title: Directiva Consiliului din 28 martie 1983 privind scutirile de taxe aplicabile importurilor permanente de proprietăți ale persoanelor fizice dintr-un stat membru

text:
Anunţ juridic important

|

31983L0183

Jurnalul Oficial L 105 , 23/04/1983 p. 0064 - 0067 ediţie specială finlandeză: capitol 9 volum 1 p. 0117  ediţie specială spaniolă: capitol 09 volum 1 p. 0161  ediţie specială suedeză: capitol 9 volum 1 p. 0117  ediţie specială portugheză capitol 09 volum 1 p. 0161  ediţie specială în limba cehă capitol 09 volum 01 p. 117  - 120 ediţie specială în limba estonă capitol 09 volum 01 p. 117  - 120 ediţie specială în limba maghiară capitol 09 volum 01 p. 117  - 120 ediţie specială în limba lituaniană capitol 09 volum 01 p. 117  - 120 LV.ES capitol 09 volum 01 p. 117  - 120 MT.ES capitol 09 volum 01 p. 117  - 120 PL.ES capitol 09 volum 01 p. 117  - 120 SK.ES capitol 09 volum 01 p. 117  - 120 ediţie specială în limba slovenă capitol 09 volum 01 p. 117  - 120

		19830328Directiva Consiliuluidin 28 martie 1983privind scutirile de taxe aplicabile importurilor permanente de proprietăți ale persoanelor fizice dintr-un stat membru(83/183/CEE)CONSILIUL COMUNITĂȚILOR EUROPENE,având în vedere Tratatul de instituire a Comunității Economice Europene, în special articolul 99,având în vedere propunerea Comisiei [1],având în vedere avizul Parlamentului European [2],având în vedere avizul Comitetului Economic și Social [3],întrucât, pentru ca populația statelor membre să devină mai conștientă de existența Comunității Europene, trebuie adoptate măsuri suplimentare în beneficiul indivizilor, pentru a crea în Comunitate condiții similare cu cele de pe piața internă;întrucât dificultățile privind impozitarea importului de proprietate privată de către persoane particulare dintr-un stat membru în altul împiedică circulația liberă a persoanelor în interiorul Comunității; întrucât, prin urmare, aceste dificultăți trebuie eliminate cât mai curând prin introducerea de scutiri de taxe;întrucât scutirile de taxe în cauză se pot aplica doar importurilor de bunuri care nu sunt de natură comercială sau speculativă; întrucât, prin urmare, aplicarea scutirilor trebuie supusă unor limite și condiții,ADOPTĂ PREZENTA DIRECTIVĂ:TITLUL IPREVEDERI GENERALEArticolul 1Domeniul de aplicare(1) Fiecare stat membru scutește, conform condițiilor și în cazurile prevăzute în cele ce urmează, de impozitul pe cifra de afaceri, de accize și orice alte impozite pe consum care se aplică în mod normal proprietăților importul permanent al proprietății personale dintr-un alt stat membru de către persoane fizice.(2) Drepturile și taxele specifice și/sau periodice legate de folosirea acestor proprietăți în interiorul țării, precum taxele de înregistrare a vehiculelor, taxele de drum și abonamentele TV nu sunt reglementate de prezenta directivă.Articolul 2Condiții privind proprietatea(1) În sensul prezentei directive, "proprietate personală" înseamnă proprietatea pentru uz personal a persoanei în cauză sau pentru nevoile gospodăriei. O asemenea proprietate nu poate să reflecte nici un interes comercial, prin natura sau cantitatea sa, și nici nu este destinată unei activități economice în sensul articolului 4 din Directiva 77/388/CEE [4]. Totuși, uneltele sau instrumentele necesare persoanei în cauză pentru exersarea profesiei sau activității sale sunt de asemenea tratate ca proprietate personală.(2) Scutirea prevăzută în articolul 1 se acordă proprietății personale:(a) care a fost achiziționată conform condițiilor generale de impozitare în vigoare pe piața internă a unuia dintre statele membre și care nu beneficiază, datorită exportului, de nici un fel de scutiri sau rambursări de impozit pe cifra de afaceri, accize sau orice fel de impozite pe consum. În sensul prezentei directive, bunurile achiziționate în condițiile prevăzute în articolul 15 alineatul (10) din Directiva 77/388/CEE sunt considerate a îndeplini aceste condiții;(b) pe care persoana în cauză a avut-o în folosință în statele membre din care a fost exportată pentru o perioadă de cel puțin:- șase luni înainte de schimbarea domiciliului în cazul vehiculelor cu motor (inclusiv remorcileacestora), caravanelor, caselor mobile, bărcilor pentru agrement sau avioanelor personale.- trei luni înaintea schimbării domiciliului sau obținerii rezidenței secundare în cazul altor proprietăți.Totuși, în ceea ce privește bunurile prevăzute la litera (a) a doua teză, statele membre pot prelungi perioada la 12 luni.