title: Directiva Consiliului din 16 septembrie 1985 privind coordonarea actelor cu putere de lege și actelor administrative referitoare la anumite activități din domeniul farmaciei

text:
               06/Volumul 01

               RO

               Jurnalul Ofícial al Uniunii Europene

               128

         31985L0432

               L 253/34

               JURNALUL OFÍCIAL AL UNIUNII EUROPENE

      DIRECTIVA CONSILIULUI

   din 16 septembrie 1985
   privind coordonarea actelor cu putere de lege și actelor administrative referitoare la anumite activități din domeniul farmaciei
   (85/432/CEE)
   CONSILIUL COMUNITĂȚILOR EUROPENE,
   având în vedere Tratatul de instituire a Comunității Economice Europene, în special articolele 49 și 57,
   având în vedere propunerea Comisiei (1),
   având în vedere avizul Adunării parlamentare (2),
   având în vedere avizul Comitetului Economic și Social (3),
   întrucât titularii unei diplome, ai unui certificat sau ai altui titlu oficial de calificare în domeniul farmaciei sunt, din acest motiv, specialiști în domeniul medicamentelor și, în principiu, trebuie să aibă acces în toate statele membre la o gamă minimă de activități în acest domeniu; întrucât, pentru definirea acestei game minime, prezenta directivă, pe de o parte, nu are ca efect limitarea activităților accesibile farmaciștilor în statele membre, în special cu privire la analizele medicale biologice și, pe de altă parte, nu creează în profitul membrilor acestei profesii nici un monopol, crearea unui monopol continuând să țină numai de competența statelor membre;
   întrucât, pe de altă parte, prezenta directivă nu asigură coordonarea tuturor condițiilor privind accesul și exercitarea activităților din domeniul farmaciei; întrucât, în special, distribuția geografică a farmaciilor și monopolul privind eliberarea de medicamente continuă să țină de competența statelor membre;
   întrucât, în vederea recunoașterii reciproce a diplomelor, certificatelor și a altor titluri oficiale de calificare în domeniul farmaciei, prevăzute de Directiva 85/433/CEE a Consiliului din 16 septembrie 1985 privind recunoașterea reciprocă a diplomelor, certificatelor și a altor titluri oficiale de calificare în domeniul farmaciei, inclusiv a măsurilor destinate să faciliteze exercitarea efectivă a dreptului de stabilire pentru anumite activități din domeniul farmaciei (4), caracterul comparabil al cursurilor de formare profesională din statele membre permite limitarea coordonării în acest domeniu la cerința respectării normelor minime, lăsând, pentru restul statelor membre, libertatea de organizare a procesului de învățământ;
   întrucât prezenta directivă nu împiedică statele membre să impună condiții de formare profesională suplimentare pentru accesul la activitățile neincluse în gama minimă de activități coordonată; întrucât, din acest motiv, un stat membru gazdă care stabilește asemenea condiții le poate impune resortisanților statelor membre titulari ai uneia dintre diplomele menționate la articolul 4 din Directiva 85/433/CEE;
   întrucât coordonarea prevăzută de prezenta directivă se referă la calificările profesionale; întrucât, în ceea ce privește aceste calificări, majoritatea statelor membre nu fac în prezent distincția între membrii profesiei care își exercită activitatea ca salariați și cei care desfășoară activități independente; întrucât, din acest motiv, apare, în consecință, necesitatea de a extinde aplicarea prezentei directive la persoanele salariate;
   întrucât, în statele membre, se asigură perfecționarea profesională în anumite domenii farmaceutice care au scopul de a aprofunda anumite cunoștințe dobândite pe parcursul formării profesionale a farmaciștilor; întrucât, în vederea recunoașterii reciproce a diplomelor, certificatelor și altor titluri oficiale de calificare ca farmacist specialist și pentru a-i pune pe picior de egalitate în cadrul Comunității pe toți membrii acestei profesii, care sunt resortisanți ai statelor membre, trebuie realizată o anumită coordonare a condițiilor de formare profesională ca farmacist specialist, în cazul în care există formări profesionale specializate comune mai multor state membre care pot constitui o condiție pentru utilizarea titlului oficial de calificare, fără ca această formare profesională să reprezinte o condiție pentru accesul la activitățile incluse în gama minimă de activități coordonată; întrucât o astfel de coordonare nu pare a fi posibilă în acest stadiu, dar constituie, împreună cu recunoașterea reciprocă aferentă, un obiectiv care trebuie atins cât mai curând posibil,
   ADOPTĂ PREZENTA DIRECTIVĂ:
   Articolul 1
   (1)   Statele membre se asigură că titularii unei diplome, ai unui certificat sau ai altui titlu universitar sau echivalent în domeniul farmaciei, care îndeplinește condițiile prevăzute la articolul 2, sunt abilitate să aibă acces la și să exercite cel puțin activitățile menționate la alineatul (2), sub rezerva, după caz, a cerinței de experiență profesională suplimentară.
   (2)   Activitățile menționate la alineatul (1) sunt:

               —

               pregătirea formei farmaceutice a medicamentelor;

               —

               fabricarea și controlul medicamentelor;

               —

               controlul medicamentelor într-un laborator de control al medicamentelor;

               —

               stocarea, păstrarea și distribuirea medicamentelor en-gros;

               —

               pregătirea, testarea, stocarea și furnizarea produselor medicamentoase în farmacii publice;

               —

               pregătirea, controlul, stocarea și distribuirea medicamentelor în spitale;

               —

               asigurarea informării și consultării privind produsele medicamentoase.

         (3)   În cazul în care, în momentul adoptării prezentei directive, într-un stat membru există un sistem de competiție bazat pe testări în scopul selectării dintre titularii menționați la alineatul (1) pe aceia care să fie desemnați pentru a deveni titularii noilor farmacii, a căror înființare a fost hotărâtă în cadrul unui sistem național de distribuție geografică, statul membru respectiv poate menține, prin derogare de la alineatul (1), acest sistem de competiție și îl poate impune resortisanților statelor membre care posedă diplomele, certificatele sau alte titluri oficiale de calificare în domeniul farmaciei la care s-a făcut referire la articolul 2 alineatul (1) și articolul 6 din Directiva 85/433/CEE.
   Articolul 2
   Statele membre condiționează eliberarea diplomelor, a certificatelor și a altor titluri oficiale de calificare la care s-a făcut referire la articolul 1 de următoarele condiții minime:

               (1)

               formarea care conduce la obținerea diplomei, certificatului sau a altui titlu oficial de calificare asigură:

