title: Directiva 2007/60/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 23 octombrie 2007 privind evaluarea și gestionarea riscurilor de inundații (Text cu relevanță pentru SEE)

text:
               6.11.2007

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               L 288/27

      DIRECTIVA 2007/60/CE A PARLAMENTULUI EUROPEAN ȘI A CONSILIULUI

   din 23 octombrie 2007
   privind evaluarea și gestionarea riscurilor de inundații
   (Text cu relevanță pentru SEE)
   PARLAMENTUL EUROPEAN ȘI CONSILIUL UNIUNII EUROPENE,
   având în vedere Tratatul de instituire a Comunității Europene, în special articolul 175 alineatul (1),
   având în vedere propunerea Comisiei,
   având în vedere avizul Comitetului Economic și Social European (1),
   hotărând în conformitate cu procedura prevăzută la articolul 251 din tratat (2),
   întrucât:

               (1)

               Inundațiile au capacitatea de a produce pierderi de vieți omenești, evacuări de persoane și daune mediului, de a compromite grav dezvoltarea economică și de a submina activitățile economice ale Comunității.

               (2)

               Inundațiile sunt fenomene naturale care nu pot fi prevenite. Cu toate acestea, unele activități umane (cum ar fi numărul tot mai mare de așezări umane și de bunuri economice aflate în zone inundabile, precum și reducerea capacității de retenție naturală a apei prin exploatarea terenurilor) și schimbările climatice contribuie la creșterea probabilității survenirii inundațiilor și a impactului negativ al acestora.

               (3)

               Este realizabil și de dorit să se reducă riscul consecințelor negative, în special pentru sănătatea și viața persoanelor, mediu, patrimoniul cultural, activitatea economică și infrastructura asociată cu inundațiile. Cu toate acestea, măsurile de reducere a acestor riscuri, pentru a fi eficiente, ar trebui, pe cât posibil, coordonate la nivelul unui întreg bazin hidrografic.

               (4)

               Directiva 2000/60/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 23 octombrie 2000 de stabilire a unui cadru de politică comunitară în domeniul apei (3) impune crearea unor planuri de gestionare a bazinului hidrografic pentru fiecare district hidrografic, pentru a ajunge la o bună stare ecologică și chimică, contribuind la atenuarea efectelor inundațiilor. Cu toate acestea, reducerea riscului de inundații nu constituie unul dintre obiectivele principale ale respectivei directive și nu ține seama de modificările viitoare ale riscurilor de inundații, ca urmare a schimbărilor climatice.

               (5)

               Comunicarea Comisiei din 12 iulie 2004 către Parlamentul European, Consiliu, Comitetul Economic și Social European și Comitetul Regiunilor „Gestionarea riscului de inundații – Prevenirea inundațiilor, protecția împotriva acestora și atenuarea efectelor acestora” prezintă analiza Comisiei și punctul de vedere al acesteia privind gestionarea riscurilor de inundație la nivel comunitar și declară că acțiunile concertate și coordonate la nivel comunitar ar aduce o valoare adăugată considerabilă și ar îmbunătăți nivelul general de protecție împotriva inundațiilor.

               (6)

               Prevenirea inundațiilor și atenuarea efectelor acestora în mod eficient necesită, pe lângă coordonarea între statele membre, cooperarea cu țări terțe. Aceasta se desfășoară în conformitate cu Directiva 2000/60/CE și cu principiile internaționale de gestionare a riscului de inundații, astfel cum au fost dezvoltate în special în temeiul Convenției Organizației Națiunilor Unite privind protecția și utilizarea cursurilor de apă transfrontaliere și a lacurilor internaționale, aprobate prin Decizia 95/308/CE a Consiliului (4), și al acordurilor ulterioare privind aplicarea acesteia.

               (7)

               Decizia 2001/792/CE, Euratom a Consiliului din 23 octombrie 2001 de instituire a unui mecanism comunitar de favorizare a unei cooperări consolidate în cadrul intervențiilor de urgență care țin de protecția civilă (5) mobilizează sprijin și asistență din partea statelor membre în cazul unor urgențe majore, inclusiv al inundațiilor. Protecția civilă poate furniza un răspuns adecvat către populațiile afectate și poate îmbunătăți pregătirea și capacitatea de răspuns a acestora.

               (8)

               În conformitate cu Regulamentul (CE) nr. 2012/2002 al Consiliului din 11 noiembrie 2002 de instituire a Fondului de Solidaritate al Uniunii Europene (6), este posibil să se acorde asistență financiară rapid în cazul unui dezastru major în scopul ajutorării populației, a zonelor naturale și a țărilor implicate să revină la condițiile normale pe cât posibil. Cu toate acestea, fondul poate interveni numai în cazul operațiunilor de urgență, nu și în fazele anterioare urgenței.

               (9)

               În elaborarea politicilor privind apa și exploatarea terenurilor, statele membre și Comunitatea ar trebui să țină seama de impactul pe care l-ar putea avea politicile respective asupra riscurilor de inundații și asupra gestionării riscurilor respective.

               (10)

               Pe teritoriul Comunității apar diferite tipuri de inundații, cum ar fi inundații ale râurilor, viituri torențiale, inundații urbane și inundații produse de mare în zonele de coastă. Daunele produse de inundații pot varia și de la o țară și regiune la alta ale Comunității. Ca urmare, obiectivele privind gestionarea riscurilor de inundații ar trebui stabilite de statele membre însele și ar trebui să se bazeze pe circumstanțe locale și regionale.

               (11)

               Riscurile de inundații în anumite zone din cadrul Comunității pot fi considerate a nu fi semnificative, de exemplu, în zone slab populate sau nepopulate sau în zone cu bunuri economice sau valoare ecologică limitată. În fiecare district hidrografic sau unitate de gestionare ar trebui evaluate riscurile de inundații și nevoia de acțiuni suplimentare, cum ar fi evaluarea potențialului de atenuare a inundațiilor.

               (12)

               Pentru a avea la dispoziție un instrument eficient de informare, precum și o bază valoroasă pentru stabilirea priorităților și pentru luarea unor decizii ulterioare tehnice, financiare și politice privind gestionarea riscului de inundații, este necesar să se prevadă crearea unor hărți de hazard la inundații și a unor hărți cu risc de inundații care să arate potențialele consecințe negative asociate diferitelor cazuri de inundații, inclusiv informații privind surse potențiale de poluare a mediului ca urmare a inundațiilor. În acest context, statele membre ar trebui să evalueze activitățile care determină creșterea riscurilor de inundații.