(3) Autoritățile competente solicită dovada îndeplinirii condițiilor prevăzute în alineatul (2) în cazul vehiculelor cu motor (inclusiv remorcile acestora), caravanelor, caselor mobile, bărcilor pentru agrement sau avioanelor personale. În cazul altor proprietăți, solicită dovezi doar dacă există suspiciuni grave de fraudă.Articolul 3Condiții de importImportul proprietății se efectuează o dată sau în mai multe rânduri în perioadele menționate în articolele 7, 8, 9 și respectiv 10.Articolul 4Obligații ulterioare importuluiProprietatea importată nu se poate dona, închiria sau împrumuta timp de 12 luni de la importul scutit de drepturi, cu excepția situațiilor justificate conform prevederilor adoptate de autoritățile competente ale statului membru în care s-a făcut importul.Articolul 5Condiții speciale pentru anumite tipuri de proprietate(1) Statele membre pot prevedea ca bunurile menționate în articolul 4 alineatul (1) din Directiva 69/169/CEE [5], astfel cum a fost modificată ultima dată prin Directiva 82/443/CEE [6], să fie importate fără drepturi vamale numai în limitele cantitative prevăzute în respectivul articol pentru călătorii între statele membre.(2) Scutirea importului de cai de călărie, de vehicule cu motor (inclusiv remorcile acestora), de caravane, de case mobile, de bărci de agrement sau de avioane personale se acordă numai dacă persoana fizică își mută domiciliul stabil în statul membru în care s-a făcut importul.Articolul 6Norme generale de stabilire a domiciliului(1) În sensul prezentei directive, "domiciliu stabil" înseamnă locul unde o persoană locuiește de obicei, cel puțin 185 de zile în fiecare an calendaristic, din cauza relațiilor sale personale sau profesionale, sau în cazul persoanelor care nu au relații profesionale, ci doar personale, în cazul cărora se pot demonstra legături strânse între respectiva persoană și locul în care locuiește.Totuși, domiciliul stabil al unei persoane ale cărei relații profesionale se află într-un alt loc decât cel al relațiilor sale personale și care, drept urmare, locuiește pe rând în mai multe locuri situate în două sau mai multe state membre, se consideră a fi locul unde acea persoană are legături personale, cu condiția ca acea persoană să se întoarcă acolo în mod regulat. Această ultimă condiție nu trebuie îndeplinită dacă persoana trăiește într-un stat membru pentru a îndeplini o însărcinare pe o perioadă limitată. Frecventarea unei universități sau a unei școli nu implică transferul domiciliului stabil.(2) Persoanele dovedesc locul domiciliului stabil prin orice mijloace corespunzătoare, cum ar fi cartea de identitate sau orice alt document valabil.(3) Dacă autoritățile statului membru în care s-a făcut importul au îndoieli privind valabilitatea unei declarații privind domiciliul efectuate conform alineatului (2) sau în scopul unor controale specifice, acestea pot solicita informații sau dovezi suplimentare.TITLUL IIIMPORTUL PROPRIETĂȚII PERSOANALE LEGAT DE SCHIMBAREA DOMICILIULUI STABILArticolul 7(1) Scutirea prevăzută în articolul 1 se acordă, sub rezerva îndeplinirii condițiilor menționate în articolele 2 – 5, pentru proprietatea personală importată de o persoană fizică în cazul schimbării domiciliului stabil.(2) Ultima proprietate trebuie importată la cel târziu 12 luni de la schimbarea domiciliului stabil.TITLUL IIIIMPORTUL PROPRIETĂȚII PERSONALE LEGAT DE MOBILAREA SAU RENUNȚAREA LA O REZIDENȚĂ SECUNDARĂArticolul 8(1) Scutirea prevăzută în articolul 1 se acordă, conform condițiilor menționate în articolele 2 – 5, pentru proprietatea personală importată de un persoană fizică pentru a-și mobila rezidența secundară.Această scutire se acordă numai dacă:(i) persoana în cauză este proprietara rezidenței secundare sau a închiriat-o pentru o perioadă de cel puțin 12 luni;(ii) proprietatea importată corespunde mobilei obișnuite pentru o rezidență secundară.(2) De asemenea, scutirea se acordă, în condițiile menționate în alineatul (1), dacă, în urma renunțării la rezidența secundară, proprietatea este importată la domiciliul stabil sau la o altă rezidență secundară, cu condiția ca proprietatea respectivă să fi fost în posesia persoanei în cauză și ca persoana să o fi folosit pentru o perioadă de cel puțin 12 luni.Ultima proprietate trebuie importată la cel târziu 12 luni de la renunțarea la rezidența secundară.Articolul 4 nu se aplică în cazul proprietății reimportate.TITLUL IVIMPORTUL PROPRIETĂȚII LA CĂSĂTORIEArticolul 9(1) Prin derogare de la articolul 2 alineatul (2) litera (b) a doua liniuță, dar fără a aduce atingere celorlalte prevederi din articolele 2 – 5, orice persoană are dreptul, la căsătorie, la scutirea de taxe menționată în articolul 1 dacă importă, în statul membru în care are intenția de a-și stabili domiciliul, proprietatea personală pe care a achiziționat-o sau care a intrat în posesia sa cu cel puțin 3 luni înainte, cu condiția ca:(a) un astfel de import să aibă loc într-o perioada care începe cu 2 luni înainte de data căsătoriei și se încheie la 4 luni după data căsătoriei;(b) persoana în cauză face dovada că formalitățile preliminare necesare pentru căsătorie au fost începute sau că s-a efectuat căsătoria.