title: Directiva Consiliului din 28 iunie 1977 privind apropierea legislațiilor statelor membre referitoare la lămpile de mers înapoi ale autovehiculelor și ale remorcilor acestora

text:
               13/Volumul 03

               RO

               Jurnalul Ofícial al Uniunii Europene

               219
            31977L0539
               L 220/72

               JURNALUL OFÍCIAL AL UNIUNII EUROPENE

      DIRECTIVA CONSILIULUI
   din 28 iunie 1977privind apropierea legislațiilor statelor membre referitoare la lămpile de mers înapoi ale autovehiculelor și ale remorcilor acestora(77/539/CEE)CONSILIUL COMUNITĂȚILOR EUROPENE,având în vedere Tratatul de instituire a Comunității Economice Europene și, în special, articolul 100 al acestuia,având în vedere propunerea Comisiei,având în vedere avizul Adunării parlamentare (1),având în vedere avizul Comitetului Economic și Social (2),întrucât cerințele tehnice pe care trebuie să le îndeplinească autovehiculele în temeiul legislațiilor naționale privesc, inter alia, lămpile de mers înapoi;întrucât aceste cerințe diferă de la un stat la altul, rezultă necesitatea ca aceleași cerințe să fie adoptate de către toate statele membre în completarea sau în locul reglementărilor actuale, în special în vederea aplicării, pentru fiecare tip de vehicul, a procedurii de omologare CEE de tip care face obiectul Directivei 70/156/CEE a Consiliului din 6 februarie 1970 privind apropierea legislației statelor membre referitoare la omologarea de tip a autovehiculelor și a remorcilor acestora (3);întrucât în Directiva 76/756/CEE (4), Consiliul adoptă cerințele comune privind instalarea dispozitivelor de iluminat și de semnalizare luminoasă ale autovehiculelor și ale remorcilor acestora;întrucât printr-o procedură de omologare armonizată a lămpilor de mers înapoi fiecare stat membru este în măsură să constate respectarea cerințelor comune de construcție și testare și poate informa celelalte state membre cu privire la constatarea făcută prin trimiterea unei copii a certificatului de omologare întocmit pentru fiecare tip de lampă de mers înapoi; întrucât aplicarea unei mărci de omologare CEE pe toate tipurile de dispozitive fabricate în conformitate cu tipul omologat face inutil un control tehnic al acestor dispozitive în celelalte state membre;întrucât trebuie să se țină seama de unele cerințe tehnice adoptate de către Comisia Economică pentru Europa a Organizației Națiunilor Unite în Regulamentul nr. 23 („Cerințe comune privind omologarea lămpilor de mers înapoi pentru autovehicule și pentru remorcile acestora”) (5) care este anexat la Acordul din 20 martie 1958, privind adoptarea condițiilor comune de omologare și de recunoaștere reciprocă a omologării echipamentelor și componentelor de autovehicule;întrucât apropierea legislațiilor naționale privind autovehiculele implică o recunoaștere între statele membre a controalelor efectuate de fiecare dintre acestea pe baza cerințelor comune,ADOPTĂ PREZENTA DIRECTIVĂ:Articolul 1(1)   Fiecare stat membru acordă omologarea CEE oricărui tip de lampă de mers înapoi, dacă acesta este conform specificațiilor de construcție și de încercare prevăzute la anexele 0, II, III și IV.(2)   Statul membru care a acordat omologarea CEE de tip ia măsurile corespunzătoare pentru a verifica, atât cât este necesar, conformitatea producției cu tipul omologat, după caz în colaborare cu autoritățile competente din celelalte state membre. Această supraveghere se limitează la verificări prin sondaj.Articolul 2Statele membre atribuie constructorului sau reprezentantului său autorizat o marcă de omologare CEE conformă cu modelul prevăzut la anexa II, pentru fiecare tip de lampă de mers înapoi pe care îl omologhează în temeiul articolului 1.Statele membre iau toate măsurile necesare pentru a împiedica utilizarea mărcilor care pot genera confuzii între lămpile de mers înapoi al căror tip a fost omologat în temeiul articolului 1 și alte dispozitive.Articolul 3(1)   Statele membre nu pot interzice introducerea pe piață a lămpilor de mers înapoi din motive legate de construcția sau funcționarea lor, dacă acestea poartă marca de omologare CEE.(2)   Cu toate acestea, un stat membru poate interzice introducerea pe piață a lămpilor de mers înapoi purtând marca de omologare CEE dar care, în mod sistematic, nu sunt conforme cu tipul omologat.Acest stat informează de îndată celelalte state membre și Comisia în legătură cu măsurile luate, precizând motivele deciziei sale.Articolul 4Autoritățile competente ale fiecărui stat membru transmit, în termen de o lună, autorităților competente din celelalte state membre, copii ale certificatelor de omologare de tip, al căror model este prevăzut la anexa I, emise pentru fiecare tip de lampă de mers înapoi omologat sau a cărui omologare a fost refuzată.Articolul 5(1)   Dacă statul membru care a acordat omologarea CEE de tip constată că mai multe lămpi de mers înapoi purtând aceeași marcă de omologare CEE nu sunt conforme cu tipul pe care l-a omologat, acesta adoptă măsurile necesare pentru a asigura conformitatea producției cu tipul omologat. Autoritățile competente ale acestui stat le informează pe cele din celelalte state membre despre măsurile luate, care pot merge, în cazul în care neconformitatea este sistematică, până la retragerea omologării CEE de tip. Autoritățile menționate adoptă aceleași măsuri în cazul în care sunt informate de către autoritățile competente dintr-un alt stat membru asupra existenței unei asemenea lipse de conformitate.(2)   Autoritățile competente ale statelor membre se informează reciproc, în termen de o lună, despre retragerea unei omologări CEE acordate, ca și despre motivele care justifică această măsură.Articolul 6Orice decizie luată în temeiul dispozițiilor adoptate pentru punerea în aplicare a prezentei directive, prin care se refuză sau se retrage omologarea de tip ori se interzice introducerea pe piață sau utilizarea, trebuie să precizeze motivele pe care se întemeiază. Orice decizie se notifică părții interesate, cu arătarea căilor de atac de care aceasta dispune în conformitate cu legislația în vigoare în statele membre, precum și a termenelor în care acestea pot fi exercitate.Articolul 7Statele membre nu pot refuza acordarea omologării CEE de tip sau a omologării naționale unui vehicul din motive legate de lămpile de mers înapoi, dacă acestea poartă marca de omologare CEE și dacă sunt montate în conformitate cu specificațiile prevăzute de Directiva 76/756/CEE.Articolul 8Statele membre nu pot refuza ori interzice vânzarea, înmatricularea, introducerea în circulație sau utilizarea vehiculelor din motive legate de lămpile de mers înapoi, dacă acestea poartă marca de omologare CEE și dacă sunt montate în conformitate cu specificațiile prevăzute de Directiva 76/756/CEE.Articolul 9În sensul prezentei directive, prin „vehicul” se înțelege orice autovehicul destinat circulației rutiere, cu sau fără caroserie, având cel puțin patru roți și o viteză maximă constructivă de peste 25 km/h, precum și remorcile acestuia, cu excepția vehiculelor care se deplasează pe șine, a mașinilor și tractoarelor agricole sau forestiere, precum și a utilajelor pentru lucrări publice.Articolul 10Modificările necesare pentru adaptarea specificațiilor din anexe la progresul tehnic se adoptă în conformitate cu procedura prevăzută la articolul 13 din Directiva 70/156/CEE.Articolul 11(1)   Statele membre pun în aplicare dispozițiile necesare pentru a se conforma prezentei directive în termen de 18 luni de la notificarea sa și informează de îndată Comisia cu privire la aceasta.(2)   Statele membre asigură comunicarea către Comisie a textelor principalelor dispoziții de drept intern pe care le adoptă în domeniul reglementat de această directivă.Articolul 12Prezenta directivă se adresează statelor membre.
      Adoptată la Luxemburg, 28 iunie 1977.

            Pentru Consiliu

            Președintele

         W. RODGERS

      (1)  JO C 118, 16.5.1977, p. 29.
      (2)  JO C 114, 11.5.1977, p. 3.
      (3)  JO L 42, 23.2.1970, p. 1.
      (4)  JO L 262, 27.9.1976, p. 1.
      (5)  Document al Comisiei Economice pentru Europa E/ECE/324/E/ECE/TRANS/505/Rev. 1 Add. 22. din 20 august 1971.LISTA ANEXELOR
               ANEXA 0 (1):
            Definiții, specificații generale, intensitatea luminii emise, modalitățile de testare, culoarea luminii emise, conformitatea producției
               ANEXA I:
            Model de certificat de omologare CEE
               ANEXA II:
            Condiții de omologare CEE și de marcaj
               ANEXA III (1):
            Măsurători fotometrice
               ANEXA IV (1):
            Culoarea luminii emise, coordonate tricromatice
      (1)  Cerințele tehnice ale acestei anexe sunt similare cu cele din Regulamentul Comisiei Economice pentru Europa a ONU nr. 23; în special, subdiviziunile pe puncte sînt aceleași. De aceea dacă un punct din Regulamentul nr. 23 nu are corespondent în prezenta anexă, numărul său este indicat între paranteze pentru referință.ANEXA 0DEFINIȚII, SPECIFICAȚII GENERALE, INTENSITATEA LUMINII EMISE, MODALITĂȚI DE TESTARE, CULOAREA LUMINII EMISE, CONFORMITATEA PRODUCȚIEI1.   DEFINIȚII1.1.   Prin „lampă de mers înapoi” se înțelege lampa care servește la iluminarea drumului către înapoi a vehiculului și la avertizarea celorlalți utilizatori ai drumului că vehiculul efectuează mers înapoi sau este pe punctul de a efectua mers înapoi.1.2.   Prin „axa de referință” se înțelege axa caracteristică a semnalului luminos determinată de fabricantul lămpii pentru a servi drept direcție-reper (H = 0o, V = 0o) pentru unghiurile de câmp în măsurătorile fotometrice și pentru instalarea pe vehicul.1.3.   Prin „centru de referință” se înțelege intersecția axei de referință cu suprafața de ieșire a luminii emise de lampă, indicată de fabricantul lămpii.Prin „tip de lămpi de mers înapoi” se înțeleg lămpile de mers înapoi care nu prezintă între ele diferențe esențiale, aceste diferențe putând fi în special din următoarele puncte de vedere:
               1.4.1.

