title: Directiva (UE) 2018/131 a Consiliului din 23 ianuarie 2018 de punere în aplicare a Acordului încheiat între Asociația Armatorilor din Comunitatea Europeană (ECSA) și Federația Europeană a Lucrătorilor din Transporturi (ETF) pentru modificarea Directivei 2009/13/CE în conformitate cu modificările din 2014 la Convenția privind munca din domeniul maritim din 2006, astfel cum au fost aprobate de Conferința Internațională a Muncii la 11 iunie 2014 (Text cu relevanță pentru SEE. )

text:
               26.1.2018

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               L 22/28

         DIRECTIVA (UE) 2018/131 A CONSILIULUI
   din 23 ianuarie 2018
   de punere în aplicare a Acordului încheiat între Asociația Armatorilor din Comunitatea Europeană (ECSA) și Federația Europeană a Lucrătorilor din Transporturi (ETF) pentru modificarea Directivei 2009/13/CE în conformitate cu modificările din 2014 la Convenția privind munca din domeniul maritim din 2006, astfel cum au fost aprobate de Conferința Internațională a Muncii la 11 iunie 2014
   (Text cu relevanță pentru SEE)
   CONSILIUL UNIUNII EUROPENE,
   având în vedere Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene, în special articolul 155 alineatul (2) coroborat cu articolul 153 alineatul (1) literele (a), (b) și (c),
   având în vedere propunerea Comisiei Europene,
   întrucât:

               (1)

               În conformitate cu articolul 155 alineatul (2) din Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene (TFUE), patronatul și sindicatele („partenerii sociali)” pot, în comun, să solicite ca acordurile încheiate între ei la nivelul Uniunii să fie puse în aplicare printr-o decizie a Consiliului la propunerea Comisiei.

               (2)

               Directiva 2009/13/CE a Consiliului (1) a pus în aplicare acordul încheiat la 19 mai 2008 între Asociația Armatorilor din Comunitatea Europeană (ECSA) și Federația Europeană a Lucrătorilor din Transporturi (ETF) pentru a integra dispozițiile obligatorii ale Convenției privind munca în domeniul maritim din 2006 (MLC) a Organizației Internaționale a Muncii (OIM) în dreptul Uniunii, în vederea actualizării legislației în vigoare a Uniunii cu acele norme ale MLC care erau mai favorabile pentru navigatori. Directiva a vizat îmbunătățirea condițiilor de muncă ale navigatorilor, în special în ceea ce privește contractele de muncă, orele de lucru, repatrierea, dezvoltarea competențelor și a carierelor, cazarea și amenajările recreaționale, alimentația și serviciile de catering, protecția sănătății și siguranței, asistența medicală și procedurile de reclamații.

               (3)

               În urma reuniunilor experților internaționali, OIM a lansat un proces de modificare a MLC pentru a aborda preocupările referitoare la abandonarea navigatorilor și la garanția financiară, pe de o parte, și cele referitoare la cererile de despăgubire legate de cazurile de deces sau de incapacitate pe termen lung a navigatorilor, pe de altă parte. Comitetul tripartit special instituit în temeiul MLC a adoptat două modificări cu privire la respectivele chestiuni în cadrul reuniunii sale din 7-11 aprilie 2014. O parte dintre normele supuse modificărilor intrau în sfera de competență a Uniunii și se refereau la aspecte în privința cărora Uniunea adoptase norme, în special în domeniul politicii sociale și în cel al transporturilor. Prin urmare, la 26 mai 2014, Consiliul a adoptat Decizia 2014/346/UE (2), stabilind poziția care urmează să fie adoptată în numele Uniunii în cadrul celei de a 103-a sesiuni a Conferinței Internaționale a Muncii. Poziția Uniunii a fost favorabilă aprobării modificărilor aduse codului MLC („modificările aduse în 2014 la MLC”).

               (4)

               Modificările aduse în 2014 la MLC au fost aprobate de Conferința Internațională a Muncii la 11 iunie 2014, în cadrul celei de a 103-a sesiuni, la Geneva și au intrat în vigoare la 18 ianuarie 2017. Acestea se referă la instituirea unui sistem eficace de garanție financiară pentru a proteja drepturile navigatorilor în cazul abandonării lor și a acorda despăgubiri pentru cererile contractuale în caz de deces sau incapacitate pe termen lung a navigatorilor ca urmare a unui accident de muncă, a unei boli profesionale sau a unui risc profesional. Prin acestea se consolidează și se optimizează sistemul existent de protecție a navigatorilor, inclusiv obligația ca navele să dețină la bord documente justificative privind sistemul de garanție financiară și se extinde sistemul astfel încât să acopere două situații noi de abandonare. Respectivele situații se referă la cazurile în care navigatorii au fost lăsați fără întreținerea și asistența necesare sau la cazurile în care armatorul a rupt în mod unilateral legăturile sale cu navigatorul, inclusiv prin neachitarea salariilor contractuale pe o perioadă de cel puțin două luni.

               (5)

               La 5 decembrie 2016, partenerii sociali din sectorul transportului maritim - ECSA și ETF- au încheiat un acord („acordul partenerilor sociali”) de modificare a Directivei 2009/13/CE pentru a asigura armonizarea acesteia cu modificările aduse în 2014 la MLC. La 12 decembrie 2016, aceștia au solicitat ca Comisia să prezinte o propunere de directivă a Consiliului, în temeiul articolului 155 alineatul (2) din TFUE, pentru punerea în aplicare acordul respectiv.

               (6)

               Acordul partenerilor sociali reproduce conținutul dispozițiilor obligatorii ale modificărilor din 2014 ale MLC. Prima modificare, privind sistemul de garanție financiară în cazul abandonării navigatorilor, se referă atât la sănătate și securitate, cât și la condițiile de muncă, și intră prin urmare sub incidența articolului 153 alineatul (1) literele (a) și (b) din TFUE. A doua modificare, privind cerințele sistemului de garanție financiară de a asigura despăgubirea în cazul decesului sau al unei incapacități pe termen lung a navigatorilor ca urmare a unui accident de muncă, a unei boli profesionale sau a unui risc profesional, face obiectul articolului 153 alineatul (1) litera (c) din TFUE privind securitatea socială și protecția socială a lucrătorilor. Prin urmare, acordul partenerilor sociali se referă la domenii aflate sub incidența articolului 153 din TFUE și poate fi pus în aplicare printr-o decizie a Consiliului la propunerea Comisiei, în conformitate cu articolul 155 alineatul (2) din TFUE. În sensul articolului 288 din TFUE, instrumentul adecvat pentru punerea în aplicare a acordului partenerilor sociali îl reprezintă o directivă.

               (7)

               În conformitate cu Comunicarea Comisiei din 20 mai 1998 privind adaptarea și promovarea dialogului social la nivel comunitar, Comisia a evaluat reprezentativitatea părților semnatare și legalitatea fiecărei clauze din acordul partenerilor sociali.

               (8)

               Acordul partenerilor sociali modifică acordul încheiat la 19 mai 2008 între ECSA și ETF cu privire la MLC, anexat la Directiva 2009/13/CE, și încorporează în directiva respectivă modificările din 2014 la Convenția privind munca în domeniul maritim, pentru a îmbunătăți condițiile de muncă, sănătatea și securitatea, precum și protecția socială a navigatorilor de la bordul navelor care arborează pavilionul unui stat membru.