                           (a)

                           cunoștințe corespunzătoare despre medicamentele și substanțele utilizate pentru fabricarea medicamentelor;

                           (b)

                           cunoștințe corespunzătoare de tehnologie farmaceutică și control fizic, chimic, biologic și microbiologic al medicamentelor;

                           (c)

                           cunoștințe corespunzătoare despre metabolism și efectele medicamentelor și despre acțiunea substanțelor toxice, precum și despre administrarea medicamentelor;

                           (d)

                           cunoștințe corespunzătoare pentru evaluarea datelor științifice privind medicamentele pentru a furniza informații corespunzătoare pe baza acestor cunoștințe;

                           (e)

                           cunoștințe corespunzătoare cu privire la condițiile legale și alte condiții referitoare la exercitarea activităților farmaceutice;

               (2)

               admiterea la această formare profesională presupune posesia unei diplome sau a unui certificat care să permită accesul, pentru studiile în cauză, la instituțiile universitare sau institutele de un nivel recunoscut ca echivalent de către un stat membru;

               (3)

               diploma, certificatul sau un alt titlu oficial de calificare certifică absolvirea unui ciclu de formare profesională care acoperă o perioadă de cel puțin cinci ani și care cuprinde:

                           —

                           cel puțin patru ani de instruire teoretică și practică pe bază de program integral într-o universitate sau într-o instituție de învățământ superior de un nivel recunoscut ca echivalent sau sub supravegherea unei universități;

                           —

                           cel puțin șase luni de stagiu într-o farmacie publică sau spital sub supravegherea departamentului farmaceutic din acel spital;

               (4)

               prin derogare de la punctul 3:

                           (a)

                           în cazul în care, în momentul adoptării prezentei directive, coexistă într-un stat membru două cicluri de formare profesională, unul care să dureze cel puțin cinci ani, iar celălalt patru ani, se consideră că diploma, certificatul sau un alt titlu oficial de calificare care certifică absolvirea cursului de formare profesională de patru ani îndeplinește condițiile de durată la care s-a făcut referire la punctul 3, cu condiția ca diplomele, certificatele sau alte titluri oficiale de calificare care certifică absolvirea celor două cicluri de formare profesională să fie recunoscute ca echivalente de către acel stat;

                           (b)

                           în cazul în care, în absența unui număr suficient de posturi în farmaciile publice și în spitale, un stat membru nu poate asigura cele șase luni de stagiu, pentru o perioadă de cinci ani de la expirarea termenului limită menționat la articolul 5, acesta poate prevedea ca cel mult jumătate din acest stagiu să implice activități ca farmacist într-o întreprindere de produse medicamentoase;

               (5)

               ciclul de formare profesională la care s-a făcut referire la punctul 3 cuprinde instruire teoretică și practică privind cel puțin următoarele materii:

                           —

                           biologia plantelor și animalelor;

                           —

                           fizică;

                           —

                           chimie generală și anorganică;

                           —

                           chimie organică;

                           —

                           chimie analitică;

                           —

                           chimie farmaceutică, inclusiv analiza medicamentelor;

                           —

                           biochimie (medicală) generală și aplicată;

                           —

                           anatomie și fiziologie; terminologie medicală;

                           —

                           microbiologie;

                           —

                           farmacologie și farmacoterapie;

                           —

                           tehnologie farmaceutică;

                           —

                           toxicologie;

                           —

                           farmacognosie;

                           —

                           legislație și, unde este cazul, deontologie.

                     Pentru fiecare materie, echilibrul între instruirea teoretică și cea practică trebuie să acorde suficientă importanță teoriei în vederea menținerii caracterului universitar al instruirii.

         Articolul 3
   În termen de cel mult trei ani de la expirarea termenului prevăzut la articolul 5, Comisia prezintă Consiliului propuneri adecvate privind specializările în domeniul farmaciei, în special farmacia spitalului. Consiliul examinează aceste propuneri în termen de un an.
   Articolul 4
   Prezenta directivă se aplică, de asemenea, resortisanților statelor membre care, în conformitate cu Regulamentul (CEE) nr. 1612/68 al Consiliului din 15 octombrie 1968 privind libera circulație a lucrătorilor în cadrul Comunității (5), exercită sau vor exercita cu titlu de salariat una dintre activitățile menționate la articolul 1 din Directiva 85/433/CEE.
   Articolul 5
   (1)   Statele membre adoptă măsurile necesare pentru a se conforma prezentei directive înainte de 1 octombrie 1987. Statele membre informează de îndată Comisia cu privire la aceasta.
   (2)   Comisiei îi sunt comunicate de către statele membre textele principalelor dispoziții de drept intern, pe care le adoptă în domeniul reglementat de prezenta directivă.
   Articolul 6
   În cazul în care, în aplicarea prezentei directive, un stat membru întâmpină dificultăți majore în anumite domenii, Comisia examinează aceste dificultăți în colaborare cu statul respectiv și solicită avizul Comitetului farmaceutic, constituit în temeiul Deciziei 75/320/CEE a Consiliului (6).
   Dacă este necesar, Comisia prezintă Consiliului propuneri adecvate.
   Articolul 7
   Prezenta directivă se adresează statelor membre.

      Adoptată la Luxemburg, 16 septembrie 1985.

            Pentru Consiliu

            Președintele

         M. FISCHBACH

      (1)  JO C 35, 18.2.1981, p. 3.

      (2)  JO C 277, 17.10.1983, p. 160.

      (3)  JO C 230, 10.9.1981, p. 10.

      (4)  JO L 253, 24.9.1985, p. 37.

      (5)  JO L 257, 19.10.1968, p. 2.