               marca de fabricație sau de comerț;

               1.4.2.

               caracteristici ale sistemului optic;

               1.4.3.

               elemente adiționale susceptibile de a modifica rezultatele optice prin reflexie, refracție sau absorbție;

               1.4.4.

               tipul de bec.
            (2.)    (3.)    (4.)    5.   SPECIFICAȚII GENERALE5.1.   Fiecare dintre eșantioanele avute în vedere la punctul 1.2.3 din anexa II trebuie să se conformeze specificațiilor indicate la punctele următoare.5.2.   Lămpile de mers înapoi trebuie să fie proiectate și construite în așa fel încât, în condiții normale de utilizare și în ciuda vibrațiilor la care pot fi supuse în aceste condiții, să fie asigurată buna lor funcționare și să își mențină caracteristicile impuse de prezenta directivă.6.   INTENSITATEA LUMINII EMISE6.1.   Intensitatea luminii emise de fiecare dintre cele două eșantioane avute în vedere la punctul 1.2.3 din anexa II trebuie să fie cel puțin egală cu minimele și cel mult egală cu maximele definite în continuare și măsurată în raport cu axa de referință pe direcțiile indicate mai jos (exprimată în grade în raport cu axa de referință).6.2.   Intensitatea pe axa de referință trebuie să fie de cel puțin 80 cd.6.3.   Intensitatea luminii emise în toate direcțiile din care lampa poate fi observată nu trebuie să depășească:
               —

               300 cd în direcțiile situate în plan orizontal sau deasupra acestui plan;

               —

               600 cd în direcțiile situate sub planul orizontal.
            6.4.   În orice altă direcție de măsurare ce figurează în anexa III intensitatea luminoasă trebuie să aibă o valoare cel puțin egală cu minimele indicate în această anexă.7.   MODALITĂȚI DE TESTAREToate măsurările trebuie efectuate cu un bec-etalon incolor de tipul prevăzut pentru lampa de mers înapoi și reglat pentru a emite fluxul luminos normal prescris pentru acest tip de bec.8.   CULOAREA LUMINII EMISECuloarea luminii emise trebuie să fie albă. Dacă există dubii, verificarea poate fi efectuată pe baza definiției culorii albe ce figurează în anexa IV.9.   CONFORMITATEA PRODUCȚIEIOrice lampă de mers înapoi care poartă o marcă de omologare CEE trebuie să fie conformă cu tipul omologat și să îndeplinească condițiile fotometrice indicate la punctele 6 și 8. Totuși, pentru o lampă de mers înapoi oarecare, prelevată din fabricația de serie, exigențele privind minimul de intensitate a luminii emise (măsurată cu becul-etalon menționat la punctul 7) se pot limita, pe fiecare direcție în parte la 80 % din valoarea minimă prescrisă la punctul 6.(10.)    (11.)    ANEXA IMODEL DE CERTIFICAT DE OMOLOGARE CEE[Format maxim: A4 (210 × 297 mm)]
      ANEXA IICONDIȚII DE OMOLOGARE CEE ȘI MARCAJ1.   CEREREA DE OMOLOGARE CEE1.1.   Cererea de omologare CEE se prezintă de către deținătorul mărcii de fabricație sau de comerț, sau de către reprezentantul acestuia.Pentru fiecare tip de lampă de mers înapoi, cererea este însoțită de:
               1.2.1.

               o descriere tehnică succintă care precizează în special tipul(urile) de bec(uri) prevăzut(e) care trebuie să se conformeze specificațiilor Comisiei Internaționale de Iluminat (CIE);

               1.2.2.

               desene, în trei exemplare, suficient de detaliate pentru a permite identificarea tipului de lampă de mers înapoi și care precizează condițiile geometrice de montaj pe vehicul, precum și axa de observație care trebuie considerată la testări drept axă de referință (unghi orizontal H = 0o, unghi vertical V = 0o) și punctul care trebuie luat ca centru de referință în cadrul acestor testări;

               1.2.3.

               2 eșantioane.
            2.   INSCRIPȚIONĂRIEșantioanele unui tip de lampă de mers înapoi prezentată spre omologare CEE trebuie:
               2.1.1.

               să poarte marca de fabricație sau de comerț a solicitantului; această marcă trebuie să fie foarte lizibilă și de neșters;

               2.1.2.

               să poarte indicația, foarte lizibilă și de neșters a tipului de bec(uri) prevăzut (prevăzute);

               2.1.3.

               să poarte indicația „Top”, înscrisă orizontal pe partea cea mai ridicată a geamului, dacă aceasta este necesară pentru a evita orice eroare la montarea lămpii de mers înapoi pe vehicul;

               2.1.4.

               să cuprindă un spațiu de mărime suficientă pentru marca de omologare CEE, inclusiv simbolurile adiționale prevăzute la punctul 4; acest amplasament trebuie să fie indicat pe desenele menționate la punctul 1.2.2.
            3.   OMOLOGAREA CEE3.1.   Atunci când cele două eșantioane, prezentate conform punctului 1, se conformează dispozițiilor din anexele 0, II, III și IV, este acordată omologarea CEE și este atribuit un număr de omologare.3.2.   Acest număr nu mai este atribuit altui tip de lampă de mers înapoi.3.3.   Atunci când omologarea CEE este cerută pentru un tip de dispozitiv de iluminare și de semnalizare luminoasă care include o lampă de mers înapoi și alte lămpi, poate fi acordată o marcă de omologare CEE unică, cu condiția ca lampa de mers înapoi să corespundă cerințelor prezentei directive și ca fiecare dintre celelalte lămpi care fac parte din tipul de dispozitiv de iluminare și de semnalizare luminoasă pentru care este cerută omologarea CEE să se conformeze directivei speciale care îi este aplicabilă.4.   MARCAJ4.1.   Orice lampă de mers înapoi conformă unui tip omologat prin aplicarea prezentei directive trebuie să poarte o marcă de omologare CEE.4.2.   Această marcă este compusă: dintr-un dreptunghi în interiorul căruia este plasată litera „e” urmată de numărul sau de grupul de litere distinctiv al statului membru care a acordat omologarea:
               1.

               pentru Republica Federală Germania,

               2.

               pentru Franța,

               3.

               pentru Italia,

               4.

               pentru Țările de Jos,

               6.

               pentru Belgia,

               11.

               pentru Regatul Unit,

               13.

               pentru Luxemburg,

               18.

               pentru Danemarca,

               IRL

               pentru Irlanda,
            și de un număr de omologare CEE care corespunde numărului certificatului de omologare CEE stabilit pentru tipul de lampă de mers înapoi.4.3.   Marca de omologare CEE este completată de simbolul adițional „AR”.4.4.   Numărul de omologare CEE trebuie să fie plasat lângă dreptunghiul care circumscrie litera „e”, într-o poziție oarecare în raport cu aceasta.4.5.   Marca de omologare CEE și simbolul adițional trebuie să fie inscripționate pe geam sau pe unul dintre geamuri în așa fel încât acestea să fie de neșters și clar lizibile și atunci când lampa de mers înapoi este montată pe vehicul.4.6.   Un exemplu de marcă de omologare CEE completată de simbolul adițional menționat mai sus, în care sunt atașate literele A și R, este prezentat în apendice.4.7.   În cazul atribuirii unui număr de omologare CEE unic prevăzut la punctul 3.3 pentru un tip de dispozitiv de iluminare care include o lampă de mers înapoi precum și alte lămpi, poate fi inscripționată o singură marcă de omologare CEE, cuprinzând:
               —

               un dreptunghi în interiorul căruia este plasată litera e urmată de numărul sau de grupul de litere distinctive ale statului membru care a acordat omologarea;

               —

               un număr de omologare CEE;

               —

               simbolurile adiționale prevăzute în diferitele directive în temeiul cărora a fost efectuată omologarea CEE.
            4.8.   Dimensiunile diferitelor elemente ale acestei mărci nu pot fi inferioare celor mai mari dimensiuni minime prescrise pentru marcajele individuale de directivele în temeiul cărora a fost efectuată omologarea CEE.ANEXA IIIMĂSURĂTORI FOTOMETRICE1.   METODE DE MĂSURARE1.1.   În timpul măsurătorilor fotometrice, o mascare corespunzătoare trebuie să împiedice reflexiile parazite.În caz de contestare a rezultatului măsurătorilor, acestea trebuie executate după cum urmează:
               1.2.1.

               distanța de măsurare trebuie să fie una pentru care este aplicabilă legea variației cu inversul pătratului distanței;

               1.2.2.

               aparatura de măsură trebuie să aibă deschiderea unghiulară a receptorului văzută din centrul de referință al lămpii cuprinsă între 10′ si 1°;

               1.2.3.