               (9)

               Prin modificarea Directivei 2009/13/CE, acordul partenerilor sociali va înscrie dispozițiile obligatorii ale modificărilor din 2014 aduse la MLC, care sunt deja incluse în sistemul de supraveghere al MLC, în domeniul de aplicare al Directivei 2013/54/UE a Parlamentului European și a Consiliului (3) și al sistemului de supraveghere și de monitorizare a dreptului Uniunii, supunându-le inclusiv controlului Curții de Justiție a Uniunii Europene. Acest lucru ar trebui să sporească respectarea cerințelor de către statele membre și de către armatori.

               (10)

               Fără a aduce atingere dispozițiilor acordului partenerilor sociali privind acțiunile subsecvente și revizuirea de către partenerii sociali la nivelul Uniunii, Comisia va monitoriza punerea în aplicare a prezentei directive și a acordului partenerilor sociali.

               (11)

               Statele membre pot încredința partenerilor sociali punerea în aplicare a prezentei directive, atunci când partenerii sociali solicită în comun acest lucru și cu condiția ca statele membre să ia toate măsurile necesare care să le permită să garanteze în orice moment obținerea rezultatelor urmărite prin prezenta directivă.

               (12)

               În temeiul articolului 155 alineatul (2) din TFUE, Comisia a informat Parlamentul European prin transmiterea textului proiectului prezentei directive.

               (13)

               Prezenta directivă respectă drepturile și principiile fundamentale recunoscute în Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene, în special articolul 31.

               (14)

               Întrucât obiectivele prezentei directive, și anume îmbunătățirea condițiilor de muncă, a sănătății și securității, precum și a protecției sociale a lucrătorilor din sectorul transportului maritim, sector predominant transfrontalier și care funcționează sub pavilioane ale unor state membre diferite, nu pot fi suficient atinse de către statele membre, ci pot fi realizate mai bine la nivelul Uniunii, Uniunea poate adopta măsuri în conformitate cu principiul subsidiarității, astfel cum este prevăzut la articolul 5 din Tratatul privind Uniunea Europeană. În conformitate cu principiul proporționalității, astfel cum este definit la articolul menționat, prezenta directivă nu depășește ceea ce este necesar pentru realizarea obiectivelor menționate.

               (15)

               Prin urmare, Directiva 2009/13/CE ar trebui modificată în consecință,

         ADOPTĂ PREZENTA DIRECTIVĂ:
   Articolul 1
   Prezenta directivă pune în aplicare acordul încheiat între Asociația Armatorilor din Comunitatea Europeană (ECSA) și Federația Europeană a Lucrătorilor din Transporturi (ETF) la 5 decembrie 2016 (acordul partenerilor sociali) prin modificarea Directivei 2009/13/CE în conformitate cu modificările din 2014 la MLC.
   Articolul 2
   În conformitate cu acordul partenerilor sociali, Acordul încheiat între ECSA și ETF cu privire la Convenția privind munca din domeniul maritim din 2006, prevăzut în anexa la Directiva 2009/13/CE, se modifică în conformitate cu anexa la prezenta directivă.
   Articolul 3
   (1)   Statele membre pun în aplicare actele cu putere de lege și normele administrative necesare pentru a se conforma prezentei directive până la 16 februarie 2020. Statele membre informează fără întârziere Comisia cu privire la aceasta.
   Atunci când statele membre adoptă respectivele acte, ele conțin o trimitere la prezenta directivă sau sunt însoțite de o asemenea trimitere la data publicării lor oficiale. Statele membre stabilesc modalitatea de efectuare a acestei trimiteri.
   (2)   Statele membre îi comunică Comisiei textele principalelor dispoziții de drept intern pe care le adoptă în domeniul reglementat de prezenta directivă.
   (3)   Statele membre pot încredința partenerilor sociali punerea în aplicare a prezentei directive, atunci când partenerii sociali solicită în comun acest lucru și cu condiția ca statele membre să ia măsurile necesare care să le permită să garanteze în orice moment obținerea rezultatelor urmărite prin prezenta directivă.
   Articolul 4
   Prezenta directivă intră în vigoare în a douăzecea zi de la data publicării în Jurnalul Oficial al Uniunii Europene.
   Articolul 5
   Prezenta directivă se adresează statelor membre.

      Adoptată la Bruxelles, 23 ianuarie 2018.

            Pentru Consiliu

            Președintele

         V. GORANOV

      (1)  Directiva 2009/13/CE a Consiliului din 16 februarie 2009 de punere în aplicare a acordului încheiat între Asociația Armatorilor din Comunitatea Europeană (ECSA) și Federația Europeană a Lucrătorilor din Transporturi (ETF) cu privire la Convenția din 2006 privind munca în domeniul maritim și de modificare a Directivei 1999/63/CE (JO L 124, 20.5.2009, p. 30).

      (2)  Decizia 2014/346/UE a Consiliului din 26 mai 2014 privind poziția care urmează să fie adoptată în numele Uniunii Europene în cadrul celei de a 103-a sesiuni a Conferinței Internaționale a Muncii cu privire la modificările codului Convenției privind munca în domeniul maritim (JO L 172, 12.6.2014, p. 28).

      (3)  Directiva 2013/54/UE a Parlamentului European și a Consiliului din 20 noiembrie 2013 privind anumite responsabilități ale statului de pavilion referitoare la respectarea și asigurarea aplicării Convenției din 2006 privind munca în domeniul maritim (JO L 329, 10.12.2013, p. 1).

      ANEXĂ
      În anexa la Directiva 2009/13/CE, Acordul încheiat între ECSA și ETF cu privire la Convenția privind munca din domeniul maritim din 2006, se modifică după cum urmează:

                  1.

                  în titlul „Norma A2.5 – Repatriere”, „A2.5” se înlocuiește cu „A2.5.1”.

                  2.

                  se introduce următoarea normă:
                  „Norma A2.5.2 – Garanție financiară

                              (1)

                              În punerea în aplicare a reglementării 2.5 alineatul (2), prezenta normă stabilește cerințe pentru a asigura instituirea unui sistem rapid și eficace de garanție financiară în vederea asistării navigatorilor în cazul abandonării lor.

                              (2)

                              În sensul prezentei norme, se consideră că un navigator a fost abandonat atunci când, prin încălcarea cerințelor prezentului acord sau a termenilor contractului de muncă al navigatorilor, armatorul:

                                          (a)

                                          nu acoperă costul repatrierii navigatorului; sau

                                          (b)

                                          a lăsat navigatorul fără întreținerea și asistența necesare; sau

                                          (c)

                                          a rupt în alt mod și unilateral legăturile sale cu navigatorul, inclusiv prin neachitarea salariilor contractuale pentru o perioadă de cel puțin două luni.

                              (3)

                              Fiecare stat membru se asigură că, pentru navele care arborează pavilionul său, există un sistem de garanție financiară care îndeplinește cerințele din prezenta normă. Sistemul de garanție financiară poate lua forma unui sistem de securitate socială, a unei asigurări ori a unui fond național sau a altor măsuri similare. Forma acestuia este stabilită de către statul membru după consultarea organizațiilor armatorilor și ale navigatorilor în cauză.

                              (4)

                              Sistemul de garanție financiară furnizează acces direct, acoperire suficientă și asistență financiară rapidă, în conformitate cu prezenta normă, oricărui navigator abandonat la bordul unei nave care arborează pavilionul statului membru.

                              (5)

                              În sensul alineatului (2) litera (b) din prezenta normă, întreținerea și asistența necesare acordate navigatorilor includ: hrană adecvată, cazare, provizii de apă potabilă, combustibil esențial pentru a supraviețui la bordul navei și asistența medicală necesară.