      (6)  JO L 147, 9.6.1975, p. 23.


title: Directiva Consiliului din 6 aprilie 1976 de apropiere a legislațiilor statelor membre cu privire la sistemul de frânare al tractoarelor agricole sau forestiere pe roți

text:
172                  RO                                Jurnalul Oficial al Uniunii Europene                                             13/vol. 2

31976L0432

8.5.1976                                   JURNALUL OFICIAL AL COMUNITĂȚILOR EUROPENE                                                     L 122/1

                                                     DIRECTIVA CONSILIULUI
                                                        din 6 aprilie 1976
             de apropiere a legislațiilor statelor membre cu privire la sistemul de frânare al tractoarelor agricole sau
                                                         forestiere pe roți

                                                                    (76/432/CEE)

CONSILIUL COMUNITĂȚILOR EUROPENE,                                            întrucât cerințele armonizate au ca scop principal asigurarea sigu-
                                                                             ranței circulației rutiere, precum și a securității muncii în întreaga
                                                                             Comunitate;
având în vedere tratatul de instituire a Comunității Economice
Europene, în special articolul 100,

având în vedere propunerea Comisiei,
                                                                             întrucât apropierea legislațiilor interne cu privire la tractoare
                                                                             comportă recunoașterea, între statele membre, a controalelor
                                                                             efectuate de către fiecare dintre ele pe baza cerințelor comune;
având în vedere avizul Adunării (1),                                         întrucât pentru a funcționa bine un astfel de sistem presupune ca
                                                                             aceste cerințe să fie aplicate de către toate statele membre înce-
                                                                             pând cu aceeași dată,
având în vedere avizul Comitetului Economic și Social (2),

                                                                             ADOPTĂ PREZENTA DIRECTIVĂ:
întrucât cerințele tehnice pe care trebuie să le îndeplinească
tractoarele în temeiul legislațiilor interne se referă, între altele, la
sistemul de frânare,
                                                                                Articolul 1

întrucât aceste cerințe diferă de la un stat membru la altul; întru-
cât este, prin urmare, necesar ca aceleași cerințe să fie adoptate de        (1) Se înțelege prin tractor (agricol sau forestier) orice vehicul cu
către toate statele membre, fie în completarea, fie în locul regle-          motor, pe roți sau șenile, care are cel puțin două axe, a cărui func-
mentărilor lor actuale, în primul rând pentru a permite punerea              ție constă în mod esențial în forța sa de tracțiune și care este spe-
în aplicare, pentru fiecare tip de tractor, a procedurii de omologare        cial conceput pentru tractarea, împingerea, purtarea sau acționa-
CEE care face obiectul Directivei 74/150/CEE a Consiliului din               rea anumitor utilaje, mașini sau remorci destinate să fie folosite în
4 martie 1974 de apropiere a legislațiilor statelor membre cu pri-           exploatarea agricolă sau forestieră. Acesta poate fi amenajat pen-
vire la omologarea de tip a tractoarelor agricole sau forestiere pe          tru a transporta o încărcătură și însoțitori.
roți (3);

(1) JO C 5, 8.1.1975, p. 54.                                                 (2) Prezenta directivă se aplică numai tractoarelor menționate la
(2) JO C 62, 15.3.1975, p. 29.                                               alineatul (1), montate pe pneuri, care au două axe și o viteză
(3) JO L 84, 28.3.1974, p. 10.                                               maximă prin construcție cuprinsă între 6 și 25 km/h.
 ---pagebreak--- 13/vol. 2           RO                               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene                                               173

                             Articolul 2                                                              Articolul 6

Statele membre nu pot refuza omologarea CEE, nici omologarea
la nivel național a unui tractor din motive privind dispozitivele de      (1) Statele membre adoptă și publică dispozițiile necesare pentru
frânare, în cazul în care acest tractor este dotat cu dispozitivele       a se conforma prezentei directive înainte de 1 ianuarie 1977 și
prevăzute în anexele I-IV și în care respectivele dispozitive             informează de îndată Comisia cu privire la aceasta.
respectă cerințele care figurează în aceste anexe.

                                                                          Statele membre aplică aceste dispoziții începând cu 1 octombrie
                             Articolul 3                                  1977.

Statele membre nu pot refuza înmatricularea sau interzice
vânzarea, punerea în circulație sau utilizarea tractoarelor din           (2) Imediat după notificarea prezentei directive, statele membre
motive referitoare la dispozitivele de frânare, în cazul în care          informează Comisia în timp util cu privire la orice proiect de acte
aceste tractoare sunt dotate cu dispozitivele prevăzute în anexele        cu putere de lege sau acte administrative pe care intenționează să
I-IV și în care respectivele dispozitive îndeplinesc cerințele care       le adopte în domeniul reglementat de prezenta directivă, pentru
figurează în anexe.                                                       a-i permite să-și prezinte observațiile.

                             Articolul 4

Statul membru care a procedat la omologarea CEE ia măsurile                                           Articolul 7
necesare pentru a fi informat în legătură cu orice modificare a
unuia dintre elementele sau a uneia dintre caracteristicile
prevăzute în anexa I punctul 1.1. Autoritățile competente ale             Prezenta directivă se adresează statelor membre.
acestui stat membru decid dacă pentru tipul de tractor modificat
trebuie să se procedeze la noi încercări însoțite de un nou
proces-verbal. În cazul în care din încercări reiese că cerințele din
prezenta directivă nu sunt respectate, modificarea nu se
autorizează.
                                                                          Adoptată la Luxemburg, 6 aprilie 1976.

                             Articolul 5                                                                    Pentru Consiliu
Modificările necesare pentru adaptarea cerințelor din anexă la                                                Președintele
progresul tehnic se adoptă în conformitate cu procedura
prevăzută la articolul 13 din Directiva 74/150/CEE.                                                           G. THORN
 ---pagebreak--- 174        RO                              Jurnalul Oficial al Uniunii Europene                                                   13/vol. 2

                                                            ANEXA I

           DEFINIȚII, CERERE PENTRU OMOLOGARE CEE DE TIP, OMOLOGARE CEE DE TIP, CERINȚE DE
                                      CONSTRUCȚIE ȘI DE MONTAJ

      1.         DEFINIȚII

      1.1.       Tip de tractor din punctul de vedere al sistemului de frânare

                 „Tip de tractor din punctul de vedere al sistemului de frânare”: tractoarele care nu prezintă diferențe
                 esențiale între ele, aceste diferențe putând exista, în principal, în următoarele puncte:

      1.1.1.     greutate proprie, așa cum este definită la punctul 1.18

      1.1.2.     greutate maximă, așa cum este definită la punctul 1.16

      1.1.3.     repartiția greutății pe axe

      1.1.4.     greutate maximă tehnic admisibilă pe fiecare axă

      1.1.5.     viteză maximă prin construcție

      1.1.6.     dispozitiv de frânare de tip diferit (în special prezența sau nu a echipamentului pentru frânarea unei
                 remorci)

      1.1.7.     numărul și dispunerea axelor frânate

      1.1.8.     tip de motor

      1.1.9.     demultiplicare totală a transmisiei corespunzătoare vitezei maxime

      1.1.10.    dimensiunile pneurilor axelor frânate

      1.2.       Dispozitiv de frânare

                 „Dispozitiv de frânare”: ansamblul organelor care au ca funcție diminuarea sau anularea progresivă a
                 vitezei unui tractor în mers sau menținerea acestuia imobil, dacă este deja oprit. Aceste funcții se specifică
                 la punctul 4.1.2. Dispozitivul se compune din comandă, transmisie și frâna propriu-zisă.