               cerința de intensitate pentru o direcție de observație determinată este considerată ca îndeplinită atunci când această intensitate este obținută într-o direcție care nu se abate cu mai mult de 15′ de la direcția de observație.
            2.   PUNCTE DE MĂSURARE EXPRIMATE ÎN GRADE ÎN RAPORT CU AXA DE REFERINȚĂ ȘI VALORI ALE INTENSITĂȚILOR MINIME ALE LUMINII EMISE
      2.1.   Direcția H = 0° și V = 0° corespunde axei de referință (pe vehicul, aceasta trebuie să fie orizontală, paralelă cu planul longitudinal median al acestuia și orientată în sensul de vizibilitate impus). Ea trece prin centrul de referință. Valorile indicate în tabel conțin, pentru diferitele direcții de măsurare, intensitățile minime în cd.2.2.   Atunci când, la examenul vizual, o lampă pare să prezinte variații locale importante de intensitate, se verifică ca nici o intensitate măsurată între două dintre direcțiile de măsurare citate mai sus să nu fie sub 50 % din intensitatea minimă cea mai slabă dintre cele două prescrise pentru aceste direcții de măsurare.ANEXA IVCULOAREA LUMINII EMISECOORDONATE TRICROMATICE
               ALB:

               Limita spre albastru:

               x ≥ 0,310

               Limita spre galben:

               x ≤ 0,500

               Limita spre verde:

               y ≤ 0,150 + 0,640 x

               Limita spre verde:

               y ≤ 0,440

               Limita spre purpuriu:

               y ≥ 0,050 + 0,750 x

               Limita spre roșu:

               y ≥ 0,382
            Verificarea acestor caracteristici colorimetrice trebuie să fie efectuată folosind o sursă luminoasă cu temperatura de culoare de 2 854 K corespunzătoare iluminatului A al Comisiei Internaționale de Iluminat (CIE).


title: Directiva 1999/43/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 25 mai 1999 de efectuare a celei de-a șaptesprezecea modificări a Directivei 76/769/CEE privind apropierea actelor cu putere de lege și a actelor administrative ale statelor membre referitoare la restricțiile privind introducerea pe piață și utilizarea anumitor substanțe și preparate periculoase

text:
Anunţ juridic important

|

31999L0043

Official Journal L 166 , 01/07/1999 P. 0087 - 0090 Ediţie specială în limba cehă Chapter 13 Volume 24 P. 45  - 49 Ediţie specială în limba estonă Chapter 13 Volume 24 P. 45  - 49 Ediţie specială în limba maghiară Chapter 13 Volume 24 P. 45  - 49 Ediţie specială în limba lituaniană Chapter 13 Volume 24 P. 45  - 49 Ediţie specială în limba letonă Chapter 13 Volume 24 P. 45  - 49 Ediţie specială în limba malteză Chapter 13 Volume 24 P. 45  - 49 Ediţie specială în limba polonă Chapter 13 Volume 24 P. 45  - 49 Ediţie specială în limba slovacă Chapter 13 Volume 24 P. 45  - 49 Ediţie specială în limba slovenă Chapter 13 Volume 24 P. 45  - 49

		19990525Directiva 1999/43/CE a Parlamentului European și a Consiliuluidin 25 mai 1999de efectuare a celei de-a șaptesprezecea modificări a Directivei 76/769/CEE privind apropierea actelor cu putere de lege și a actelor administrative ale statelor membre referitoare la restricțiile privind introducerea pe piață și utilizarea anumitor substanțe și preparate periculoasePARLAMENTUL EUROPEAN ȘI CONSILIUL UNIUNII EUROPENE,având în vedere Tratatul de instituire a Comunității Europene, în special articolul 95,având în vedere propunerea Comisiei [1],având în vedere avizul Comitetului Economic și Social [2],hotărând în conformitate cu procedura prevăzută la articolul 251 din tratat [3],(1) întrucât este necesar să se adopte măsurile care se impun pentru buna funcționare a pieței interne;(2) întrucât Parlamentul European și Consiliul au adoptat la 29 martie 1996 Decizia nr. 646/96/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 29 martie 1996 privind adoptarea planului de acțiune pentru combaterea cancerului în cadrul acțiunii din domeniul sănătății publice (1996-2000) [4];(3) întrucât, pentru a îmbunătăți protecția sănătății și siguranța consumatorilor, substanțele clasificate ca fiind cancerigene, mutagene sau toxice pentru reproducere și preparatele care le conțin nu trebuie introduse pe piață pentru a fi utilizate de populație;(4) întrucât Directiva 94/60/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 20 decembrie 1994 de efectuare a celei de-a paisprezecea modificări a Directivei 76/769/CEE privind apropierea actelor cu putere de lege și a actelor administrative ale statelor membre referitoare la restricțiile privind introducerea pe piață și utilizarea anumitor substanțe și preparate periculoase [5] prevede, în apendice la punctele 29, 30 și 31 din anexa 1 la Directiva 76/769/CEE [6] o listă conținând substanțele clasificate ca fiind cancerigene, mutagene sau toxice pentru reproducere din categoriile 1 și 2; întrucât asemenea substanțe și preparate nu trebuie introduse pe piață pentru a fi utilizate de populație;(5) întrucât Directiva 94/60/CE prevede obligația Comisiei de a prezenta Parlamentului European și Consiliului o propunere de completare a acestei liste în termen de cel mult șase luni de la data publicării unei adaptări la progresul tehnic a anexei I la Directiva 67/548/CEE [7] care conține substanțele clasificate ca fiind cancerigene, mutagene sau toxice pentru reproducere din categoriile 1 sau 2;(6) întrucât Directiva 96/54/CE [8] a Comisiei de efectuare a celei de-a douăzeci și doua modificări a Directivei 67/548/CEE și, în special, a anexei I la progresul tehnic conține 16 substanțe clasificate recent ca fiind cancerigene, mutagene sau toxice pentru reproducere din categoriile 1 și 2; întrucât aceste substanțe trebuie adăugate la punctele 29, 30 și 31 din apendicele la anexa I la Directiva 76/769/CEE, consolidată de Directiva 97/56/CE [9] a Parlamentului European și a Consiliului de efectuare a celei de-a șaisprezecea modificări a Directivei 76/769/CEE;(7) întrucât trebuie avute în vedere riscurile și avantajele substanțelor clasificate recent, prin Directiva 96/54/CE, ca fiind cancerigene, mutagene sau toxice pentru reproducere din categoria 1 sau 2;(8) întrucât articolul 1 alineatul (1) litera (f) din Directiva 96/54/CE elimină opt poziții din anexa I la Directiva 67/548/CEE, deoarece substanțele din aceste poziții sunt deja acoperite de alte poziții sau nu mai sunt clasificate ca fiind cancerigene; întrucât cinci dintre aceste substanțe sunt incluse în apendice la punctul 29 din anexa I la Directiva 76/769/CEE; întrucât aceste poziții trebuie, de asemenea, eliminate din ultima directivă menționată;(9) întrucât prezenta directivă se aplică fără a aduce atingere legislației comunitare de stabilire a cerințelor minime în materie de protecție a lucrătorilor cuprinse în Directiva 89/391/CEE a Consiliului din 12 iunie 1989 privind punerea în aplicare de măsuri pentru promovarea îmbunătățirii securității și sănătății lucrătorilor la locul de muncă [10] și directivele individuale adoptate în temeiul acesteia, în special Directiva 90/394/CEE a Consiliului din 28 iunie 1990 privind protecția lucrătorilor la locul de muncă împotriva riscurilor legate de expunerea la agenți cancerigeni [a șasea directivă specială în sensul articolului 16 alineatul (1) din Directiva 89/391/CEE] [11],ADOPTĂ PREZENTA DIRECTIVĂ:Articolul 1Substanțele enumerate în anexa I la prezenta directivă se adaugă la substanțele enumerate în apendice la punctele 29, 30 și 31 din anexa I la Directiva 76/769/CEE.Articolul 2Substanțele enumerate în anexa II la prezenta directivă se elimină de pe lista de substanțe din apendice de la punctul 29 din anexa I la Directiva 76/769/CEE.Articolul 3(1) Statele membre adoptă și publică actele cu putere de lege și actele administrative necesare pentru a se conforma prezentei directive în termen de cel mult un an de la data intrării sale în vigoare. Statele membre informează de îndată Comisia cu privire la aceasta.Statele membre aplică aceste dispoziții după 18 luni de la data intrării în vigoare a prezentei directive.(2) Atunci când statele membre adoptă aceste dispoziții, ele cuprind o trimitere la prezenta directivă sau sunt însoțite de o asemenea trimitere la data publicării lor oficiale. Statele membre stabilesc modalitatea de efectuare a acestei trimiteri.Articolul 4Prezenta directivă intră în vigoare la data publicării în Jurnalul Oficial al Comunităților Europene.Articolul 5Prezenta directivă se adresează statelor membre.Adoptată la Bruxelles, 25 mai 1999.Pentru Parlamentul EuropeanPreședinteleJ. M. Gil-RoblesPentru ConsiliuPreședinteleH. Eichel[1] JO C 59, 25.2.1998, p. 5.[2] JO C 214, 10.7.1998, p. 73.[3] Avizul Parlamentului European din 18 februarie 1998 (JO C 80, 16.3.1998, p. 91), Poziția comună a Consiliului din 14 decembrie 1998 (JO C 18, 22.1.1999, p. 43) și Decizia Parlamentului European din 10 februarie 1999 (JO C 150, 28.5.1999). Decizia Consiliului din 10 mai 1999.[4] JO L 95, 16.4.1996, p. 9.[5] JO L 365, 31.12.1994, p. 1.[6] Directiva 67/548/CEE a Consiliului din 27 iunie 1967 privind apropierea actelor cu putere de lege și a actelor administrative referitoare la clasificarea, ambalarea și etichetarea substanțelor periculoase (JO 196, 16.8.1967, p. 1). Directivă, astfel cum a fost modificată ultima dată prin Directiva 97/69/CE a Comisiei (JO L 343, 13.12.1997, p. 19).[7] JO L 262, 27.9.1976, p. 201. Directivă, astfel cum a fost modificată ultima dată prin Directiva 97/64/CE a Comisiei (JO L 315, 19.11.1997, p. 13).[8] JO L 248, 30.9.1996, p. 1.[9] JO L 333, 4.12.1997, p. 1.[10] JO L 183, 29.6.1989, p. 1.[11] JO L 196, 26.7.1990, p. 1.--------------------------------------------------19990525ANEXA IPunctul 29 – Substanțe cancerigene: categoria 2Substanțe | Nr. index | Nr. CE | Nr. CAS | Note |Dicromat de potasiu | 024-002-00-6 | 231-906-6 | 7778-50-9 | |Dicromat de amoniu | 024-003-00-1 | 232-143-1 | 7789-09-5 | |Dicromat de sodiu | 024-004-00-7 | 234-190-3 | 10588-01-9 | |Dicromat de sodiu dihidrat | 024-004-01-4 | 234-190-3 | 7789-12-0 | |Diclorură de cromil; oxiclorură de crom | 024-005-00-2 | 239-056-8 | 14977-61-8 | |Cromat de potasiu | 024-006-00-8 | 232-140-5 | 7789-00-6 | |Compuși ai cromului (VI), cu excepția cromatului de bariu și a compușilor menționați în alte secțiuni din anexa I la Directiva 67/548/CEE | 024-017-00-8 | — | — | |Brometilenă | 602-024-00-2 | 209-800-6 | 593-60-2 | |5-alil-1,3-benzodioxol; safrol | 605-020-00-9 | 202-345-4 | 94-59-7 | |Coloranți azoici pe bază de benzidină; coloranți 4,4′-diarilazobifenilici, cu excepția celor menționați în alte secțiuni din anexa I la Directiva 67/548/CEE | 611-024-00-1 | — | — | |Disodiu 4-amino 3-[[4′-[(2,4-diaminofenil)azo][1,1′-bifenil] 4-il]azo]5-hidroxi-6-(fenilazo)naftalină-2,7-disulfonat; C.I. Direct Black 38 | 611-025-00-7 | 217-710-3 | 1937-37-7 | |Tetrasodiu 3,3′-[[1,1′-bifenil]-4,4′- dilbis(azo)]bis[5-amino-4-hidroxinaftalină-2,7-disulfonat]; C.I. Direct Blue 6 | 611-026-00-2 | 220-012-1 | 2602-46-2 | |Disodiu 3,3'-[[1,1'-bifenil]-4,4′- dilbis(azo)]bis[4-aminonaftalină-1-sulfonat); C.I. Direct Red 28 | 611-027-00-8 | 209-358-4 | 573-58-0 | |Toluen-2,4-sulfat de diamoniu | 612-126-00-9 | 265-697-8 | 65321-67-7 | |Punctul 30 – Substanțe mutagene: categoria 2Substanțe | Nr. index | Nr. CE | Nr. CAS | Note |Dicromat de potasiu | 024-002-00-6 | 231-906-6 | 7778-50-9 | |Dicromat de amoniu | 024-003-00-1 | 232-143-1 | 7789-09-5 | |Dicromat de sodiu | 024-004-00-7 | 234-190-3 | 10588-01-9 | |Dicromat de sodiu dihidrat | 024-004-01-4 | 234-190-3 | 7789-12-0 | |Diclorură de cromil; oxiclorură de crom | 024-005-00-2 | 239-056-8 | 14977-61-8 | |Cromat de potasiu | 024-006-00-8 | 232-140-5 | 7789-00-6 | |1,3,5,-tris(oxiranilmetil)-1,3,5-triazin-2,4,6(1H, 3H, 5H)-trionă; TGIC | 615-021-00-6 | 219-514-3 | 2451-62-9 | |Punctul 31- Substanțe toxice pentru reproducere: categoria 1Substanțe | Nr. index | Nr. CE | Nr. CAS | Note |1,2-dibrom-3-clorpropan | 602-021-00-6 | 202-479-3 | 96-12-8 | |Punctul 31 – Substanțe toxice pentru reproducere: categoria 2Substanțe | Nr. index | Nr. CE | Nr. CAS | Note |bis(2-metoxietil) ftalat | 607-228-00-5 | 204-212-6 | 117-82-8 | |--------------------------------------------------19990525ANEXA IISubstanțe | Nr. index | Nr. CE | Nr. CAS | Note |Hidrocarburi aromatice, C8-10; Ulei ușor redistilat, cu punct de fierbere ridicat | 648-011-00-5 | 292-695-4 | 90989-39-2 | J |Gudron, cărbune brun; Ulei carbolic [Ulei distilat din gudron de cărbune brun. Compus în principal din hidrocarburi alifatice, naftenice și cu unul până la trei cicluri, derivații lor alchilici, heteroaromatici și fenolii cu unul și două cicluri cu punctul de fierbere în gama de aproximativ 150 °C-360 °C (302 °F-680 °F)]. | 648-025-00-1 | 309-885-0 | 101316-83-0 | J |Cocs (gudron de cărbune), smoală la temperaturi ridicate | 648-157-00-X | | 140203-12-9 | |Cocs (gudron de cărbune), amestec cărbune – smoală la temperaturi ridicate | 648-158-00-5 | | 140203-13-0 | |Cocs (gudron de cărbune) la temperatură joasă, smoală la temperaturi ridicate | 648-159-00-0 | | 140413-61-2 | |--------------------------------------------------