                              (6)

                              Fiecare stat membru solicită ca navele care arborează pavilionul său și care sunt obligate, în conformitate cu legislația națională, să dețină un certificat de muncă în domeniul maritim sau care dețin un astfel de certificat la cererea armatorului să dețină la bord un certificat sau alte documente justificative privind garanția financiară eliberate de către furnizorul garanției financiare. O copie este plasată la bord într-un loc sigur la care navigatorii au acces. În cazul în care mai mulți furnizori de garanții financiare furnizează acoperire, documentul furnizat de fiecare furnizor este deținut la bord.

                              (7)

                              Certificatul sau alte documente justificative privind garanția financiară sunt redactate în limba engleză sau sunt însoțite de o traducere în limba engleză și conțin următoarele informații:

                                          (a)

                                          denumirea navei;

                                          (b)

                                          portul de înmatriculare al navei;

                                          (c)

                                          indicativul de apel al navei;

                                          (d)

                                          numărul OMI al navei;

                                          (e)

                                          numele și adresa furnizorului sau furnizorilor garanției financiare;

                                          (f)

                                          datele de contact ale persoanelor sau ale entității responsabile cu prelucrarea cererilor de asistență din partea navigatorilor;

                                          (g)

                                          numele armatorului;

                                          (h)

                                          perioada de valabilitate a garanției financiare; și

                                          (i)

                                          o atestare din partea furnizorului garanției financiare a faptului că garanția financiară îndeplinește cerințele prevăzute în prezenta normă A2.5.2.

                              (8)

                              Asistența furnizată de sistemul de garanție financiară este acordată prompt, la solicitarea prezentată de către navigatorul în cauză sau reprezentantul numit al acestuia și este susținută de motivarea necesară a acestui drept, în conformitate cu alineatul (2) din prezenta normă.

                              (9)

                              Având în vedere reglementarea 2.5, asistența furnizată de sistemul de garanție financiară trebuie să fie suficientă pentru a acoperi următoarele elemente:

                                          (a)

                                          salariile restante și alte drepturi datorate de armator navigatorului în temeiul contractului de muncă, al contractului colectiv de muncă relevant sau al legislației naționale a statului de pavilion, limitate la patru luni pentru oricare astfel de salarii restante și la patru luni pentru oricare astfel de drepturi restante;

                                          (b)

                                          toate cheltuielile suportate în mod rezonabil de navigator, inclusiv costul repatrierii menționat la alineatul (10) din prezenta normă; și

                                          (c)

                                          nevoile esențiale ale navigatorului, inclusiv: hrană adecvată, haine, dacă sunt necesare, cazare, provizii de apă potabilă, combustibil esențial pentru a supraviețui la bordul navei, asistența medicală necesară și orice alte costuri sau cheltuieli rezonabile care apar ca urmare a actului sau omisiunii care constituie abandonare până la sosirea navigatorului la domiciliu.

                              (10)

                              Costul repatrierii acoperă călătoria cu mijloace adecvate și rapide, în mod normal pe cale aeriană, și include asigurarea cazării și a mesei navigatorului din momentul în care părăsește nava până la sosirea la domiciliu, asistența medicală necesară, transferul și transportul bunurilor personale și oricare alte costuri și cheltuieli rezonabile care apar ca urmare a abandonării.

                              (11)

                              Garanția financiară nu încetează înainte de expirarea perioadei de valabilitate a garanției financiare decât dacă furnizorul garanției financiare transmite autorității competente a statului de pavilion o înștiințare prealabilă cu cel puțin 30 de zile înainte.

                              (12)

                              În cazul în care furnizorul asigurării sau al unei alte forme de garanție financiară a efectuat plăți către oricare navigator în conformitate cu prezenta normă, furnizorul respectiv dobândește prin subrogare, atribuire sau în alt mod, în limita cuantumului pe care l-a plătit și în conformitate cu legislația aplicabilă, drepturile de care ar fi beneficiat navigatorul.

                              (13)

                              Nicio dispoziție a prezentei norme nu aduce atingere dreptului asiguratorului sau al furnizorului de garanție financiară de a face apel la o cale de atac împotriva unei părți terțe.

                              (14)

                              Dispozițiile prezentei norme nu sunt menite să fie exclusive sau să prejudicieze oricare alte drepturi, cereri sau căi de atac care ar putea fi, de asemenea, disponibile pentru a despăgubi navigatorii care sunt abandonați. Actele legislative și normative naționale pot prevedea faptul că orice sumă de plătit în temeiul prezentei norme poate fi dedusă din sumele primite din alte surse și care decurg din drepturile, cererile sau căile de atac care pot da naștere unei despăgubiri în temeiul prezentei norme.”

                  3.

                  „Norma A4.2 – Răspunderea armatorilor” se modifică după cum urmează:

                              (a)

                              în titlu, „A4.2” se înlocuiește cu „A4.2.1”;

                              (b)

                              se adaugă următoarele alineate:

                                          „(8)

                                          Actele legislative și normative naționale prevăd faptul că sistemul de garanție financiară destinat asigurării despăgubirilor, în conformitate cu alineatul (1) litera (b) din prezenta normă, pentru cererile contractuale definite la norma A4.2.2 îndeplinesc următoarele cerințe minime:

                                                      (a)

                                                      despăgubirile contractuale, atunci când sunt stabilite în contractul de muncă al navigatorului și fără a aduce atingere literei (c) de la prezentul alineat, sunt achitate integral și fără întârziere;

                                                      (b)

                                                      nu trebuie să existe presiuni în vederea acceptării unei plăți mai mici decât suma contractuală;

                                                      (c)

                                                      în cazul în care natura incapacității pe termen lung a unui navigator face dificilă evaluarea despăgubirilor integrale la care ar putea avea dreptul navigatorul respectiv, se efectuează o plată sau plăți intermediare către navigator astfel încât să se evite ca acesta să se găsească, în mod nejustificat, într-o situație dificilă;

                                                      (d)

                                                      în conformitate cu reglementarea 4.2 alineatul (2), navigatorul primește plata fără a se aduce atingere celorlalte drepturi legale, însă o astfel de plată poate fi dedusă de către armator din eventualele despăgubiri rezultate din oricare altă cerere formulată de navigator împotriva armatorului și decurgând din același incident; și

                                                      (e)

                                                      cererea de despăgubire contractuală poate fi înaintată direct de către navigatorul în cauză, de o rudă apropiată, de un reprezentant al navigatorului sau de beneficiarul desemnat.

                                          (9)

                                          Actele legislative și normative naționale garantează faptul că navigatorii primesc o înștiințare prealabilă în cazul în care garanția financiară a unui armator urmează să fie anulată sau să expire.

                                          (10)

                                          Actele legislative și normative naționale garantează faptul că autoritatea competentă a statului de pavilion este înștiințată de furnizorul garanției în cazul în care garanția financiară a unui armator este anulată sau a expirat.

                                          (11)

                                          Fiecare stat membru solicită ca navele care arborează pavilionul său să dețină la bord un certificat sau alte documente justificative privind garanția financiară eliberate de furnizorul garanției financiare. O copie este plasată la bord într-un loc sigur la care navigatorii au acces. În cazul în care mai mulți furnizori de garanții financiare furnizează acoperire, documentul furnizat de fiecare furnizor este deținut la bord.

                                          (12)

                                          Garanția financiară nu încetează înainte de expirarea perioadei de valabilitate a garanției financiare decât dacă furnizorul garanției financiare transmite autorității competente a statului de pavilion o înștiințare prealabilă cu cel puțin 30 de zile înainte.

                                          (13)

                                          Garanția financiară prevede plata tuturor cererilor contractuale acoperite de aceasta care apar pe parcursul perioadei de valabilitate a documentului.