      1.3.       Frânare reglabilă

                 „Frânare reglabilă”: o frânare în timpul căreia, în cadrul câmpului de funcționare normală a dispozitivului,
                 fie în timpul apăsării, fie în timpul eliberării frânelor:

      1.3.1.     conducătorul poate, în orice moment, să crească sau să diminueze forța de frânare prin acționare asupra
                 comenzii;

      1.3.2.     forța de frânare acționează în același sens cu acționarea asupra comenzii (funcționare uniformă);

      1.3.3.     se poate proceda cu ușurință la reglarea suficient de fină a forței de frânare.

      1.4.       Comandă

                 „Comandă”: piesa acționată direct de către conducător pentru a furniza transmisiei energia necesară
                 pentru frânare sau pentru a o controla. Această energie poate fi fie energia musculară a conducătorului,
                 fie o altă sursă de energie controlată de conducător sau o combinație a acestor diverse categorii de energie.

      1.5.       Transmisie

                 „Transmisie”: ansamblul elementelor cuprinse între comandă și frână care le leagă în mod funcțional.
                 Transmisia poate fi mecanică, hidraulică, pneumatică, electrică sau mixtă. Când frânarea este asigurată sau
 ---pagebreak--- 13/vol. 2      RO                               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene                                                   175

                      asistată de o sursă de energie independentă de conducător, dar controlată de el, rezerva de energie pe care
                      o cuprinde dispozitivul face parte, de asemenea, din transmisie.

            1.6.      Frână

                      „Frână”: organul unde se dezvoltă forțele care se opun mișcării tractorului. Frâna poate fi de tip frână cu
                      fricțiune (când forțele iau naștere din frecarea a două piese în mișcare relativă aparținând amândouă
                      tractorului), frână electrică (atunci când forțele iau naștere prin acțiunea electromagnetică dintre două
                      elemente în mișcare relativă – care nu se ating – aparținând amândouă tractorului), frână cu fluid (când
                      forțele se dezvoltă prin acțiunea unui fluid care se găsește între două elemente în mișcare relativă
                      aparținând amândouă tractorului), frână de motor (când forțele provin dintr-o creștere artificială a acțiunii
                      de frânare a motorului care se transmite roților). Un dispozitiv care blochează mecanic sistemul de
                      transmisie al tractorului, dar care nu poate fi utilizat când tractorul este în mișcare, este considerat frână
                      de staționare.

            1.7.      Dispozitiv de frânare de diferite tipuri

                      „Dispozitiv de frânare de diferite tipuri”: dispozitivele care prezintă între ele diferențe esențiale, aceste
                      diferențe putând exista, în special, în următoarele puncte:

            1.7.1.    dispozitive la care unul sau mai multe elemente au caracteristici diferite, în special în ceea ce privește
                      materialele, forma sau dimensiunea;

            1.7.2.    dispozitive ale căror elemente sunt combinate diferit.

            1.8.      Element al unui dispozitiv de frânare

                      „Element al unui dispozitiv de frânare”: una dintre componentele separate al căror ansamblu formează
                      dispozitivul de frânare.

            1.9.      Frânare continuă

                      „Frânare continuă”: frânarea unui ansamblu de vehicule obținută cu ajutorul unei instalații având
                      următoarele caracteristici:

            1.9.1.    organ unic de comandă pe care conducătorul, aflându-se pe locul său de conducere, îl acționează
                      progresiv, printr-o singură manevră;

            1.9.2.    energia utilizată pentru frânarea vehiculelor ce constituie ansamblul este furnizată de aceeași sursă de
                      energie (care poate fi forța musculară a conducătorului);

            1.9.3.    instalația de frânare asigură, în mod simultan sau convenabil decalat, frânarea fiecăruia dintre vehiculele
                      care formează ansamblul, indiferent care este poziția lor relativă.

            1.10.     Frânare semicontinuă

                      „Frânare semicontinuă”: frânarea ansamblurilor de vehicule, obținută cu ajutorul unei instalații având
                      următoarele caracteristici:

            1.10.1.   organ de comandă unic, pe care conducătorul, aflându-se la locul său de conducere, îl acționează
                      progresiv, printr-o singură manevră;

            1.10.2.   energia utilizată pentru frânarea vehiculelor care constituie ansamblul este furnizată de mai multe surse
                      de energie diferite (una putând fi forța musculară a conducătorului);

            1.10.3.   instalația de frânare asigură în mod simultan sau convenabil decalat, frânarea fiecăruia dintre vehiculele
                      ce formează ansamblul, indiferent de poziția lor relativă.
 ---pagebreak--- 176        RO                             Jurnalul Oficial al Uniunii Europene                                                   13/vol. 2

      1.11.     Frânare independentă asistată

                „Frânare independentă asistată”: frânarea unui ansamblu de vehicule, obținută cu ajutorul unor dispozitive
                care prezintă următoarele caracteristici:

      1.11.1.   comanda frânei vehiculului tractor este independentă de cea pentru frânarea vehiculelor remorcate;
                aceasta din urmă se montează întotdeauna pe tractor în așa fel încât să poată fi ușor acționată de către
                conducător de la locul său de conducere;

      1.11.2.   energia utilizată pentru frânarea vehiculelor remorcate nu poate fi forța musculară a conducătorului.

      1.12.     Frânare independentă

                „Frânare independentă”: frânarea unui ansamblu de vehicule, obținută cu ajutorul unor dispozitive care
                prezintă următoarele caracteristici:

      1.12.1.   comanda frânei vehiculului tractor este independentă de cea pentru frânarea vehiculelor remorcate;
                aceasta din urmă se montează întotdeauna pe tractor în așa fel încât să poată fi ușor acționată de către
                conducător de la locul său de conducere;

      1.12.2.   energia utilizată pentru frânarea vehiculelor remorcate este forța musculară a conducătorului.

      1.13.     Frânare automată

                „Frânare automată”: frânarea vehiculului sau a vehiculelor remorcate, care intervine automat în cazul unei
                desprinderi de elemente ale ansamblului de vehicule cuplate, inclusiv în cazul ruperii atelajului, fără să fie
                anulată eficacitatea frânării restului ansamblului.

      1.14.     Frânare prin inerție

                „Frânare prin inerție”: frânarea realizată prin utilizarea forțelor care se produc când vehiculul remorcă se
                apropie de tractor.