(2) De asemenea, scutirea se acordă cu privire la cadourile oferite de obicei cu ocazia unei căsătorii și care sunt trimise unei persoane cu respectarea condițiilor menționate în alineatul (1) de persoane cu domiciliul stabil într-un stat membru, altul decât cel în care s-a făcut importul. Scutirea se aplică unor cadouri care nu depășesc valoarea unitară de 200 ECU. Totuși, statele membre pot acorda scutiri dacă suma de 200 de ECU s-a depășit, cu condiția ca valorarea fiecărui cadou să nu depășească 1000 ECU.(3) Statele membre pot condiționa acordarea unei asemenea scutiri de depunerea unei garanții adecvate, dacă proprietatea este importată înainte de data căsătoriei.(4) Dacă o persoană fizică nu poate face dovada căsătoriei în termen de 4 luni de la data stabilită pentru respectiva căsătorie, drepturile sunt scadente la data importului.TITLUL VIMPORTUL PROPRIETĂȚII PERSONALE A UNEI PERSOANE DECEDATE, OBȚINUTE PRIN MOȘTENIREArticolul 10(1) Prin derogare de la articolul 2 alineatele (2) și (3), articolul 4 și articolul 5 alineatul (2), dar fără a aduce atingere celorlalte prevederi din articolele 2, 3 și 5, orice persoană fizică care obține prin moștenire (causa mortis) proprietatea sau uzufructul proprietății unei persoane decedate, proprietate care este situată în interiorul unui stat membru, are drept la scutirile de taxe menționate în articolul 1 dacă importă o asemenea proprietate într-un alt stat membru în care deține un domiciliu, cu condiția ca:(a) persoana fizică să furnizeze autorităților competente ale statului membru o declarație eliberată de un notariat sau o altă autoritate competentă a statului membru exportator, care dovedește că proprietatea pe care o importă a fost obținută prin moștenire.(b) proprietatea este importată la cel mult 2 ani de la data la care persoana fizică a intrat în posesia ei.TITLUL VIPREVEDERI FINALEArticolul 11(1) Până la intrarea în vigoare a normelor privind taxele comunitare adoptate în conformitate cu articolul 14 alineatul (2) din Directiva 77/388/CEE, statele membre încearcă să reducă cât mai mult posibil formalitățile privind importurile făcute de persoane fizice în limitele și condițiile prevăzute în prezenta directivă și să evite formalitățile de import care prevăd controale care necesită descărcarea sau reîncărcarea la frontieră.(2) Statele membre pot menține sau/și introduce mai multe condiții de acordare a scutirilor de taxă decât cele prevăzute în prezenta directivă, cu excepția celor menționate în articolul 2 alineatul (2).(3) Fără a aduce atingere articolului 2 alineatul (2), statele membre nu pot aplica în interiorul comunității, în temeiul prezentei directive, scutiri de taxe mai puțin favorabile decât cele pe care le acordă importării de proprietăți personale din țări terțe de către persoane fizice.Articolul 12(1) Statele membre asigură intrarea în vigoare a actelor cu putere de lege, și a actelor administrative necesare aducerii la îndeplinire a prezentei directive până cel târziu la 1 ianuarie 1984. Statele membre informează imediat Comisia cu privire la aceasta. Totuși, Republica Elenă poate menține sistemul de taxare în vigoare la ora actuală, cu condiția să se evite dubla impunere, până când este introdus sistemul comun de TVA.(2) Comisiei îi sunt comunicate de statele membre textele principalelor dispoziții de drept intern pe care le adoptă în domeniul reglementat de prezenta directivă, precum și, în special, dispozițiile care rezultă în urma punerii în aplicare a prevederilor din articolul 11 alineatele (2) și (3). Comisia informează celelalte state membre cu privire la dispozițiile cele mai recente.(3) La fiecare doi ani, după consultarea statelor membre, Comisia trimite Consiliului și Parlamentului European un raport cu privire la stadiul punerii în aplicare a prezentei directive în statele membre.Articolul 13Prezenta directivă se adresează statelor membre.Adoptată la Bruxelles, 28 martie 1983.Pentru ConsiliuPreședinteleJ. Ertl[1] JO C 267, 21.11.1975, p. 11.[2] JO C 53, 8.3.1976, p. 39.[3] JO C 131, 12.6.1976, p. 49.[4] JO L 145, 13.6.1977, p. 1.[5] JO L 133, 4.6.1969, p. 6.[6] JO L 206, 14.7.1982, p. 35.--------------------------------------------------