                                          (14)

                                          Certificatul sau alte documente justificative privind garanția financiară sunt redactate în limba engleză sau sunt însoțite de o traducere în limba engleză și conțin următoarele informații:

                                                      (a)

                                                      denumirea navei;

                                                      (b)

                                                      portul de înmatriculare al navei;

                                                      (c)

                                                      indicativul de apel al navei;

                                                      (d)

                                                      numărul OMI al navei;

                                                      (e)

                                                      numele și adresa furnizorului sau furnizorilor garanției financiare;

                                                      (f)

                                                      datele de contact ale persoanelor sau ale entității responsabile cu prelucrarea cererilor contractuale din partea navigatorilor;

                                                      (g)

                                                      numele armatorului;

                                                      (h)

                                                      perioada de valabilitate a garanției financiare; și

                                                      (i)

                                                      o atestare din partea furnizorului garanției financiare a faptului că garanția financiară îndeplinește cerințele prevăzute în norma A4.2.1.”

                  4.

                  se introduce următoarea normă:
                  „Norma A4.2.2 – Tratamentul cererilor contractuale

                              (1)

                              În sensul normei A4.2.1 alineatul (8) și al prezentei norme, termenul „cerere contractuală” înseamnă orice cerere referitoare la decesul sau incapacitatea pe termen lung a navigatorilor ca urmare a unui accident de muncă, a unei boli profesionale sau a unui risc profesional, astfel cum prevede legislația națională, contractul de muncă al navigatorilor sau contractul colectiv.

                              (2)

                              Sistemul de garanție financiară, prevăzut la norma A4.2.1 alineatul (1) litera (b), poate lua forma unui sistem de securitate socială, a unei asigurări ori a unui fond sau a altor măsuri similare. Forma acestuia este stabilită de către statul membru după consultarea organizațiilor armatorilor și ale navigatorilor în cauză.

                              (3)

                              Actele legislative și normative naționale garantează faptul că au fost adoptate măsuri eficace pentru primirea, prelucrarea și soluționarea în mod imparțial a cererilor contractuale referitoare la despăgubirile menționate la norma A4.2.1 alineatul (8), prin proceduri rapide și echitabile.”


title: Directiva (UE) 2018/850 a Parlamentului European și a Consiliului din 30 mai 2018 de modificare a Directivei 1999/31/CE privind depozitele de deșeuri (Text cu relevanță pentru SEE)

text:
                  14.6.2018

                  RO

                  Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

                  L 150/100

            DIRECTIVA (UE) 2018/850 A PARLAMENTULUI EUROPEAN ȘI A CONSILIULUI
      din 30 mai 2018
      de modificare a Directivei 1999/31/CE privind depozitele de deșeuri
      (Text cu relevanță pentru SEE)
      PARLAMENTUL EUROPEAN ȘI CONSILIUL UNIUNII EUROPENE,
      având în vedere Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene, în special articolul 192 alineatul (1),
      având în vedere propunerea Comisiei Europene,
      după transmiterea proiectului de act legislativ către parlamentele naționale,
      având în vedere avizul Comitetului Economic și Social European (1),
      având în vedere avizul Comitetului Regiunilor (2),
      hotărând în conformitate cu procedura legislativă ordinară (3),
      întrucât:

                  (1)

                  Gestionarea deșeurilor în Uniune ar trebui să fie îmbunătățită pentru a proteja, a conserva și a îmbunătăți calitatea mediului, pentru a proteja sănătatea umană, pentru a asigura utilizarea prudentă, eficientă și rațională a resurselor naturale, pentru a promova principiile economiei circulare, pentru a crește eficiența energetică și pentru a reduce gradul de dependență al Uniunii în materie de resurse importate.

                  (2)

                  Obiectivele prevăzute de Directiva 1999/31/CE a Consiliului (4) care stabilesc restricțiile privind depozitarea deșeurilor ar trebui consolidate astfel încât să reflecte mai bine dorința Uniunii de a trece la o economie circulară și de a înregistra progrese în ceea ce privește aplicarea Comunicării Comisiei din 4 noiembrie 2008 către Parlamentul European și Consiliu – „Inițiativa privind materiile prime: satisfacerea necesităților noastre esențiale pentru asigurarea creșterii economice și locurilor de muncă în Europa”, prin reducerea progresivă la minim a practicii de depozitare a deșeurilor destinate depozitelor pentru deșeuri nepericuloase. Comisia și statele membre ar trebui să se asigure că această reducere se încadrează într-o politică integrată care asigură o aplicare temeinică a ierarhiei deșeurilor, consolidează reorientarea către prevenire inclusiv reutilizare, pregătire pentru reutilizare și reciclare și previne trecerea de la depozitarea deșeurilor la incinerarea acestora.

                  (3)

                  Pentru a asigura o mai mare coerență a dreptului Uniunii în domeniul deșeurilor, definițiile stabilite în Directiva 1999/31/CE ar trebui să fie aliniate, atunci când este cazul, cu cele prevăzute în Directiva 2008/98/CE a Parlamentului European și a Consiliului (5).

                  (4)

                  Definiția în vigoare a „așezării izolate” ar trebui adaptată în ceea ce privește regiunile ultraperiferice pentru a ține seama de particularitățile unor astfel de așezări, care, din punctul de vedere al mediului, generează preocupări substanțial diferite în comparație cu alte regiuni.

                  (5)

                  Domeniul de aplicare al Directivei 1999/31/CE ar trebui aliniat cu cel al Directivei 2006/21/CE a Parlamentului European și a Consiliului (6) și ar trebui să reglementeze în continuare depozitarea deșeurilor din industriile extractive care nu sunt reglementate de Directiva 2006/21/CE.

                  (6)

                  Prin limitarea suplimentară a depozitării deșeurilor s-ar obține beneficii de mediu, economice și sociale evidente, începând cu fluxurile de deșeuri care fac obiectul colectării separate, precum materialele plastice, metalele, sticla, hârtia și bio-deșeurile. În punerea în aplicare a acestor restricții privind depozitarea de deșeuri ar trebui să se țină seama de fezabilitatea din punct de vedere tehnic, ecologic sau economic a reciclării sau a altei forme de valorificare a deșeurilor reziduale care rezultă din deșeurile colectate separat.

                  (7)

                  Deșeurile municipale biodegradabile reprezintă o mare parte a deșeurilor municipale. Depozitarea deșeurilor biodegradabile netratate are efecte negative semnificative asupra mediului în ceea ce privește emisiile de gaze cu efect de seră și poluarea apelor de suprafață, a apelor subterane, a solului și a aerului. Deși Directiva 1999/31/CE prevede deja obiective de reducere a eliminării deșeurilor biodegradabile în depozitele de deșeuri, este necesar să se stabilească restricții suplimentare privind depozitarea deșeurilor biodegradabile prin interzicerea eliminării prin depozitare a deșeurilor biodegradabile care au fost colectate separat pentru reciclare, în conformitate cu Directiva 2008/98/CE.

                  (8)

                  Pentru a asigura aplicarea corectă a ierarhiei deșeurilor, ar trebui luate măsuri adecvate în vederea aplicării, începând din 2030, a unor restricții privind eliminarea prin depozitare a tuturor deșeurilor care pot fi reciclate sau valorificate din punct de vedere material sau energetic. Respectivele restricții nu ar trebui să se aplice atunci când se poate demonstra că deșeurile nu pot fi reciclate sau altfel valorificate și că depozitarea lor ar duce la cel mai bun rezultat general de mediu în conformitate cu ierarhia deșeurilor prevăzută în Directiva 2008/98/CE.