title: Directiva Consiliului din 25 iunie 1987 privind apropierea legislațiilor statelor membre referitoare la recipientele simple sub presiune

text:
               13/Volumul 08

               RO

               Jurnalul Ofícial al Uniunii Europene

               46

         31987L0404

               L 220/48

               JURNALUL OFÍCIAL AL UNIUNII EUROPENE

      DIRECTIVA CONSILIULUI

   din 25 iunie 1987
   privind apropierea legislațiilor statelor membre referitoare la recipientele simple sub presiune
   (87/404/CEE)
   CONSILIUL COMUNITĂȚILOR EUROPENE,
   având în vedere Tratatul de instituire a Comunității Economice Europene, în special articolul 100,
   având în vedere propunerea Comisiei (1),
   având în vedere avizul Adunării (2),
   având în vedere avizul Comitetului Economic și Social (3),
   întrucât statelor membre le revine responsabilitatea asigurării, pe teritoriul lor, a siguranței persoanelor, animalelor domestice și proprietății față de riscurile ce decurg din scurgerile din recipientele simple sub presiune sau din explodarea acestora;
   întrucât, în fiecare stat membru, prin dispozițiile obligatorii se stabilesc, în special, nivelul de siguranță necesar pentru recipientele simple sub presiune, prin specificarea caracteristicilor de execuție și funcționare, a condițiilor de instalare și utilizare și a procedurilor de control înainte și după introducerea pe piață; întrucât dispozițiile obligatorii menționate nu conduc neapărat la niveluri diferite de siguranță de la un stat membru la altul, dar, prin deosebirile dintre acestea, constituie un obstacol în calea schimburilor comerciale în cadrul Comunității;
   întrucât, pentru a garanta libera circulație a recipientelor simple sub presiune, este necesară armonizarea dispozițiilor de drept intern care asigură această siguranță, fără diminuarea nivelurilor existente și justificate de protecție din statele membre;
   întrucât legislația comunitară, în forma sa actuală, prevede că, fără a aduce atingere vreuneia dintre normele comunitare fundamentale, și anume libera circulație a mărfurilor, este necesară acceptarea obstacolelor în calea circulației intracomunitare, care rezultă din deosebirile dintre legislațiile interne privind comercializarea produselor, atât timp cât dispozițiile respective pot fi recunoscute ca necesare pentru respectarea cerințelor esențiale; întrucât armonizarea legislativă în cazul de față trebuie să fie limitată, prin urmare, la acele dispoziții necesare respectării cerințelor esențiale de siguranță pentru recipientele simple sub presiune; întrucât, deoarece sunt esențiale, cerințele respective trebuie să înlocuiască dispozițiile de drept intern corespunzătoare;
   întrucât, în consecință, prezenta directivă conține doar cerințele obligatorii și esențiale; întrucât, pentru a facilita stabilirea conformității cu cerințele esențiale, este necesară existența standardelor armonizate la nivel european, în special în ceea ce privește proiectarea, funcționarea și instalarea recipientelor simple sub presiune, astfel încât produsele care le respectă să se poată considera ca fiind conforme dispozițiilor de siguranță; întrucât standardele respective armonizate la nivel european sunt elaborate de organisme private și trebuie să rămână texte facultative; întrucât, în acest sens, Comitetul European pentru Standardizare (CEN) și Comitetul european pentru standardizare electrotehnică (Cenelec) sunt recunoscute ca organisme competente pentru adoptarea standardelor armonizate în conformitate cu orientările generale pentru cooperarea între Comisie și cele două organisme, semnate la 13 noiembrie 1984; întrucât, în sensul prezentei directive, un standard armonizat este o specificație tehnică (standard european sau document de armonizare) adoptată de către unul sau de către ambele organisme menționate cu mandat de la Comisie, în conformitate cu dispozițiile din Directiva 83/189/CEE a Consiliului din 28 martie 1983 de stabilire a procedurii pentru prezentarea datelor în domeniul standardelor și reglementărilor tehnice (4), precum și cu orientările generale menționate anterior;
   întrucât este necesară o verificare privind conformitatea cu cerințele tehnice relevante pentru a asigura o protecție eficientă a utilizatorilor și părților terțe; întrucât procedurile de control existente diferă de la un stat membru la altul; întrucât, pentru a evita controalele multiple, care constituie bariere în calea liberei circulații a recipientelor, trebuie să se prevadă recunoașterea reciprocă a procedurilor de control de către statele membre; întrucât, pentru a facilita recunoașterea reciprocă a procedurilor de control, este necesară stabilirea procedurilor comunitare armonizate și armonizarea criteriilor pentru numirea organismelor responsabile cu realizarea încercărilor, supravegherea și verificarea;
   întrucât prezența mărcii CE pe un recipient simplu sub presiune constituie prezumția de conformitate a acestuia cu prezenta directivă și face astfel inutilă, la importul și punerea în funcțiune a recipientului, repetarea inspecțiilor deja realizate; întrucât, cu toate acestea, recipientele simple sub presiune pot să reprezinte un risc pentru siguranță; întrucât, în consecință, este necesar să se prevadă o procedură pentru reducerea pericolului menționat,
   ADOPTĂ PREZENTA DIRECTIVĂ:
   CAPITOLUL I
   Domeniu de aplicare, introducerea pe piață și libera circulație
   Articolul 1
   (1)   Prezenta directivă se aplică pentru recipientele simple sub presiune produse în serie.
   (2)   În înțelesul prezentei directive, „recipient simplu sub presiune” înseamnă orice recipient sudat supus unei presiuni manometrice interioare mai mari de 0,5 bari, care este destinat umplerii cu aer sau azot și care nu este proiectat să fie expus la foc.
   În plus,

