, Comitetul Economic și Social și Comitetul consultativ pentru securitate, igienă și protecția sănătății la locul de muncă cu privire la aceasta și, dacă este necesar, propune modificări.
   Articolul 14
   Transpunerea
   (1)   Statele membre adoptă și pun în aplicare actele cu putere de lege și actele administrative necesare pentru a se conforma prezentei directive până la 6 iulie 2005. Statele membre informează de îndată Comisia în acest sens. Acestea includ, de asemenea, o listă pe deplin motivată a măsurilor tranzitorii pe care statele membre le-au adoptat în conformitate cu articolul 9.
   Atunci când statele membre adoptă aceste dispoziții, ele conțin o trimitere la prezenta directivă sau sunt însoțite de o asemenea trimitere la data publicării lor oficiale. Statele membre stabilesc modalitatea de efectuare a acestei trimiteri.
   (2)   Statele membre comunică Comisiei textul dispozițiilor de drept intern, deja adoptate sau în curs de adoptare în domeniul reglementat de prezenta directivă.
   Articolul 15
   Intrarea în vigoare
   Prezenta directivă intră în vigoare la data publicării în Jurnalul Oficial al Comunităților Europene.
   Articolul 16
   Destinatari
   Prezenta directivă se adresează statelor membre.

      Adoptată la Luxemburg, 25 iunie 2002.

            Pentru Parlamentul European

            Președintele

         P. COX

            Pentru Consiliu

            Președintele

         J. MATAS I PALOU

      (1)  JO C 77, 18.3.1993, p. 12.

      JO C 230, 19.8.1994, p. 3.

      (2)  JO C 249, 13.9.1993, p. 28.

      (3)  Avizul Parlamentului European din 20 aprilie 1994 (JO C 128, 9.5.1994, p. 146), confirmat la 16 septembrie 1999 (JO C 54, 25.2.2000, p. 75), Poziția comună a Consiliului din 25 iunie 2001 (JO C 301, 26.10.2001, p. 1) și Decizia Parlamentului European din 23 octombrie 2001 (nepublicată încă în Jurnalul Oficial). Decizia Parlamentului European din 25 aprilie 2002 și Decizia Consiliului din 21 mai 2002.

      (4)  JO C 260, 15.10.1990, p. 167.

      (5)  JO L 183, 29.6.1989, p. 1.

      (6)  JO L 184, 17.7.1999, p. 23.
   ANEXĂ
   A.   VIBRAȚII TRANSMISE SISTEMULUI MÂNĂ-BRAȚ
   1.   Evaluarea expunerii
   Evaluarea nivelului expunerii la vibrații transmise sistemului mână-braț se bazează pe calcularea valorii expunerii zilnice standardizate la o perioadă de referință de opt ore A(8), exprimată ca rădăcina pătrată a sumei pătratelor (rms) (valoare totală) valorilor accelerației ponderate în funcție de frecvență, determinate pe axele ortogonale ahwx, ahwy, ahwz, definite în capitolele 4 și 5 și anexa A la standardul ISO 5349-1(2001).
   Evaluarea nivelului expunerii poate fi făcută pe baza unei estimări realizate în funcție de informațiile furnizate de producători cu privire la nivelul emisiei din echipamentele de lucru utilizate, precum și pe baza observării practicilor de lucru specifice sau a unor măsurări.
   2.   Măsurare
   Când măsurarea este utilizată în conformitate cu articolul 4 alineatul (1):

               (a)

               metodele utilizate pot include prelevarea de probe, care trebuie să fie reprezentative pentru expunerea personală a unui lucrător la vibrația mecanică în cauză; metodele și aparatura utilizată trebuie adaptate la caracteristicile particulare ale vibrației mecanice care urmează a fi măsurată, la factorii de mediu și la caracteristicile aparaturii de măsurare, în conformitate cu standardul ISO 5349-2 (2001);

               (b)

               în cazul dispozitivelor care trebuie ținute cu ambele mâini, măsurările trebuie efectuate pentru fiecare mână. Expunerea este determinată prin trimitere la valoarea mai ridicată dintre cele două; se dau, de asemenea, informațiile pentru cealaltă mână.