                  (9)

                  Multe state membre încă nu au dezvoltat complet infrastructura necesară în materie de gestionare a deșeurilor. Stabilirea unor obiective privind reducerea eliminării prin depozitare a deșeurilor va necesita schimbări majore în multe state membre în ceea ce privește gestionarea deșeurilor, va facilita progrese și investiții suplimentare privind colectarea separată, trierea și reciclarea deșeurilor și va evita blocarea materialelor reciclabile la nivelurile inferioare ale ierarhiei deșeurilor.

                  (10)

                  O reducere progresivă a eliminării prin depozitare a deșeurilor este necesară pentru a preveni efectele nocive asupra sănătății umane și asupra mediului, precum și pentru a garanta că materialele din deșeuri valoroase din punct de vedere economic sunt recuperate în mod progresiv și eficace prin gestionarea adecvată a deșeurilor și în conformitate cu ierarhia deșeurilor, astfel cum este prevăzută în Directiva 2008/98/CE. Respectiva reducere ar trebui să prevină crearea unei capacități excedentare pentru instalațiile de tratare a deșeurilor reziduale, de exemplu prin valorificare energetică sau tratarea mecano-biologică primară a deșeurilor municipale netratate, întrucât aceasta ar putea duce la subminarea atingerii de către Uniune a obiectivelor pe termen lung privind pregătirea pentru reutilizare și reciclarea deșeurilor municipale, astfel cum sunt prevăzute în Directiva 2008/98/CE. În mod similar, în timp ce, pentru a preveni efectele negative asupra sănătății umane și asupra mediului, statele membre ar trebui să ia toate măsurile necesare pentru a se asigura că numai deșeurile care au fost tratate sunt eliminate în depozite de deșeuri, respectarea acestei obligații nu ar trebui să ducă la crearea de capacități excedentare în tratarea deșeurilor municipale reziduale. Totodată, pentru a asigura coerența dintre obiectivele prevăzute în Directiva 2008/98/CE și obiectivul de reducere a eliminării prin depozitare a deșeurilor stabilit în Directiva 1999/31/CE, astfel cum a fost modificată prin prezenta directivă, și pentru a asigura planificarea coordonată a infrastructurilor și investițiilor necesare pentru îndeplinirea acestor obiective, ar trebui ca statelor membre care, în conformitate cu datele comunicate prin chestionarul comun al OCDE și Eurostat, au eliminat peste 60 % din deșeurile lor municipale în depozite de deșeuri în 2013, să li se permită să decidă prelungirea perioadei pentru îndeplinirea obiectivului privind reducerea eliminării prin depozitare a deșeurilor stabilit pentru 2035.

                  (11)

                  În vederea asigurării fiabilității datelor, este important să se stabilească norme mai precise referitoare la modul în care statele membre ar trebui să declare deșeurile municipale care au fost eliminate în depozite. Declararea ar trebui să se bazeze pe cantitatea de deșeuri municipale eliminate prin depozitare după operațiunile de tratare în vederea pregătirii acestor deșeuri pentru depozitarea ulterioară, precum stabilizarea deșeurilor biodegradabile municipale, precum și pe cantitatea de deșeuri supuse operațiunilor de eliminare prin incinerare. În ceea ce privește deșeurile municipale care sunt supuse operațiunilor de tratare înaintea reciclării și a valorificării deșeurilor, cum ar fi sortarea și tratarea mecanică, deșeurile care rezultă din astfel de operațiuni și care sunt, în cele din urmă, eliminate în depozite de deșeuri ar trebui luate în considerare la calcularea obiectivului privind eliminarea prin depozitare a deșeurilor.

                  (12)

                  La punerea în aplicare a obligației prevăzute în Directiva 1999/31/CE pentru a asigura tratarea deșeurilor înainte de depozitarea acestora, statele membre ar trebui să utilizeze operațiunea de tratare cea mai potrivită, inclusiv stabilizarea fracțiunii organice din deșeuri, pentru a reduce, pe cât posibil, efectele negative ale depozitelor de deșeuri asupra mediului și a sănătății umane. Atunci când evaluează caracterul adecvat al unei operațiuni de tratare, statele membre ar trebui să ia în considerare măsurile deja puse în aplicare pentru a reduce aceste efecte negative, în special separarea bio-deșeurilor și colectarea separată a hârtiei și a cartonului.

                  (13)

                  Pentru a asigura o punere în aplicare mai bună, mai rapidă și mai uniformă a prezentei directive și pentru a anticipa orice deficiență în materie de punere în aplicare, ar trebui instituit un sistem de rapoarte de alertă timpurie pentru a detecta deficiențele și a permite luarea de măsuri înainte de expirarea termenelor pentru îndeplinirea obiectivelor.

                  (14)

                  Pentru a contribui la îndeplinirea obiectivelor Directivei 1999/31/CE și la impulsionarea tranziției către o economie circulară, Comisia ar trebui să promoveze coordonarea și schimbul de informații și bune practici între statele membre și diferitele sectoare ale economiei.

                  (15)

                  Rapoartele de punere în aplicare elaborate de statele membre o dată la trei ani nu s-au dovedit a fi un instrument eficace pentru verificarea conformității sau pentru asigurarea unei bune puneri în aplicare, generând sarcini administrative inutile. Prin urmare, este oportun să se abroge dispozițiile în temeiul cărora statele membre au obligația de a elabora astfel de rapoarte. În schimb, monitorizarea conformității ar trebui să se bazeze exclusiv pe datele pe care statele membre le raportează în fiecare an Comisiei.

                  (16)

                  Datele raportate de statele membre sunt esențiale pentru Comisie în cadrul evaluării respectării dreptului Uniunii în domeniul deșeurilor de către statele membre. Calitatea, fiabilitatea și comparabilitatea datelor ar trebui îmbunătățite prin introducerea unui punct de intrare unic pentru toate datele referitoare la deșeuri, prin eliminarea obligațiilor de raportare caduce, prin evaluarea comparativă a metodologiilor naționale de raportare și prin introducerea unui raport privind verificarea calității datelor. Raportarea fiabilă a datelor privind gestionarea deșeurilor este esențială pentru punerea în aplicare eficientă, planificarea corectă a infrastructurii de tratare a deșeurilor și asigurarea comparabilității datelor între statele membre. Prin urmare, atunci când raportează cu privire la îndeplinirea obiectivelor stabilite în Directiva 1999/31/CE, astfel cum a fost modificată prin prezenta directivă, statele membre ar trebui să utilizeze cele mai recente norme elaborate de Comisie și metodologiile elaborate de respectivele autorități naționale competente responsabile cu punerea în aplicare a prezentei directive.

                  (17)

                  În vederea asigurării unor condiții uniforme pentru punerea în aplicare a Directivei 1999/31/CE, Comisiei ar trebui să i se confere competențe de executare în ceea ce privește articolul 5a alineatul (4), articolul 15 alineatul (5) și articolele 15b și 15c din respectiva directivă astfel cum a fost modificată prin prezenta directivă. Respectivele competențe ar trebui exercitate în conformitate cu Regulamentul (UE) nr. 182/2011 al Parlamentului European și al Consiliului (7).

                  (18)

                  Întrucât obiectivele prezentei directive, și anume îmbunătățirea gestionării deșeurilor în Uniune și, prin aceasta, contribuția la protecția, conservarea și îmbunătățirea calității mediului și la utilizarea prudentă și rațională a resurselor naturale, nu pot fi realizate în mod satisfăcător de către statele membre, dar, având în vedere amploarea și efectele măsurilor, aceste obiective pot fi realizate mai bine la nivelul Uniunii, aceasta poate adopta măsuri, în conformitate cu principiul subsidiarității, astfel cum este prevăzut la articolul 5 din Tratatul privind Uniunea Europeană. În conformitate cu principiul proporționalității, astfel cum este enunțat la articolul respectiv, prezenta directivă nu depășește ceea ce este necesar pentru atingerea acestor obiective.