               (13)

               În vederea evitării și a reducerii impactului negativ al inundațiilor în zona respectivă, este indicat să se elaboreze planuri de gestionare a riscului de inundații. Cauzele și consecințele inundațiilor variază în funcție de țările și regiunile Comunității. Planurile de gestionare a riscului de inundații trebuie, așadar, să ia în considerare caracteristicile proprii ale zonelor pe care le acoperă și să prevadă soluții adaptate în conformitate cu nevoile și prioritățile acelor zone, asigurând, în același timp, o coordonare relevantă în districtele hidrografice și promovând realizarea obiectivelor de mediu prevăzute de legislația comunitară. Statele membre ar trebui, în special, să se abțină de la adoptarea unor măsuri sau angajarea în acțiuni care cresc semnificativ riscul de inundații în alte state membre, cu excepția cazului în care aceste măsuri au fost coordonate și s-a convenit asupra unei soluții între statele membre respective.

               (14)

               Planurile de gestionare a riscului de inundații ar trebui să se concentreze asupra prevenirii, a protecției și a pregătirii. Pentru a asigura mai mult spațiu râurilor, acestea ar trebui să ia în considerare, în măsura posibilului, întreținerea și/sau refacerea zonelor inundabile, precum și măsuri de prevenire și reducere a efectelor negative asupra sănătății umane, a mediului, a patrimoniului cultural și a activității economice. Elementele planurilor de gestionare a riscurilor de inundații trebuie revizuite periodic și, după caz, trebuie actualizate, luând în considerare efectele posibile ale schimbărilor climatice asupra apariției inundațiilor.

               (15)

               Principiul solidarității este foarte important în contextul gestionării riscurilor de inundații. În lumina acestuia, statele membre ar trebui încurajate să găsească o partajare echitabilă a responsabilităților, atunci când măsurile sunt decise de comun acord pentru beneficiul comun, în ceea ce privește gestionarea riscului de inundații de-a lungul cursurilor de apă.

               (16)

               Pentru a preveni dublarea activității, statele membre ar trebui să aibă dreptul de a utiliza evaluări preliminare existente ale riscurilor, hărți de hazard sau risc de inundații și planuri de gestionare a riscului de inundații în scopul realizării obiectivelor și al îndeplinirii cerințelor prezentei directive.

               (17)

               Dezvoltarea planurilor de gestionare a bazinelor hidrografice în temeiul Directivei 2000/60/CE și a planurilor de gestionare a riscurilor de inundații în temeiul prezentei directive sunt elemente de gestionare integrată a bazinelor hidrografice ale râurilor. Cele două procese ar trebui, prin urmare, să utilizeze potențialul reciproc pentru sinergii și avantaje comune, având în vedere obiectivele de protecție a mediului din Directiva 2000/60/CE, asigurând eficiența și utilizarea înțeleaptă a resurselor, precum și recunoașterea faptului că autoritățile competente și unitățile de gestionare pot să difere în conformitate cu prezenta directivă și în conformitate cu Directiva 2000/60/CE.

               (18)

               Statele membre ar trebui să își bazeze evaluările, hărțile și planurile pe cele mai bune practici și pe cele mai bune tehnologii disponibile, care nu implică costuri excesive în materie de gestionare a riscurilor de inundații.

               (19)

               Pentru utilizarea în mai multe scopuri a unor corpuri de apă pentru diverse forme de activități umane durabile (de exemplu, gestionarea riscului de inundații, ecologie, navigație pe apele interioare sau hidroenergie) și având în vedere impactul acestei utilizări asupra apelor, Directiva 2000/60/CE prevede un proces clar și transparent de abordare a respectivei utilizări și a respectivului impact, care include posibile derogări de la obiectivele „bunei stări” sau ale „nedeteriorării” prevăzute la articolul 4. Articolul 9 din Directiva 2000/60/CE prevede recuperarea costurilor.

               (20)

               Măsurile necesare pentru punerea în aplicare a prezentei directive ar trebui adoptate în conformitate cu Decizia 1999/468/CE a Consiliului din 28 iunie 1999 de stabilire a normelor privind exercitarea competențelor de executare conferite Comisiei (7).

               (21)

               Comisia ar trebui, în special, să fie împuternicită să adapteze prezenta anexă la progresul științific și tehnic. Întrucât măsurile respective au un domeniu general de aplicare și sunt destinate să modifice elemente neesențiale ale prezentei directive, acestea trebuie adoptate în conformitate cu procedura de reglementare cu control prevăzută la articolul 5a din Decizia 1999/468/CE a Consiliului.

               (22)

               Prezenta directivă respectă drepturile fundamentale și se conformează principiilor recunoscute, în special, de Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene. Aceasta are drept obiectiv, în special, să asigure promovarea integrării în politicile Comunității a unui nivel înalt de protecție a mediului în conformitate cu principiul dezvoltării durabile, astfel cum a fost stabilit la articolul 37 din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene.

               (23)

               Având în vedere că obiectivul prezentei directive, și anume crearea unui cadru pentru măsurile de reducere a riscurilor de daune produse prin inundații, nu poate fi realizat în mod satisfăcător de către statele membre și, având în vedere amploarea și efectele acțiunii, poate fi realizat mai bine la nivelul Comunității, aceasta poate adopta măsuri în conformitate cu principiul subsidiarității, astfel cum este prevăzut la articolul 5 din tratat. În conformitate cu principiul proporționalității, astfel cum este enunțat la respectivul articol, prezenta directivă nu depășește ceea ce este necesar pentru atingerea acestui obiectiv.

               (24)

               În conformitate cu principiile proporționalității și subsidiarității și cu Protocolul privind aplicarea principiilor subsidiarității și proporționalității anexat la tratat, și având în vedere capacitățile existente ale statelor membre, ar trebui să se păstreze o flexibilitate considerabilă la nivel local și regional, în special în ceea ce privește organizarea și responsabilitatea autorităților.

               (25)

               În conformitate cu punctul 34 din Acordul interinstituțional pentru o mai bună legiferare (8), statele membre sunt încurajate să elaboreze, pentru ele însele și în interesul Comunității, propriile tabele care, pe cât posibil, să ilustreze corespondența dintre prezenta directivă și măsurile de transpunere și să le facă publice,

         ADOPTĂ PREZENTA DIRECTIVĂ:
   CAPITOLUL I
   DISPOZIȚII GENERALE
   Articolul 1
   Scopul prezentei directive îl constituie stabilirea unui cadru pentru evaluarea și gestionarea riscurilor de inundații, cu scopul de a reduce consecințele negative pentru sănătatea umană, mediu, patrimoniul cultural și activitatea economică asociate cu inundațiile în cadrul Comunității.
   Articolul 2
   În sensul prezentei directive, în plus față de definițiile pentru „râu”, „bazin hidrografic”, „subbazin hidrografic” și „district hidrografic”, astfel cum au fost stabilite la articolul 2 din Directiva 2000/60/CE, se aplică următoarele definiții:

               1.

               „inundații” înseamnă acoperire temporară cu apă a unui teren care nu este acoperit în mod obișnuit cu apă. Aceasta include inundații cauzate de râuri, torenți de munte, cursuri de apă intermitente de tip mediteranean și inundații produse de mare în zonele costiere și nu include inundațiile produse de sistemele de canalizare;

               2.

