title: Directiva 2002/15/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 11 martie 2002 privind organizarea timpului de lucru al persoanelor care efectuează activități mobile de transport rutier

text:
               05/Volumul 06

               RO

               Jurnalul Ofícial al Uniunii Europene

               125

         32002L0015

               L 080/35

               JURNALUL OFÍCIAL AL UNIUNII EUROPENE

      DIRECTIVA 2002/15/CE A PARLAMENTULUI EUROPEAN ȘI A CONSILIULUI

   din 11 martie 2002
   privind organizarea timpului de lucru al persoanelor care efectuează activități mobile de transport rutier
   PARLAMENTUL EUROPEAN ȘI CONSILIUL UNIUNII EUROPENE,
   având în vedere Tratatul de instituire a Comunității Europene și, în special, articolele 71 și 137 alineatul (2) ale acestuia,
   având în vedere propunerea Comisiei (1),
   având în vedere avizul Comitetului Economic și Social (2),
   după consultarea Comitetului Regiunilor,
   hotărând în conformitate cu procedura prevăzută la articolul 251 din tratat (3) și având în vedere textul comun aprobat de comitetul de conciliere la 16 ianuarie 2002,
   întrucât:

               (1)

               Regulamentul (CEE) nr. 3820/85 al Consiliului din 20 decembrie 1985 privind armonizarea anumitor legislații sociale în materie de transport rutier (4) a stabilit reguli comune referitoare la timpul de conducere auto și la perioadele de odihnă ale conducătorilor auto; regulamentul respectiv nu prevede alte aspecte ale timpului de lucru în domeniul transportului rutier.

               (2)

               Directiva 93/104/CE a Consiliului din 23 noiembrie 1993 privind anumite aspecte ale organizării timpului de lucru (5) face posibilă adoptarea unor cerințe mai specifice pentru organizarea timpului de lucru; ținând seama de caracterul sectorial al acestei directive, dispozițiile acesteia au prioritate față de Directiva 93/104/CE în temeiul articolului 14 din aceasta.

               (3)

               În pofida negocierilor intense între partenerii sociali, nu a fost posibil să se ajungă la un acord în privința lucrătorilor mobili din transportul rutier.

               (4)

               Este prin urmare necesar să se adopte o serie de dispoziții speciale privind timpul de lucru în transportul rutier, menite să asigure siguranța transportului, precum și sănătatea și siguranța persoanelor implicate.

               (5)

               Deoarece obiectivele acțiunii avute în vedere nu pot fi realizate în suficientă măsură de statele membre și, prin urmare pot fi realizate mai bine la nivel comunitar, datorită dimensiunii și efectelor acțiunii propuse, Comunitatea poate adopta măsuri, în conformitate cu principiul subsidiarității așa cum este prevăzut la articolul 5 din tratat. Potrivit principiului proporționalității, după cum este enunțat în acest articol, prezenta directivă nu se extinde dincolo de ceea ce este necesar pentru atingerea acestor obiective.

               (6)

               Domeniul de aplicare a prezentei directive face referire numai la lucrătorii mobili angajați de întreprinderi de transport înființate într-un stat membru, care participă la activități mobile de transport rutier reglementate de Regulamentul (CEE) nr. 3820/85 sau, în absența unor dispoziții specifice, de Acordul european privind munca echipajelor de pe vehiculele care efectuează transporturi rutiere internaționale (AETR).

               (7)

               Ar trebui să se precizeze că lucrătorii mobili excluși din domeniul de aplicare a prezentei directive, alții decât conducătorii auto independenți, beneficiază de protecția de bază prevăzută de Directiva 93/104/CE. Această protecție de bază include regulile existente privind timpul de repaos corespunzător, durata maximă a săptămânii medii de lucru, concediul anual și anumite dispoziții de bază aplicabile lucrătorilor de noapte, inclusiv controalele medicale.

               (8)

               Întrucât conducătorii auto independenți sunt incluși în domeniul de aplicare a Regulamentului (CEE) nr. 3820/85, dar sunt excluși din cel al Directivei 93/104/CE, aceștia ar trebui să fie excluși temporar din domeniul de aplicare a prezentei directive în conformitate cu dispozițiile articolului 2 alineatul (1).

               (9)

               Definițiile folosite în prezenta directivă nu trebuie să constituie un precedent pentru alte reglementări comunitare privind timpul de lucru.

               (10)

               Pentru a îmbunătăți siguranța rutieră, a evita denaturarea concurenței și a garanta siguranța și sănătatea lucrătorilor mobili care intră sub incidența prezentei directive, aceștia trebuie să știe cu precizie care perioade dedicate activităților de transport rutier constituie timp de lucru și care nu, fiind astfel considerate timp de pauză, timp de repaos sau perioade de disponibilitate; acestor lucrători ar trebui să li se acorde perioade zilnice și săptămânale minime de odihnă, precum și pauze corespunzătoare; este de asemenea necesar să se fixeze o limită maximă a numărului de ore de lucru săptămânale.

               (11)

               Cercetările arată că organismul uman este mai sensibil în timpul nopții la perturbările induse de mediu și de asemenea la anumite forme greoaie de organizare și că perioadele lungi de lucru în timpul nopții pot fi dăunătoare sănătății lucrătorilor și le pot periclita siguranța, precum și siguranța rutieră în general.

               (12)

               Prin urmare, apare necesitatea să se limiteze durata perioadelor de lucru în timpul nopții și să se prevadă acordarea de compensații corespunzătoare conducătorilor auto profesioniști care lucrează în timpul nopții pentru activitatea pe care o desfășoară și aceștia să nu fie dezavantajați în ceea ce privește șansele de formare profesională.

               (13)

               Angajatorii trebuie să țină evidența depășirilor duratei maxime a săptămânii medii de lucru aplicabile lucrătorilor mobili.

               (14)

               Dispozițiile Regulamentului (CEE) nr. 3820/85 privind durata de conducere a autovehiculului în cadrul transportului de pasageri internațional și național, altul decât serviciile regulate, ar trebui să se aplice în continuare.

               (15)

               Comisia trebuie să urmărească aplicarea prezentei directive și evoluțiile în acest domeniu în statele membre și să prezinte Parlamentului European, Consiliului, Comitetului Economic și Social și Comitetului Regiunilor un raport privind aplicarea regulilor și consecințele dispozițiilor referitoare la lucrul în timpul nopții.

               (16)

               Este necesar să se prevadă că anumite dispoziții pot face obiectul unor derogări adoptate, în funcție de condiții, de către statele membre sau de partenerii sociali. Ca regulă generală, în eventualitatea unei derogări, lucrătorii respectivi trebuie să beneficieze de perioade de repaos compensatorii,

         ADOPTĂ PREZENTA DIRECTIVĂ:
   Articolul 1
   Obiect
   Obiectul prezentei directive constă în stabilirea cerințelor minime legate de organizarea timpului de lucru în vederea îmbunătățirii protecției sănătății și siguranța persoanelor care efectuează activități mobile de transport rutier și creșterea siguranței rutiere, precum și alinierea condițiilor de concurență.
   Articolul 2
   Domeniu de aplicare
   (1)   Prezenta directivă se aplică lucrătorilor mobili angajați în întreprinderi înființate într-un stat membru, care participă la activități de transport rutier reglementate de Regulamentul (CEE) nr. 3820/85 sau, în absența unor dispoziții speciale, de acordul AETR.
   Fără a aduce atingere dispozițiilor din următorul paragraf, prezenta directivă se aplică conducătorilor auto independenți începând cu data de 23 martie 2009.
   Cu cel puțin doi ani înainte de această dată, Comisia prezintă un raport Parlamentului European și Consiliului. Acest raport analizează consecințele excluderii conducătorilor auto independenți din domeniul de aplicare a directivei în privința siguranței rutiere, condițiilor concurenței, structurii profesiei cât și aspectelor sociale. Se ține cont de condițiile din fiecare stat membru referitoare la structura industriei transporturilor și la mediul de lucru în domeniul transportului rutier. Pe baza acestui raport, Comisia prezintă o propunere având ca obiectiv, dacă este cazul:

               —

               stabilirea modalităților pentru includerea conducătorilor auto independenți în domeniul de aplicare a directivei în privința acelor conducători auto independenți care nu participă la activități de transport rutier în alte state membre și care sunt supuși constrângerilor locale din motive obiective, cum ar fi o locație periferică, distanțe interne lungi și un mediu concurențial specific sau

               —

               neincluderea conducătorilor auto independenți în domeniul de aplicare a directivei.

         (2)   Dispozițiile Directivei 93/104/CE se aplică lucrătorilor mobili excluși din domeniul de aplicare a prezentei directive.
   (3)   În măsura în care prezenta directivă conține dispoziții speciale în ce privește lucrătorii mobili care efectuează activități de transport rutier, aceasta are prioritate, în temeiul articolului 14 din Directiva 93/104/CE, în raport cu dispozițiile corespunzătoare ale acelei directive.
   (4)   Prezenta directivă completează dispozițiile Regulamentului (CEE) nr. 3820/85 și, acolo unde este necesar, ale acordului AETR, care are prioritate în fața dispozițiilor prezentei directive.
   Articolul 3
   Definiții
   În sensul prezentei directive:

               (a)

               „timp de lucru” reprezintă:

                           1.

                           în cazul lucrătorilor mobili: perioada de la începutul până la sfârșitul timpului de lucru, în timpul căruia lucrătorul mobil se află la postul său de lucru, la dispoziția angajatorului și în exercițiul funcțiilor sau activităților sale, adică:

                                       —

                                       perioada dedicată tuturor activităților de transport rutier. Aceste activități sunt, cu precădere, următoarele:

                                                   (i)

                                                   conducerea autovehiculului;

                                                   (ii)

                                                   încărcarea și descărcarea;

                                                   (iii)

                                                   ajutorul acordat pasagerilor la urcarea și coborârea din vehicul;

                                                   (iv)

                                                   curățenia și întreținerea tehnică;

                                                   (v)

                                                   toate celelalte activități vizând asigurarea siguranței vehiculului, a încărcăturii sale și a pasagerilor sau îndeplinirea obligațiilor legale sau de reglementare direct legate de operațiunea de transport aflată în desfășurare, inclusiv supravegherea încărcării și descărcării, formalitățile administrative legate de poliție, vamă, serviciul de imigrare etc.;

                                       —

                                       perioadele de timp în care acesta nu poate dispune liber de timpul său și i se cere să fie la postul său de lucru, gata să întreprindă activitatea sa normală, îndeplinind anumite sarcini asociate serviciului, în special în timpul perioadelor când așteaptă să se facă încărcarea sau descărcarea, dacă durata previzibilă a acestora nu este cunoscută dinainte, și anume fie înaintea plecării fie chiar înaintea începerii efective a perioadei în chestiune, sau în condițiile generale negociate între partenerii sociali și în condițiile legislației statelor membre;

                           2.