                  (19)

                  Directiva 1999/31/CE ar trebui, prin urmare, modificată în consecință.

                  (20)

                  În conformitate cu Declarația politică comună din 28 septembrie 2011 a statelor membre și a Comisiei privind documentele explicative (8), statele membre s-au angajat ca, în cazurile justificate, la notificarea măsurilor de transpunere să transmită, de asemenea, unul sau mai multe documente care să explice relația dintre componentele unei directive și părțile corespunzătoare din instrumentele naționale de transpunere. În ceea ce privește prezenta directivă, legiuitorul consideră că transmiterea unor astfel de documente este justificată,

            ADOPTĂ PREZENTA DIRECTIVĂ:
      Articolul 1
      Amendamente
      Directiva 1999/31/CE se modifică după cum urmează:

                  1.

                  La articolul 1, alineatul (1) se înlocuiește cu următorul text:
                  „(1)   Pentru a sprijini tranziția Uniunii către o economie circulară și pentru a îndeplini cerințele stabilite în Directiva 2008/98/CE a Parlamentului European și a Consiliului (*1), în special la articolele 4 și 12 din aceasta, prezenta directivă urmărește să asigure o reducere progresivă a eliminării prin depozitare a deșeurilor, în special în special în cazul deșeurilor care pot fi reciclate sau valorificate în alt mod, și, prin intermediul unor cerințe tehnice și de exploatare stricte privind deșeurile și depozitele de deșeuri, să prevadă măsuri, proceduri și linii directoare pentru a preveni sau a reduce, pe cât posibil, efectele negative asupra mediului, mai ales poluarea apelor de suprafață, a apelor subterane, a solului, a aerului și a mediului în general, inclusiv efectul de seră, precum și orice alte riscuri pentru sănătatea umană provocate de depozitele de deșeuri pe durata întregului lor ciclu de viață.

                     (*1)  Directiva 2008/98/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 19 noiembrie 2008 privind deșeurile și de abrogare a anumitor directive (JO L 312, 22.11.2008, p. 3).”"

                  2.

                  Articolul 2 se modifică după cum urmează:

                              (a)

                              litera (a) se înlocuiește cu următorul text:

                                          „(a)

                                          se aplică definițiile termenilor «deșeuri», «deșeuri periculoase», «deșeuri nepericuloase», «deșeuri municipale», «producător de deșeuri», «deținător de deșeuri», «gestionarea deșeurilor», «colectare separată», «valorificare», «pregătire pentru reutilizare», «reciclare» și «eliminare», prevăzute la articolul 3 din Directiva 2008/98/CE;”;

                              (b)

                              literele (b), (c), (d) și (n) se elimină;

                              (c)

                              la litera (r), se adaugă următorul paragraf:
                              „În regiunile ultraperiferice în sensul articolului 349 din tratat, statele membre pot decide să aplice următoarea definiție:
                              «așezare izolată» înseamnă o așezare:

                                          —

                                          cu maximum 2 000 de locuitori per așezare și cu maximum cinci locuitori pe kilometru pătrat, sau cu peste 2 000, dar mai puțin de 5 000 de locuitori per așezare, cu maximum cinci locuitori pe kilometru pătrat și cu o producție de deșeuri care nu depășește 3 000 de tone pe an; și

                                          —

                                          în cazul căreia distanța până la cea mai apropiată aglomerație urbană cu minimum 250 de locuitori pe kilometru pătrat nu este mai mică de 100 km și nu există un acces rutier la aceasta.”

                  3.

                  Articolul 3 se modifică după cum urmează:

                              (a)

                              la alineatul (2), se elimină ultima liniuță;

                              (b)

                              alineatul (3) se înlocuiește cu următorul text:
                              „(3)   Gestionarea deșeurilor din industriile extractive provenite din activități desfășurate pe uscat, și anume a deșeurilor rezultate din activități de prospecțiune, extracție, inclusiv perioada de dezvoltare anterioară producției, tratare și stocare a resurselor minerale, precum și din exploatarea carierelor, este exclusă din domeniul de aplicare al prezentei directive atunci când intră în domeniul de aplicare al altor acte legislative ale Uniunii.”

                  4.

                  Articolul 5 se modifică după cum urmează:

                              (a)

                              la alineatul (2), se elimină următorul paragraf:
                              „Cu doi ani înainte de data menționată la litera (c), Consiliul reexaminează obiectivele de mai sus pe baza unui raport înaintat de Comisie cu privire la experiențele practice dobândite de statele membre în urmărirea obiectivelor stabilite la literele (a) și (b), însoțit, după caz, de o propunere referitoare la confirmarea sau modificarea acestor obiective pentru a asigura un grad ridicat de protecție a mediului.”;

                              (b)

                              la alineatul (3), se adaugă următoarea literă:

                                          „(f)

                                          deșeurile care au fost colectate separat în vederea pregătirii pentru reutilizare și a reciclării în temeiul articolului 11 alineatul (1) din Directiva 2008/98/CE și al articolului 22 din respectiva directivă, cu excepția deșeurilor care provin din operațiuni ulterioare de tratare a deșeurilor colectate separat, pentru care eliminarea prin depozitare produce cel mai bun rezultat în privința mediului, în conformitate cu articolul 4 din respectiva directivă.”;

                              (c)

                              se introduce următorul alineat:
                              „(3a)   Statele membre depun eforturi pentru a garanta că, începând din 2030, nu se acceptă în depozite de deșeuri niciun deșeu care poate fi reciclat sau valorificat în alt fel, în special atunci când este vorba de deșeuri municipale, cu excepția deșeurilor pentru care eliminarea prin depozitare produce cel mai bun rezultat în privința mediului, în conformitate cu articolul 4 din Directiva 2008/98/CE.
                              Statele membre includ informații privind măsurile luate în conformitate cu prezentul alineat în planurile de gestionare a deșeurilor prevăzute la articolul 28 din Directiva 2008/98/CE, sau în alte documente strategice care se referă la întregul teritoriu al statului membru în cauză.”;

                              (d)

                              se adaugă următoarele alineate:
                              „(5)   Statele membre iau măsurile necesare pentru a se asigura că, până în 2035, totalul deșeurilor municipale eliminate prin depozitare este redus la 10 % sau mai puțin din totalul deșeurilor municipale generate (în greutate).
                              (6)   Un stat membru poate să amâne cu până la cinci ani termenul stabilit pentru îndeplinirea obiectivului menționat la alineatul (5) dacă respectivul stat membru:

                                          (a)

                                          a eliminat prin depozitare peste 60 % din deșeurile sale municipale generate în 2013, potrivit datelor indicate în chestionarul comun al OCDE și Eurostat; și

                                          (b)

                                          cel târziu cu 24 de luni înainte de expirarea termenului prevăzut la alineatul (5) de la prezentul articol, informează Comisia cu privire la intenția sa de a amâna termenul respectiv și prezintă un plan de punere în aplicare în conformitate cu anexa IV la prezenta directivă. Acest plan poate fi completat cu un plan de punere în aplicare prezentat în conformitate cu articolul 11 alineatul (3) litera (b) din Directiva 2008/98/CE.