               „risc de inundații” înseamnă combinația dintre probabilitatea apariției unor inundații și efectele potențial adverse pentru sănătatea umană, mediu, patrimoniul cultural și activitatea economică asociate apariției unei inundații.

         Articolul 3
   (1)   În sensul prezentei directive, statele membre folosesc acordurile realizate în temeiul articolului 3 alineatele (1), (2), (3), (5) și (6) din Directiva 2000/60/CE.
   (2)   Cu toate acestea, pentru punerea în aplicare a prezentei directive, statele membre pot:

               (a)

               desemna autorități competente diferite de cele identificate în conformitate cu articolul 3 alineatul (2) din Directiva 2000/60/CE;

               (b)

               identifica anumite zone costiere sau bazine hidrografice individuale și desemna o unitate de gestionare a acestora, diferită de cele desemnate în conformitate cu articolul 3 alineatul (1) din Directiva 2000/60/CE.

         În aceste cazuri, până la 26 mai 2010, Comisiei îi sunt comunicate de către statele membre informațiile menționate în anexa I la Directiva 2000/60/CE. În acest scop, orice trimitere la autoritățile competente și la districtele hidrografice se interpretează ca trimiteri la autoritățile competente și unitățile de gestionare menționate la prezentul articol. Statele membre informează Comisia cu privire la orice modificare a datelor furnizate în aplicarea prezentului alineat în termen de trei luni de la data la care a intrat în vigoare modificarea respectivă.
   CAPITOLUL II
   EVALUAREA PRELIMINARĂ A RISCULUI DE INUNDAȚII
   Articolul 4
   (1)   Pentru fiecare district hidrografic sau unitate de gestionare menționate la articolul 3 alineatul (2) litera (b) sau pentru porțiunea unui district hidrografic internațional care se află pe teritoriul său, statele membre întreprind o evaluare preliminară de risc privind inundațiile în conformitate cu alineatul (2) din prezentul articol.
   (2)   Pe baza unor informații disponibile sau a unor informații care pot fi imediat deduse, cum ar fi date și studii privind evoluțiile pe termen lung și, în special, efectele schimbărilor climatice asupra producerii inundațiilor, o evaluare preliminară a riscului de inundații este întreprinsă pentru a furniza o evaluare a riscurilor potențiale. Evaluarea include cel puțin următoarele:

               (a)

               hărți ale bazinului hidrografic la scala corespunzătoare, inclusiv limitele bazinelor hidrografice, ale subbazinelor și, acolo unde există, ale zonelor costiere, cu expunerea topografiei și a utilizării terenului;

               (b)

               o descriere a inundațiilor care au survenit în trecut și care au avut efecte negative semnificative asupra sănătății umane, a mediului, a patrimoniului cultural și a activității economice și pentru care probabilitatea unor evenimente viitoare similare este încă relevantă, inclusiv în ceea ce privește dimensiunile inundațiilor și traseele acestora, precum și o evaluare a efectelor negative pe care le-au produs;

               (c)

               o descriere a inundațiilor semnificative care au survenit în trecut, atunci când consecințele negative semnificative sau evenimentele viitoare similare ar putea fi prevăzute;
               și, în funcție de nevoile specifice ale statelor membre, include:

               (d)

               o evaluare a consecințelor negative potențiale ale viitoarelor inundații pentru sănătatea umană, mediu, patrimoniul cultural și activitatea economică, luând în considerare pe cât posibil probleme ca topografia, poziția cursurilor de apă și caracteristicile lor generale hidrologice și geomorfologice, inclusiv albiile majore ca zone de retenție naturală, eficiența infrastructurilor de apărare pentru protecția împotriva inundațiilor, poziția zonelor populate, zonele cu activitate economică și dezvoltare pe termen lung, inclusiv efectele schimbărilor climaticei asupra apariției inundațiilor.

         (3)   În cazul districtelor hidrografice internaționale sau al unităților de gestionare menționate la articolul 3 alineatul (2) litera (b), care sunt partajate cu alte state membre, statele membre se asigură că are loc schimbul de informații relevante între autoritățile competente în cauză.
   (4)   Statele membre încheie evaluarea preliminară a riscului de inundații până la 22 decembrie 2011.
   Articolul 5
   (1)   Pe baza evaluării preliminare a riscului de inundații menționate la articolul 4, statele membre identifică, pentru fiecare district hidrografic sau pentru fiecare unitate de gestionare menționate la articolul 3 alineatul (2) litera (b) sau pentru fiecare porțiune a unui district hidrografic internațional care se află pe teritoriul acestora, acele zone cu privire la care ajung la concluzia că există sau a căror producere ar putea fi considerată ca probabilă.
   (2)   Identificarea, în temeiul alineatului (1), a zonelor care aparțin unui district hidrografic internațional sau unei unități de gestionare menționate la articolul 3 alineatul (2) litera (b) partajate cu alt stat membru, este coordonată între statele membre respective.
   CAPITOLUL III
   HĂRȚILE DE HAZARD ȘI DE RISC DE INUNDAȚII
   Articolul 6
   (1)   Statele membre realizează hărți de hazard și hărți de risc de inundații la nivelul districtului hidrografic sau al unei unități de gestionare menționate la articolul 3 alineatul (2) litera (b), la scala cea mai potrivită pentru zonele identificate în temeiul articolului 5 alineatul (1).
   (2)   Pentru pregătirea hărților de risc și a hărților de risc de inundații pentru zonele identificate în temeiul articolului 5, care sunt partajate cu alte state membre, are loc un schimb prealabil de informații între statele membre în cauză.
   (3)   Hărțile de hazard acoperă zonele geografice care ar putea fi inundate în următoarele cazuri:

               (a)

               inundații cu probabilitate mică sau în cazuri extreme;

               (b)

               inundații cu probabilitate medie (perioada probabilă de revenire ≥ 100 ani);

               (c)

               inundații cu probabilitate mare, după caz.

         (4)   Pentru fiecare caz menționat la alineatul (3), sunt indicate următoarele elemente:

               (a)

               dimensiunile inundațiilor;

               (b)

               adâncimea sau nivelul apelor, după caz;

               (c)

               după caz, viteza de curgere sau debitul de apă relevant.

         (5)   Hărțile de risc de inundații indică potențialele efecte negative asociate cazurilor de inundații menționate la alineatul (3) și exprimate în următorii termeni:

               (a)

               numărul aproximativ de locuitori potențial afectați;

               (b)

               tipul de activitate economică din zona potențial afectată;

               (c)

               instalațiile, astfel cum sunt menționate în anexa I la Directiva 96/61/CE a Consiliului din 24 septembrie 1996 privind prevenirea și controlul integrat al poluării (9), care pot produce poluare accidentală în cazul inundațiilor și zonele protejate potențial afectate enumerate în anexa IV punctul 1 punctele (i), (iii) și (v) la Directiva 2000/60/CE;

               (d)

               alte informații pe care statul membru le consideră utile, cum ar fi indicarea zonelor unde pot apărea inundații cu un conținut mare de sedimente transportate și inundații cu sedimente grosiere și informații privind alte surse importante de poluare.