               —

               părțile și ansamblurile ce contribuie la rezistența recipientului sub presiune se realizează fie din oțel de calitate nealiat, fie din aluminiu nealiat, fie din aliaje de aluminiu necălite;

               —

               recipientele se compun:

                           —

                           fie dintr-o parte cilindrică cu secțiunea transversală circulară, închisă la capete, cu funduri bombate spre exterior și/sau plane, care au aceeași axă de revoluție;

                           —

                           fie din două funduri bombate, care au aceeași axă de revoluție;

               —

               presiunea maximă de lucru a recipientului este mai mică sau egală cu 30 bari și produsul dintre această presiune și capacitatea recipientului (PS·V) este mai mic sau egal cu 10 000 bari/litru;

               —

               temperatura minimă de lucru nu trebuie să fie inferioară valorii de –50 °C, iar temperatura maximă de lucru nu trebuie să fie superioară valorii de 300 °C pentru recipientele din oțel și 100 °C pentru recipientele din aluminiu sau aliaje de aluminiu.

         (3)   Următoarele recipiente se exclud din domeniul de aplicare a prezentei directive:

               —

               recipientele proiectate special pentru uz nuclear, a căror defectare poate să provoace o emisie radioactivă;

               —

               recipientele proiectate special pentru instalarea în nave și aeronave sau pentru propulsarea acestora;

               —

               stingătoarele de incendiu.

         Articolul 2
   (1)   Statele membre iau toate măsurile necesare pentru a se asigura că recipientele menționate la articolul 1, denumite în continuare „recipiente”, pot fi introduse pe piață și puse în funcțiune numai dacă nu compromit siguranța persoanelor, animalelor domestice sau proprietății când sunt instalate și întreținute corespunzător și când sunt utilizate conform destinației.
   (2)   Dispozițiile prezentei directive nu aduc atingere dreptului statelor membre de a specifica – cu respectarea dispozițiilor tratatului – cerințele pe care le consideră necesare pentru asigurarea protecției lucrătorilor în timpul utilizării recipientelor, cu condiția ca aceasta să nu implice modificarea recipientelor într-un mod care nu este specificat în prezenta directivă.
   Articolul 3
   (1)   Recipientele la care produsul dintre PS și V este mai mare de 50 bari/litru trebuie să respecte cerințele esențiale de siguranță specificate în anexa I.
   (2)   Recipientele la care produsul dintre PS și V este 50 bari/litru sau mai puțin trebuie să fie fabricate în conformitate cu cele mai bune practici dintr-unul dintre statele membre și să poarte mărcile prevăzute în anexa II punctul 1, cu excepția mărcii CE prevăzute la articolul 16.
   Articolul 4
   Statele membre nu împiedică introducerea pe piață și punerea în funcțiune pe teritoriul acestora a recipientelor care respectă criteriile prevăzute în prezenta directivă.
   Articolul 5
   (1)   Statele membre consideră că respectarea cerințelor esențiale de siguranță prevăzute la articolul 3, referitoare la recipientele ce poartă marca CE, denotă conformitatea cu standardele naționale relevante care includ standardele armonizate ale căror numere de referință sunt publicate în Jurnalul Oficial al Comunităților Europene. Statele membre publică numerele de referință ale acestor standarde naționale.
   (2)   Statele membre consideră că recipientele la care fabricantul nu aplică sau aplică numai parțial standardele menționate la alineatul (1), sau pentru care nu există aceste standarde, respectă cerințele esențiale menționate la articolul 3, dacă, după primirea unui certificat de examinare CEE de tip, conformitatea acestora cu modelul omologat este certificată prin aplicarea mărcii CE.
   Articolul 6
   (1)   În cazul în care un stat membru sau Comisia consideră că standardele armonizate prevăzute la articolul 5 alineatul (1) nu respectă în totalitate cerințele menționate la articolul 3, Comisia sau statul membru în cauză sesizează comitetul permanent, înființat în temeiul Directivei 83/189/CEE, denumit în continuare „comitet”, cu privire la această chestiune, expunându-și motivele. Comitetul formulează un aviz de urgență. Având în vedere avizul comitetului, Comisia informează statele membre dacă este sau nu necesară retragerea acestor standarde din publicațiile prevăzute la articolul 5 alineatul (1).
   Articolul 7
   (1)   În cazul în care un stat membru constată că recipientele care poartă marca CE și sunt utilizate conform destinației pot să compromită siguranța persoanelor, animalelor domestice sau proprietății, trebuie să ia toate măsurile corespunzătoare pentru retragerea acestor produse de pe piață ori să interzică sau să limiteze introducerea acestora pe piață.
   Statul membru în cauză informează imediat Comisia despre orice măsură de acest fel, indicând motivele deciziei sale și, în special, dacă neconformitatea se datorează:

               (a)

               nerespectării cerințelor esențiale prevăzute la articolul 3, dacă recipientele nu respectă standardele menționate la articolul 5 alineatul (1);

               (b)

               aplicării incorecte a standardelor prevăzute la articolul 5 alineatul (1);

               (c)

               lacunelor din standardele prevăzute la articolul 5 alineatul (1).

         (2)   Comisia începe consultările cu părțile în cauză cât mai curând posibil. Dacă, după aceste consultări, Comisia constată că este justificată oricare dintre măsurile menționate la alineatul (1), informează imediat statul membru care a luat măsura și celelalte state membre cu privire la aceasta. Dacă decizia prevăzută la alineatul (1) este atribuită lacunelor din standarde, Comisia, după consultarea părților interesate, sesizează comitetul, în termen de două luni, cu privire la subiectul în cauză, dacă statul membru care a luat măsurile intenționează să le mențină și inițiază procedurile menționate la articolul 6.
   (3)   În cazul în care un recipient care nu este conform poartă marca CE, statul membru competent ia măsurile corespunzătoare împotriva oricui a aplicat marca și informează Comisia și celelalte state membre cu privire la aceasta.
   (4)   Comisia asigură informarea permanentă a statelor membre cu privire la aplicarea și la rezultatul procedurii respective.
   CAPITOLUL II
   Procedurile de certificare
   Articolul 8
   (1)   Înainte de producerea recipientelor sub presiune la care produsul dintre PS și V este mai mare de 50 bari/litru, fabricate:

               (a)

               în conformitate cu standardele prevăzute la articolul 5 alineatul (1), fabricantul sau reprezentantul autorizat al acestuia stabilit în Comunitate, procedează, după propria alegere:

                           —

                           fie la informarea unui organism de control desemnat prevăzut la articolul 9, care, după examinarea dosarului tehnic de fabricație prevăzut în anexa II punctul 3, întocmește un certificat de conformitate care atestă că programul este corespunzător;

                           —

                           fie la prezentarea unui recipient prototip pentru examinarea CE de tip prevăzută la articolul 10;

               (b)

               deloc sau numai parțial în conformitate cu standardele prevăzute la articolul 5 alineatul (1), fabricantul sau reprezentantul autorizat al acestuia stabilit în Comunitate prezintă un prototip al recipientului pentru examinarea CE de tip menționată la articolul 10.

         (2)   Recipientele produse în conformitate cu standardele prevăzute la articolul 5 alineatul (1) sau cu prototipul omologat, înainte de introducerea pe piață, trebuie să fie supuse:

               (a)

               verificării CE menționate la articolul 11, dacă produsul dintre PS și V este mai mare de 3 000 bari/litru;

               (b)

               la alegerea fabricantului, dacă produsul dintre PS și V este mai mic sau egal cu 3 000 bari/litru, dar mai mare de 50 bari/litru:

                           —

                           fie declarației de conformitate CE prevăzute la articolul 12;

                           —

                           fie verificării CE prevăzute la articolul 11.