                                    (7)   În termen de trei luni de la primirea planului de punere în aplicare prezentat în temeiul alineatului (6) litera (b), Comisia poate solicita unui stat membru să revizuiască respectivul plan dacă consideră că planul nu respectă cerințele din anexa IV. Statul membru în cauză prezintă un plan revizuit în termen de trei luni de la primirea solicitării Comisiei.
                              (8)   În cazul amânării termenului stabilit, în conformitate cu alineatul (6), statul membru ia măsurile necesare pentru ca, până în 2035, totalul deșeurilor municipale eliminate prin depozitare să fie redus la 25 % sau mai puțin din totalul deșeurilor municipale generate (în greutate).
                              (9)   Până la 31 decembrie 2024, Comisia revizuiește obiectivul prevăzut la alineatul (5) în vederea menținerii sau, dacă este cazul, a reducerii acestuia, a analizării unui obiectiv privind cantitatea de deșeuri eliminată prin depozitare per cap de locuitor și a introducerii de restricții privind eliminarea prin depozitare a deșeurilor nepericuloase, altele decât deșeurile municipale. În acest scop, Comisia transmite un raport Parlamentului European și Consiliului, însoțit, dacă este cazul, de o propunere legislativă.”

                  5.

                  Se introduc următoarele articole:
                  „Articolul 5a
                  Reguli pentru calcularea îndeplinirii obiectivelor
                  (1)   Pentru a calcula dacă s-au îndeplinit obiectivele prevăzute la articolul 5 alineatele (5) și (6):

                              (a)

                              greutatea deșeurilor municipale generate și destinate eliminării în depozite de deșeuri se calculează într-un an calendaristic dat;

                              (b)

                              greutatea deșeurilor rezultate din operațiuni de tratare înainte de reciclare sau alte forme de valorificare a deșeurilor municipale, cum ar fi sortarea sau tratarea mecano-biologică, care sunt apoi eliminate în depozite de deșeuri, se include în greutatea deșeurilor municipale declarate ca fiind eliminate în depozite de deșeuri;

                              (c)

                              greutatea deșeurilor municipale care fac obiectul operațiunilor de eliminare prin incinerare și greutatea deșeurilor produse în cadrul operațiunilor de stabilizare a fracțiunii biodegradabile a deșeurilor municipale pentru a fi ulterior eliminate în depozite de deșeuri se raportează în cadrul categoriei deșeurilor eliminate în depozite de deșeuri;

                              (d)

                              greutatea deșeurilor produse în cadrul reciclării sau al altor operațiuni de valorificare a deșeurilor municipale care sunt ulterior eliminate prin depozitare nu este inclusă în greutatea deșeurilor municipale declarate ca fiind eliminate prin depozitare.

                        (2)   Statele membre instituie un sistem eficace de control al calității și de trasabilitate a deșeurilor municipale eliminate prin depozitare pentru a asigura îndeplinirea condițiilor prevăzute la alineatul (1) de la prezentul articol. În acest scop, pot utiliza sistemul instituit în conformitate cu articolul 11a alineatul (3) din Directiva 2008/98/CE.
                  (3)   Atunci când deșeurile municipale sunt transferate într-un alt stat membru sau sunt exportate din Uniune în scopul eliminării lor în depozite de deșeuri, în conformitate cu Regulamentul (CE) nr. 1013/2006 al Parlamentului European și al Consiliului (*2), aceste deșeuri sunt incluse în calculul cantității de deșeuri eliminate în depozite de deșeuri, în conformitate cu alineatul (1), de către statul membru în care au fost colectate deșeurile respective.
                  (4)   Pentru a asigura condiții uniforme pentru punerea în aplicare a prezentului articol, Comisia adoptă până la 31 martie 2019 acte de punere în aplicare prin care stabilește norme pentru calculul, verificarea și raportarea datelor. Aceste acte de punere în aplicare se adoptă în conformitate cu procedura de examinare menționată la articolul 17 alineatul (2).
                  Articolul 5b
                  Raport de alertă timpurie
                  (1)   Comisia, în cooperare cu Agenția Europeană de Mediu, întocmește un raport privind progresele înregistrate în ceea ce privește îndeplinirea obiectivelor prevăzute la articolul 5 alineatele (5) și (6) cel târziu cu trei ani înainte de expirarea fiecărui termen prevăzut în dispozițiile respective.
                  (2)   Rapoartele menționate la alineatul (1) includ următoarele:

                              (a)

                              o estimare a gradului de îndeplinire a obiectivelor de către fiecare stat membru;

                              (b)

                              o listă a statelor membre expuse riscului de a nu îndeplini obiectivele în termenele respective, însoțită de recomandări corespunzătoare pentru statele membre vizate;

                              (c)

                              exemple de bune practici utilizate în Uniune și care ar putea servi drept orientări pentru a se avansa spre îndeplinirea obiectivelor.

                        Articolul 5c
                  Schimbul de informații și de bune practici
                  Comisia organizează un schimb periodic de informații și de bune practici între statele membre, inclusiv, atunci când este cazul, cu autoritățile locale și regionale, cu privire la punerea în aplicare practică a cerințelor din prezenta directivă.

                     (*2)  Regulamentul (CE) nr. 1013/2006 al Parlamentului European și al Consiliului din 14 iunie 2006 privind transferurile de deșeuri (JO L 190, 12.7.2006, p. 1).”"

                  6.

                  La articolul 6 litera (a), se adaugă următoarea teză:
                  „Statele membre se asigură că măsurile luate în conformitate cu prezenta literă nu compromit realizarea obiectivelor prevăzute de Directiva 2008/98/CE, în special în ceea ce privește ierarhia deșeurilor și intensificarea pregătirii pentru reutilizare și a reciclării prevăzute la articolul 11 din directiva respectivă.”

                  7.

                  La articolul 11 alineatul (2), al doilea paragraf se elimină.

                  8.

                  Articolul 15 se înlocuiește cu următorul text:
                  „Articolul 15
                  Raportare
                  (1)   Statele membre raportează Comisiei, pentru fiecare an calendaristic, datele privind punerea în aplicare a articolului 5 alineatele (2), (5) și (6).
                  Aceste date sunt raportate pe cale electronică în termen de 18 luni de la sfârșitul anului de raportare pentru care sunt colectate datele. Datele se raportează în formatul stabilit de Comisie în conformitate cu alineatul (5) de la prezentul articol.
                  Prima perioadă de raportare privind punerea în aplicare a articolului 5 alineatele (5) și (6) începe în primul an calendaristic complet după adoptarea actului de punere în aplicare care stabilește formatul de raportare, în conformitate cu alineatul (5) de la prezentul articol, și acoperă datele aferente perioadei de raportare respective.
                  (2)   Statele membre raportează datele referitoare la punerea în aplicare a articolului 5 alineatul (2) până la 1 ianuarie 2025.
                  (3)   Datele raportate de statele membre în conformitate cu prezentul articol sunt însoțite de un raport privind verificarea calității.
                  (4)   Comisia analizează datele raportate în conformitate cu prezentul articol și publică un raport cu privire la rezultatele analizei respective. Raportul evaluează modul de organizare a colectării datelor, sursele datelor și metodologia utilizată în statele membre, precum și caracterul complet, fiabilitatea, actualitatea și consecvența datelor respective. Evaluarea poate include recomandări specifice de îmbunătățire. Raportul se elaborează după prima raportare a datelor de către statele membre și, ulterior, o dată la patru ani.
                  (5)   Până la 31 martie 2019, Comisia adoptă acte de punere în aplicare de stabilire a formatului pentru raportarea datelor menționate la alineatul (1) de la prezentul articol. Respectivele acte de punere în aplicare se adoptă în conformitate cu procedura de examinare menționată la articolul 17 alineatul (2).”

                  9.