         3.   Interferențe
   Articolul 4 alineatul (4) litera (d) se aplică în special când vibrațiile mecanice interferează cu manipularea corectă a comenzilor sau cu citirea indicatoarelor.
   4.   Riscuri indirecte
   Articolul 4 alineatul (4) litera (d) se va aplica în special când vibrația mecanică interferează cu stabilitatea structurilor sau cu securitatea articulațiilor.
   5.   Echipamente individuale de protecție
   Echipamentele personale de protecție împotriva vibrațiilor transmise sistemului mână-braț pot contribui la programul de măsuri prevăzut la articolul 5 alineatul (2).
   B.   VIBRAȚII TRANSMISE ÎNTREGULUI CORP
   1.   Evaluarea expunerii
   Evaluarea nivelului expunerii la vibrații se bazează pe calcularea expunerii zilnice A(8), exprimate ca accelerație continuă echivalentă pe o perioadă de opt ore, calculată ca cea mai ridicată valoare (rms) sau ca cea mai ridicată valoare a dozei de vibrații (VDV) a accelerațiilor ponderate în funcție de frecvență, determinate pe cele trei axe ortogonale (1,4awx, 1,4awy, awz pentru un lucrător așezat sau în picioare), în conformitate cu capitolele 5, 6 și 7, anexa A și anexa B la standardul ISO 2631-1 (1997).
   Evaluarea nivelului expunerii poate fi făcută pe baza unei estimări realizate în funcție de informațiile furnizate de producători, cu privire la nivelul emisiei din echipamentele de lucru utilizate și pe baza observării practicilor de lucru specifice sau a unor măsurări.
   În cazul transportului maritim, statele membre pot lua în considerație numai vibrațiile cu o frecvență mai mare de 1 Hz.
   2.   Măsurare
   Când este utilizată măsurarea în conformitate cu articolul 4 alineatul (1), metodele utilizate pot include prelevarea de probe, care trebuie să fie reprezentative pentru expunerea personală a unui lucrător la vibrația mecanică în cauză. Metodele utilizate trebuie adaptate la caracteristicile specifice ale vibrației mecanice ce urmează a fi măsurată, la factorii de mediu și la caracteristicile aparaturii de măsurat.
   3.   Interferențe
   Articolul 4 alineatul (4) litera (d) se aplică în special când vibrația mecanică interferează cu manipularea corespunzătoare a comenzilor sau cu citirea indicatoarelor.
   4.   Riscuri indirecte
   Articolul 4 alineatul (4) litera (d) se aplică în special când vibrația mecanică interferează cu stabilitatea structurilor sau cu securitatea articulațiilor.
   5.   Amploarea expunerii
   Articolul 4 alineatul (4) litera (g) se va aplica în special când, datorită naturii activității, un lucrător profită de utilizarea facilităților de odihnă supravegheate de angajator; cu excepția cazurilor de forță majoră, expunerea întregului corp la vibrații în aceste localuri trebuie redusă la un nivel compatibil cu funcțiile și condițiile lor de utilizare.


title: Directiva 2003/58/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 15 iulie 2003 de modificare a Directivei 68/151/CEE a Consiliului în ceea ce privește obligațiile de publicitate ale anumitor forme de societăți

text:
Anunţ juridic important

|

32003L0058

Official Journal L 221 , 04/09/2003 P. 0013 - 0016 Ediţie specială în limba cehă Chapter 17 Volume 01 P. 304  - 307 Ediţie specială în limba estonă Chapter 17 Volume 01 P. 304  - 307 Ediţie specială în limba maghiară Chapter 17 Volume 01 P. 304  - 307 Ediţie specială în limba lituaniană Chapter 17 Volume 01 P. 304  - 307 Ediţie specială în limba letonă Chapter 17 Volume 01 P. 304  - 307 Ediţie specială în limba malteză Chapter 17 Volume 01 P. 304  - 307 Ediţie specială în limba polonă Chapter 17 Volume 01 P. 304  - 307 Ediţie specială în limba slovacă Chapter 17 Volume 01 P. 304  - 307 Ediţie specială în limba slovenă Chapter 17 Volume 01 P. 304  - 307