         (3)   Documentația și corespondența referitoare la procedurile de certificare prevăzute la alineatele (1) și (2) se elaborează într-o limbă oficială a statului membru în care este stabilit organismul desemnat sau într-o limbă acceptată de organismul respectiv.
   Articolul 9
   (1)   Fiecare stat membru notifică Comisia și celelalte state membre cu privire la organismele desemnate responsabile cu realizarea procedurilor de certificare menționate la articolul 8 alineatele (1) și (2). Comisia publică, pentru informare, o listă cu organismele respective și numărul distinctiv alocat acestora în Jurnalul Oficial al Comunităților Europeneși asigură actualizarea listei.
   (2)   Anexa III stabilește criteriile minime pe care trebuie să le îndeplinească statele membre cu privire la desemnarea organismelor respective.
   (3)   Un stat membru care a desemnat un organism trebuie să-și retragă desemnarea, dacă descoperă că organismul nu mai îndeplinește criteriile specificate în anexa III. Statul membru informează imediat Comisia și celelalte state membre cu privire la aceasta.
   Examinarea CE de tip
   Articolul 10
   (1)   Examinarea CE de tip este procedura prin care un organism de control desemnat stabilește și certifică faptul că un recipient prototip respectă dispozițiilor prezentei directive care i se aplică.
   (2)   Fabricantul sau reprezentantul autorizat al acestuia depune cererea pentru examinarea CE de tip, referitoare la un recipient prototip sau un prototip care reprezintă o familie de recipiente, la un singur organism de control desemnat. Reprezentantul autorizat trebuie să fie stabilit în Comunitate.
   Cererea trebuie să conțină următoarele date:

               —

               denumirea și adresa fabricantului sau a reprezentantului autorizat al acestuia și locul de fabricare a recipientelor;

               —

               dosarul tehnic de fabricație prevăzut în anexa II punctul 3.

         Cererea este însoțită de un recipient care este reprezentativ pentru producția avută în vedere.
   (3)   Organismul notificat procedează la examinarea CE de tip în modul descris în continuare.
   Acesta examinează, pentru verificarea conformității, nu numai dosarul tehnic de fabricație, ci și recipientul prezentat.
   La examinarea recipientului, organismul procedează după cum urmează:

               (a)

               verifică dacă recipientul este produs în conformitate cu dosarul tehnic de fabricație și se poate utiliza în siguranță în condițiile de exploatare proiectate;

               (b)

               efectuează determinările și încercările corespunzătoare pentru a verifica dacă recipientul respectă cerințele esențiale care se referă la acesta.

         (4)   Dacă prototipul respectă dispozițiile care i se aplică, organismul elaborează un certificat de examinare CE de tip, care se transmite solicitantului. În certificatul menționat se consemnează concluziile examinării, se indică condițiile în care se poate emite și se însoțește de descrierile și schițele necesare pentru identificarea prototipului omologat.
   Comisia, celelalte organisme desemnate și celelalte state membre pot să obțină o copie a certificatului și, pe baza unei cereri motivate, o copie a dosarului tehnic de fabricație și rapoartele privind determinările și încercările realizate.
   (5)   Un organism care refuză să emită un certificat de examinare CE de tip informează celelalte organisme desemnate despre aceasta. Un organism care retrage un certificat de examinare CE de tip informează statul membru care l-a desemnat cu privire la aceasta. Acesta din urmă informează celelalte state membre și comisia cu privire la aceasta, motivându-și decizia.
   Verificarea CE
   Articolul 11
   (1)   Verificarea CE constă în verificarea și certificarea conformității recipientelor produse în serie cu standardele prevăzute la articolul 5 alineatul (1) sau cu prototipul omologat. Se realizează de către un organism de control desemnat în conformitate cu dispozițiile prevăzute în continuare. Organismul menționat emite un certificat de verificare CE și aplică marca de conformitate prevăzută la articolul 16.
   (2)   Verificările se realizează pe loturile de recipiente prezentate de către fabricant sau de reprezentantul său autorizat stabilit în Comunitate. Loturile sunt însoțite de certificatul de examinare CE de tip prevăzut la articolul 10 sau, dacă recipientele nu sunt produse în conformitate cu un prototip omologat, de dosarul tehnic de fabricație prevăzut în anexa II punctul 3. În ultimul caz, organismul desemnat procedează, înainte de verificarea CE, la examinarea dosarului pentru certificarea conformității acestuia.
   (3)   La examinarea unui lot, organismul de control garantează că recipientele sunt fabricate și verificate în conformitate cu dosarul tehnic de execuție și realizează o probă hidrostatică sau o încercare pneumatică cu efect echivalent pentru fiecare recipient din lot, la o presiune Ph de 1,5 ori mai mare decât presiunea de calcul a recipientului, pentru a verifica soliditatea acestuia. Proba timpurie se aprobă în conformitate cu procedurile de siguranță a încercărilor din statele membre în care se realizează proba. În plus, organismul de control realizează încercări pe epruvete luate dintr-o probă-martor reprezentativă pentru producție sau dintr-un recipient, la alegerea fabricantului, pentru a examina calitatea sudurilor longitudinale. Cu toate acestea, dacă se utilizează metode diferite de sudură pentru sudurile longitudinale și circulare, aceste încercări se repetă pe sudurile circulare.
   (4)   Pentru recipientele menționate în anexa I punctul 2.1.2, încercările menționate pe epruvete se înlocuiesc cu o probă hidrostatică pe cinci recipiente alese în mod aleatoriu din fiecare lot, pentru a verifica conformitatea cu criteriile din anexa I punctul 2.1.2.
   Declarația de conformitate CE
   Articolul 12
   (1)   Un fabricant care îndeplinește obligațiile ce decurg din articolul 13 aplică marca CE prevăzută la articolul 16 pe recipientele pe care le declară conforme cu standardele prevăzute la articolul 5 alineatul (1) sau cu un prototip omologat. Prin procedura menționată de declarare a conformității CE, fabricantul este supus supravegherii CE, dacă produsul dintre PS și V este mai mare de 200 bari/litru.
   (2)   Scopul supravegherii CE este de a asigura, conform dispozițiilor din articolul 14 alineatul (2), respectarea de către fabricant a obligațiilor ce derivă din articolul 13 alineatul (2). Supravegherea se realizează de către organismul desemnat care a emis certificatul de examinare CE de tip, prevăzut la articolul 10, dacă recipientele s-au fabricat în conformitate cu un prototip omologat sau, dacă nu este cazul, de către organismul desemnat căruia i a fost trimis dosarul tehnic de fabricație în conformitate cu articolul 8 alineatul (1) litera (a) prima liniuță.
   Articolul 13
   (1)   Dacă un fabricant procedează conform dispozițiilor de la articolul 12, trebuie să trimită, înaintea începerii fabricației, organismului desemnat care a emis certificatul CE de examinare de tip sau certificatul de conformitate un document care descrie procesul de fabricație și toate măsurile sistematice prestabilite, adoptate pentru asigurarea conformității recipientelor sub presiune cu standardele prevăzute la articolul 5 alineatul (1) sau cu prototipul omologat.
   Dosarul menționat trebuie să conțină următoarele:

               (a)

               o descriere a mijloacelor de producție și verificare corespunzătoare a construcției recipientelor;

               (b)

               un dosar de control care să descrie determinările și încercările corespunzătoare care urmează să fie efectuate în cursul producției, împreună cu modalitățile și frecvența de efectuare a acestora;

               (c)

               un angajament de a efectua determinările și încercările în conformitate cu dosarul de control menționat anterior și a de realiza pentru fiecare produs o încercare hidraulică sau, cu acordul statului membru, o încercare pneumatică, la o presiune experimentală de 1,5 ori mai mare decât presiunea de calcul.
               Determinările și încercările menționate se efectuează de către personal calificat având o independență suficientă față de personalul productiv și fac obiectul unui raport;

               (d)

               adresele locurilor de producție și depozitare și data începerii fabricației.

         (2)   În afară de aceasta, dacă produsul dintre PS și V este mai mare de 200 bari/litru, fabricanții autorizează accesul organismului responsabil cu supravegherea CE la locurile de producție și depozitare prevăzute pentru control și permite organismului respectiv să preleveze recipiente de probă și furnizează toate datele necesare, în special:

               —

               dosarul tehnic de fabricație;

               —

               dosarul controlului;

               —

               certificatul de examinare CE de tip sau certificatul de conformitate, dacă este cazul;

               —

               un raport privind examinările și încercările realizate.

         Articolul 14
   (1)   Dacă recipientele nu se produc conform prototipului omologat, organismul desemnat care a emis certificatul de examinare CE de tip sau certificatul de conformitate examinează, înainte de data începerii oricărei producții, atât documentul menționat la articolul 13 alineatul (1), cât și dosarul tehnic de fabricație prevăzut în anexa II punctul 3, pentru certificarea conformității acestora.
   (2)   În afară de aceasta, dacă produsul dintre PS și V este mai mare de 200 bari/litru, organismul respectiv trebuie, în timpul producției:

               —

               să se asigure că fabricantul verifică efectiv recipientele produse în serie, în conformitate cu articolul 13 alineatul (1) litera (c);

               —

               să ia probe în mod aleatoriu de la locurile de producție sau de la locul de depozitare a recipientelor, pentru control.

         Organismul furnizează statului membru care l-a desemnat și, la cerere, celorlalte organisme desemnate, celorlalte state membre și Comisiei, o copie a procesului-verbal de control.
   CAPITOLUL III
   Marca CE
   Articolul 15
   Dacă se stabilește că marca CE a fost aplicată greșit pe recipiente, deoarece:

               —

               acestea nu sunt conforme prototipului omologat;

               —

               se conformează unui prototip omologat care nu satisface cerințele esențiale menționate la articolul 3;

               —

               nu se conformează, pentru recipientele prevăzute la articolul 8 alineatul (1) litera (a), standardelor relevante prevăzute la articolul 5 alineatul (1);

               —

               fabricantul nu a îndeplinit obligațiile prevăzute la articolul 13,

         organismul responsabil cu supravegherea CE trebuie să raporteze statului membru în cauză și, dacă este cazul, să retragă certificatul de examinare CE de tip.
   Articolul 16
   (1)   Marca CE și inscripțiile prevăzute în anexa II punctul 1 se aplică într-o formă vizibilă, lizibilă și de neșters pe recipient sau pe o plăcuță cu date tehnice, fixată pe acesta astfel încât să nu poată fi desprinsă.
   Marca CE conține simbolul, ultimele două cifre ale anului în care s-a aplicat marca și numărul distinctiv, prevăzut la articolul 9 alineatul (1), al organismului de control desemnat, responsabil cu verificarea CE sau supravegherea CE.
   (2)   Este interzisă aplicarea pe recipiente a mărcilor sau inscripțiilor care se pot confunda cu marca CE.
   CAPITOLUL IV
   Dispoziții finale
   Articolul 17
   Orice decizie adoptată în conformitate cu prezenta directivă și care generează restricții privind introducerea pe piață și/sau a punerea în funcțiune a unui recipient trebuie să precizeze motivele exacte pe care se întemeiază. O astfel de decizie se notifică de îndată părții interesate, care, în același timp, este informată cu privire la căile de atac la care poate apela conform legislației în vigoare în statul membru în cauză și la termenele prevăzute pentru introducerea acestor acțiuni.
   Articolul 18
   (1)   Statele membre adoptă și publică actele cu putere de lege și actele administrative necesare pentru a se conforma prezentei directive până la 1 ianuarie 1990. Statele membre informează de îndată Comisia cu privire la aceasta.
   Statele membre aplică aceste dispoziții de la 1 iulie 1990.
   (2)   Comisiei îi sunt comunicate de către statele membre textele dispozițiilor de drept intern pe care le adoptă în domeniul reglementat de prezenta directivă.
   Articolul 19
   Prezenta directivă se adresează statelor membre.