         (6)   Statele membre pot decide că, pentru zonele costiere unde există un nivel adecvat de protecție, pregătirea hărților de hazard este limitată la cazul menționat la alineatul (3) litera (a).
   (7)   Statele membre pot decide că, pentru zonele în care apele subterane produc inundații, pregătirea hărților de hazard este limitată la cazul menționat la alineatul (3) litera (a).
   (8)   Statele membre se asigură că hărțile de hazard și hărțile de risc de inundații sunt finalizate până la 22 decembrie 2013.
   CAPITOLUL IV
   PLANURILE DE GESTIONARE A RISCURILOR DE INUNDAȚII
   Articolul 7
   (1)   Pe baza hărților menționate la articolul 6, statele membre stabilesc planuri de gestionare a riscurilor de inundații coordonate la nivelul districtului hidrografic sau unității de gestionare menționate la articolul 3 alineatul (2) litera (b) pentru zonele identificate în temeiul articolului 5 alineatul (1) și zonele aflate sub incidența articolului 13 alineatul (1) litera (b) în conformitate cu alineatele (2) și (3) din prezentul articol.
   (2)   Statele membre stabilesc obiective corespunzătoare pentru gestionarea riscului de inundații pentru zonele identificate în temeiul articolului 5 alineatul (1) și pentru zonele aflate sub incidența articolului 13 alineatul (1) litera (b), axându-se pe reducerea potențialelor efecte negative ale inundațiilor pentru sănătatea umană, mediu, patrimoniul cultural și activitatea economică și, dacă se consideră că este cazul, și pe inițiativele nestructurale și/sau pe reducerea probabilității de inundație.
   (3)   Planurile de gestionare a riscului de inundații includ măsuri pentru atingerea obiectivelor stabilite în conformitate cu alineatul (2), precum și componentele stabilite în partea A din anexă.
   Planurile de gestionare a riscului de inundații iau în considerare aspectele relevante, cum ar fi costurile și beneficiile, dimensiunile inundațiilor și itinerariile acestora și zonele care au potențialul de a reține apa din inundații, cum ar fi albiile majore cu retenție naturală, obiectivele de mediu din articolul 4 din Directiva 2000/60/CE, gestionarea solului și a apei, planificarea spațiului, utilizarea terenurilor, conservarea naturii și infrastructura de navigație și portuară.
   Planurile de gestionare a riscului de inundații au în vedere toate aspectele gestionării riscului de inundații care se axează pe prevenirea, protecția, starea de pregătire, inclusiv previziunile de inundații și sistemele de avertizare timpurie și luând în considerare caracteristicile unui anumit bazin sau subbazin hidrografic. Planurile de gestionare a riscului de inundații pot include și promovarea practicilor de utilizare durabilă a terenurilor, îmbunătățirea capacității de retenție a apei, precum și inundările controlate ale anumitor zone în cazul unor inundații.
   (4)   Din solidaritate, planurile de gestionare a riscului de inundații create într-un stat membru nu includ măsurile care, prin dimensiunile și impactul lor, cresc semnificativ riscul de inundații în amonte sau în aval de alte țări din același bazin sau subbazin hidrografic, cu excepția cazului în care aceste măsuri au fost coordonate și s-a convenit asupra unei soluții între statele membre respective în conformitate cu articolul 8.
   (5)   Statele membre se asigură că planurile de gestionare a riscului de inundații sunt finalizate și publicate până la 22 decembrie 2015.
   Articolul 8
   (1)   Pentru districtele hidrografice sau unitățile de gestionare menționate la articolul 3 alineatul (2) litera (b), care se află în întregime pe teritoriul lor, statele membre se asigură că se realizează un singur plan de gestionare a riscului de inundații sau un set de planuri de gestionare a riscului de inundații, coordonate la nivelul districtului hidrografic.
   (2)   Atunci când districtul hidrografic internațional sau unitatea de gestionare menționate la articolul 3 alineatul (2) litera (b) se află în întregime în cadrul Comunității, statele membre asigură coordonarea în scopul de a produce un plan unic internațional de gestionare a riscului de inundații sau de a stabili un set de planuri de gestionare a riscului de inundații coordonat la nivelul districtului hidrografic internațional. Atunci când aceste planuri nu sunt realizate, statele membre realizează planuri de gestionare a riscului de inundații care acoperă cel puțin părțile unui district hidrografic internațional care face parte din teritoriul acestuia, pe cât posibil coordonate la nivelul districtului hidrografic internațional.
   (3)   Atunci când districtul hidrografic internațional sau unitatea de gestionare menționate la articolul 3 alineatul (2) litera (b) se extinde în afara granițelor Comunității, statele membre iau măsuri pentru a realiza un plan unic de gestionare a riscului de inundații sau a stabili un set de planuri de gestionare a riscului de inundații coordonat la nivelul districtului hidrografic internațional; atunci când nu este posibil, se aplică alineatul (2) pentru porțiunile unui district hidrografic internațional care face parte din teritoriul statelor.
   (4)   Planurile de gestionare a riscului de inundații menționate la alineatele (2) și (3) sunt suplimentate atunci când se consideră adecvat de către țări care dețin împreună un subbazin, prin planuri mai detaliate de gestionare a riscului de inundații și coordonate la nivelul subbazinelor internaționale.
   (5)   Atunci când un stat membru identifică o problemă care are un impact asupra gestionării riscurilor de inundații ale apelor sale, dar care nu poate fi rezolvată de către statul membru respectiv, acesta poate raporta problema Comisiei și oricărui alt stat membru interesat și poate formula recomandări cu privire la rezolvarea acesteia.
   Comisia răspunde tuturor rapoartelor sau recomandărilor statelor membre în termen de șase luni.
   CAPITOLUL V
   COORDONAREA CU DIRECTIVA 2000/60/CE, INFORMAREA ȘI CONSULTAREA PUBLICULUI
   Articolul 9
   Statele membre iau măsuri adecvate pentru a coordona aplicarea prezentei directive și pe cea a Directivei 2000/60/CE, axându-se pe posibilitățile de creștere a eficienței, pe schimbul de informații și pe realizarea de sinergii și beneficii comune cu privire la obiectivele de mediu stabilite la articolul 4 din Directiva 2000/60/CE. În special:

               1.

               dezvoltarea primelor hărți de hazard și de risc de inundații și revizuirea ulterioară a acestora, astfel cum se face referire la aceasta la articolele 6 și 14 ale prezentei directive, se efectuează astfel încât informațiile pe care le conțin să fie consecvente cu informațiile relevante prezentate în conformitate cu Directiva 2000/60/CE. Acestea sunt coordonate cu revizuirile prevăzute la articolul 5 alineatul (2) din Directiva 2000/60/CE și pot fi integrate în acestea;

               2.

               dezvoltarea primelor planuri de gestionare a riscului de inundații și a revizuirilor ulterioare, astfel cum se face referire la acestea la articolele 7 și 14 din prezenta directivă, se efectuează, în coordonare cu și poate fi integrată în revizuirile planurilor de gestionare a bazinelor hidrografice prevăzute la articolul 13 alineatul (7) din Directiva 2000/60/CE;

               3.

               implicarea activă a tuturor părților interesate în temeiul articolului 10 din prezenta directivă este coordonată, după caz, cu implicarea activă a părților interesate în temeiul articolului 14 din Directiva 2000/60/CE.