		20030715Directiva 2003/58/CE a Parlamentului European și a Consiliuluidin 15 iulie 2003de modificare a Directivei 68/151/CEE a Consiliului în ceea ce privește obligațiile de publicitate ale anumitor forme de societățiPARLAMENTUL EUROPEAN ȘI CONSILIUL UNIUNII EUROPENE,având în vedere Tratatul de instituire a Comunității Europene, în special articolul 44 alineatul (2) litera (g),având în vedere propunerea Comisiei [1],având în vedere avizul Comitetului Economic și Social European [2],hotărând în conformitate cu procedura prevăzută la articolul 251 din tratat [3],întrucât:(1) Prima Directivă 68/151/CEE a Consiliului din 9 martie 1968 de coordonare, în vederea echivalării, a garanțiilor impuse societăților în statele membre, în înțelesul articolului 58 al doilea paragraf din tratat, pentru protejarea intereselor asociaților sau terților [4] reglementează publicarea obligatorie a unei serii de acte și informații privind societățile cu răspundere limitată.(2) În cadrul celei de-a patra faze a procesului de simplificare a legislației privind piața internă (SLIM), lansată de Comisie în octombrie 1998, un grup de lucru privind dreptul societăților a publicat, în septembrie 1999, un raport privind simplificarea primei și celei de-a doua directive privind dreptul societăților, care conținea anumite recomandări.(3) O actualizare a Directivei 68/151/CEE în conformitate cu principiile prezentate în aceste recomandări ar trebui să contribuie la facilitarea și accelerarea accesului părților interesate la informațiile referitoare la societăți, simplificând în mod semnificativ formalitățile de publicitate impuse acestora din urmă.(4) Lista societăților reglementate prin Directiva 68/151/CEE ar trebui actualizată, luându-se în considerare noile forme de societăți introduse sau formele de societăți eliminate pe plan intern de la adoptarea directivei.(5) Mai multe directive au fost adoptate din 1968 în vederea armonizării normelor privind documentele contabile care trebuie pregătite de societăți, și anume a patra Directivă 78/660/CEE a Consiliului din 25 iulie 1978 privind conturile anuale ale anumitor forme de societăți [5], a șaptea Directivă 83/349/CEE din 13 iunie 1983 privind conturile consolidate [6], Directiva 86/635/CEE a Consiliului din 8 decembrie 1986 privind conturile anuale și conturile consolidate ale băncilor și ale altor instituții financiare [7] și Directiva 91/674/CEE a Consiliului din 19 decembrie 1991 privind situațiile financiare anuale și situațiile financiare consolidate ale societăților de asigurări [8]. Trimiterile din Directiva 68/151/CEE la documente contabile a căror publicare este obligatorie în temeiul acestor directive ar trebui să se modifice în consecință.(6) În contextul actualizării respective și fără a aduce atingere condițiilor și formalităților esențiale stabilite de dreptul intern al statelor membre, societățile ar trebui să poate alege a depune actele și informațiile solicitate pe suport de hârtie sau pe cale electronică.(7) Părțile interesate ar trebui să poată obține de la registru o copie a acestor acte și informații pe suport de hârtie sau pe cale electronică.(8) Statele membre ar trebui să fie libere să mențină buletinul național desemnat pentru publicarea acestor acte și informații pe suport de hârtie sau în format electronic sau să asigure publicitatea lor prin măsuri cu efect echivalent.(9) Este necesară îmbunătățirea accesului transfrontalier la informații privind societățile, permițându-se, pe lângă publicitatea obligatorie efectuată într-una dintre limbile autorizate în statele membre ale societăților respective, înregistrarea voluntară, în alte limbi, a actelor și informațiilor solicitate. Terții care acționează de bună credință ar trebui să se poată prevala de aceste traduceri.(10) Este necesar să se precizeze că menționarea informațiilor obligatorii enumerate la articolul 4 din Directiva 68/151/CEE trebuie să figureze pe toate scrisorile și notele de comandă ale societăților, fie pe suport de hârtie, fie pe orice alt suport. Având în vedere evoluția tehnologiei, este, de asemenea, necesar să se prevadă ca aceleași mențiuni să figureze pe site-urile Internet ale societăților.