                           în cazul conducătorilor auto independenți, aceeași definiție se aplică perioadei cuprinse între începutul și sfârșitul lucrului, în timpul căreia conducătorul auto independent se află la postul său de lucru, la dispoziția clientului sau exercitându-și funcțiile sau activitățile altele decât activitatea administrativă generală care nu este direct legată de operația de transport respectivă aflată în curs de desfășurare.

                     Perioadele de pauză la care se face referire la articolul 5, perioadele de odihnă la care se face referire la articolul 6 și, fără a aduce atingere legislației statelor membre sau acordurilor dintre partenerii sociali care prevăd că aceste perioade ar trebui compensate sau limitate, perioadele de disponibilitate menționate la litera (b) a prezentului articol, sunt excluse din timpul de lucru;

               (b)

               „perioade de disponibilitate” reprezintă:

                           —

                           perioadele, altele decât cele de pauză sau de repaos, în timpul cărora lucrătorului mobil nu i se cere să rămână la postul său de lucru, dar trebuie să fie disponibil să răspundă la orice apel de a întreprinde o călătorie sau a relua conducerea vehiculului sau de a efectua o altă muncă. În special aceste perioade de disponibilitate includ perioadele în timpul cărora lucrătorul mobil însoțește un vehicul care este transportat cu feribotul sau cu trenul, precum și perioadele de așteptare la graniță și cele datorate interdicțiilor de circulație.
                           Aceste perioade și durata lor previzibilă sunt cunoscute în avans de către lucrătorul mobil, adică fie înaintea plecării fie chiar înaintea începerii efective a perioadei respective, sau în condițiile generale negociate între partenerii sociali și/sau în condițiile legislației statelor membre;

                           —

                           pentru lucrătorii mobili care conduc vehiculul în echipă, perioada petrecută stând lângă șofer sau în cușetă în timp ce vehiculul este în mișcare;

               (c)

               „post de lucru” reprezintă:

                           —

                           locul unde se află sediul principal al întreprinderii pentru care persoana respectivă care efectuează activități mobile de transport rutier îndeplinește anumite sarcini, împreună cu diversele sucursale ale întreprinderii, indiferent dacă acestea sunt situate în același loc cu sediul social sau sediul principal;

                           —

                           vehiculul utilizat la îndeplinirea sarcinilor de către persoana care efectuează activități mobile de transport rutier și

                           —

                           orice alt loc unde se desfășoară activități legate de transport;

               (d)

               „lucrător mobil” reprezintă orice lucrător care face parte din personalul aflat în cursă, inclusiv stagiarii și ucenicii, aflați în serviciul întreprinderii care desfășoară servicii de transport rutier de pasageri sau mărfuri contra unei remunerații sau pe cont propriu;

               (e)

               „conducător auto independent” reprezintă persoana a cărei principală ocupație constă în transportul rutier de pasageri sau mărfuri contra unei remunerații în sensul legislației comunitare pe baza unei licențe comunitare sau a altei autorizații profesionale de efectuare a transportului menționat anterior, care are dreptul să lucreze pe cont propriu și care nu este legată de un angajator printr-un contract de muncă sau alt tip de relație ierarhică de muncă, persoană care este liberă să organizeze activitățile de lucru relevante, al cărei venit depinde direct de profitul realizat și care dispune de libertatea de a întreține, individual sau pe bază de cooperare între conducători auto independenți, relații comerciale cu mai mulți clienți.
               În sensul prezentei directive, conducătorii auto care nu îndeplinesc aceste criterii sunt supuși acelorași obligații și beneficiază de aceleași drepturi ca cele prevăzute în prezenta directivă pentru lucrătorii mobili;

               (f)

               „persoană care efectuează activități mobile de transport rutier” reprezintă un lucrător mobil sau conducător auto independent care efectuează astfel de activități;

               (g)

               „săptămână” reprezintă perioada cuprinsă între ora 00.00 a zilei de luni și ora 24.00 a zilei de duminică;

               (h)

               „timpul nopții” reprezintă o perioadă de cel puțin patru ore, după cum este definită de legislația națională, cuprinsă între orele 00.00 și 07.00;

               (i)

               „muncă de noapte” reprezintă orice muncă efectuată în timpul nopții.

         Articolul 4
   Durata maximă a săptămânii de lucru
   Statele membre adoptă măsurile necesare pentru a asigura următoarele:

               (a)

               durata medie a săptămânii de lucru nu poate depăși 48 de ore. Durata maximă a săptămânii de lucru poate fi prelungită la 60 de ore numai dacă media de 48 de ore pe săptămână nu este depășită pe parcursul a patru luni. Cel de-al patrulea și al cincilea paragraf din articolul 6 alineatul (1) din Regulamentul (CEE) nr. 3820/85 sau, dacă este necesar, al patrulea paragraf din articolul 6 alineatul (1) din acordul AETR au prioritate în fața prezentei directive, în măsura în care conducătorii auto respectivi nu depășesc o medie a timpului de lucru de 48 de ore pe săptămână pe parcursul a patru luni;

               (b)

               timpul de lucru pentru diverși angajatori reprezintă suma orelor de lucru; angajatorul solicită în scris lucrătorului mobil respectiv să prezinte o situație a duratei lucrate în contul unui alt angajator; lucrătorul mobil prezintă aceste informații în scris.

         Articolul 5
   Pauze
   (1)   Statele membre adoptă măsurile necesare pentru a asigura că, fără a aduce atingere nivelului de protecție asigurat de Regulamentul (CEE) nr. 3820/85 sau, în absența unor astfel de dispoziții, de către acordul AETR, persoanele care efectuează activități mobile de transport rutier, fără a aduce atingere articolului 2 alineatul (1), nu lucrează în nici o situație mai mult de șase ore consecutive fără a face o pauză. Timpul de lucru se întrerupe cu o pauză de cel puțin 30 de minute, dacă orele de lucru totalizează între șase și nouă ore, și de cel puțin 45 de minute, dacă orele de lucru totalizează peste nouă ore.
   (2)   Pauzele pot fi subdivizate în perioade de cel puțin 15 minute fiecare.
   Articolul 6
   Perioade de repaos
   În sensul prezentei directive, ucenicii și stagiarii intră sub incidența acelorași dispoziții cu privire la timpul de odihnă ca și alți lucrători mobili în conformitate cu Regulamentul (CEE) nr. 3820/85 sau, în absența unor astfel de dispoziții, cu acordul AETR.
   Articolul 7
   Munca de noapte
   (1)   Statele membre adoptă măsurile necesare pentru a asigura următoarele:

               —

               dacă se efectuează muncă de noapte, timpul de lucru zilnic nu depășește zece ore pentru fiecare perioadă de 24 de ore;

               —

               se acordă o compensație pentru munca de noapte în conformitate cu dispozițiile legislative naționale, convențiile colective, acordurile între partenerii sociali și practica națională, cu condiția ca această compensație să nu fie de natură a periclita siguranța rutieră.

         (2)   Până la 23 martie 2007, în cadrul raportului pe care-l redactează în temeiul articolului 13 alineatul (2), Comisia evaluează consecințele dispozițiilor alineatului (1) de mai sus. Dacă este necesar, Comisia însoțește raportul de propuneri corespunzătoare.
   (3)   Comisia prezintă o propunere de adoptare a unei directive conținând dispoziții referitoare la pregătirea conducătorilor auto profesioniști, inclusiv a celor care efectuează muncă de noapte, stabilind de asemenea principiile generale ale acestei pregătiri.
   Articolul 8
   Derogări
   (1)   Pot fi adoptate derogări de la articolele 4 și 7, din rațiuni obiective sau tehnice ori rațiuni care țin de organizarea muncii, prin intermediul convențiilor colective, acordurilor între partenerii sociali, sau dacă acest lucru nu este posibil, prin dispoziții legale, de reglementare și administrative, cu condiția unor consultări între reprezentanții angajatorilor și ai lucrătorilor respectivi și a depunerii de eforturi pentru încurajarea tuturor formelor relevante de dialog social.
   (2)   Opțiunea în favoarea unei derogări de la articolul 4 poate să nu conducă la stabilirea unei perioade de referință care să depășească șase luni, pentru calculul timpului de lucru maxim săptămânale de 48 de ore.
   Articolul 9
   Informații și evidențe
   Statele membre asigură următoarele:

               (a)

               lucrătorii mobili sunt informați cu privire la cerințele naționale în domeniu, regulamentul intern al întreprinderii și acordurile între părțile sociale, în special convențiile colective și orice acorduri de întreprindere, încheiate pe baza prezentei directive, fără a aduce atingere Directivei 91/533/CEE a Consiliului din 14 octombrie 1991 privind obligația angajatorului de a-i informa pe angajați cu privire la condițiile aplicabile contractului sau relațiilor de muncă (6);

               (b)

               fără a aduce atingere articolului 2 alineatul (1), se ține evidența timpului de lucru al persoanelor care efectuează activități mobile de transport rutier. Evidențele se păstrează cel puțin doi ani după încheierea perioadei respective. Angajatorii poartă răspunderea pentru ținerea evidenței cu privire la timpul de lucru efectuat de lucrătorii mobili. La cerere, angajatorii remit lucrătorilor mobili copii ale evidenței cu privire la orele lucrate de aceștia.