         Articolul 10
   (1)   În conformitate cu legislația comunitară aplicabilă, statele membre pun la dispoziția publicului evaluarea preliminară a riscurilor de inundații, hărțile de risc, hărțile de risc de inundații și planurile de gestionare a riscului de inundații.
   (2)   Statele membre încurajează implicarea activă a părților interesate în producerea, revizuirea și actualizarea planurilor de gestionare a riscului de inundații menționate în capitolul IV.
   CAPITOLUL VI
   MĂSURI DE PUNERE ÎN APLICARE ȘI MODIFICĂRI
   Articolul 11
   (1)   În conformitate cu procedura de reglementare menționată la articolul 12 alineatul (2), Comisia poate adopta formate tehnice în scopul prelucrării și al transmiterii de date, inclusiv de date statistice și cartografice, către Comisie. Formatele tehnice ar trebui adoptate cu cel puțin doi ani înainte de datele indicate la articolul 4 alineatul (4), articolul 6 alineatul (8) și articolul 7 alineatul (5), ținând seama standardele existente, precum și formatele dezvoltate în temeiul actelor comunitare relevante.
   (2)   Ținând seama de perioadele de revizuire și actualizare, Comisia poate adapta anexa la progresul științific și tehnic.
   Aceste măsuri, destinate să modifice elemente neesențiale ale prezentei directive, se adoptă în conformitate cu procedura de reglementare cu control prevăzută la articolul 12 alineatul (3).
   Articolul 12
   (1)   Comisia este asistată de comitetul instituit prin articolul 21 din Directiva 2000/60/CE.
   (2)   Atunci când se face trimitere la prezentul alineat, se aplică articolele 5 și 7 din Decizia 1999/468/CE, având în vedere dispozițiile articolului 8.
   Perioada prevăzută la articolul 5 alineatul (6) din Decizia 1999/468/CE se stabilește la trei luni.
   (3)   Atunci când se face trimitere la prezentul alineat, se aplică articolul 5a alineatele (1)-(4) și articolul 7 din Decizia 1999/468/CE, având în vedere dispozițiile articolului 8.
   CAPITOLUL VII
   MĂSURI TRANZITORII
   Articolul 13
   (1)   Statele membre pot decide să nu se ocupe de evaluarea preliminară a riscului de inundații menționată la articolul 4 pentru acele bazine hidrografice, subbazine sau zone costiere atunci când:

               (a)

               fie au întreprins deja o evaluare a riscurilor pentru a concluziona, înainte de 22 decembrie 2010, potrivit căreia există un risc semnificativ potențial de inundații sau se poate considera că este probabil să survină ca urmare a identificării zonei între cele menționate la articolul 5 alineatul (1); sau

               (b)

               fie au decis, înainte de 22 decembrie 2010, să pregătească hărți de risc și de risc de inundații și să creeze planuri de gestionare a riscului de inundații în conformitate cu dispozițiile relevante ale prezentei directive.

         (2)   Statele membre pot decide să folosească hărți de hazard și hărți de risc de inundații finalizate înainte de 22 decembrie 2010, dacă aceste hărți oferă un nivel de informare echivalent cerințelor din articolul 6.
   (3)   Statele membre pot decide să folosească planurile de gestionare a riscului de inundații finalizate înainte de 22 decembrie 2010, cu condiția ca aceste planuri să fie echivalente cu cerințele stabilite la articolul 7.
   (4)   Alineatele (1), (2) și (3) se aplică fără a aduce atingere articolului 14.
   CAPITOLUL VIII
   REVIZUIRI, RAPOARTE ȘI DISPOZIȚII FINALE
   Articolul 14
   (1)   Evaluarea preliminară a riscului de inundații sau evaluarea și deciziile menționate la articolul 13 alineatul (1) sunt revizuite și, dacă este necesar, actualizate până la 22 decembrie 2018 și apoi la fiecare șase ani.
   (2)   Hărțile de hazard și de risc de inundații sunt revizuite și, dacă este necesar, actualizate până la 22 decembrie 2019 și apoi la fiecare șase ani.
   (3)   Planul (planurile) de gestionare a riscului de inundații este (sunt) revizuit(e) și, dacă este necesar, actualizat(e), inclusiv componentele stabilite în partea B a anexei, până la 22 decembrie 2021 și ulterior la fiecare șase ani.
   (4)   Impactul posibil al schimbărilor climatice asupra apariției inundațiilor este luat în considerare în revizuirile menționate la alineatele (1) și (3).
   Articolul 15
   (1)   Statele membre pun la dispoziția Comisiei evaluările preliminare ale riscului de inundații, hărțile cu pericolele de inundații, hărțile de hazard, hărțile de risc de inundații și planurile de gestiune a riscurilor de inundații menționate la articolele 4, 6 și 7, ca și revizuirile acestora și, după caz, actualizările acestora în termen de trei luni de la datele indicate la articolul 4 alineatul (4), articolul 6 alineatul (8), articolul 7 alineatul (5) și, respectiv, articolul 14.
   (2)   Statele membre informează Comisia în legătură cu deciziile luate în conformitate cu articolul 13 alineatele (1), (2) și (3) și îi pun la dispoziție informațiile necesare privind respectivele decizii până la datele indicate la articolul 4 alineatul (4), articolul 6 alineatul (8) și, respectiv, articolul 7 alineatul (5).
   Articolul 16
   Până la 22 decembrie 2018 și apoi la fiecare șase ani, Comisia prezintă Parlamentului European și Consiliului un raport privind punerea în aplicare a prezentei directive. La elaborarea acestui raport se ține seama de impactul schimbărilor climatice.
   Articolul 17
   (1)   Statele membre asigură intrarea în vigoare a actelor cu putere de lege și a actelor administrative necesare pentru a se conforma prezentei directive până la 26 noiembrie 2009. Statele membre informează de îndată Comisia cu privire la aceasta.
   Atunci când statele membre adoptă aceste acte, ele conțin o trimitere la prezenta directivă sau sunt însoțite de o asemenea trimitere la data publicării lor oficiale. Statele membre stabilesc modalitatea de efectuare a acestei trimiteri.
   (2)   Comisiei îi sunt comunicate de către statele membre textele principalelor dispoziții de drept intern pe care le adoptă în domeniul reglementat de prezenta directivă.
   Articolul 18
   Prezenta directivă intră în vigoare în a douăzecea zi de la data publicării în Jurnalul Oficial al Uniunii Europene.
   Articolul 19
   Prezenta directivă se adresează statelor membre.