      1.15.     Tractor încărcat

                „Tractor încărcat”: dacă nu există indicații speciale, se înțelege tractorul încărcat astfel încât să atingă
                greutatea sa maximă.

      1.16.     Greutate maximă

                „Greutate maximă”: greutatea maximă tehnic admisibilă declarată de către constructor (această greutate
                poate fi superioară greutății maxime autorizate).

      1.17.     Tractor neîncărcat

                „Tractor neîncărcat”: tractorul în stare de mers, cu rezervoarele și radiatorul pline, cu conducător cu o
                greutate de 75 kilograme, fără însoțitori, accesorii opționale sau încărcătură.

      1.18.     Greutate proprie

                „Greutate proprie”: greutatea tractorului neîncărcat.

      2.        CERERE PENTRU OMOLOGARE CEE DE TIP

      2.1.      Cererea pentru omologarea CEE a unui tip de tractor în ceea ce privește sistemul de frânare trebuie să fie
                prezentată de către constructor sau de către mandatarul său.
 ---pagebreak--- 13/vol. 2        RO                                   Jurnalul Oficial al Uniunii Europene                                               177

            2.2.         Aceasta trebuie să fie însoțită de documentele menționate mai jos, în trei exemplare, și de următoarele
                         indicații:

            2.2.1.       descrierea tipului de tractor în ceea ce privește indicațiile menționate la punctele 1.1.1-1.1.10. Trebuie să
                         fie specificate numerele și/sau simbolurile atribuite tipului de tractor de constructor sau de mandatarul
                         său;

            2.2.2.       borderou cu elementele ce formează dispozitivul de frânare, identificate corespunzător;

            2.2.3.       schema dispozitivului de frânare, cu indicarea poziției fiecăruia dintre aceste elemente pe tractor, pentru
                         a permite reperarea și identificarea diferitelor elemente.

            2.3.         În plus, mai trebuie prezentat:

            2.3.1.       un tractor reprezentativ pentru tipul de tractor ce urmează a fi recepționat;

            2.3.2.       la cerere, desene în format maximum A4 (210 × 297 mm) sau pliate în acest format și desenate la o scară
                         adecvată.

            3.           OMOLOGAREA CEE DE TIP

                         Se completează o fișă conform modelului din anexa V și se anexează la fișa de omologare CEE de tip.

            4.           CERINȚE DE CONSTRUCȚIE ȘI MONTAJ

            4.1.         Generalități

            4.1.1.       Dispozitiv de frânare

            4.1.1.1.     Dispozitivul de frânare trebuie să fie conceput, construit și montat astfel încât, în condiții normale de
                         utilizare și în pofida vibrațiilor la care poate fi supus, tractorul să poată îndeplini cerințele de mai jos.

            4.1.1.2.     În mod special, dispozitivul de frânare trebuie să fie conceput, construit și montat astfel încât să reziste
                         la fenomenele de coroziune și de îmbătrânire care se produc în timpul utilizării și care ar putea conduce
                         la pierderi subite de eficacitate în frânare.

            4.1.2.       Funcțiile dispozitivului de frânare

                         Dispozitivul de frânare definit la punctul 1.2 trebuie să îndeplinească următoarele condiții:

            4.1.2.1.     Frâna de serviciu

            4.1.2.1.1.   Frâna de serviciu trebuie să permită controlul mișcării tractorului și oprirea sa într-un mod sigur, rapid
                         și eficient. la vitezele admise prin construcție, cu toată încărcătura autorizată și în pantă ascendentă sau
                         descendentă. Acționarea sa trebuie să fie reglabilă. Aceste condiții sunt considerate ca îndeplinite dacă se
                         respectă cerințele de la anexa II.

                         Conducătorul trebuie să poată acționa frâna de pe scaunul său, păstrând controlul organului de direcție
                         al tractorului cu cel puțin o mână. Frâna de serviciu a tractorului poate fi compusă dintr-un dispozitiv
                         dreapta și un dispozitiv stânga. Acestea trebuie fie solidare, astfel încât să fie acționate printr-o singură
                         manevră. Această legătură trebuie să se poată desface.

                         Fiecare dintre dispozitive, dreapta sau stânga, trebuie să aibă un sistem de reglare fie manual, fie automat,
                         astfel încât să se poată efectua un reglaj ușor al sistemului de echilibrare a frânelor.

            4.1.2.2.     Frâna de staționare

            4.1.2.2.1.   Frâna de staționare trebuie să permită menținerea tractorului imobil pe o pantă ascendentă sau
                         descendentă, chiar în absența conducătorului, elementele active rămânând astfel menținute în poziție de
 ---pagebreak--- 178      RO                                 Jurnalul Oficial al Uniunii Europene                                                     13/vol. 2

                 apăsare cu ajutorul unui dispozitiv cu acțiune pur mecanică. Acest lucru poate fi obținut cu ajutorul unei
                 frâne care acționează asupra transmisiei. Conducătorul trebuie să poată obține această frânare de la locul
                 său, fiind admisă o acționare repetată pentru a se atinge eficacitatea prevăzută.

      4.2.       Caracteristici ale dispozitivelor de frânare

      4.2.1.     Ansamblul dispozitivelor de frânare cu care este dotat tractorul trebuie să îndeplinească condițiile impuse
                 pentru frâna de serviciu și de staționare.

      4.2.2.     Dispozitivele care asigură frânarea de serviciu și de staționare pot avea părți comune, sub rezerva
                 îndeplinirii următoarelor cerințe:

      4.2.2.1.   trebuie să existe cel puțin două comenzi, independente una de cealaltă, ușor accesibile conducătorului de
                 la locul său; această exigență trebuie să poată fi respectată chiar dacă conducătorul poartă centură de
                 siguranță;

      4.2.2.2.   în cazul ruperii vreunui element al dispozitivului de frânare, altul decât frânele (în sensul de la punctul 1.6)
                 sau a oricărei alte defecțiuni a dispozitivului de frânare de serviciu (funcționare defectuoasă, epuizare
                 parțială sau totală a unei rezerve de energie), trebuie să fie posibilă oprirea progresivă a tractorului până
                 la oprirea totală cu o decelerație cel puțin egală cu 50 % din valoarea prevăzută în anexa II punctul 2.1.1.

                 Condiția de mai sus trebuie realizată printr-o frânare reziduală pe roțile situate de o parte și de alta a
                 planului longitudinal median (fără ca tractorul să-și părăsească traiectoria).