                  Se introduc următoarele articole:
                  „Articolul 15a
                  Instrumente de promovare a tranziției către o economie mai circulară
                  Pentru a contribui la îndeplinirea obiectivelor prevăzute în prezenta directivă, statele membre utilizează instrumente economice și alte măsuri pentru a oferi stimulente pentru aplicarea ierarhiei deșeurilor. Aceste instrumente și măsuri le pot include pe cele indicate în anexa IVa la Directiva 2008/98/CE, sau alte instrumente și măsuri adecvate.
                  Articolul 15b
                  Stabilirea coeficientului de permeabilitate pentru depozitele de deșeuri
                  Comisia adoptă acte de punere în aplicare pentru a stabili metoda care trebuie folosită pentru a stabili coeficientul de permeabilitate pentru depozitele de deșeuri, la fața locului și pentru întreaga suprafață a acestora. Aceste acte de punere în aplicare se adoptă în conformitate cu procedura de examinare menționată la articolul 17 alineatul (2).
                  Articolul 15c
                  Standardul Uniunii de eșantionare a deșeurilor
                  Comisia adoptă acte de punere în aplicare pentru a elabora un standard de eșantionare a deșeurilor. Aceste acte de punere în aplicare se adoptă în conformitate cu procedura de examinare menționată la articolul 17 alineatul (2). Până la adoptarea respectivelor acte de punere în aplicare, statele membre pot aplica standardele și procedurile naționale.”

                  10.

                  Articolul 16 se înlocuiește cu următorul text:
                  „Articolul 16
                  Revizuirea anexelor
                  Comisia realizează o revizuire a anexelor și, atunci când este cazul, prezintă propuneri legislative corespunzătoare.”

                  11.

                  Articolul 17 se înlocuiește cu următorul text:
                  „Articolul 17
                  Procedura comitetului
                  (1)   Comisia este asistată de comitetul instituit prin articolului 39 din Directiva 2008/98/CE. Comitetul respectiv reprezintă un comitet în înțelesul Regulamentului (UE) nr. 182/2011 al Parlamentului European și al Consiliului (*3).
                  (2)   În cazul în care se face trimitere la prezentul alineat, se aplică articolul 5 din Regulamentul (UE) nr. 182/2011.
                  În cazul în care comitetul nu emite un aviz, Comisia nu adoptă proiectul de act de punere în aplicare și se aplică articolul 5 alineatul (4) al treilea paragraf din Regulamentul (UE) nr. 182/2011.

                     (*3)  Regulamentul (UE) nr. 182/2011 al Parlamentului European și al Consiliului din 16 februarie 2011 de stabilire a normelor și principiilor generale privind mecanismele de control de către statele membre al exercitării competențelor de executare de către Comisie (JO L 55, 28.2.2011, p. 13).”"

                  12.

                  În anexa I, punctul 3.5 se elimină.

                  13.

                  În anexa II, punctul 5 se elimină.

                  14.

                  În anexa III punctul 2, primul paragraf se elimină.

                  15.

                  Se adaugă anexa IV, astfel cum este prevăzut în anexa la prezenta directivă.

            Articolul 2
      Transpunerea
      (1)   Statele membre asigură intrarea în vigoare a actelor cu putere de lege și a actelor administrative necesare pentru a se conforma prezentei directive până la 5 iulie 2020. Acestea informează de îndată Comisia cu privire la aceasta.
      Atunci când statele membre adoptă actele respective, acestea conțin o trimitere la prezenta directivă sau sunt însoțite de o astfel de trimitere la data publicării lor oficiale. Statele membre stabilesc modalitatea de efectuare a acestei trimiteri.
      (2)   Comisiei îi sunt comunicate de către statele membre textele principalelor dispoziții de drept intern pe care le adoptă în domeniul reglementat de prezenta directivă. Comisia informează celelalte state membre cu privire la aceasta.
      Articolul 3
      Intrarea în vigoare
      Prezenta directivă intră în vigoare în a douăzecea zi de la data publicării în Jurnalul Oficial al Uniunii Europene.
      Articolul 4
      Destinatari
      Prezenta directivă se adresează statelor membre.

         Adoptată la Strasbourg, 30 mai 2018.

               Pentru Parlamentul European

               Președintele

            A. TAJANI

               Pentru Consiliu

               Președintele

            L. PAVLOVA

         (1)  JO C 264, 20.7.2016, p. 98.

         (2)  JO C 17, 18.1.2017, p. 46.

         (3)  Poziția Parlamentului European din 18 aprilie 2018 (nepublicată încă în Jurnalul Oficial) și decizia Consiliului din 22 mai 2018.

         (4)  Directiva 1999/31/CE a Consiliului din 26 aprilie 1999 privind depozitele de deșeuri (JO L 182, 16.7.1999, p. 1).

         (5)  Directiva 2008/98/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 19 noiembrie 2008 privind deșeurile și de abrogare a anumitor directive (JO L 312, 22.11.2008, p. 3).

         (6)  Directiva 2006/21/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 15 martie 2006 privind gestionarea deșeurilor din industriile extractive și de modificare a Directivei 2004/35/CE (JO L 102, 11.4.2006, p. 15).

         (7)  Regulamentul (UE) nr. 182/2011 al Parlamentului European și al Consiliului din 16 februarie 2011 de stabilire a normelor și principiilor generale privind mecanismele de control de către statele membre al exercitării competențelor de executare de către Comisie (JO L 55, 28.2.2011, p. 13).

         (8)  JO C 369, 17.12.2011, p. 14.

         ANEXĂ
         Se adaugă următoarea anexă:

               „ANEXA IV
               PLAN DE PUNERE ÎN APLICARE CARE TREBUIE PREZENTAT ÎN TEMEIUL ARTICOLULUI 5 ALINEATUL (6)
               Planul de punere în aplicare care trebuie prezentat în temeiul articolului 5 alineatul (6) conține următoarele:

                           1.

                           evaluarea ratelor anterioare, actuale și preconizate de reciclare, eliminare prin depozitare a deșeurilor și alte operațiuni de tratare a deșeurilor municipale și a fluxurilor din care sunt compuse;

                           2.

                           evaluarea punerii în aplicare a planurilor de gestionare a deșeurilor și a programelor de prevenire a generării de deșeuri, instituite în temeiul articolelor 28 și 29 din Directiva 2008/98/CE;

                           3.

                           motivele pentru care statul membru consideră că s-ar putea să nu poată îndeplini obiectivul relevant prevăzut la articolul 5 alineatul (5) în termenul stabilit în acesta și o evaluare a prelungirii termenului necesar pentru îndeplinirea respectivului obiectiv;

                           4.

                           măsurile necesare pentru îndeplinirea obiectivelor stabilite la articolul 5 alineatul (8) din prezenta directivă, aplicabile statului membru în perioada prelungirii termenului, inclusiv instrumentele economice adecvate și alte măsuri pentru a oferi stimulente pentru aplicarea ierarhiei deșeurilor, astfel cum se prevede la articolul 4 alineatul (1) din Directiva 2008/98/CE și în anexa IVa la directiva respectivă;

                           5.

                           un calendar pentru punerea în aplicare a măsurilor identificate la punctul 4, stabilirea organismului competent pentru punerea lor în aplicare și o evaluare a contribuției lor individuale la îndeplinirea obiectivelor aplicabile în cazul unei prelungiri a termenului;

                           6.

                           informații privind finanțarea gestionării deșeurilor în conformitate cu principiul „poluatorul plătește”;

                           7.

                           măsuri de îmbunătățire a calității datelor, după caz, în vederea unei mai bune planificări și monitorizări a performanței în ceea ce privește gestionarea deșeurilor.”