      Adoptată la Strasburg, 23 octombrie 2007.

            Pentru Parlamentul European

            Președintele

         H.-G. PÖTTERING

            Pentru Consiliu

            Președintele

         M. LOBO ANTUNES

      (1)  JO C 195, 18.8.2006, p. 37.

      (2)  Poziția Parlamentului European din 13 iunie 2006 (JO C 300 E, 9.12.2006, p. 123), Poziția comună a Consiliului din 23 noiembrie 2006 (JO C 311 E, 19.12.2006, p. 10), Poziția Parlamentului European din 25 aprilie 2007. Decizia Consiliului din 18 septembrie 2007.

      (3)  JO L 327, 22.12.2000, p. 1. Directivă modificată prin Decizia nr. 2455/2001/CE (JO L 331, 15.12.2001, p. 1).

      (4)  JO L 186, 5.8.1995, p. 42.

      (5)  JO L 297, 15.11.2001, p. 7.

      (6)  JO L 311, 14.11.2002, p. 3.

      (7)  JO L 184, 17.7.1999, p. 23. Decizie modificată prin Decizia 2006/512/CE (JO L 200, 22.7.2006, p. 11).

      (8)  JO C 321, 31.12.2003, p. 1.

      (9)  JO L 257, 10.10.1996, p. 26. Directivă modificată ultima dată prin Regulamentul (CE) nr. 166/2006 al Parlamentului European și al Consiliului (JO L 33, 4.2.2006, p. 1).

      ANEXĂ
      A.   Planurile de gestionare a riscurilor de inunda ții

                  I.

                  Componentele primelor planuri de gestionare a riscului de inundații:

                              1.

                              concluziile evaluării preliminare a riscurilor de inundații, astfel cum sunt solicitate în capitolul II sub forma unei hărți sumare a districtului hidrografic sau a unității de gestionare menționate la articolul 3 alineatul (2) litera (b) care identifică zonele enumerate la articolul 5 alineatul (1), care sunt supuse prezentului plan de gestionare a riscului de inundații;

                              2.

                              hărțile de hazard și de risc de inundații, astfel cum au fost pregătite în temeiul capitolului III, sau cele care sunt deja existente în conformitate cu articolul 13, precum și concluziile care pot fi deduse din aceste hărți;

                              3.

                              o descriere a obiectivelor corespunzătoare de gestionare a riscului de inundații, stabilite în conformitate cu articolul 7 alineatul (2);

                              4.

                              un rezumat și o ordine de prioritate a măsurilor luate cu scopul de a realiza obiectivele respective de gestionare a riscului de inundații, inclusiv măsurile luate în conformitate cu articolul 7, precum și măsurile în legătură cu inundațiile luate în temeiul altor acte comunitare, inclusiv Directiva 85/337/CEE a Consiliului din 27 iunie 1985 privind evaluarea efectelor anumitor proiecte publice și private asupra mediului (1) și Directiva 96/82/CE a Consiliului din 9 decembrie 1996 privind controlul asupra riscului de accidente majore care implică substanțe periculoase (2), Directiva 2001/42/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 27 iunie 2001 privind evaluarea efectelor anumitor planuri și programe asupra mediului (3), precum și Directiva 2000/60/CE;

                              5.

                              atunci când este disponibilă, pentru bazine sau subbazine hidrografice comune, o descriere a metodologiei definite de statele membre respective, a analizei costurilor în raport cu avantajele folosită pentru evaluarea metodelor cu efecte transnaționale.

                  II.

                  Descrierea punerii în aplicare a planului:

                              1.

                              o descriere a ordinii de prioritate și a modului în care va fi monitorizat progresul în punerea în aplicare a planului;

                              2.

                              un rezumat al informațiilor publice și al măsurilor/acțiunilor de consultare luate;

                              3.

                              o listă a autorităților competente și, după caz, o descriere a procesului de coordonare în cadrul oricărui district hidrografic internațional, precum și a procesului de coordonare cu Directiva 2000/60/CE.

            B.   Componentele actualizărilor ulterioare ale planurilor de gestionare a riscului de inundații:

                  1.

                  orice modificări sau actualizări de la publicarea versiunii anterioare a planului de gestionare a riscului de inundații, inclusiv un rezumat al revizuirilor desfășurate în conformitate cu articolul 14;

                  2.

                  o evaluare a progreselor înregistrare spre atingerea obiectivelor menționate la articolul 7 alineatul (2);

                  3.

                  o descriere și o explicare a oricăror măsuri prevăzute în versiunea anterioară a planului de gestionare a riscului de inundații, măsuri care au fost incluse în plan, fără a fi puse în aplicare;

                  4.

                  o descriere a măsurilor suplimentare de la publicarea versiunii anterioare a planului de gestionare a riscului de inundații.

         (1)  JO L 175, 5.7.1985, p. 40. Directivă modificată ultima dată prin Directiva 2003/35/CE a Parlamentului European și a Consiliului (JO L 156, 25.6.2003, p. 17).

         (2)  JO L 10, 14.1.1997, p. 13. Directivă modificată ultima dată prin Directiva 2003/105/CE a Parlamentului European și a Consiliului (JO L 345, 31.12.2003, p. 97).

         (3)  JO L 197, 21.7.2001, p. 30.


title: Directiva Consiliului din 27 iulie 1976 de apropiere a legislațiilor statelor membre privind alcoolmetrele și aerometrele pentru alcool