      Adoptată la Luxemburg, 25 iunie 1987.

            Pentru Consiliu

            Președintele

         H. DE CROO

      (1)  JO C 89, 15.4.1986, p. 2.

      (2)  JO C 190, 20.7.1987.

      (3)  JO C 328, 22.12.1986, p. 20.

      (4)  JO L 109, 26.4.1983, p. 8.
   ANEXA I
   Cerințele esențiale de siguranță pentru recipiente sunt cele stabilite în continuare:
   1.   MATERIALELE
   Materialele trebuie să fie selectate în funcție de destinația recipientelor și în conformitate cu punctele 1.1–1.4.
   1.1.   Componentele sub presiune
   Materialele menționate la articolul 1, utilizate pentru producerea părților sub presiune, trebuie să îndeplinească următoarele condiții:

               —

               să poată fi sudate;

               —

               să fie ductile și rezistente, astfel încât o rupere la o temperatura minimă de lucru să nu permită fragmentarea sau o rupere de tip fragil;

               —

               să nu fie afectate intens de procesul de îmbătrânire.

         În plus, pentru recipientele din oțel, materialele trebuie să respecte cerințele formulate la punctul 1.1.1, iar pentru recipientele din aluminiu sau din aliaj de aluminiu, cerințele menționate la punctul 1.1.2.
   Materialele trebuie să fie însoțite de un certificat de inspecție întocmit de fabricantul materialelor, conform descrierii din anexa II.
   1.1.1.   Recipientele din oțel
   Oțelurile nealiate trebuie să respecte următoarele cerințe:

               (a)

               să fie calmate și să fie livrate după un tratament de normalizare sau într-o stare echivalentă;

               (b)

               conținutul de carbon pe produs trebuie să fie mai mic de 0,25 %, iar conținutul de sulf și cel de fosfor trebuie să fie, fiecare, mai mic de 0,05 %;

               (c)

               fiecare produs trebuie să aibă următoarele calități mecanice:

                           —

                           rezistența la tracțiune maximă Rm,max trebuie să fie mai mică de 580 N/mm2;

                           —

                           alungirea la rupere trebuie să fie:

                                       —

                                       dacă epruvetele sunt prelevate paralel cu direcția de laminare:

                                                   grosimea ≥ 3 mm:

                                                   A

                                                   ≥ 22 %,

                                                   grosimea < 3 mm:

                                                   A80 mm

                                                   ≥ 17 %,

                                       —

                                       dacă epruvetele sunt prelevate perpendicular pe direcția de laminare:

                                                   grosimea ≥ 3 mm:

                                                   A

                                                   ≥ 20 %,

                                                   grosimea < 3 mm:

                                                   A80 mm

                                                   ≥ 15 %,

                           —

                           reziliența KCV pentru trei epruvete testate longitudinal la temperatura minimă de lucru nu trebuie să fie mai mică de 35 J/cm2. Cel mult una dintre cele trei valori măsurate la testare poate fi mai mică de 35 J/cm2, cu un minim de 25 J/cm2.
                           Această proprietate trebuie verificată în cazul oțelurilor utilizate la fabricarea recipientelor a căror temperatură minimă de lucru este mai mică de –10 °C și care au grosimea pereților mai mare de 5 mm.

         1.1.2.   Recipientele din aluminiu
   Aluminiul nealiat trebuie să aibă un conținut de aluminiu de minimum 99,5 % și aliajele descrise la articolul 1 alineatul (2) trebuie să prezinte o rezistență adecvată la coroziunea intercristalină la temperatura maximă de lucru.
   În plus, aceste materialele trebuie să respecte următoarele criterii:

               (a)

               să fie furnizate în stare recoaptă;

               (b)

               să aibă următoarele caracteristici mecanice pe produs:

                           —

                           rezistența maximă la tracțiune Rm,max trebuie să fie mai mică de 350 N/mm2;

                           —

                           alungirea la rupere să fie:

                                       —

                                       A ≥ 16 %, dacă epruveta este prelevată paralel cu direcția de laminare;

                                       —

                                       A ≥ 14 %, dacă epruveta este prelevată perpendicular cu direcția de laminare.

         1.2.   Materialele de sudură
   Materialele de sudură utilizate în execuția recipientelor sau la sudarea unor accesorii pe recipiente trebuie să fie adecvate și compatibile cu materialele care se sudează.
   1.3.   Accesoriile care contribuie la rezistența recipientului
   Accesoriile menționate (de exemplu șuruburi și piulițe) trebuie să fie executate dintr-un material specificat la punctul 1.1 sau din alte tipuri de oțel, aluminiu sau un aliaj de aluminiu corespunzător compatibile cu materialele utilizate la fabricarea părților sub presiune.
   Aceste materiale trebuie să aibă, la temperatura minimă de lucru, alungire la rupere și reziliență adecvate.
   1.4.   Părțile care nu sunt sub presiune
   Toate părțile nepresurizate ale recipientelor sudate trebuie să fie din materiale care sunt compatibile cu materialele componentelor pe care sunt sudate.
   2.   PROIECTAREA RECIPIENTULUI
   La proiectarea recipientului, fabricantul trebuie să definească destinația utilizării acestuia și să selecteze:

               —

               temperatura minimă de lucru Tmin;

               —

               temperatura maximă de lucru Tmax;

               —

               presiunea maximă de lucru PS.

         Cu toate acestea, chiar dacă se selectează o temperatură maximă de lucru mai mare de –10 °C, calitățile cerute materialelor trebuie să fie respectate pentru temperatura de –10 °C.
   De asemenea, fabricantul trebuie să țină seama de următoarele dispoziții:

               —

               să poată fi inspectat interiorul recipientelor;

               —

               să poată fi drenate recipientele;

               —

               calitățile mecanice să fie menținute de-a lungul perioadei de utilizare a recipientului în scopul în care a fost proiectat;

               —

               în funcție de destinație, recipientele trebuie să fie protejate în mod corespunzător împotriva coroziunii,

         și de faptul că, în condițiile de utilizare avute în vedere,

               —

               recipientele nu vor fi supuse unor solicitări care ar putea să afecteze siguranța acestora în funcționare;

               —

               presiunea interioară nu va depăși în mod permanent presiunea maximă de lucru PS; totuși, se pot admite creșteri de moment cu maximum 10 %.

         Cordoanele de sudură circulare și longitudinale trebuie făcute utilizându-se suduri cu pătrundere totală sau suduri cu efect echivalent. Fundurile convexe, altele decât cele emisferice, trebuie să fie prevăzute cu o margine cilindrică.
   2.1.   Grosimea peretelui
   Dacă produsul PS x V nu este mai mare de 3 000 bari/litru, fabricantul trebuie să aleagă una dintre metodele descrise la punctele 2.1.1 și 2.1.2 pentru determinarea grosimii peretelui recipientului; dacă produsul dintre PS și V este mai mare de 3 000 bari/litru sau dacă temperatura maximă de lucru este mai mare de 100 °C, această grosime trebuie să se determine prin metoda descrisă la punctul 2.1.1.
   Grosimea reală a peretelui recipientului în secțiunea cilindrică și a capacelor nu poate fi mai mică de 2 mm pentru recipientele din oțel și mai mică de 3 mm pentru recipientele din aluminiu sau aliaje de aluminiu.
   2.1.1.   Metoda de calcul
   Grosimea minimă a componentelor sub presiune trebuie să fie calculată avându-se în vedere intensitatea solicitărilor și următoarele dispoziții:

               —

               presiunea de calcul adoptată nu trebuie să fie mai mică decât presiunea maximă de lucru selectată;

               —

               efortul unitar de membrană admisibil nu trebuie să fie mai mare decât cea mai mică dintre valorile 0,6 RET sau 0,3 Rm. Fabricantul trebuie să utilizeze valorile minime ale RET și Rm garantate de fabricantul materialului, pentru a determina solicitarea admisibilă.