title: Directiva 94/22/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 30 mai 1994 privind condițiile de acordare și folosire a autorizațiilor de prospectare, explorare și extracție a hidrocarburilor

text:
                  06/Volumul 2

                  RO

                  Jurnalul Ofícial al Uniunii Europene

                  173

            31994L0022

                  L 164/3

                  JURNALUL OFÍCIAL AL UNIUNII EUROPENE

         DIRECTIVA 94/22/CE A PARLAMENTULUI EUROPEAN ȘI A CONSILIULUI
         din 30 mai 1994
         privind condițiile de acordare și folosire a autorizațiilor de prospectare, explorare și extracție a hidrocarburilor
         PARLAMENTUL EUROPEAN ȘI CONSILIUL UNIUNII EUROPENE,
         având în vedere Tratatul de instituire a Comunității Europene, în special articolul 57 alineatul (2) prima și a treia teză, precum și articolele 66 și 100a,
         având în vedere propunerea Comisiei (1),
         având în vedere avizul Comitetului Economic și Social (2),
         în conformitate cu procedura stabilită la articolul 189b din tratat (3),
         întrucât piața internă include o zonă fără frontiere interne în care este asigurată libera circulație a mărfurilor, serviciilor, persoanelor și capitalului; întrucât pentru operarea sa trebuie să fie adoptate măsurile necesare;
         întrucât, în Rezoluția sa din 16 septembrie 1986 (4), Consiliul a identificat ca obiectiv al politicii energetice a Comunității și statelor membre integrarea crescută, fără bariere comerciale, a pieței interne de energie în vederea îmbunătățirii siguranței furnizării, reducerii costurilor și creșterii competitivității economice;
         întrucât Comunitatea depinde în mare măsură de importuri pentru aprovizionarea cu hidrocarburi; întrucât, în consecință, este de dorit să se încurajeze cele mai bune metode de prospectare, explorare și extracție a resurselor situate pe teritoriul Comunității;
         întrucât statele membre dețin suveranitatea și drepturi suverane asupra rezervelor de hidrocarburi aflate pe teritoriile lor;
         întrucât Comunitatea este semnatară a Convenției Organizației Națiunilor Unite privind dreptul mării;
         întrucât trebuie să se asigure accesul nediscriminatoriu și exercitarea activităților legate de prospectarea, explorarea și extracția hidrocarburilor în condiții care să încurajeze o concurență crescută în acest sector și, prin urmare, să se favorizeze cele mai bune metode de prospectare, explorare și extracție a resurselor în statele membre și să consolideze integrarea pe piața internă de energie;
         întrucât, în acest scop, este necesar să se stabilească norme comune care să asigure că procedurile de acordare a autorizațiilor de prospectare, explorare și extracție a hidrocarburilor sunt deschise tuturor entităților care posedă capacitățile necesare; întrucât autorizațiile trebuie să fie acordate în temeiul unor criterii obiective și publicate; întrucât condițiile de acordare a autorizațiilor trebuie să fie cunoscute dinainte în egală măsură de către toate entitățile participante la procedură;