text:
               13/Volumul 03

               RO

               Jurnalul Ofícial al Uniunii Europene

               75

         31976L0765

               L 262/143

               JURNALUL OFÍCIAL AL UNIUNII EUROPENE

      DIRECTIVA CONSILIULUI

   din 27 iulie 1976
   de apropiere a legislațiilor statelor membre privind alcoolmetrele și aerometrele pentru alcool
   (76/765/CEE)
   CONSILIUL COMUNITĂȚILOR EUROPENE,
   având în vedere Tratatul de instituire a Comunității Economice Europene, în special articolul 100,
   având în vedere propunerea Comisiei,
   având în vedere avizul Adunării (1),
   având în vedere avizul Comitetului Economic și Social (2),
   întrucât, în statele membre, definirea, construcția, precum și modalitățile de verificare a alcoolmetrelor și aerometrelor pentru alcool fac obiectul dispozițiilor imperative care diferă de la un stat membru la altul și, în consecință, împiedică circulația și comerțul cu aceste instrumente în cadrul Comunității; întrucât, prin urmare, este necesară apropierea acestor dispoziții;
   întrucât armonizarea actelor cu putere de lege și actelor administrative privind aceste instrumente este de asemenea indispensabilă pentru completarea armonizării privind metoda de stabilire a concentrației alcoolice pe baza rezultatelor măsurărilor efectuate, în vederea eliminării oricărei ambiguități și risc de contestare a rezultatului măsurărilor efectuate;
   întrucât Directiva 71/316/CEE a Consiliului din 26 iulie 1971 de apropiere a legislațiilor statelor membre referitoare la dispozițiile comune pentru mijloacele de măsurare și pentru metodele de control metrologic (3) a definit procedurile CEE de aprobare de model și de verificare inițială CEE; întrucât, în conformitate cu această directivă, este necesar să se stabilească, pentru alcoolmetrele și aerometrele pentru alcool, cerințele tehnice și funcționale pe care trebuie să le îndeplinească aceste mijloace pentru a putea fi importate, comercializate și utilizate liber după ce au fost supuse controalelor și au fost prevăzute cu mărcile și însemnele necesare;
   întrucât în rezoluția sa din 17 decembrie 1973 (4) privind politica industrială Consiliul a invitat Comisia să-i prezinte până la 1 decembrie 1974 o propunere de directivă privind alcoolmetria și alcoolmetrele,
   ADOPTĂ PREZENTA DIRECTIVĂ:
   Articolul 1
   Prezenta directivă stabilește caracteristicile alcoolmetrelor și areometrelor pentru alcool utilizate la determinarea concentrației alcoolice a amestecurilor de apă și etanol.
   Articolul 2
   Alcoolmetrele și aerometrele pentru alcool cărora li se pot acorda mărcile și însemnele CEE sunt descrise în anexă.
   Acestea fac obiectul aprobării de model CEE și sunt supuse verificării inițiale CEE.
   Articolul 3
   Statele membre nu pot refuza, interzice sau limita introducerea pe piață și utilizarea alcoolmetrelor și aerometrelor pentru alcool care poartă însemnul aprobării de model CEE și marca de verificare inițială CEE din motive ce privesc proprietățile metrologice ale acestora.
   Articolul 4
   (1)   Statele membre adoptă și publică, în termen de 24 de luni de la data notificării prezentei directive, dispozițiile necesare pentru a se conforma prezentei directive și informează imediat Comisia cu privire la aceasta.
   Statele membre aplică aceste dispoziții de la 1 ianuarie 1980.
   (2)   Statele membre comunică Comisiei textul principalelor dispoziții de drept intern pe care le adoptă în domeniul reglementat de prezenta directivă.
   Articolul 6
   Prezenta directivă se adresează statelor membre.

      Adoptată la Bruxelles, la 27 iulie 1976.

            Pentru Consiliu

            Președintele

         M. van der STOEL

      (1)  JO C 76, 7.4.1975, p. 39.

      (2)  JO C 248, 29.10.1975, p. 22.

      (3)  JO L 202, 6.9.1971, p. 1.

      (4)  JO C 117, 31.12.1973, p. 1.
   ANEXĂ
   ALCOOLMETRE ȘI AEROMETRE PENTRU ALCOOL
   1.   DEFINIȚIA INSTRUMENTELOR
   1.1.   Alcoolmetrele sunt instrumente din sticlă care măsoară:

               —

               fie concentrația de alcool exprimată ca fracție masică;

               —

               fie concentrația de alcool exprimată ca fracție volumică

         a unui amestec de apă și etanol.
   Ele sunt denumite, în funcție de mărimea care se măsoară, alcoolmetre masice sau alcoolmetre volumice.
   Aerometrele pentru alcool sunt instrumente din sticlă destinate măsurării densității unui amestec de apă și etanol.
   1.2.   Instrumentele care fac obiectul prezentei directive sunt gradate la o temperatură de referință de 20 °C, conform valorilor care figurează în tabelele alcoolmetrice internaționale publicate de Organizația Internațională de Metrologie Legală.
   1.3.   Acestea sunt gradate pentru citiri realizate la suprafața orizontală liberă a lichidului.
   2.   DESCRIEREA INSTRUMENTELOR
   2.1.   Alcoolmetrele și aerometrele pentru alcool sunt instrumente din sticlă, alcătuite din:

               —

               un corp cilindric, a cărui extremitate inferioară este de formă conică sau semisferică, astfel încât să nu rețină bule de aer;

               —

               o tijă cilindrică goală sudată în partea superioară de corpul cilindric; extremitatea superioară a acesteia este închisă.

         2.2.   Întreaga suprafață exterioară este simetrică față de axa principală.
   Secțiunea transversală nu trebuie să prezinte discontinuități.
   2.3.   Partea inferioară a corpului conține lestul, care are rolul de a ajusta masa instrumentului.
   2.4.   Tija este prevăzută cu o scară gradată aplicată pe un suport cilindric fixat rigid în interiorul tijei.
   3.   PRINCIPIILE DE CONSTRUCȚIE
   3.1.   Sticla utilizată la fabricarea instrumentelor trebuie să fie transparentă și să nu aibă defecte care să poată afecta citirea indicațiilor scării gradate.
   Coeficientul de dilatație volumică a sticlei trebuie să fie de (25 ± 2) 10-6 °C-1.
   3.2.   Lestul trebuie fixat în partea inferioară a instrumentului. După ce este menținut în poziție orizontală timp de o oră la temperatura de 80 °C și apoi răcit în aceeași poziție, instrumentul finisat trebuie să plutească în poziție verticală, cu o abatere de la verticalitate de cel mult 1 grad și 30 minute.
   4.   SCARA GRADATĂ
   4.1.   Instrumentele au o singură scară gradată de tipul menționat la punctul 4.5 sau 4.6.
   4.2.   Scara gradată și inscripțiile trebuie marcate pe un suport cu o suprafață netedă și opacă.
   Acest suport trebuie fixat rigid în interiorul tijei și trebuie să se poată constata cu ajutorul unui dispozitiv corespunzător orice deplasare a scării gradate și a suportului acesteia în raport cu tija.
   Suportul, scara gradată și inscripțiile nu trebuie să prezinte vreo urmă de deformare, de decolorare sau de carbonizare atunci când sunt expuse la o temperatură de 70 °C, timp de 24 de ore.
   4.3.   Reperele sunt marcaje:

               —

               situate în planuri perpendiculare pe axa instrumentului;

               —

               de culoare neagră (1), inscripționate clar și de neșters;

               —

               fine, bine conturate și având o grosime uniformă care să nu depășească 0,2 mm.