(11) Directiva 68/151/CEE ar trebui modificată în consecință,ADOPTĂ PREZENTA DIRECTIVĂArticolul 1Directiva 68/151/CEE se modifică după cum urmează:1. Articolul 1 se modifică după cum urmează:(a) a treia liniuță se înlocuiește cu următorul text:- "— pentru Franța:la société anonyme, la société en commandite par actions, la société à responsabilité limitée, la société par actions simplifiée;"(b) a șasea liniuță se înlocuiește cu următorul text:- "— pentru Țările de Jos:de naamloze vennootschap, de besloten vennootschap met beperkte aansprakelijkheid;"(c) a noua liniuță se înlocuiește cu următorul text:- "— pentru Danemarca:aktieselskab, kommanditaktieselskab, anpartsselskab;"(d) a paisprezecea liniuță se înlocuiește cu următorul text:- "— pentru Finlanda:yksityinen osakeyhtiö/privat aktiebolag, julkinen osakeyhtiö/publikt aktiebolag;"2. La articolul 2:(a) la alineatul (1), litera (f) se înlocuiește cu următorul text:"(f) documentele contabile ale fiecărui exercițiu, a căror publicare este obligatorie în temeiul directivelor 78/660/CEE [], 83/349/CEE [], 86/635/CEE [] și 91/674/CEE [](b) alineatul (2) se elimină.3. Articolul 3 se înlocuiește cu următorul text:"Articolul 3(1) În fiecare stat membru, fie la registrul central, fie la registrul comercial sau registrul societăților se deschide un dosar pentru fiecare dintre societățile înregistrate în registrul în cauză.(2) Toate actele și informațiile care trebuie publicate în temeiul articolului 2 trebuie păstrate în dosar sau înregistrate în registru; obiectul transcrierilor în registru trebuie să apară în orice caz în dosar.Statele membre se asigură că, până la 1 ianuarie 2007, va fi posibilă depunerea pe cale electronică, de către societăți, precum și de alte persoane și organisme care trebuie să notifice sau să participe la notificare, a tuturor actelor și informațiilor care trebuie publicate în temeiul articolului 2. În plus, statele membre pot obliga toate societățile sau anumite categorii de societăți, să depună toate actele și informațiile respective sau o parte dintre acestea pe cale electronică.Toate actele și informațiile prevăzute la articolul 2, care sunt depuse de la 1 ianuarie 2007, indiferent dacă sunt pe suport de hârtie sau pe cale electronică, se păstrează în dosar sau se transcriu în registru, în format electronic. În acest scop, statele membre se asigură că toate actele și informațiile respective care sunt depuse pe suport de hârtie de la 1 ianuarie 2007, sunt transformate de registru în format electronic.Actele și informațiile prevăzute la articolul 2, care sunt depuse pe suport de hârtie până la 31 decembrie 2006, nu trebuie transformate din oficiu în format electronic de registru. Statele membre se asigură, cu toate acestea, că sunt transformate în format electronic de registru la primirea unei cereri de publicare pe cale electronică, depusă în conformitate cu normele adoptate pentru punerea în aplicare a alineatului (3).(3) Trebuie să fie posibilă obținerea unei copii integrale sau parțiale a tuturor actelor și informațiilor prevăzute la articolul 2, la cerere. De la 1 ianuarie 2007, cererile se pot depune la registru, pe suport de hârtie sau pe cale electronică, la alegerea solicitantului.De la o dată care trebuie aleasă de fiecare stat membru, dar care nu poate fi ulterioară datei de 1 ianuarie 2007, copiile prevăzute la primul paragraf trebuie să poată fi obținute din registru pe suport de hârtie sau pe cale electronică, la alegerea solicitantului. Aceasta se aplică tuturor actelor și informațiilor, indiferent dacă au fost depuse înainte sau după data aleasă. Statele membre pot, cu toate acestea, să decidă că actele și informațiile depuse pe suport de hârtie până la 31 decembrie 2006, sau anumite categorii ale acestora, nu se pot obține din registru pe cale electronică, în cazul în care a trecut un interval determinat între data depunerii și cea a depunerii cererii la registru. Acest interval nu poate fi mai scurt de zece ani.Costul obținerii unei copii integrale sau parțiale a actelor și