         întrucât statele membre trebuie să își păstreze opțiunea de limitare a accesului la aceste activități și a exercitării lor, din rațiuni justificate de interesul public, și să o condiționeze de achitarea unei contribuții financiare sau a unei contribuții în hidrocarburi, detaliile înțelegerilor privind această contribuție fiind stabilite astfel încât să nu interfereze cu gestionarea entităților; întrucât această opțiune trebuie utilizată într-o manieră nediscriminatorie; întrucât, cu excepția obligațiilor legate de folosirea acestei opțiuni, este indicat evitarea impunerii asupra entităților a unor condiții și obligații care nu sunt justificate de necesitatea de a desfășura activitatea în mod corespunzător; întrucât activitățile entităților trebuie să fie supravegheate numai în măsura necesară pentru asigurarea respectării acestor obligații și condiții;
         întrucât întinderea zonelor care fac obiectul unei autorizații și durata autorizării trebuie să fie limitate, în scopul de a preveni rezervarea pentru o singură entitate a unui drept exclusiv asupra unei zone care poate fi prospectată, explorată și exploatată mai eficient de mai multe entități;
         întrucât entitățile din statele membre trebuie să se bucure în țările terțe de un tratament comparabil cu cel de care se bucură entitățile din țările terțe în cadrul Comunității, în temeiul prezentei directive; întrucât este necesar să se stabilească o procedură în acest sens;
         întrucât prezenta directivă trebuie să se aplice autorizațiilor emise după data la care statele membre trebuie să pună în aplicare actele cu putere de lege și actele administrative necesare, în conformitate cu prezenta directivă;
         întrucât Directiva 90/531/CEE a Consiliului din 17 septembrie 1990 privind procedurile de achiziție ale entităților care operează în sectoarele apei, energiei, transportului și telecomunicațiilor (5) și Directiva 93/38/CEE a Consiliului din 14 iunie 1993 care coordonează procedurile de achiziție ale entităților care operează în sectoarele apei, energiei, transportului și telecomunicațiilor (6) se aplică entităților din sectorul energiei în materie de achiziție echipamente, lucrări și servicii; întrucât aplicarea regimului alternativ menționat la articolul 3 din Directiva 90/531/CEE se supune în mod special condiției ca, în statul membru care solicită aplicarea acestui regim, autorizațiile să fie acordate într-o manieră nediscriminatorie și transparentă; întrucât un stat membru îndeplinește această condiție din momentul în care și atâta timp cât se conformează cerințelor prezentei directive; întrucât, în consecință, este necesar să se modifice Directiva 90/531/CEE;
         întrucât articolul 36 din Directiva 90/531/CEE impune o revizuire în termen de patru ani, pe baza evoluțiilor privind în special progresul înregistrat în deschiderea pieței și nivelul concurenței, a domeniului de aplicare a directivei respective; întrucât această revizuire a domeniului de aplicare include activitățile de explorare și extracția de hidrocarburi;
         întrucât Danemarca se află într-o situație specială, datorită faptului că este obligată să intre în negocieri în vederea unei posibile continuări a activităților după expirarea concesiunii, emise la 8 iulie 1962, privind zonele la care se renunță pe 8 iulie 2012 și că Danemarca va primi astfel o derogare referitoare la aceste zone,
         ADOPTĂ PREZENTA DIRECTIVĂ:

            Articolul 1
            În sensul prezentei directive:

                        1.

                        „autorități competente” înseamnă autoritățile publice, astfel cum sunt definite la articolul 1 alineatul (1) din Directiva 90/531/CEE, care sunt competente să acorde autorizația și să supravegheze folosirea acesteia;

                        2.