         Articolul 10
   Dispoziții mai favorabile
   Prezenta directivă nu aduce atingere dreptului statelor membre de a aplica sau introduce dispoziții legale, de reglementare sau administrative mai favorabile în ce privește protecția sănătății și siguranței persoanelor care efectuează activități mobile de transport rutier sau dreptului lor de a facilita sau permite aplicarea convențiilor colective sau a altor acorduri încheiate între partenerii sociali care sunt mai favorabile protecției sănătății și siguranței lucrătorilor mobili. Aducerea la îndeplinire a prezentei directive nu constituie un temei justificat de reducere a nivelului general de protecție acordată lucrătorilor menționați la articolul 2 alineatul (1).
   Articolul 11
   Sancțiuni
   Statele membre stabilesc un sistem de sancțiuni pentru încălcarea dispozițiilor naționale adoptate în temeiul prezentei directive și adoptă toate măsurile necesare pentru a asigura aplicarea acestor sancțiuni. Sancțiunile astfel prevăzute sunt eficiente, proporționale și de descurajare.
   Articolul 12
   Negocieri cu țări terțe
   Imediat după intrarea în vigoare a prezentei directive, Comunitatea începe negocieri cu țările terțe relevante în vederea aplicării de reglementări echivalente cu cele stabilite în prezenta directivă lucrătorilor mobili angajați de întreprinderi înființate într-o țară terță.
   Articolul 13
   Rapoarte
   (1)   La fiecare doi ani, statele membre prezintă un raport Comisiei privind aplicarea prezentei directive, indicând punctele de vedere ale partenerilor sociali. Raportul trebuie să parvină Comisiei până la 30 septembrie care urmează datei la care expiră perioada de doi ani la care face referire raportul. Perioada de doi ani este aceeași cu cea la care se face referire la articolul 16 alineatul (2) din Regulamentul (CEE) nr. 3820/85.
   (2)   La fiecare doi ani, Comisia întocmește un raport privind punerea în aplicare a prezentei directive de către statele membre și evoluțiile în domeniul respectiv. Comisia comunică acest raport Parlamentului European, Consiliului, Comitetului Economic și Social și Comitetului Regiunilor.
   Articolul 14
   Dispoziții finale
   (1)   Statele membre adoptă actele cu putere de lege și actele administrative necesare aducerii la îndeplinire a prezentei directive până la 23 martie 2005 sau se asigură până la acea dată că partenerii sociali au stabilit măsurile necesare pe bază de acord, statele membre fiind obligate să întreprindă toate demersurile care să le permită oricând să garanteze rezultatele cerute de prezenta directivă.
   Atunci când statele membre adoptă măsurile la care se face referire în primul paragraf, ele conțin o trimitere la prezenta directivă sau sunt însoțite de o asemenea trimitere la data publicării lor oficiale. Statele membre stabilesc modalitatea de efectuare a acestei trimiteri.
   (2)   Comisiei îi sunt comunicate de statele membre textele dispozițiilor de drept intern pe care le-au adoptat sau le adoptă în domeniul reglementat de prezenta directivă.
   (3)   Statele membre veghează ca expeditorii, transportatorii, antreprenorii principali, subantreprenorii și întreprinderile care angajează lucrători mobili să respecte dispozițiile corespunzătoare din prezenta directivă.
   Articolul 15
   Intrare în vigoare
   Prezenta directivă intră în vigoare la data publicării în Jurnalul Oficial al Comunităților Europene.
   Articolul 16
   Destinatari
   Prezenta directivă se adresează statelor membre.

      Adoptată la Bruxelles, 11 martie 2002.

            Pentru Parlamentul European

            Președintele

         P. COX

            Pentru Consiliu

            Președintele

         J. PIQUÉ I CAMPS

      (1)  JO C 43, 17.2.1999, p. 4.

      (2)  JO C 138, 18.5.1999, p. 33.

      (3)  Avizul Parlamentului European din 14 aprilie 1999 (JO C 219, 30.7.1999, p. 235), confirmat la 6 mai 1999 (JO C 279, 1.10.1999, p. 270), Poziția comună a Consiliului din 23 martie 2001 (JO C 142, 15.5.2001, p. 24) și decizia Parlamentului European din 14 iunie 2001 (nepublicată încă în Jurnalul Oficial). Decizia Parlamentului European din 5 februarie 2002 și decizia Consiliului din 18 februarie 2002.

      (4)  JO L 370, 31.12.1985, p. 1.

      (5)  JO L 307, 13.12.1993, p. 18. Directivă modificată ultima dată de Directiva 2000/34/CE a Parlamentului European și a Consiliului (JO L 195, 1.8.2000, p. 41).

      (6)  JO L 288, 18.10.1991, p. 32.


title: Directiva 2008/65/CE a Comisiei din 27 iunie 2008 de modificare a Directivei 91/439/CEE privind permisele de conducere

text:
               28.6.2008

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               L 168/36

      DIRECTIVA 2008/65/CE A COMISIEI

   din 27 iunie 2008
   de modificare a Directivei 91/439/CEE privind permisele de conducere
   COMISIA COMUNITĂȚILOR EUROPENE,
   având în vedere Tratatul de instituire a Comunității Europene,
   având în vedere Directiva 91/439/CEE a Consiliului din 29 iulie 1991 privind permisele de conducere (1), în special articolul 7a alineatul (2),
   întrucât:

               (1)

               Lista codurilor, astfel cum este descrisă în anexele I și Ia la Directiva 91/439/CEE, trebuie adaptată.

               (2)

               Codul comunitar nr. 78, care limitează dreptul de a conduce vehicule care aparțin unei anumite categorii de permis de conducere la cele cu transmisie automată, ar trebui modificat pentru a ține seama de progresele științifice și tehnice din acest domeniu.

               (3)

               Cerințele minime aplicabile vehiculelor utilizate la examenele de conducere auto, prevăzute în anexa II la Directiva 91/439/CEE, ar trebui adaptate pentru a ține seama de modificarea definiției codului comunitar nr. 78.

               (4)

               Cerințele minime prevăzute în anexa II la Directiva 91/439/CEE pentru probele teoretice și practice ar trebui revizuite pentru a adapta cerințele de testare la condițiile zilnice de trafic în ceea ce privește utilizarea tunelelor pentru a ameliora nivelul de securitate rutieră a acestei secțiuni de infrastructură rutieră.

               (5)

               Termenele prevăzute la punctele 5.2 și 6.2.5 din anexa II la Directiva 91/439/CEE s-au dovedit inadecvate pentru punerea în aplicare în bune condiții a măsurilor necesare. Prin urmare, ar trebui acordat un termen suplimentar.

               (6)

               Prin urmare, Directiva 91/439/CEE ar trebui modificată în consecință.

               (7)

               Măsurile prevăzute în prezenta directivă sunt conforme cu avizul Comitetului pentru permisele de conducere,

         ADOPTĂ PREZENTA DIRECTIVĂ:
   Articolul 1
   Directiva 91/439/CEE se modifică după cum urmează:

               1.

               La anexa I punctul 2, cu referire la pagina 4 a permisului de conducere, și la anexa Ia punctul 2, cu referire la pagina 2 a permisului de conducere, litera (a) rubrica 12, textul codului comunitar nr. 10.02 se înlocuiește cu următorul text:

                           „10.02.

                           Vehicule fără pedală de ambreiaj (sau manetă, pentru categoriile A sau A1)”.

               2.

               La anexa I punctul 2, cu referire la pagina 4 a permisului de conducere, și la anexa Ia punctul 2, cu referire la pagina 2 a permisului de conducere, litera (a) rubrica 12, textul codului comunitar nr. 78 se înlocuiește cu următorul text:
               78.   Valabil numai pentru vehiculele fără pedală de ambreiaj (sau manetă, pentru categoriile A sau A1)”.

               3.

               Anexa II se modifică după cum urmează:

                           (a)

                           la punctul 2.1.3 se adaugă următoarea liniuță:

                                       „—

                                       securitate rutieră în tunele”;

                           (b)

                           la punctul 5.1, al doilea paragraf și al treilea paragraf se înlocuiesc cu următorul text:
                           „În cazul în care candidatul trece proba de verificare a deprinderilor și a comportamentului pe un vehicul fără pedală de ambreiaj (sau manetă, pentru categoriile A și A1), acest lucru este menționat pe orice permis de conducere eliberat pe baza unei astfel de probe. Orice permis cu această mențiune poate fi utilizat numai pentru conducerea unui vehicul fără pedală de ambreiaj (sau manetă, pentru categoriile A sau A1).
                           «Vehicul cu transmisie automată» înseamnă un vehicul care nu are pedală de ambreiaj (sau manetă, pentru categoriile A sau A1).”;

                           (c)

                           la punctul 5.2, ultimul paragraf se înlocuiește cu următorul text:
                           „Vehiculele de examen din categoriile B+E, C, C+E, C1, C1+E, D, D+E, D1 și D1+E care nu sunt conforme cu criteriile minime menționate anterior, dar care erau utilizate în momentul sau înaintea datei menționate la articolul 3 din Directiva 2008/65/CE a Comisiei (2) pot fi încă utilizate până la 30 septembrie 2013. Dispozițiile cu privire la încărcarea acestor vehicule pot fi puse în aplicare de statele membre până la 30 septembrie 2013.

                           (d)

                           la punctul 6.2.5 al doilea paragraf, textul „după cinci ani de la intrarea în vigoare a prezentei directive” se înlocuiește cu „până la 30 septembrie 2008”;

                           (e)

                           la punctele 6.3.8, 7.4.8 și 8.3.8, cuvântul „tunele” se adaugă la lista de amenajări rutiere speciale menționate.

         Articolul 2
   (1)   Statele membre adoptă actele cu putere de lege și actele administrative necesare pentru a se conforma prezentei directive până cel târziu la 30 septembrie 2008. Statele membre informează de îndată Comisia cu privire la acestea. Atunci când statele membre adoptă aceste dispoziții, ele conțin o trimitere la prezenta directivă sau sunt însoțite de o asemenea trimitere la data publicării lor oficiale. Statele membre stabilesc modalitatea de efectuare a acestei trimiteri.
   (2)   Statele membre comunică Comisiei textul dispozițiilor principale de drept intern pe care le adoptă în domeniul reglementat de prezenta directivă.
   Articolul 3
   Prezenta directivă intră în vigoare în a douăzecea zi de la data publicării în Jurnalul Oficial al Uniunii Europene.
   Articolul 4
   Prezenta directivă se adresează statelor membre.

      Adoptată la Bruxelles, 27 iunie 2008.

            Pentru Comisie

         Antonio TAJANI

            Vicepreșidente

      (1)  JO L 237, 24.8.1991, p. 1. Directivă modificată ultima dată prin Directiva 2006/103/CE (JO L 363, 20.12.2006, p. 344).