informațiilor prevăzute la articolul 2, fie că sunt pe suport de hârtie sau pe cale electronică, nu poate depăși costul administrativ.Copiile transmise pe suport de hârtie sunt certificate pentru conformitate, cu excepția cazului în care solicitantul renunță la această certificare. Copiile transmise în format electronic nu sunt certificate pentru conformitate, cu excepția cererii exprese a solicitantului.Statele membre iau măsurile necesare pentru ca certificarea copiilor electronice să garanteze atât autenticitatea originii, cât și integritatea conținutului lor, prin intermediul a cel puțin o semnătură electronică avansată în sensul articolului 2 alineatul (2) din Directiva 1999/93/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 13 decembrie 1999 privind un cadru comunitar pentru semnăturile electronice [].(4) Publicitatea actelor și a informațiilor prevăzute la alineatul (2) se asigură prin publicarea, integrală, parțială sau sub forma unei mențiuni care semnalează depunerea documentului la dosar sau transcrierea lui în registru, în buletinul național desemnat de statul membru în acest sens. Buletinul național desemnat de statul membru în acest sens poate fi în format electronic.Statele membre pot să decidă înlocuirea acestei publicări în buletinul național printr-o măsură cu efect echivalent, care implică cel puțin folosirea unui sistem în care informațiile publicate să poată fi consultate, în ordine cronologică, prin intermediul unei platforme electronice centrale.(5) Actele și informațiile sunt opozabile terților de către societate numai după publicitatea prevăzută la alineatul (4), cu excepția cazului în care societatea poate dovedi că terții aveau cunoștință de acestea.Cu toate acestea, în ceea ce privește tranzacțiile încheiate înainte de a șaisprezecea zi de la publicare, aceste acte și informații nu sunt opozabile terților care dovedesc că se aflau în imposibilitatea de a le cunoaște.(6) Statele membre iau măsurile necesare pentru a evita apariția unor neconcordanțe între cele publicate în aplicarea alineatului (4) și conținutul dosarului sau al registrului.Cu toate acestea, în cazul unei neconcordanțe, textul care a făcut obiectul unei publicări în conformitate cu alineatul (4) nu poate fi opus terților; cu toate acestea, terții se pot prevala de textul în cauză, cu excepția cazului în care societatea dovedește că ei au avut cunoștință de textul depus la dosar sau transcris în registru.(7) Terții pot, de asemenea, să se prevaleze de orice act sau informație pentru care nu au fost încă îndeplinite formalitățile de publicitate, cu excepția cazului în care nepublicarea le privează de efect.(8) În sensul prezentului articol, se înțelege prin "pe cale electronică" că informația este trimisă la origine și primită la destinație prin intermediul echipamentelor electronice de prelucrare (inclusiv compresia numerică) și de stocare a datelor și integral transmisă, direcționată și recepționată prin fir, prin radio, prin mijloace optice sau prin alte mijloace electromagnetice în conformitate cu modalitățile definite de statele membre.4. Se inserează următorul articol:"Articolul 3a(1) Actele și informațiile care trebuie publicate în conformitate cu articolul 2 sunt întocmite și depuse într-una dintre limbile autorizate de normele lingvistice aplicabile în acest sens în statul membru în care se deschide dosarul prevăzut la articolul 3 alineatul (1).(2) În afara publicității obligatorii prevăzute la articolul 3, statele membre autorizează publicitatea voluntară a actelor și informațiilor prevăzute la articolul 2, în conformitate cu dispozițiile articolului 3, în orice limbă oficială a Comunității.Statele membre pot impune ca traducerea acestor acte și informații să fie certificată.Statele membre iau măsurile necesare pentru a facilita accesul terților la traducerile care au făcut obiectul unei publicități voluntare.(3) În afara publicității obligatorii prevăzute la articolul 3 și a publicității voluntare prevăzute la alineatul (2) din prezentul articol, statele membre pot permite ca publicitatea actelor și informațiilor în cauză să se asigure, în conformitate cu dispozițiile articolului 3, în orice altă limbă.Statele membre pot impune ca traducerea acestor acte și informații să fie certificată.