                 Pentru aplicarea prezentului punct, ansamblurile levier-camă sau similare, prin care sunt acționate frânele,
                 nu sunt considerate ca fiind eventual supuse rupturii.

      4.2.3.     Chiar și atunci când se apelează la o altă energie decât forța musculară a conducătorului, sursa de energie
                 (de exemplu pompă hidraulică, compresor de aer etc.) poate fi unică dacă sunt îndeplinite cerințele de la
                 punctul 4.2.2.

      4.2.4.     Dispozitivul de frânare de serviciu trebuie să acționeze cel puțin asupra roților unei axe.

      4.2.5.     Acțiunea de frânare a dispozitivului de frânare de serviciu trebuie să fie repartizată între roțile aceleiași
                 axe simetric în raport cu planul longitudinal median al tractorului.

      4.2.6.     Dispozitivul de frânare de serviciu și dispozitivul de frânare de staționare trebuie să acționeze pe suprafețe
                 frânate legate permanent de roți prin intermediul unor piese suficient de solide. Nici o suprafață frânată
                 nu trebuie să poată fi decuplată de roți.

                 Când frânarea se exercită pe o singură axă, diferențialul nu trebuie montat între frâna de serviciu și roată;
                 când frânarea se exercită pe două axe, diferențialul poate fi montat între frâna de serviciu și roată, pe una
                 dintre cele două axe.

      4.2.7.     Uzura frânelor trebuie să poată fi ușor compensată printr-un sistem de reglare manual sau automat. În
                 plus, comanda și elementele transmisiei și ale frânelor trebuie să aibă o rezervă de cursă astfel încât, după
                 încălzirea frânelor sau după un anumit grad de uzură a garniturilor, eficiența frânării să fie asigurată fără
                 necesitatea unui reglaj imediat.

      4.2.8.     La dispozitivele de frânare cu transmisie hidraulică, orificiile de umplere a rezervoarelor cu lichid trebuie
                 să fie ușor accesibile; în plus, recipientele care conțin rezerva de lichid trebuie să fie realizate astfel încât
                 să permită un control ușor al nivelului rezervei, fără să fie necesară deschiderea lor.

      4.2.9.     Orice tractor dotat cu frână acționată pornind de la un rezervor de energie trebuie să fie prevăzut – în
                 cazul în care frânarea cu eficacitatea prevăzută este imposibilă fără intervenția energiei acumulate – cu
                 un dispozitiv de alarmă pe lângă manometru, care să indice optic sau acustic faptul că energia dintr-o parte
 ---pagebreak--- 13/vol. 2     RO                                Jurnalul Oficial al Uniunii Europene                                                   179

                      oarecare a instalației în amonte de distribuitor a scăzut la o valoare egală sau mai mică de 65 % din valoarea
                      sa normală. Acest dispozitiv trebuie branșat direct și permanent la circuit.

            4.2.10.   Fără a aduce atingere condițiilor impuse la punctul 4.1.2.1, când pentru funcționarea unui dispozitiv de
                      frânare este indispensabilă intervenția unei surse auxiliare de energie, rezerva de energie trebuie să fie de
                      așa natură încât, în cazul în care se oprește motorul, eficacitatea frânării să rămână suficientă pentru a
                      permite oprirea tractorului în condițiile prevăzute.

            4.2.11.   Serviciile auxiliare nu pot să-și preia energia decât în condițiile în care funcționarea lor nu conduce, nici
                      chiar în caz de avarie a sursei de energie, la diminuarea rezervelor de energie care alimentează dispozitivele
                      de frânare sub nivelul indicat la punctul 4.2.9.
 ---pagebreak--- 180        RO                                 Jurnalul Oficial al Uniunii Europene                                                     13/vol. 2

                                                               ANEXA II

                ÎNCERCĂRI PRIVIND FRÂNAREA ȘI PERFORMANȚELE DISPOZITIVELOR DE FRÂNARE

      1.           ÎNCERCĂRI PRIVIND FRÂNAREA

      1.1.         Generalități

      1.1.1.       Eficacitatea unui dispozitiv de frânare de serviciu se bazează pe decelerația medie calculată pornind de la
                   distanța de frânare. Distanța de frânare este distanța parcursă de tractor din momentul în care
                   conducătorul începe să acționeze comanda dispozitivului până în momentul în care tractorul se oprește.

                   Eficacitatea unui dispozitiv de frânare de staționare se bazează pe capacitatea de a menține tractorul imobil
                   pe o pantă ascendentă sau descendentă.

      1.1.2.       Pentru omologarea de tip a oricărui tractor, eficacitatea de frânare se măsoară în urma încercărilor la
                   drum; aceste încercări trebuie să fie efectuate în următoarele condiții:

      1.1.2.1.     tractorul trebuie să se afle în condițiile de greutate indicate pentru fiecare tip de încercare. Aceste condiții
                   trebuie să fie indicate în procesul-verbal al încercării;

      1.1.2.2.     în timpul încercărilor, forța exercitată asupra comenzii pentru obținerea eficacității prevăzute nu trebuie
                   să depășească valoarea de 60 daN pentru comenzile de picior și 40 daN pentru comenzile de mână;

      1.1.2.3.     drumul trebuie să aibă o suprafață care să asigure condiții bune de aderență;

      1.1.2.4.     încercările trebuie efectuate în absența vântului care ar putea influența rezultatele;

      1.1.2.5.     la începutul încercărilor, pneurile trebuie să fie reci și să aibă presiunea prevăzută pentru sarcina suportată
                   efectiv de roți în condiții de staționare;

      1.1.2.6.     eficacitatea prevăzută trebuie să se obțină fără blocajul roților, fără ca tractorul să-și părăsească traiectoria
                   și fără vibrații anormale.

      1.1.3.       În timpul încercărilor, tractorul este dotat cu eventualele părți ale dispozitivelor de frânare prevăzute de
                   către constructor pentru vehiculele remorcate, așa cum sunt definite în anexa I punctele 1.9, 1.10, 1.11
                   și 1.12.

      1.2.         Încercare de tip 0

                   (încercare obișnuită de eficacitate cu frânele la rece)

      1.2.1.       Generalități

      1.2.1.1.     Frânele trebuie să fie reci la începutul încercării. O frână este considerată ca fiind rece dacă este îndeplinită
                   una dintre condițiile următoare:

      1.2.1.1.1.   temperatura măsurată pe disc sau în exteriorul tamburului este mai mică de 100 °C;

      1.2.1.1.2.   în cazul frânelor complet încorporate, inclusiv frânele imersate în ulei, temperatura măsurată la exteriorul
                   carterului este mai mică de 50 °C;

      1.2.1.1.3.   frânele nu au fost utilizate timp de o oră.