      (2)  JO L 168, 28.6.2008, p. 36.”;


title: Directiva a șaptea 96/45/CE a Comisiei din 2 iulie 1996 privind metodele de analiză necesare pentru controlul compoziției produselor cosmeticeText cu relevanță pentru SEE.

text:
Anunţ juridic important

|

31996L0045

Official Journal L 213 , 22/08/1996 P. 0008 - 0015 Ediţie specială în limba cehă Chapter 13 Volume 017 P. 142  - 149 Ediţie specială în limba estonă Chapter 13 Volume 017 P. 142  - 149 Ediţie specială în limba maghiară Chapter 13 Volume 017 P. 142  - 149 Ediţie specială în limba lituaniană Chapter 13 Volume 017 P. 142  - 149 Ediţie specială în limba letonă Chapter 13 Volume 017 P. 142  - 149 Ediţie specială în limba malteză Chapter 13 Volume 017 P. 142  - 149 Ediţie specială în limba polonă Chapter 13 Volume 017 P. 142  - 149 Ediţie specială în limba slovacă Chapter 13 Volume 017 P. 142  - 149 Ediţie specială în limba slovenă Chapter 13 Volume 017 P. 142  - 149

		19960702Directiva a șaptea 96/45/CE a Comisieidin 2 iulie 1996privind metodele de analiză necesare pentru controlul compoziției produselor cosmetice(Text cu relevanță pentru SEE)COMISIA COMUNITĂȚILOR EUROPENE,având în vedere Tratatul de instituire a Comunității Economice Europene,având în vedere Directiva 76/768/CEE a Consiliului din 27 iulie 1976 privind apropierea legislației statelor membre cu privire la produsele cosmetice [1], modificată ultima dată de Directiva 95/34/CE a Comisiei [2], în special articolul 8 alineatul (1),întrucât Directiva 76/768/CEE prevede testarea oficială a produselor cosmetice cu scopul constatării îndeplinirii condițiilor stabilite de dispozițiile Comunității privind compoziția produselor cosmetice;întrucât toate metodele de analiză necesare trebuie să fie stabilite cât mai repede posibil; întrucât anumite metode au fost deja adoptate de Directiva 80/1335/CEE a Comisiei [3], modificată de Directiva 87/143/EEC [4], de Directiva 82/434/CEE a Comisiei [5], modificată de Directiva 90/207/CEE [6], și de Directivele 83/514/CEE [7], 85/490/CEE [8], 93/73/CEE [9] și 95/32/CE [10] ale Comisiei;întrucât identificarea și determinarea 2-fenoxietanolului, 1-fenoxipropandiolului, 4-hidroxibenzoatului de metil, etil, propil, butil și benzil în produsele cosmetice constituie o a șaptea etapă;întrucât măsurile prevăzute de prezenta directivă sunt în conformitate cu avizul Comitetului privind adaptarea Directivei 76/768/CEE la progresul tehnic,ADOPTĂ PREZENTA DIRECTIVĂ:Articolul 1Statele membre adoptă toate măsurile necesare pentru a asigura ca în timpul testării oficiale a produselor cosmetice identificarea și determinarea 2-fenoxietanolului, 1-fenoxipropandiolului, 4-hidroxibenzoatului de metil, etil, propil, butil și benzil să fie efectuate în conformitate cu metodele descrise în anexă.Articolul 2(1) Statele membre pun în aplicare actele cu putere de lege și actele administrative necesare pentru a se conforma prezentei directive până la 30 septembrie 1997. Statele membre informează de îndată Comisia cu privire la aceasta.(2) Atunci când statele membre adoptă aceste acte, acestea cuprind o trimitere la prezenta directivă sau sunt însoțite de o asemenea trimitere la data publicării lor oficiale. Statele membre stabilesc modalitatea de efectuare a acestei trimiteri.(3) Comisiei îi sunt comunicate de către statele membre textele dispozițiilor de drept intern pe care le adoptă în domeniul reglementat de prezenta directivă.Articolul 3Prezenta directivă intră în vigoare în a douăzecea zi de la data publicării în Jurnalul Oficial al Comunităților Europene.Articolul 4Prezenta directivă se adresează statelor membre.Adoptată la Bruxelles, 2 iulie 1996.Pentru ComisieEmma BoninoMembru al Comisiei[1] JO L 262, 27.9.1976, p. 169.[2] JO L 167, 18.7.1995, p. 19.[3] JO L 383, 31.12.1980, p. 27.[4] JO L 57, 27.2.1987, p. 56.[5] JO L 185, 30.6.1982, p. 1.[6] JO L 108, 28.4.1990, p. 92.[7] JO L 291, 24.10.1983, p. 9.[8] JO L 295, 7.11.1985, p. 30.[9] JO L 231, 14.9.1993, p. 34.[10] JO L 178, 28.7.1995, p. 20.--------------------------------------------------19960702ANEXĂIDENTIFICAREA ȘI DETERMINAREA 2- FENOXIETANOLULUI, 1-FENOXIPROPANDIOLULUI, 4-HIDROXIBENZOATULUI DE METIL, ETIL, PROPIL, BUTIL ȘI BENZIL ÎN PRODUSELE COSMETICEA. IDENTIFICARE1. Obiectul și domeniul de aplicarePrezenta metodă specifică un procedeu TLC care, în combinație cu metoda de determinare descrisă în secțiunea B, permite identificarea 2-fenoxietanolului, 1-fenoxipropandiolului, 4-hidroxibenzoatului de metil, 4-hidroxibenzoatului de etil, 4-hidroxibenzoatului de propil, 4-hidroxibenzoatului de butil și 4-hidroxibenzoatului de benzil în produsele cosmetice.2. PrincipiuConservanții sunt extrași din probele cosmetice acidificate cu acetonă. După filtrare, soluția de acetonă este amestecată cu apă și, într-un mediu alcalin, acizii grași sunt precipitați sub forma sărurilor lor de calciu. Amestecul alcalin acetonă/apă este extras cu dietileter pentru a îndepărta substanțele lipofilice. După acidificare, conservanții sunt extrași cu dietileter. O porțiune din extractul dietileteric este picurată pe o placă pentru cromatografie în strat subțire acoperită cu silicagel. După developarea plăcii, cromatograma obținută este observată în lumină UV și vizualizată prin utilizarea reactivului Millon.3. Reactivi3.1. GeneralitățiToți reactivii utilizați trebuie să fie de puritate analitică. Apa este apă distilată sau apă de cel puțin aceeași puritate.3.2. Acetonă3.3. Dietileter3.4. n-pentan3.5. Metanol3.6. Acid acetic glacial3.7. Soluție de acid clorhidric, c(HCl) = 4 mol/l3.8. Soluție de hidroxid de potasiu, c(KOH) = 4 mol/l3.9. Clorură de calciu dihidratată (CaCl2·2H2O)3.10. Reactiv de detectare: reactiv MillonReactivul Millon [azotat de mercur (II)] este o soluție gata preparată, disponibilă în comerț (Fluka 69820).3.11. 2-fenoxietanol3.12. 1-fenoxipropandiol3.13. 4-hidroxibenzoat de metil (metilparaben)3.14. 4-hidroxibenzoat de etil (etilparaben)3.15. 4-hidroxibenzoat de n-propil (propilparaben)3.16. 4-hidroxibenzoat de n-butil (butilparaben)3.17. 4-hidroxibenzoat de benzil (benzilparaben)3.18. Soluții de referințăSe prepară soluții 0,1 % (m/v) în metanol din fiecare din substanțele de referință 3.11, 3.12, 3.13, 3.14, 3.15, 3.16 și 3.17.3.19. Solvent de developareSe amestecă 88 volume de n-pentan (3.4) cu 12 volume de acid acetic glacial (3.6).4. AparaturăEchipament obișnuit de laborator și:4.1. Baie de apă, capabilă de menținerea unei temperaturi de 60 °C4.2. Tanc de developare (necăptușit cu hârtie de filtru)4.3. Sursă de lumină UV, 254 nm4.4. Plăci pentru cromatografie în strat subțire, 20 cm × 20 cm, preacoperite cu 0,25 mm silicagel 60F254, cu zonă concentratoare (Merck nr. 11798, Darmstadt sau echivalent)4.5. Cuptor capabil de menținerea unei temperaturi până la 105 °C4.6. Uscător pentru păr cu aer fierbinte4.7. Rolă pentru vopsirea lânii, lungime aproximativ 10 cm, diametru exterior aproximativ 3,5 cm. Grosimea stratului de lână va fi de 2 până la 3 mm. Dacă este necesar, lâna se ajustează.A se vedea nota de la punctul 5.2.4.8. Epubete de sticlă de 50 ml cu dop filetat4.9. Plită cu încălzire electrică, cu termostat pentru controlul temperaturii. Reglarea temperaturii: aproximativ 80 °C. Plita se acoperă cu o placă de aluminiu de 20 cm × 20 cm și grosime de aproximativ 6 mm, pentru a obține o distribuție uniformă a temperaturii.5. Procedură5.1. Pregătirea probeiÎntr-o eprubetă de sticlă de 50 ml cu dop filetat (4.8) se cântărește aproximativ 1 g de probă. Se adaugă patru picături de soluție de acid clorhidric (3.7) și 40 ml de acetonă.Pentru produsele cosmetice puternic bazice, cum ar fi săpunul de toaletă, se adaugă 20 de picături de soluție de acid clorhidric. Se închide eprubeta, se încălzește ușor amestecul până la aproximativ 60 °C pentru a facilita extragerea conservanților în faza de acetonă și se agită puternic timp de un minut.Se măsoară pH-ul soluției cu hârtie indicatoare de pH și se reglează pH-ul soluției ≤ 3 cu soluție de acid clorhidric. Se agită din nou puternic timp de un minut.Se răcește soluția la temperatura camerei și se filtrează prin hârtie de filtru într-un pahar conic. Se transferă 20 ml din filtrat într-un pahar conic de 200 ml, se adaugă 60 ml apă și se amestecă. Se reglează pH-ul amestecului la aproximativ 10 cu hidroxid de potasiu (3.8), folosind hârtie indicatoare de pH.Se adaugă 1 g clorură de calciu dihidratată (3.9) și se agită puternic. Se filtrează soluția prin hârtie de filtru într-o pâlnie de separare de 250 ml conținând 75 ml dietileter și se agită puternic timp de un minut. Se lasă fazele să se separe și se colectează stratul apos într-un pahar conic de 200 ml. Se reglează pH-ul soluției la aproximativ 2 cu soluție de acid clorhidric, folosind hârtie indicatoare de pH. Ulterior se adaugă 10 ml dietileter și se agită puternic timp de un minut. Se lasă ca fazele să se separe și se transferă aproximativ 2 ml din stratul dietileteric într-o fiolă de probă de 5 ml.5.2. Cromotografie în strat subțire (TLC)Se pune o placă pentru TLC (4.4) pe placa de aluminiu încălzită (4.9). Se pun 10 μl din fiecare dintre soluțiile de referință (3.18) și 100 μl de soluție de probă (5.1) pe linia de start a zonei concentratoare a plăcii pentru TLC.Dacă se dorește, se poate folosi un curent de aer care facilitează evaporarea solventului. Se îndepărtează placa pentru TLC de pe plită și se lasă să se răcească la temperatura camerei. Se transferă 100 ml solvent de developare (3.19) într-un tanc de developare (4.2).Se pune imediat placa pentru TLC în camera nesaturată și se developează la temperatura camerei până când frontul de solvent avansează aproximativ 15 cm față de linia de pornire. Se îndepărtează placa din tancul de developare și se usucă într-un curent de aer fierbinte cu ajutorul unui uscător pentru păr cu aer fierbinte.Se examinează placa în lumină UV (4.3) și se marchează poziția petelor. Se încălzește placa timp de 30 de minute într-un cuptor (4.5) la 100 °C pentru a îndepărta excesul de acid acetic. Se vizualizează conservanții din cromatogramă cu ajutorul reactivului Millon (3.10), prin înmuierea în reactiv a rolelor pentru vopsire (4.7) și rularea peste placa pentru TLC până la udare uniformă.Notă: Ca alternativă, petele pot fi vizualizate în lumină UV prin aplicarea cu grijă a unei picături din reactivul Millon pe fiecare pată marcată.Esterii acidului 4-hidroxibenzoic apar ca pete roșii, 2-fenoxietanolul și 1-fenoxipropandiolul ca pete galbene. De remarcat că acidul 4-hidroxibenzoic însuși, care poate fi prezent în probe drept conservant sau drept produs de descompunere al derivaților hidroxiparabenzoatici, apare, de asemenea, ca o pată roșie. A se vedea punctele 7.3 și 7.4.6. IdentificareSe calculează valoarea Rf pentru fiecare pată. Se compară petele obținute pentru soluția de probă cu acelea ale soluțiilor de referință, din punct de vedere al valorilor Rf, al comportamentului în radiație ultravioletă și al culorii după vizualizare. Se trag concluzii preliminare asupra identității conservanților.Dacă apar ca prezenți derivați hidroxiparabenzoatici, trebuie realizată procedura prin HPLC descrisă în secțiunea B. Se combină rezultatele obținute prin TLC și prin cromatografiei de lichid de înaltă performanță (HPLC) pentru a confirma prezența a 2-fenoxietanolului, 1-fenoxipropandiolului și a derivaților hidroxiparabenzoatici.7. Observații7.1. Din cauza toxicității reactivului Millon, acesta se aplică cel mai bine printr-unul dintre procedeele descrise. Nu este recomandată pulverizarea.7.2. Alți compuși conținând grupări hidroxil pot de asemenea colora reactivul Millon. Un tabel conținând culori și valori ale Rf obținute pentru un număr de conservanți folosind această procedură prin TLC poate fi găsit în: N. de Kruijf, M.A.H. Rijk, L.A. Pranato-Soetardhi și A. Schouten (1987): Determination of preservatives in cosmetic products I: Thin-layer chromatographic