(4) În caz de neconcordanță între actele și informațiile publicate în limbile oficiale ale registrului și traducerea publicată voluntar, aceasta din urmă nu este opozabilă terților; cu toate acestea, terții se pot prevala de traducerile publicate voluntar, cu excepția cazului în care societatea dovedește că ei au avut cunoștință de versiunea care făcea obiectul publicității obligatorii."5. Articolul 4 se înlocuiește cu următorul text:"Articolul 4Statele membre dispun ca scrisorile și notele de comandă, întocmite pe suport de hârtie sau în orice alt format, să conțină următoarele informații:(a) informațiile necesare pentru determinarea registrului la care este păstrat dosarul menționat la articolul 3, împreună cu numărul de înmatriculare a societății în registrul în cauză;(b) forma societății, adresa sediului social și, după caz, faptul că societatea este în lichidare.În cazul în care în aceste documente se menționează capitalul societății, se precizează capitalul subscris și vărsat.Statele membre impun ca orice site Internet al unei societăți să furnizeze cel puțin informațiile menționate la primul paragraf, precum și, după caz, informațiile privind capitalul subscris și vărsat."6. Articolul 6 se înlocuiește cu următorul text:"Articolul 6Statele membre prevăd sancțiuni adecvate cel puțin pentru:(a) lipsa de publicitate a documentelor contabile, astfel cum este prevăzută la articolul 2 alineatul (1) litera (f);(b) absența, din documentele comerciale sau de pe orice site Internet al societății, a informațiilor obligatorii prevăzute la articolul 4."Articolul 2(1) Statele membre pun în aplicare actele cu putere de lege și actele administrative necesare pentru a se conforma prezentei directive până la 31 decembrie 2006. Statele membre informează de îndată Comisia cu privire la aceasta.Atunci când statele membre adoptă aceste acte, ele cuprind o trimitere la prezenta directivă sau sunt însoțite de o asemenea trimitere la data publicării lor oficiale. Statele membre stabilesc modalitatea de efectuare a acestei trimiteri.(2) Comisiei îi sunt comunicate de statele membre textele dispozițiilor de drept intern pe care le adoptă în domeniul reglementat de prezenta directivă.(3) Comisia prezintă Parlamentului European și Consiliului, până la 1 ianuarie 2012, un raport însoțit, după caz, de o propunere de modificare a prezentei directive pe baza experienței dobândite din aplicarea sa, cu privire la obiectivele sale și evoluția tehnologică observată în momentul de față.Articolul 3Prezenta directivă intră în vigoare la data publicării în Jurnalul Oficial al Uniunii Europene.Articolul 4Prezenta directivă se adresează statelor membre.Adoptată la Bruxelles, 15 iulie 2003.Pentru Parlamentul EuropeanPreședinteleP. CoxPentru ConsiliuPreședinteleG. Tremonti[1] JO C 227 E, 24.9.2002, p. 377.[2] JO C 85, 8.4.2003, p. 13.[3] Avizul Parlamentului European din 12 martie 2003 (nepublicat încă în Jurnalul Oficial) și Decizia Consiliului din 11 iunie 2003.[4] JO L 65, 14.3.1968, p. 8, astfel cum a fost modificată ultima dată prin Actul de aderare din 1994.[5] JO L 222, 14.8.1978, p. 11, astfel cum a fost modificată ultima dată prin Directiva 2003/38/CE a Consiliului (JO L 120, 15.5.2003, p. 22).[6] JO L 193, 18.7.1993, p. 1, astfel cum a fost modificată ultima dată prin Directiva 2003/51/CE (JO L 178, 17.7.2003, p. 16).[7] JO L 372, 31.12.1986, p. 1, astfel cum a fost modificată ultima dată prin Directiva 2003/51/CE.[8] JO L 374, 31.12.1991, p. 7.[] JO L 222, 14.8.1978, p. 11, astfel cum a fost modificată ultima dată prin Directiva 2003/38/CE a Consiliului (JO L 120, 15.5.2003, p. 22).[] JO L 193, 18.7.1983, p. 1, astfel cum a fost modificată ultima dată prin Directiva 2003/51/CE (JO L 178, 17.7.2003, p. 16).[] JO L 372, 31.12.1986, p. 1, astfel cum a fost modificată ultima dată prin Directiva 2003/51/CE.[] JO L 374, 31.12.1991, p. 7.";[] JO L 13, 19.1.2000, p. 12."--------------------------------------------------