      1.2.1.2.     În timpul încercării de frânare, axele nefrânate, dacă pot fi debreiate, nu trebuie să fie cuplate la axele
                   frânate.
 ---pagebreak--- 13/vol. 2        RO                                   Jurnalul Oficial al Uniunii Europene                                               181

            1.2.1.3.     Încercarea trebuie efectuată în următoarele condiții:

            1.2.1.3.1.   tractorul trebuie să fie încărcat la greutatea maximă, cu axa fără frână încărcată la greutatea maximă tehnic
                         admisă, iar roțile axei cu frână să fie dotate cu pneuri care au cele mai mari dimensiuni prevăzute de către
                         constructor. Pentru tractoarele cu frână pe toate roțile, axa din față trebuie să fie încărcată la greutatea
                         maximă tehnic admisă;

            1.2.1.3.2.   încercarea trebuie repetată cu un tractor neîncărcat și care nu are la bord decât conducătorul și eventual
                         o persoană cu sarcina de a urmări rezultatele încercării și trebuie efectuată cu tractorul dotat cu pneuri
                         care au cea mai mare dimensiune prevăzută de către constructor;

            1.2.1.3.3.   limitele prevăzute pentru eficacitatea minimă, fie pentru încercarea fără încărcătură, fie pentru încercarea
                         cu încărcătură, sunt cele indicate la punctul 2.1.1;

            1.2.1.3.4.   drumul trebuie să fie orizontal.

            1.2.2.       Încercarea de tip 0 trebuie efectuată:

            1.2.2.1.     la viteza maximă prin construcție, cu motorul debreiat;

            1.2.2.2.     se admite o toleranță de ± 10 % în ceea ce privește viteza în timpul încercării;

            1.2.2.3.     trebuie atinsă eficacitatea minimă prevăzută.

            1.3.         Încercare de tip I

                         (încercare de pierdere a eficacității)

            1.3.1.       Tractoarele încărcate sunt verificate, astfel încât absorbția de energie să fie echivalentă cu cea care se
                         produce în același timp pentru un tractor încărcat condus cu o viteză stabilizată la 80 % ± 5 % din viteza
                         prevăzută pentru încercarea de tip 0, pe parcursul unui kilometru în coborâre cu o pantă de 10 %, motorul
                         fiind debreiat.

            1.3.2.       La sfârșitul încercării se măsoară, în condițiile încercării de tip 0, cu motorul debreiat (condițiile de
                         temperatură fiind evident diferite), eficacitatea reziduală a dispozitivului de frânare de serviciu.

            2.           PERFORMANȚELE DISPOZITIVELOR DE FRÂNARE

            2.1.         Dispozitiv de frânare de serviciu

            2.1.1.       Frânele de serviciu ale tractoarelor trebuie să asigure:

            2.1.1.1.     în condițiile prevăzute pentru încercarea de tip 0, o decelerație medie minimă de 2,4 m/s2, calculată
                         pornind de la distanța de frânare;

            2.1.1.2.     după încercarea de tip I, eficacitatea reziduală care nu trebuie să fie mai mică de 75 % din cea prevăzută,
                         nici mai mică de 60 % din valoarea constatată în momentul încercării de tip 0 (cu motorul debreiat).

            2.2.         Dispozitive de frânare de staționare

            2.2.1.       Dispozitivul de frânare de staționare, chiar dacă este combinat cu unul dintre celelalte dispozitive de
                         frânare, trebuie să poată menține tractorul încărcat oprit pe o pantă de 18 %, ascendentă sau descendentă.

            2.2.2.       La tractoarele pentru care este permisă atașarea uneia sau mai multor remorci, dispozitivul de frânare de
                         staționare al tractorului trebuie să poată menține în stare de oprire, pe o pantă ascendentă sau descendentă
                         de 12 %, un ansamblu constituit dintr-un tractor fără încărcătură și o remorcă nefrânată de aceeași
                         greutate (nu mai mare de 3 tone).

            2.2.3.       Poate fi admis un dispozitiv de frânare de staționare care trebuie să fie acționat de mai multe ori înainte
                         de a atinge eficacitatea prevăzută.
 ---pagebreak--- 182        RO                                 Jurnalul Oficial al Uniunii Europene                                                      13/vol. 2

                                                              ANEXA III

                                                          FRÂNE CU ARC

      1.        DEFINIȚIE

                „Frâne cu arc”: dispozitive pentru care energia necesară pentru frânare este furnizată de unul sau mai multe
                arcuri care funcționează ca acumulatori de energie.

      2.        CERINȚE SPECIALE

      2.1.      Frâna cu arc nu trebuie utilizată pentru frânarea de serviciu.

      2.2.      Pentru oricare dintre valorile de presiune care pot fi întâlnite în circuitul de alimentare a camerei de
                compresiune, o ușoară variație a acestei presiuni nu trebuie să provoace o variație puternică a forței de
                frânare.

      2.3.      Circuitul de alimentare a camerei de compresiune a arcurilor trebuie să conțină o rezervă de energie care
                să nu alimenteze nici un alt dispozitiv sau echipament. Această instrucțiune nu se aplică în cazul în care
                arcurile pot fi menținute comprimate utilizând cel puțin două sisteme independente unul de celălalt.

      2.4.      Dispozitivul trebuie realizat astfel încât să fie posibilă apăsarea și eliberarea frânelor cel puțin de trei ori,
                pornind de la o presiune inițială în camera de compresiune a arcurilor egală cu presiunea maximă prevăzută.
                Această condiție trebuie îndeplinită când frânele sunt reglate corespunzător.

      2.5.      Presiunea din camera de compresiune, începând cu care arcurile încep să acționeze frânele, acestea fiind
                reglate corespunzător, nu trebuie să fie mai mare de 80 % din presiunea minimă de funcționare normală
                disponibilă.

      2.6.      În cazul în care presiunea în camera de compresiune a arcurilor coboară la nivelul valorii de la care
                elementele frânelor sunt puse în mișcare, trebuie să intre în acțiune un dispozitiv de alarmă optic sau acustic.
                Sub rezerva îndeplinirii acestei condiții, respectivul dispozitiv de alarmă poate fi același cu cel prevăzut în
                anexa I punctul 4.2.9.