procedure for the identification of preservatives in cosmetic products (J. Chromatography 410, 395-411).7.3. Valorile Rf enumerate în următorul tabel servesc ca indicație a valorilor care ar putea fi obținute.Compus | hRf | Culoare |acid 4-hidroxibenzoic | 11 | roșu |metilparaben | 12 | roșu |etilparaben | 17 | roșu |propilparaben | 21 | roșu |butilparaben | 26 | roșu |benzilparaben | 16 | roșu |2-fenoxietanol | 29 | galben |1-fenoxipropandiol | 50 | galben |7.4. Nu se obține nici o separare pentru acidul 4-hidroxibenzoic și metilparaben sau pentru benzilparaben și etilparaben. Identificarea acestor compuși trebuie confirmată prin aplicarea procedurii prin HPLC descrise în secțiunea B și compararea timpilor de retenție obținuți pentru probă cu cei ai standardelor.B. DETERMINARE1. Obiectul și domeniul de aplicarePrezenta metodă specifică un procedeu pentru determinarea 2-fenoxietanolului, 1-fenoxipropandiolului, 4-hidroxibenzoatului de metil, 4-hidroxibenzoatului de etil, 4-hidroxibenzoatului de propil, 4-hidroxibenzoatului de butil și 4-hidroxibenzoatului de benzil în produsele cosmetice.2. DefinițieCantitățile de conservanți determinate prin această metodă sunt exprimate ca procente masice.3. PrincipiuProba este acidificată prin adăugare de acid sulfuric și apoi suspendată într-un amestec de etanol și apă. După încălzirea ușoară a amestecului pentru topirea fazei grase în vederea susținerii extracției cantitative, amestecul este filtrat.Conservanții din filtrat sunt determinați prin HPLC cu fază inversă utilizând 4-hidroxibenzoat de izopropil ca standard intern.4. Reactivi4.1. GeneralitățiToți reactivii trebuie să fie de puritate analitică și adecvați pentru HPLC, atunci când este cazul. Apa este apă distilată sau apă de puritate cel puțin echivalentă.4.2. Etanol absolut4.3. 2-fenoxietanol4.4. 1-fenoxipropandiol4.5. 4-hidroxibenzoat de metil (metilparaben)4.6. 4-hidroxibenzoat de etil (etilparaben)4.7. 4-hidroxibenzoat de n-propil (propilparaben)4.8. 4-hidroxibenzoat de izopropil (izopropilparaben)4.9. 4-hidroxibenzoat de n-butil (butilparaben)4.10. 4-hidroxibenzoat de benzil (benzilparaben)4.11. Tetrahidrofuran4.12. Metanol4.13. Acetonitril4.14. Soluție de acid sulfuric c(H2SO4) = 2 mol/l4.15. Amestec etanol/apăSe amestecă nouă volume de etanol (4.2) și un volum de apă.4.16. Soluție de standard internSe cântăresc cu precizie 0,25 g izopropilparaben (4.8), se transferă într-un balon cotat de 500 ml, se dizolvă și se aduce la semn cu amestec etanol/apă (4.15).4.17. Faza mobilă: amestec tetrahidrofuran/apă/metanol/acetonitrilSe amestecă 5 volume de tetrahidrofuran, 60 volume de apă, 10 volume de metanol și 25 volume de acetonitril.4.18. Soluție stoc de conservantÎntr-un balon cotat de 100 ml se cântăresc cu precizie 0,2 g 2-fenoxietanol, 0,2 g 1-fenoxipropandiol, 0,05 g metilparaben, 0,05 g etilparaben, 0,05 g propilparaben, 0,05 g butilparaben și 0,025 g benzilparaben, se dizolvă și se aduce la semn cu amestec de etanol/apă.Păstrată în frigider, soluția este stabilă timp de o săptămână.4.19. Soluții standard de conservantDin soluția stoc (4.18) se transferă în baloane cotate de 50 ml, 20,00 ml, 10,00 ml, 5,00 ml, 2,00 ml și, respectiv, 1,00 ml. În fiecare balon se adaugă 10,00 ml soluție standard intern (4.16) și 1,0 ml soluție de acid sulfuric (4.14) și se aduce la semn cu amestec etanol/apă. Aceste soluții trebuie să fie proaspăt preparate.5. AparaturăEchipament de laborator obișnuit și:5.1. Baie de apă, capabilă de menținerea temperaturii la 60 °C ± 1 °C5.2. Cromatograf de lichid de înaltă performanță cu detector UV, lungime de undă 280 nm5.3. Coloană analitică:Oțel inoxidabil, 25 cm × 4,6 mm diametru interior (sau 12,5 cm × 4,6 mm diametru interior), umplută cu Nucleosil 5C18 sau echivalent (a se vedea punctul 10.1).5.4. Eprubete de sticlă de 100 ml cu dop filetat.5.5. Granule pentru omogenizarea fierberii, carborundum, dimensiuni 2-4 mm sau echivalent.6. Procedură6.1. Prepararea probei6.1.1. Pregătirea probei fără adaos de standard internÎntr-o eprubetă de sticlă de 100 ml cu dop filetat se cântărește aproximativ 1,0 g de probă. Se pun cu pipeta în eprubetă 1,0 ml soluție de acid sulfuric (4.14) și 50,0 ml amestec etanol/apă (4.15). Se adaugă 1 g de granule pentru omogenizarea fierberii (5.5), se închide eprubeta și se agită puternic până la obținerea unei suspensii omogene. Se agită timp de cel puțin un minut. Se introduce eprubeta pentru cinci minute într-o baie de apă (5.1) menținută la 60 °C ± 1 °C pentru a facilita extracția conservanților în faza de etanol.Eprubeta se răcește imediat într-un curent de apă rece și se depozitează extractul în frigider pentru o oră. Se filtrează extractul folosind hârtie de filtru. Se transferă aproximativ 2 ml de filtrat într-o fiolă de probă de 5 ml. Se depozitează extractele în frigider și se realizează determinarea HPLC într-un interval de 24 de ore.6.1.2. Pregătirea probei cu adaos de standard internÎntr-o eprubetă de sticlă de 100 ml cu dop filetat se cântărește cu precizie de trei zecimale 1,0 g ± 0,1 g de probă.Se pipetează în eprubetă 1,0 ml soluție de acid sulfuric și 40,0 ml amestec etanol/apă. Se adaugă aproximativ 1 g de granule pentru omogenizarea fierberii (5.5) și exact 10,00 ml soluție de standard intern. Se închide eprubeta și se agită puternic până la obținerea unei suspensii omogene. Se agită timp de cel puțin un minut. Se introduce eprubeta pentru cinci minute într-o baie de apă menținută la 60 °C ± 1 °C pentru a facilita extracția conservanților în faza de etanol.Se răcește imediat tubul într-un curent de apă rece și se depozitează extractul în frigider pentru o oră. Se filtrează extractul folosind hârtie de filtru.Se transferă aproximativ 2 ml de filtrat într-o fiolă de probă de 5 ml (soluție de analizat). Se depozitează în frigider și se realizează determinarea HPLC într-un interval de 24 de ore.6.2. Cromatografie de lichid de înaltă performanță (HPLC)6.2.1. Condiții pentru cromatografie- Faza mobilă: amestec tetrahidrofuran/apă/metanol/acetonitril (4.17)- Debit: 1,5 ml/minut- Lungime de undă a detecției: 280 nm6.2.2. EtalonareSe injectează 10 μl din fiecare dintre soluțiile standard de conservant (4.19). Din cromatogramele obținute se determină rapoartele dintre înălțimile vârfurilor pentru soluțiile standard de conservant și înălțimea vârfului pentru standardul intern. Se tratează o curbă pentru fiecare conservant, punând în relație aceste rapoarte cu concentrațiile soluțiilor standard.6.2.3. DeterminareSe injectează 10 μl soluție de probă fără standard intern (6.1.1) în cromatograf și se înregistrează cromatograma.Se injectează 10 μl din una dintre soluțiile standard de conservant (4.19) și se înregistrează cromatograma. Se compară cromatogramele obținute.Dacă în cromatograma extractului probă (6.1.1) nu este prezent nici un vârf având aproximativ același timp de retenție ca cel corespunzător izopropilparabenului (standardul intern recomandat), se continuă prin injectarea a 10 μl soluție de probă cu standard intern (6.1.2). Se înregistrează cromatograma și se măsoară înălțimile vârfurilor.Dacă se observă un vârf ce interferează în cromatograma soluției probă având aproximativ același timp de retenție ca cel corespunzător izopropilparabenului, trebuie selectat alt standard intern.Dacă unul dintre conservanții examinați este absent în cromatograma probei, acest conservant poate fi utilizat ca standard intern alternativ.Se calculează rapoartele dintre înălțimile vârfurilor pentru conservanții investigați și înălțimea vârfului standardului intern.Se verifică dacă pentru soluțiile standard folosite în procedura de etalonare se obține un răspuns liniar.Se verifică dacă următoarele cerințe sunt îndeplinite de cromatogramele obținute pentru o soluție standard și soluția de probă:- Separarea vârfurilor celei mai prost separate perechi trebuie să fie de cel puțin 0,90 (Pentru definiția vârfului de separare, a se vedea figura 1).+++++ TIFF +++++Figura 1: Vârf de separarevârf de separare (p)fp = f/ggDacă nu se realizează separarea cerută, fie trebuie folosită o coloană mai eficientă, fie trebuie ajustată compoziția fazei mobile până la îndeplinirea cerinței.- Factorul de asimetrie al tuturor vârfurilor obținute, As, trebuie să fie cuprins într-un interval de la 0,9 până la 1,5. (Pentru definiția factorului de asimetrie As, a se vedea figura 2). pentru a înregistra cromatograma pentru determinarea factorului de asimetrie se recomandă o viteză a graficului de cel puțin 2 cm/minut.+++++ TIFF +++++Figura 2: Factor de asimetrie a vârfurilorFactor de asimetrie (As)hAs = b/aabh/10- Trebuie să se obțină o linie de bază continuă.7. CalculPentru a calcula concentrațiile conservanților în soluția de probă se folosesc curba de etalonare (6.2.2) și rapoartele dintre înălțimile vârfurilor corespunzătoare conservanților investigați și înălțimea vârfului corespunzător standardului intern. Se calculează conținutul, wi, de 2-fenoxietanol, 1-fenoxipropandiol, 4-hidroxibenzoat de metil, 4-hidroxibenzoat de etil, 4-hidroxibenzoat de propil, 4-hidroxibenzoat de butil și 4-hidroxibenzoat de benzil ca procent masic (% m/m), folosind formula următoare:% w=bi200 × aîn care:bi = concentrația (μg/ml) conservantului "i" în soluția analizată, citită de pe curba de etalonareși = a = masa (g) porțiunii analizate.8. Repetabilitate [1]A se vedea observațiile de la punctul 10.5.9. Reproductibilitate [1]A se vedea observațiile de la punctul 10.5.10. Observații10.1. Faza staționarăComportarea de retenție a substanțelor dizolvate în determinările HPLC este puternic dependentă de tipul, calitatea și istoria fazei staționare. Dacă o coloană poate fi folosită pentru separarea conservanților examinați se poate concluziona din rezultatele obținute pentru soluțiile standard (a se vedea observațiile de la punctul 6.2.3). În plus față de materialul propus pentru umplutura coloanei, s-a descoperit că sunt adecvate și Hypersil ODS și Zorbax ODS.Alternativ, compoziția fazei mobile recomandate poate fi optimizată în vederea obținerii separării cerute.10.2. Lungimea de undă a detecțieiUn test de robustețe pe metoda descrisă a arătat că o ușoară schimbare în lungimea de undă a detecției poate avea un efect major asupra rezultatelor determinării.De aceea, acest parametru trebuie controlat cu atenție pe durata analizelor.10.3. InterferențeÎn condițiile descrise pentru prezenta metodă, mulți alți compuși, cum ar fi conservanții și aditivii cosmetici, sunt de asemenea eluați. Timpii de retenție ai unui mare număr de conservanți menționați în anexa VI la Directiva Consiliului privind produsele cosmetice sunt enumerați în: N. de Kruijf, M.A.H. Rijk, L.A. Pranato-Soetardhi și A. Schouten, (1989): Determination of preservatives in cosmetic products II. High-performance liquid chromatographic identification (J. Chromatography 469, 317-398).10.4. Pentru a proteja coloana analitică, se poate folosi o coloană de siguranță adecvată.10.5. Metoda a fost cercetată într-un test în colaborare la care au participat nouă laboratoare. Au fost analizate trei probe. Următorul tabel conține, pentru fiecare dintre cele trei probe, media în % m/m (m), repetabilitățile (r) și reproductibilitățile (R) descoperite pentru substanțele analizate pe care acestea le conțin:Probă | | 2-fenoxi-etanol | 1-fenoxi-propandiol | Metilparaben | Etilparaben | Propilparaben | Butilparaben | Benzilparaben |Cremă cu vitamine | m | 1,124 | | 0,250 | 0,0628 | 0,031 | 0,0906 | |r | 0,016 | | 0,018 | 0,0035 | 0,0028 | 0,0044 | |R | 0,176 | | 0,030 | 0,0068 | 0,0111 | 0,0034 | |Cremă antirid | m | 1,196 | | 0,266 | 0,076 | | | |r | 0,040 | | 0,003 | 0,002 | | | |R | 0,147 | | 0,022 | 0,004 | | | |Cremă de masaj | m | | 0,806 | | | 0,180 | 0,148 | 0,152 |r | | 0,067 | | | 0,034 | 0,013 | 0,015 |R | | 0,112 | | | 0,078 | 0,012 | 0,016 |[1] ISO 5725.--------------------------------------------------