         4.4.   Lungimea liniilor scurte de pe scară este egală cu minimum o cincime, cea a liniilor medii cu minimum o treime, iar cea a liniilor lungi cu minimum jumătate din circumferința tijei.
   4.5.   Scările gradate nominale ale alcoolmetrelor sunt gradate în procente de volum sau de masă de alcool (% volum sau % masă). Acestea cuprind un domeniu nominal care nu depășește 10 % volum sau masă de alcool.
   Valoarea diviziunii este de 0,1 %.
   Fiecare scară gradată conține 5-10 diviziuni suplimentare situate sub limita inferioară și peste limita superioară a domeniului nominal.
   4.6.   Scările gradate nominale ale aerometrelor pentru alcool sunt gradate în kilograme pe metru cub. Acestea cuprind un domeniu nominal care nu depășește 20 kg/m3.
   Valoarea diviziunii este de 0,2 kg/m3.
   Fiecare scară gradată conține 5-10 diviziuni suplimentare situate sub limita inferioară și peste limita superioară a domeniului nominal. Totuși, scara gradată nu se extinde în mod obligatoriu peste valoarea de 1 000 kg/m3.
   5.   GRADAREA ȘI NUMEROTAREA SCĂRII GRADATE
   5.1.   La alcoolmetre, fiecare al zecelea reper de pe scală, numărat de la un capăt al scării gradate nominale, este o linie lungă. Între două linii lungi succesive este o linie mijlocie și între fiecare linie lungă și linia medie imediată sunt patru linii scurte.
   Se numerotează doar liniile lungi.
   5.2.   La aerometrele pentru alcool, fiecare a cincea linie, numărată de la un capăt al scării gradate nominale, este o linie lungă. Între două linii lungi consecutive sunt patru linii scurte.
   Se numerotează doar a cincea sau a zecea linie.
   5.3.   Numerotarea liniilor corespunzătoare limitelor scării gradate nominale trebuie efectuată cu cifre întregi.
   La aerometrele pentru alcool, celelalte numere se pot abrevia.
   6.   CLASIFICAREA ȘI DIMENSIUNILE PRINCIPALE ALE INSTRUMENTELOR
   6.1.   Instrumentele fac parte din una dintre următoarele clase de precizie:
   —   clasa I: Diviziunea medie minimă a scării gradate este de 1,5 mm.
   Instrumentele din această clasă nu au termometru încorporat.
   —   clasa II: Diviziunea medie minimă a scării gradate este de 1,05 mm.
   Instrumentele din această clasă pot avea termometru încorporat.
   —   clasa III: Diviziunea medie minimă a scării gradate de 0,85 mm.
   Instrumentele din această clasă pot avea termometru încorporat.
   6.2.   Diametrul exterior al corpului oricărui instrument este cuprins între 19 și 40 mm.
   Diametrul exterior al tijei trebuie să fie de minimum 3 mm pentru instrumentele din clasele I și II și de minimum 2,5 mm pentru cele din clasa III. Tija trebuie să fie prelungită cu cel puțin 15 mm peste reperul superior al scării gradate.
   Secțiunea transversală a tijei trebuie să fie uniformă pe o lungime de cel puțin 5 mm sub reperul inferior al scării gradate.
   7.   INSCRIPȚIILE
   7.1.   Inscripțiile următoare trebuie marcate în interiorul instrumentelor în mod lizibil și indelebil:

               —

               clasa I sau clasa II sau clasa III;

               —

               kg/m3 sau % volum sau % masă;

               —

               20 °C;

               —

               etanol;

               —

               numele sau marca de identificare a producătorului;

               —

               numărul de identificare a instrumentului;

               —

               semnul aprobării de model CEE „ε”.

         7.2.   Masa instrumentului, exprimată în miligrame, se poate marca, facultativ, pe corpul acestuia.
   8.   ERORILE MAXIME TOLERATE ȘI VERIFICARE
   8.1.   Eroarea maximă tolerată pentru alcoolmetre și areometrele pentru alcool se stabilește:

               —

               pentru instrumentele din clasa I, la ± jumătate din intervalul scării gradate pentru fiecare valoare măsurată;

               —

               pentru instrumentele din clasele II și III, la ± un interval al scării gradate pentru fiecare valoare măsurată.

         8.2.   Verificarea se efectuează în minimum 3 puncte, alese din întregul domeniu nominal al scării gradate.
   9.   TERMOMETRELE UTILIZATE LA MĂSURAREA CONCENTRAȚIEI ALCOOLICE
   9.1.   În cazul în care instrumentul care se utilizează la măsurarea concentrației alcoolice este din clasa I, se utilizează un termometru:

               —

               de tipul cu rezistență metalică sau cu dilatare de mercur și cu încapsulare de sticlă;

               —

               care are valoarea diviziunii de 0,1 °C sau 0,05 °C.

         Eroarea maximă tolerată este de ± 0,05 °C pentru toate valorile de pe scara gradată.
   Termometrele cu mercur trebuie să aibă marcat reperul de 0 °C.
   9.2.   În cazul în care instrumentul care se utilizează la măsurarea concentrației alcoolice este din clasa II sau III, se utilizează un termometru cu mercur și cu încapsulare de sticlă, care are valoarea diviziunii de 0,1 °C sau 0,2 °C sau 0,5 °C. Are marcat reperul de 0 °C.
   Eroarea maximă tolerată, pozitivă sau negativă, este:

               0,1 °C, dacă termometrul are valoarea diviziunii de 0,1 °C,

               0,15 °C, dacă termometrul are valoarea diviziunii de 0,2 °C,

               0,2 °C, dacă termometrul are valoarea diviziunii de 0,5 °C.

         Termometrul poate fi încorporat în instrumentul utilizat la măsurarea concentrației de alcool.
   În acest caz, termometrul poate să nu aibă marcat reperul de 0 °C.
   9.3.   Diviziunea minimă a scării gradate este de:

               —

               0,7 mm pentru termometrele cu valoarea diviziunii de 0,05, 0,1 și 0,2 °C și

               —

               1,0 mm pentru termometrele cu valoarea diviziunii de 0,5 °C.

         9.4.   Grosimea liniilor nu trebuie să fie mai mare de o cincime din lungimea diviziunii scării gradate.
   10.   MARCAJ
   Pe spatele alcoolmetrelor și aerometrelor pentru alcool, trebuie să se lase un spațiu pe treimea superioară a corpului cilindrului, pentru aplicarea marcajului verificării inițiale CEE.
   Conform punctului 3.1.1 din anexa II la Directiva 71/316/CEE și prin derogare de la norma generală prevăzută la punctul 3 din aceeași anexă, marcajul de verificare inițială CEE trebuie, în conformitate cu cerințele speciale de marcare pentru instrumentele din sticlă, să conțină o serie de însemne cu următoarea semnificație:

               —

               litera mică „e”;

               —

               ultimele două cifre ale anului în care s-a efectuat verificarea;

               —

               litera sau literele de identificare a statului în care s-a efectuat verificarea inițială CEE;

               —

               dacă este necesar, numărul de identificare a biroului de verificare.

         În cazul în care marcarea se realizează prin sablare, aplicarea literelor și numerelor se realizează de așa manieră încât să fie lizibile.
   Exemplu:
   e 75 D 48: Verificare inițială CEE realizată în 1975 de Biroul nr. 48 din Republica Federală Germania.

      (1)  În afara domeniului scării gradate nominale, liniile scării gradate pot fi de culoare diferită.