      2.7.      Când un tractor autorizat să tracteze o remorcă cu frânare continuă sau semicontinuă este dotat cu frâne
                cu arc, funcționarea automată a acestor frâne cu arc trebuie să antreneze funcționarea frânelor vehiculului
                tractat.

      3.        SISTEMUL DE ELIBERARE

      3.1.      Frânele cu arc trebuie construite în așa fel încât, în caz de defectare, eliberarea lor să fie posibilă fără a trebui
                să se utilizeze comanda lor normală. Această condiție poate fi satisfăcută printr-un dispozitiv auxiliar
                (pneumatic, mecanic etc.).

      3.2.      În cazul în care pentru acționarea dispozitivului menționat la punctul 3.1 este necesară o unealtă sau o cheie,
                aceasta trebuie să se găsească la bordul tractorului.
 ---pagebreak--- 13/vol. 2        RO                               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene                                                183

                                                                 ANEXA IV

                           FRÂNARE DE STAȚIONARE PRIN BLOCARE MECANICĂ A CILINDRILOR

            1.        DEFINIȚIE

                      „Blocare mecanică a cilindrilor de frână”: un dispozitiv care asigură funcționarea frânei de staționare prin
                      blocarea mecanică a tijei pistonului de frână.

                      Blocarea mecanică se obține prin vidarea aerului comprimat conținut în camera dispozitivului de blocare;
                      el este conceput în așa fel încât să poată fi deblocat când camera dispozitivului de blocare este repusă sub
                      presiune.

            2.        CERINȚE SPECIALE

            2.1.      Când presiunea din camera dispozitivului de blocare se apropie de nivelul corespunzător blocării mecanice,
                      un dispozitiv de alarmă optică sau acustică trebuie să intre în funcțiune.

            2.2.      Pentru cilindrii echipați cu un dispozitiv de blocare mecanică, deplasarea pistonului frânei trebuie să poată
                      fi asigurată prin intermediul a două rezerve de energie.

            2.3.      Cilindrul frânei blocate nu poate fi deblocat decât dacă se asigură posibilitatea acționării din nou a frânei
                      după această deblocare.

            2.4.      În caz de defectare a sursei de energie care alimentează camera dispozitivului de blocare, trebuie să existe
                      un dispozitiv auxiliar de deblocare (de exemplu mecanic sau pneumatic) care să utilizeze, de exemplu, aerul
                      conținut într-un pneu al tractorului.
 ---pagebreak--- 184   RO   Jurnalul Oficial al Uniunii Europene   13/vol. 2

                        ANEXA V

                         MODEL
 ---pagebreak--- 13/vol. 2   RO   Jurnalul Oficial al Uniunii Europene   185


title: Directiva Comisiei din 2 mai 1980 de autorizare, în anumite cazuri, a comercializării furajelor combinate în ambalaje sau recipiente nesigilate

text:
               03/Volumul 03

               RO

               Jurnalul Ofícial al Uniunii Europene

               196

         31980L0511

               L 126/14

               JURNALUL OFÍCIAL AL UNIUNII EUROPENE

      DIRECTIVA COMISIEI

   din 2 mai 1980
   de autorizare, în anumite cazuri, a comercializării furajelor combinate în ambalaje sau recipiente nesigilate
   (80/511/CEE)
   COMISIA COMUNITĂȚILOR EUROPENE,
   având în vedere Tratatul de instituire a Comunității Economice Europene,
   având în vedere Directiva 79/373/CEE a Consiliului din 2 aprilie 1979 privind comercializarea furajelor combinate (1), în special articolul 4,
   întrucât, în conformitate cu Directiva 79/373/CEE, furajele combinate trebuie comercializate, ca regulă generală, în ambalaje sau recipiente sigilate; întrucât, cu toate acestea, se prevede că se pot acorda derogări de la acest principiu la nivel comunitar;
   întrucât legislațiile în vigoare în prezent în câteva state membre elimină obligația, în anumite tranzacții comerciale, de a comercializa furajele combinate în ambalaje sau recipiente sigilate; întrucât este, prin urmare, necesar ca, pentru a facilita punerea în aplicare a dispozițiilor Directivei 79/373/CEE, să se stabilească la nivel comunitar derogările justificate din motive generale de ordin practic sau economic;
   întrucât, pentru garantarea faptului că identitatea și calitatea furajelor combinate sunt asigurate în conformitate cu dispozițiile de marcare în vigoare, este necesar să se facă distincția între cazurile în care, prin derogare de la dispozițiile actuale, furajele combinate pot fi comercializate în vrac sau în recipiente nesigilate și cazurile în care furajele combinate pot fi comercializate atât în vrac, cât și în ambalaje sau recipiente nesigilate;
   întrucât măsurile prevăzute în prezenta directivă sunt în conformitate cu avizul Comitetului permanent pentru furaje,
   ADOPTĂ PREZENTA DIRECTIVĂ:
   Articolul 1
   (1)   Statele membre prevăd că furajele combinate se pot comercializa în vrac sau în ambalaje sau recipiente nesigilate, în cazul în care este vorba despre:

               (a)

               livrări între producătorii de furaje combinate;

               (b)

               livrări ale producătorilor de furaje combinate către unitățile de condiționare;

               (c)

               furaje combinate obținute prin amestecul de cereale sau fructe întregi;

               (d)

               furaje solide pentru lins;

               (e)

               cantități mici de furaje combinate destinate utilizatorului final, a căror greutate nu depășește 50 de kilograme, în măsura în care acestea provin direct dintr-un ambalaj sau dintr-un recipient care, înainte de deschidere, corespundea dispozițiilor articolului 4 alineatul (1) din Directiva 79/373/CEE.

         (2)   Statele membre prevăd că furajele combinate pot fi comercializate în vrac sau în recipiente nesigilate, dar în nici un caz în ambalaje nesigilate, în cazul în care este vorba despre:

               (a)

               furaje combinate livrate direct utilizatorului final de către producătorul de furaje;

               (b)

               furaje cu adaos de melasă compuse din maximum trei ingrediente;

               (c)

               furaje aglomerate care se prezintă sub formă de pelete.

         Articolul 2
   Statele membre pun în aplicare actele cu putere de lege și actele administrative necesare pentru a se conforma prezentei directive până la 1 ianuarie 1981 și informează de îndată Comisia cu privire la aceasta.
   Articolul 3
   Prezenta directivă se adresează statelor membre.

      Adoptată la Bruxelles, 2 mai 1980.

            Pentru Comisie

         Finn GUNDELACH

            Vicepreședinte

      (1)  JO L 86, 6.4.1979, p. 30.