title: A opta Directivă a Consiliului din 10 aprilie 1984 în temeiul articolului 54 alineatul (3) litera (g) din Tratatul CEE, privind autorizarea persoanelor care răspund de controlul legal al documentelor contabile

text:
               17/Volumul 01

               RO

               Jurnalul Ofícial al Uniunii Europene

               75

         31984L0253

               L 126/20

               JURNALUL OFÍCIAL AL UNIUNII EUROPENE

      A OPTA DIRECTIVĂ A CONSILIULUI

   din 10 aprilie 1984
   în temeiul articolului 54 alineatul (3) litera (g) din Tratatul CEE, privind autorizarea persoanelor care răspund de controlul legal al documentelor contabile
   (84/253/CEE)
   CONSILIUL COMUNITĂȚILOR EUROPENE,
   având în vedere Tratatul de instituire a Comunității Economice Europene, în special articolul 54 alineatul (3) litera (g),
   având în vedere propunerea Comisiei (1),
   având în vedere avizul Adunării parlamentare (2),
   având în vedere avizul Comitetului Economic și Social (3),
   întrucât, în temeiul Directivei 78/660/CEE (4), conturile anuale ale anumitor forme de societăți comerciale trebuie controlate de una sau mai multe persoane autorizate să efectueze astfel de controale și întrucât pot fi exonerate numai societățile menționate la articolul 11 din directiva în cauză;
   întrucât directiva menționată anterior a fost completată prin Directiva 83/349/CEE (5) privind conturile consolidate;
   întrucât este important să se armonizeze calificările persoanelor autorizate să efectueze controlul legal al documentelor contabile și să se asigure că aceste persoane sunt independente și au o bună reputație;
   întrucât nivelul ridicat de cunoștințe teoretice necesare pentru controlul legal al documentelor contabile, precum și capacitatea de a aplica aceste cunoștințe în practică, trebuie asigurate prin intermediul unui examen de competență profesională;
   întrucât statele membre ar trebui să aibă competența de a autoriza persoanele care, deși nu îndeplinesc toate condițiile impuse privind pregătirea teoretică, au desfășurat totuși activități profesionale o perioadă îndelungată, ceea ce le conferă o experiență suficientă în domeniile financiar, juridic și contabil și care au susținut cu succes examenul de competență profesională;
   întrucât statele membre trebuie, de asemenea, să fie autorizate să adopte dispoziții tranzitorii în beneficiul profesioniștilor;
   întrucât statele membre vor putea să autorizeze atât persoane fizice, cât și firme de audit, care pot fi atât persoane juridice, cât și alte forme de societăți comerciale, firme sau asociații;
   întrucât persoanele fizice care efectuează controlul legal al documentelor contabile în numele unei astfel de firme de audit trebuie să îndeplinească condițiile prezentei directive;
   întrucât un stat membru va putea să autorizeze persoane care au obținut în afara statului membru în cauză calificări echivalente cu cele impuse de prezenta directivă;
   întrucât un stat membru care, în momentul adoptării prezentei directive, recunoaște categorii de persoane fizice care îndeplinesc condițiile impuse de prezenta directivă, dar al căror nivel de examinare a competențelor profesionale este sub nivelul final de examinare la încheierea studiilor universitare, trebuie să poate acorda în continuare acestor persoane o autorizație specială, în anumite condiții și până la o coordonare ulterioară, pentru efectuarea controlul legal al documentelor contabile ale unor societăți comerciale și grupuri de întreprinderi de dimensiuni limitate, dacă statul membru în cauză nu a utilizat posibilitățile de exonerare prevăzute de directivele comunitare în ceea privește întocmirea conturilor consolidate;
   întrucât prezenta directivă nu reglementează nici libertatea de stabilire, nici libertatea de a presta servicii în ceea ce privește persoanele care răspund de efectuarea controlul legal al documentelor contabile;
   întrucât recunoașterea autorizațiilor emise resortisanților altor state membre pentru efectuarea acestui control va fi reglementată prin directive privind inițierea și exercitarea de activități în domeniile financiar, economic și contabil, precum și libertatea de a presta servicii în aceste domenii,
   ADOPTĂ PREZENTA DIRECTIVĂ:
   SECȚIUNEA I
   Domeniu de aplicare
   Articolul 1
   (1)   Măsurile de coordonare prevăzute prin prezenta directivă se aplică actelor cu putere de lege și actelor administrative ale statelor membre privind persoanele care răspund de:

               (a)

               efectuarea controlului legal al conturilor anuale ale societăților comerciale și firmelor și de verificarea conformității rapoartelor de gestiune cu conturile anuale respective, în măsura în care controlul și verificarea în cauză sunt impuse de dreptul comunitar;

               (b)

               efectuarea controlului legal al conturilor consolidate ale grupurilor de întreprinderi și verificarea conformității rapoartelor de gestiune consolidate cu conturile consolidate respective, în măsura în care controlul și verificarea în cauză sunt impuse de dreptul comunitar.