         Cu toate acestea, dacă porțiunea cilindrică a recipientului are una sau mai multe suduri longitudinale executate printr-un procedeu de sudură neautomat, grosimea calculată prin metoda descrisă anterior trebuie multiplicată cu un coeficient egal cu 1,15.
   2.1.2.   Metoda experimentală
   Grosimea peretelui trebuie să fie determinată astfel încât recipientele să reziste la temperatura ambianta la o presiune egală cu cel puțin de cinci ori presiunea maximă de lucru, cu un factor permanent de deformare pe circumferință de maximum 1 %.
   3.   PROCESUL DE FABRICAȚIE
   Recipientele vor fi construite și verificate în procesul de fabricație în conformitate cu dosarul tehnic de fabricație descris la anexa II punctul 3.
   3.1.   Pregătirea părților componente
   Pregătirea părților componente (de exemplu formarea și sanfrenarea) nu trebuie să genereze defecte de suprafață, fisuri sau modificări ale caracteristicilor mecanice care să afecteze siguranța recipientelor.
   3.2.   Sudurile pe părțile sub presiune
   Caracteristicile sudurilor și zonelor adiacente trebuie să fie similare cu cele ale materialelor sudate și să nu prezinte nici un defect de suprafață sau intern care să afecteze siguranța recipientelor.
   Sudurile trebuie executate de sudori sau operatori calificați care posedă nivelul corespunzător de competență, în conformitate cu procedeele de sudură autorizate. Autorizarea și testele de calificare trebuie să fie realizate de către organismele de control desemnate.
   De asemenea, în timpul fabricației, fabricantul trebuie să asigure o calitate constantă a sudurii, prin teste de control specifice, folosind proceduri adecvate. Aceste teste trebuie să facă obiectul unui raport.
   4.   PUNEREA ÎN FUNCȚIUNE A RECIPIENTELOR
   Recipientele trebuie să fie însoțite de instrucțiuni elaborate de către fabricant, conform cerințelor din anexa II punctul 2.
   ANEXA II
   1.   MARCA CE ȘI INSCRIPȚIONĂRI
   Recipientul sau plăcuța cu date tehnice trebuie să poarte marca CE prevăzută la articolul 16, împreună cu cel puțin următoarele date:

                           —

                           presiunea maximă de lucru

               PS în bari

                           —

                           temperatura maximă de lucru

               Tmax în °C

                           —

                           temperatura minimă de lucru

               Tmin în °C

                           —

                           capacitatea recipientului

               V în l

                           —

                           numele sau sigla fabricantului

                           —

                           tipul și seria sau lotul de identificare a recipientului.

         Dacă se utilizează o plăcuță cu date tehnice, aceasta trebuie să fie proiectată astfel încât să nu poată fi reutilizată și trebuie să includă un spațiu liber care să permită înscrierea unor date suplimentare.
   2.   INSTRUCȚIUNI
   Instrucțiunile trebuie să cuprindă următoarele informații:

               —

               caracteristicile menționate la punctul 1 de mai sus, cu excepția seriei de identificare a recipientului;

               —

               destinația recipientului;

               —

               condițiile de instalare și întreținere pentru siguranța recipientului.

         Instrucțiunile trebuie să fie în limba sau limbile oficiale ale țării de destinație.
   3.   DOSAR TEHNIC DE FABRICAȚIE
   Dosarul tehnic de fabricație trebuie să cuprindă o descriere a tehnicilor și operațiunilor utilizate în scopul îndeplinirii cerințelor esențiale menționate la articolul 3 sau în standardele prevăzute la articolul 5 alineatul (1), în special:

               (a)

               un proiect de execuție detaliat al tipului de recipient;

               (b)

               instrucțiunile;

               (c)

               un document care să descrie:

                           —

                           materialele alese;

                           —

                           procedeele de sudare alese;

                           —

                           verificările alese;

                           —

                           orice detaliu pertinent referitor la proiectarea recipientului.

         Dacă se utilizează procedurile descrise la articolele 11–14, documentația trebuie să includă, de asemenea:

               (i)

               certificatele referitoare la alegerea potrivită a procedeelor de sudură și a sudorilor sau operatorilor;

               (ii)

               certificatul de inspecție pentru materialele utilizate la fabricarea componentelor și ansamblurilor care contribuie la rezistența recipientului sub presiune;

               (iii)

               un raport al examinărilor și al încercărilor realizate sau o descriere a verificărilor propuse.

         4.   DEFINIȚII ȘI SIMBOLURI
   4.1.   Definiții

               (a)

               Presiunea de proiectare „P” este presiunea manometrică aleasă de fabricant și utilizată pentru determinarea grosimii părților sub presiune.

               (b)

               Presiunea maximă de lucru „PS” este presiunea manometrică maximă care poate fi exercitată în condiții normale de lucru.

               (c)

               Temperatura minimă de lucru Tmin este temperatura stabilizată cea mai mică în peretele recipientului în condiții normale de utilizare.

               (d)

               Temperatura maximă de lucru Tmax este temperatura stabilizată cea mai ridicată pe care o poate atinge peretele vasului în condiții normale de utilizare.

               (e)

               limita de curgere „RET” este valoarea la temperatura maximă de lucru Tmax

                           —

                           a limitei de curgere în punctul superior ReH, pentru un material care are atât punct de curgere inferior, cât și superior;

                           —

                           sau a limitei de curgere de încercare Rp0,2;

                           —

                           sau a limitei de curgere de încercare Rp1,0 pentru aluminiul nealiat.

               (f)

               Familii de recipiente:
               Recipientele fac parte din aceeași familie, dacă diferă de prototip doar în privința diametrului, cu condiția respectării cerințelor admisibile menționate la punctele 2.1.1 sau 2.1.2 din anexa I, și a lungimii porțiunii cilindrice, în următoarele limite:

                           —

                           dacă un prototip are una sau mai multe virole adăugate la capete, variantele din cadrul familiei trebuie să aibă cel puțin o virolă;

                           —

                           dacă un prototip are doar două capete elipsoidale, variantele din cadrul familiei nu trebuie să aibă nici o virolă.

                     Variațiile de lungime care determină modificarea crăpăturilor și a penetrărilor trebuie indicate în desen pentru fiecare variantă.

               (g)

               Un lot de recipiente conține cel mult 3 000 de recipiente cu același tip de model.

               (h)

               Se consideră fabricație în serie, în înțelesul prezentei directive, dacă cel puțin un recipient de același tip este fabricat într-o perioadă dată printr-un proces continuu de fabricație, conform unui proiect comun, utilizându-se același proces de fabricație.

               (i)

               Certificatul de inspecție: documentul prin care fabricantul certifică faptul că produsele livrate îndeplinesc cerințele comenzii și în care el prezintă rezultatele verificării curente de fabricație, în special compoziția chimică și caracteristicile mecanice, realizate pe produsele obținute din același proces de producție cu cel al comenzii, dar nu în mod special pe produsele livrate.

         4.2.   Simboluri

               A

            alungirea la rupere

               %

               A 80 mm

               alungirea la rupere Lo = 80 mm)

               %

               KCV

               reziliența

               J/cm2

               P

               presiunea de proiectare

               bari

               PS

               presiunea de lucru

               bari

               Ph

               presiunea de probă hidraulică sau pneumatică

               bari

               Rp 0,2

               limita de curgere la 0,2 %

               N/mm2

               RET

               limita de curgere la temperatura maximă de lucru

               N/mm2

               ReH

               limita de curgere în punctul superior

               N/mm2

               Rm

               rezistența la tracțiune

               N/mm2

               Tmax

               temperatura maximă de lucru

               °C

               Tmin

               temperatura minimă de lucru

               °C

               V

               Volumul recipientului

               l

               Rm,max

               rezistența maximă la tracțiune

               N/mm2

               Rp1,0

               limita de curgere la 1,0 %

               N/mm2

         ANEXA III
   CRITERIILE MINIME CARE TREBUIE AVUTE ÎN VEDERE DE CĂTRE STATELE MEMBRE LA NUMIREA ORGANISMELOR DE CONTROL
   1.   Organismul de control, directorul și personalul acestuia responsabil de realizarea încercărilor de verificare nu este proiectantul, fabricantul, furnizorul sau instalatorul recipientelor pe care le inspectează, nici reprezentantul autorizat al oricăreia dintre părțile enumerate. Nu se implică direct în proiectarea, construcția, comercializarea sau întreținerea recipientelor, nici nu reprezintă părțile angajate în activitățile enumerate. Aceasta nu exclude posibilitatea schimbului de informații tehnice dintre fabricant și organismul de control.
   2.   Organismul de control și personalul acestuia trebuie să realizeze încercările de verificare cu cel mai înalt grad de integritate profesională și competență tehnică și trebuie să fie independenți de orice presiune sau stimulente, în special financiare, care ar putea să influențeze decizia acestora sau rezultatele inspectării, în special din partea persoanelor sau grupurilor de persoane interesate de rezultatul verificărilor.
   3.   Organismul de control trebuie să aibă la dispoziție personalul necesar și să dispună de dotările necesare care să-i permită îndeplinirea în bune condiții a sarcinilor sale administrative și tehnice legate de verificare; de asemenea, trebuie să aibă acces la echipamentul necesar pentru verificările speciale.
   4.   Personalul organismului de control trebuie să îndeplinească următoarele condiții:

               —

               să aibă pregătire tehnică și profesională temeinică;

               —

               să cunoască în mod satisfăcător cerințele încercărilor pe care le realizează și să aibă experiența necesară pentru aceste încercări;

               —

               să aibă abilitatea de a emite certificate, documentații și rapoarte de autentificare a realizării încercărilor.

         5.   Trebuie să fie garantată imparțialitatea personalului de control. Remunerarea personalului nu trebuie să depindă nici de numărul de încercări realizate, nici de rezultatele acestor încercări.
   6.   Organismul de control trebuie să încheie o asigurare de răspundere civilă, cu excepția cazului în care răspunderea pentru încercări este asumată de către stat, în conformitate cu legislația internă sau în care statul membru însuși este direct responsabil de încercări.
   7.   Personalul organismului de control este obligat să păstreze secretul profesional asupra tuturor informațiilor dobândite în exercitarea sarcinilor (cu excepția celor față de autoritățile administrative competente ale statului în care își desfășoară activitatea) conform prezentei directive sau oricăror dispoziții de drept intern pentru aplicarea acesteia.