         (2)   Persoanele menționate la alineatul (1) pot fi, în funcție de legislația fiecărui stat membru, persoane fizice sau juridice sau alte forme de societăți comerciale sau asociații (firme de audit în înțelesul prezentei directive).
   SECȚIUNEA II
   Norme de autorizare
   Articolul 2
   (1)   Controlul legal al documentelor contabile menționate la articolul 1 alineatul (1) este efectuat doar de către persoane autorizate.
   Autoritățile statelor membre pot să autorizeze doar:

               (a)

               persoanele fizice care îndeplinesc cel puțin condițiile prevăzute la articolele 3-19;

               (b)

               firme de audit care îndeplinesc cel puțin următoarele condiții:

                           (i)

                           persoanele fizice care efectuează controlul legal al documentelor menționate la articolul 1 în numele firmei de audit trebuie să îndeplinească cel puțin condițiile stabilite la articolele 3-19; statele membre pot să prevadă că aceste persoane fizice trebuie, de asemenea, să fie autorizate;

                           (ii)

                           majoritatea drepturilor de vot trebuie să fie deținută de persoane fizice sau firme de audit care îndeplinesc cel puțin condițiile stabilite la articolele 3-19, cu excepția articolului 11 alineatul (1) litera (b); statele membre pot să prevadă că aceste persoane fizice sau firme de audit trebuie, de asemenea, să fie autorizate. Cu toate acestea, statele membre care nu impun această majoritate în momentul adoptării prezentei directive pot să nu o impună, cu condiția ca toate acțiunile sau părțile sociale ale unei firme de audit să fie nominative și să poată fi transferate doar cu acordul firmei de audit și/sau, dacă statul membru prevede astfel, cu aprobarea autorității competente;

                           (iii)

                           majoritatea membrilor organului administrativ sau de conducere al unei firme de audit trebuie să fie persoane fizice sau firme de audit care îndeplinesc cel puțin condițiile stabilite la articolele 3-19; statele membre pot să prevadă că aceste persoane fizice sau firme de audit trebuie, de asemenea, să fie autorizate. Dacă un astfel de organ are cel mult doi membri, unul dintre acești membri trebuie să îndeplinească cel puțin aceste condițiile în cauză.

         Fără a aduce atingere articolului 14 alineatul (2), autorizația unei firme de audit trebuie retrasă atunci când nu mai este îndeplinită nici una dintre condițiile menționate la litera (b). Cu toate acestea, statele membre pot să prevadă o perioadă de grație de maximum doi ani pentru îndeplinirea cerințelor impuse la litera (b) punctele (ii) și (iii).
   (2)   În înțelesul prezentei directive, autoritățile statelor membre pot fi asociații profesionale, cu condiția ca acestea să fie autorizate, în conformitate cu dreptul intern, să emită autorizații în înțelesul prezentei directive.
   Articolul 3
   Autoritățile unui stat membru autorizează doar persoane cu reputație bună, care nu desfășoară nici a activitate incompatibilă, în conformitate cu legislația statului membru în cauză, cu controlul legal al documentelor menționate la articolul 1 alineatul (1).
   Articolul 4
   O persoană fizică poate fi autorizată să efectueze controlul legal al documentelor menționate la articolul 1 alineatul (1) doar după ce a atins nivelul de admitere la universitate, apoi a parcurs un curs de pregătire teoretică, a beneficiat de formare practică și a susținut cu succes un examen de competență profesională la nivelul de finalizare a studiilor universitare, organizat sau recunoscut de stat.
   Articolul 5
   Examenul de competență profesională menționat în articolul 4 trebuie să garanteze nivelul necesar de cunoștințe teoretice din domeniile relevante pentru controlul legal al documentelor menționate la articolul 1 alineatul (1) și capacitatea de a aplica practic aceste cunoștințe.
   Examenul trebuie să se desfășoare, cel puțin parțial, în scris.
   Articolul 6
   Verificarea cunoștințelor teoretice inclusă în examinare trebuie să cuprindă în special următoarele subiecte:

               (a)

                           —

                           revizia contabilă;

                           —

                           analiza și evaluarea critică a conturilor anuale;

                           —

                           contabilitate generală;

                           —

                           conturi consolidate;

                           —

                           contabilitatea analitică de exploatare și contabilitatea de gestiune;

                           —

                           audit intern;

                           —

                           norme privind întocmirea conturilor anuale și consolidate și metodele de evaluare a posturilor din bilanț și de calculare a rezultatelor;

                           —

                           norme juridice și profesionale privind controlul legal al documentelor contabile, precum și persoanele care efectuează acest control;

               (b)

               în măsura în care sunt relevante pentru control:

                           —

                           dreptul societăților comerciale;

                           —

                           dreptul falimentului și proceduri similare;

                           —

                           dreptul fiscal;

                           —

                           drept civil și comercial;

                           —

                           dreptul muncii și al securității sociale;

                           —

                           sisteme informatice și computerizate;

                           —

                           economia întreprinderilor, economie politică și economia financiară;

                           —

                           matematică și statistică;

                           —

                           principii de bază ale gestionării financiare a întreprinderilor.

         Articolul 7
   (1)   Prin derogare de la articolele 5 și 6, statele membre pot să prevadă că persoanele care au susținut cu succes un examen universitar sau echivalent sau dețin o diplomă universitară sau o calificare echivalentă în unul sau mai multe dintre domeniile menționate la articolul 6 poate fi exonerată de verificarea cunoștințelor teoretice în domeniile vizate de examenul sau diploma în cauză.
   (2)   Prin derogare de la articolul 5, statele membre pot să prevadă că persoanele care dețin o diplomă universitară sau o calificare echivalentă în unul sau mai multe dintre domeniile menționate la articolul 6 pot fi exonerate de verificarea capacității de a pune în practică cunoștințele teoretice din domeniile respective, dacă a beneficiat de formare practică în domeniile respective, atestată printr-un examen sau o diplomă recunoscute de stat.
   Articolul 8
   (1)   Pentru a asigura capacitatea de a pune în practică cunoștințele teoretice, a căror verificare este inclusă în examen, este necesară o formare practică de cel puțin trei ani, inter alia, în domeniile conturilor anuale, conturilor consolidate sau declarațiilor financiare similare. Cel puțin două treimi din formarea practică trebuie efectuată pe lângă o persoană autorizată în temeiul dreptului statului membru, în conformitate cu prezenta directivă; statele membre pot permite, totuși, ca formarea practică că fie efectuată pe lângă o persoană autorizată în temeiul dreptului unui alt stat membru, în conformitate cu prezenta directivă.
   (2)   Statele membre se asigură că formarea practică se desfășoară integral pe lângă persoane care oferă garanții suficiente privind formarea stagiarului.
   Articolul 9
   Statele membre pot să autorizeze persoane să efectueze controale legale ale documentelor menționate la articolul 1 alineatul (1), chiar dacă nu îndeplinesc condițiile impuse la articolul 4, dacă acestea pot demonstra:

               (a)

               fie că au desfășurat, timp de 15 ani, activități profesionale care le-au permis să acumuleze suficientă experiență în domeniile financiar, juridic și contabil și au susținut cu succes examenul de competență profesională menționat la articolul 4;

               (b)

               fie că au desfășurat, timp de șapte ani, activități profesionale în domeniile respective și, în plus, au efectuat formarea profesională menționată la articolul 8 și au susținut cu succes examenul de competență profesională menționat la articolul 4.

         Articolul 10
   (1)   Statele membre pot deduce perioadele de pregătire teoretică în domeniile menționate la articolul 6 din anii de activitate profesională prevăzuți la articolul 9, cu condiția ca pregătirea în cauză să fie atestată printr-un examen recunoscut de stat. Pregătirea în cauză trebuie să dureze cel puțin un an și nu poate reduce perioada de activitate profesională cu mai mult de patru ani.
   (2)   Durata activităților profesionale și formarea practică nu pot fi mai scurte decât programul de formare teoretică impus în articolul 4.
   Articolul 11
   (1)   Autoritățile unui stat membru pot să autorizeze persoanele care și-au obținut integral sau parțial calificările într-un alt stat membru, cu condiția să îndeplinească următoarele două condiții:

               (a)

               autoritățile competente trebuie să considere calificările persoanelor respective echivalente cu cele necesare în temeiul dreptului statului membru respectiv în conformitate cu prezenta directivă și

               (b)

               persoanele respective trebuie să fi făcut dovada cunoștințelor juridice necesare în statul membru în cauză pentru controlul legal al documentelor menționate la articolul 1 alineatul (1). Autoritățile statului membru în cauză pot, totuși, să nu solicite această dovadă în cazul în care consideră suficiente cunoștințele juridice obținute în alt stat membru.

         (2)   Se aplică articolul 3.
   Articolul 12
   (1)   Un stat membru poate să considere autorizați, în conformitate cu prezenta directivă, profesioniștii care au fost autorizați prin acte individuale ale autorităților competente ale statului membru în cauză înainte de aplicarea dispozițiilor prevăzute la articolul 30 alineatul (2).
   (2)   Admiterea unei persoane fizice într-o asociație profesională recunoscută de stat poate fi considerată ca fiind o autorizare prin act individual în înțelesul alineatului (1), dacă, în conformitate cu legislația statului membru în cauză, această admitere conferă membrilor asociației în cauză dreptul de a efectua controlul legal al documentelor prevăzute la articolul 1 alineatul (1).
   Articolul 13
   Până la aplicarea dispozițiilor prevăzute la articolul 30 alineatul (2), un stat membru poate să considere autorizați, în conformitate cu prezenta directivă, profesioniștii care nu au fost autorizați prin acte individuale ale autorităților competente, dar care, cu toate acestea, au aceleași calificări în statul membru în cauză ca și persoanele autorizate prin acte individuale și care, la data autorizării, efectuează controale legale ale documentelor menționate la articolul 1 alineatul (1) în numele unor astfel de persoane autorizate.
   Articolul 14
   (1)   Un stat membru poate să considere autorizate, în conformitate cu prezenta directivă, firmele de audit care au fost aprobate prin acte individuale ale autorităților competente ale statului membru în cauză înainte de aplicarea dispozițiilor prevăzute la articolul 30 alineatul (2).
   (2)   Condițiile impuse la articolul 2 alineatul (1) litera (b) punctele (ii) și (iii) trebuie îndeplinite până la sfârșitul unui termen care nu poate fi stabilit la mai mult de cinci ani de la data punerii în aplicare a dispozițiilor prevăzute la articolul 30 alineatul (2).
   (3)   Persoanele fizice care, până la aplicarea dispozițiilor prevăzute la articolul 30 alineatul (2), au efectuat controlul legal al documentelor menționate la articolul 1 alineatul (1) în numele unei firme de audit pot fi, după această dată, autorizate să continue să efectueze audituri, chiar dacă nu îndeplinesc toate condițiile impuse de prezenta directivă.
   Articolul 15
   Până la expirarea unui termen de un an de la aplicarea dispozițiilor prevăzute la articolul 30 alineatul (2), profesioniștii care nu au fost autorizați prin acte individuale ale autorităților competente, dar care, cu toate acestea, sunt calificați într-un stat membru să efectueze controlul legal al documentelor menționate la articolul 1 alineatul (1) și au desfășurat efectiv acest tip de activități până la acea dată, pot fi autorizați de statul membru în cauză în conformitate cu prezenta directivă.
   Articolul 16
   Până la expirarea unui termen de un an de la aplicarea dispozițiilor prevăzute la articolul 30 alineatul (2), statele membre pot să aplice măsuri provizorii în ceea ce privește situația profesioniștilor care, după acea dată, își păstrează dreptul de a controla documentele contabile anuale ale anumitor forme de societăți comerciale sau firme care nu sunt supuse controlului legal, dar care nu vor mai putea să efectueze acest control prin instituirea de noi controale legale, cu excepția cazului în care se adoptă măsuri speciale în beneficiul lor.
   Articolul 17
   Articolul 3 se aplică articolelor 15 și 16.
   Articolul 18
   (1)   Până la expirarea unui termen de șase ani de la aplicarea dispozițiilor prevăzute la articolul 30 alineatul (2), statele membre pot aplice măsuri provizorii în ceea ce privește situația persoanelor care sunt în curs de formare profesională sau practică în momentul aplicării dispozițiilor în cauză care, la finalizarea pregătirii, nu ar îndeplini condițiile impuse de prezenta directivă și nu ar putea deci să efectueze controalele legale ale documentelor menționate la articolul 1 alineatul (1) pentru care s-au pregătit.
   (2)   Se aplică articolul 3.
   Articolul 19
   Profesioniștii menționați la articolele 15 și 16 și persoanele prevăzute la articolul 18 pot fi autorizați, prin derogare de la articolul 4, doar în cazul în care autoritățile competente consideră că sunt apți să efectueze controlul legal al documentelor menționate la articolul 1 alineatul (1) și au calificări echivalente cu ale persoanelor autorizate în temeiul articolului 4.
   Articolul 20
   Până la o coordonare ulterioară privind controlul legal al documentelor contabile, un stat membru care nu face uz de posibilitatea prevăzută la articolul 52 alineatul (2) din Directiva 78/660/CEE și în care, în momentul adoptării prezentei directive, mai multe categorii de persoane fizice pot efectua, în temeiul dreptului intern, controlul legal al documentelor menționate la articolul 1 alineatul (1) litera (a) din prezenta directivă poate să emită autorizații speciale pentru efectuarea controlului legal al documentelor menționate la articolul 1 alineatul (1) litera (a), în cazul unei societăți comerciale care nu depășește limitele a două dintre cele trei criterii prevăzute la articolul 27 din Directiva 78/660/CEE, persoanelor fizice care acționează în nume propriu și care:

               (a)

               îndeplinesc condițiile prevăzute la articolele 3-19 din prezenta directivă, cu excepția faptului că nivelul de examinare a competenței profesionale poate fi mai scăzut decât cel stabilit la articolul 4 din prezenta directivă și

               (b)

               au efectuat deja controlul legal al societății în cauză înainte să depășească limitele a două dintre cele trei criterii prevăzute la articolul 11 din Directiva 78/660/CEE.

         Cu toate acestea, dacă societatea comercială face parte dintr-un grup de întreprinderi care urmează a fi consolidate și care depășește limitele a două dintre cele trei criterii prevăzute la articolul 27 din Directiva 78/660/CEE, aceste persoane nu pot să efectueze controlul legal al documentelor prevăzute la articolul 1 alineatul (1) litera (a) din prezenta directivă în cazul acestei societăți.
   Articolul 21
   Până la o coordonare ulterioară privind controlul legal al documentelor contabile, un stat membru care nu face uz de posibilitatea prevăzută la articolul 6 alineatul (1) din Directiva 83/349/CEE și în care, în momentul adoptării prezentei directive, mai multe categorii de persoane fizice pot efectua, conform legislației interne, controlul legal al documentelor menționate la articolul 1 alineatul (1) litera (b) din prezenta directivă, poate autoriza special pentru efectuarea de controale legale ale documentelor menționate la articolul 1 alineatul (1) litera (b), o persoană autorizată în temeiul articolului 20 din prezenta directivă dacă, la data închiderii bilanțului întreprinderii-mamă, grupul de întreprinderi care urmează a fi consolidate nu depășește, pe baza celor mai recente conturi anuale ale întreprinderilor în cauză, limitele a două dintre cele trei criterii prevăzute la articolul 27 din Directiva 78/660/CEE, cu condiția ca persoana în cauză să fie autorizată să efectueze controlul legal al documentelor menționate la articolul 1 alineatul (1) litera (a) din prezenta directivă în cazul tuturor întreprinderilor incluse în consolidare.
   Articolul 22
   Un stat membru care face uz de articolul 20 poate permite ca formarea practică a persoanelor în cauză, prevăzută la articolul 8, să se efectueze pe lângă o persoană autorizată, în conformitate cu legislația statului membru în cauză, să efectueze controlul legal prevăzut la articolul 20.
   SECȚIUNEA III
   Integritatea profesională și independența
   Articolul 23
   Statele membre prevăd obligația persoanelor autorizate pentru controlul legal al documentelor menționate la articolul 1 alineatul (1) de a efectua controlul în cauză cu integritate profesională.
   Articolul 24
   Statele membre prevăd obligația acestor persoane de a nu efectua controlul legal, dacă nu sunt independente în conformitate cu legislația statului membru care impune controlul.
   Articolul 25
   Articolele 23 și 24 se aplică, de asemenea, persoanelor fizice care îndeplinesc condițiile stabilite la articolele 3-19 și efectuează controlul legal al documentelor menționate la articolul 1 alineatul (1) în numele unei firme de audit.
   Articolul 26
   Statele membre se asigură că persoanele autorizate pot fi sancționate corespunzător dacă nu efectuează controlul în conformitate cu articolele 23, 24 și 25.
   Articolul 27
   Statele membre se asigură cel puțin că acționarii, asociații sau membrii firmelor de audit autorizate, precum și membrii organelor administrative, de conducere sau de supraveghere ale acestor firme care nu îndeplinesc personal condițiile prevăzute la articolele 3-19 într-un anumit stat membru nu intervin în realizarea controlului într-un mod care ar putea aduce atingere independenței persoanelor fizice care controlează documentele menționate la articolul 1 alineatul (1) în numele acestor firme de audit.
   SECȚIUNEA IV
   Publicitatea
   Articolul 28
   (1)   Statele membre se asigură că sunt puse la dispoziția publicului numele și adresele tuturor persoanelor fizice și firmelor de audit autorizate pentru efectuarea controlului legal al documentelor menționate la articolul 1 alineatul (1).
   (2)   În plus, pentru fiecare firmă de audit autorizată, trebuie puse la dispoziția publicului următoarele informații:

               (a)

               numele și adresele persoanelor fizice prevăzute la articolul 2 alineatul (1) litera (b) punctul (i);

               (b)

               numele și adresele acționarilor, asociaților sau membrilor firmei de audit;

               (c)

               numele și adresele membrilor organului administrativ sau de conducere al firmei de audit.

         (3)   Dacă o persoană fizică poate efectua controlul legal al documentelor menționate la articolul 1 alineatul (1) în cazul unei societăți comerciale, în conformitate cu condițiile prevăzute la articolele 20, 21 și 22, se aplică alineatul (1) din prezentul articol. Cu toate acestea, trebuie indicată categoria de societăți sau grupul de întreprinderi pentru care este permis un astfel de control.
   SECȚIUNEA V
   Dispoziții finale
   Articolul 29
   Comitetul de contact instituit în temeiul articolului 52 din Directiva 78/660/CEE trebuie, de asemenea:

               (a)

               să faciliteze, fără a aduce atingere articolelor 169 și 170 din tratat, aplicarea armonizată a prezentei directive prin reuniuni periodice vizând, în special, problemele practice survenite în aplicarea acesteia;

               (b)

               să consilieze Comisia, dacă este necesar, asupra completărilor și modificărilor aduse prezentei directive.

         Articolul 30
   (1)   Statele membre pun în aplicare actele cu putere de lege și actele administrative necesare aducerii la îndeplinire a prezentei directive până la 1 ianuarie 1988. Statele membre informează de îndată Comisia cu privire la aceasta.
   (2)   Statele membre pot să prevadă că dispozițiile menționate la alineatul (1) nu se aplică până la 1 ianuarie 1990.
   (3)   Comisiei îi sunt comunicate de statele membre asigură textele principalelor dispoziții de drept intern pe care le adoptă în domeniul reglementat de prezenta directivă.
   (4)   De asemenea, Comisiei îi este comunicată de statele membre lista examenelor organizate sau recunoscute în temeiul articolului 4.
   Articolul 31
   Prezenta directivă se adresează statelor membre.

      Adoptată la Bruxelles, 10 aprilie 1984.

            Pentru Consiliu

            Președintele

         C. CHEYSSON

      (1)  JO C 112, 13.5.1978, p. 6; JO C 317, 18.12.1975, p. 6.

      (2)  JO C 140, 5.6.1979, p. 154.

      (3)  JO C 171, 9.7.1979, p. 30.

      (4)  JO L 222, 14.8.1978, p. 11.

      (5)  JO L 193, 18.7.1983, p. 1.