                           „entitate” înseamnă orice persoană fizică sau juridică sau orice grup de astfel de persoane care solicită, poate solicita sau deține o autorizație;

                        3.

                           „autorizație” înseamnă orice act cu putere de lege, act administrativ sau clauză contractuală sau instrument emis în temeiul acestora, prin care autoritățile competente dintr-un stat membru dau dreptul unei entități să exercite, pe cont și risc propriu, dreptul exclusiv de prospectare sau explorare sau extracție de hidrocarburi într-o zonă geografică. Autorizația poate fi acordată pentru fiecare activitate în parte sau pentru mai multe activități o dată;

                        4.

                           „entitate publică” înseamnă o întreprindere publică în înțelesul articolului 1 alineatul (2) din Directiva 90/531/CEE.

            Articolul 2

               (1)   Statele membre își rezervă dreptul de a determina zonele de pe teritoriul lor care sunt puse la dispoziție pentru exercitarea activităților de prospectare, explorare și extracție de hidrocarburi.

               (2)   Ori de câte ori o zonă este pusă la dispoziție pentru exercitarea activităților stabilite la alineatul (1), statele membre veghează să nu se facă nici un fel de discriminare între entități în ceea ce privește accesul la aceste activități și exercitarea lor.
               Cu toate acestea, statele membre pot refuza, din motive de siguranță națională, să permită accesul și exercitarea acestor activități oricărei entități care este efectiv controlată de țări terțe sau de resortisanți ai țărilor terțe.

            Articolul 3

               (1)   Statele membre adoptă dispozițiile necesare pentru a garanta că acordarea autorizațiilor se face în conformitate cu o procedură în cadrul căreia toate entitățile interesate pot depune cereri în conformitate cu alineatul (2) sau (3).

               (2)   Procedura va fi inițiată:

                           (a)

                           fie la inițiativa autorităților competente, prin intermediul unei înștiințări care invită la depunerea cererilor, înștiințare care se publică în Jurnalul Oficial al Comunităților Europene cu cel puțin 90 zile înainte de data limită de primire a cererilor;

                           (b)

                           fie prin intermediul unei înștiințări care invită la depunerea cererilor, înștiințare care se publică în Jurnalul Oficial al Comunităților Europene ca urmare a depunerii unei cereri de către o entitate, fără a aduce atingere articolului 2 alineatul (1). Alte entități interesate au la dispoziție pentru depunerea cererilor o perioadă de cel puțin 90 zile după data publicării.

                     Înștiințările trebuie să specifice tipul de autorizație, zona sau zonele geografice care fac sau pot face, în tot sau în parte, obiectul unei cereri, precum și data sau termenul limită propus pentru acordarea autorizației.
               În cazul în care sunt preferate entitățile care sunt persoane fie fizice, fie juridice, înștiințarea trebuie să specifice acest lucru.

               (3)   Statele membre pot acorda autorizații fără să inițieze procedura menționată la alineatul (2), în cazul în care zona pentru care se solicită autorizația:

                           (a)

                           este disponibilă permanent; sau

                           (b)

                           a făcut obiectul unei proceduri anterioare în conformitate cu alineatul (2), care nu a condus la acordarea unei autorizații;
                           sau

                           (c)

                           a fost abandonată de o entitate și nu se încadrează automat la litera (a).

                     Un stat membru care dorește să aplice prezentul alineat trebuie, în termen de trei luni de la adoptarea prezentei directive sau, în cazul statelor membre care nu au introdus încă asemenea proceduri, fără întârziere, să se ocupe de publicarea în Jurnalul Oficial al Comunităților Europene a unei înștiințări care să indice zonele de pe teritoriul său care sunt disponibile în temeiul prezentului alineat și să specifice unde se pot obține informații detaliate în această privință. Orice modificare semnificativă în conținutul acestor informații trebuie să facă obiectul unei înștiințări suplimentare. Cu toate acestea, nu poate fi luată în considerare nici o cerere de autorizare în temeiul prezentului alineat decât după publicarea înștiințării respective menționată de prezenta dispoziție.

               (4)   Un stat membru poate decide să nu aplice dispozițiile alineatului (1) dacă și în măsura în care considerațiile geologice și de extracție justifică acordarea autorizației pentru o zonă deținătorului unei autorizații pentru o zonă învecinată. Statul membru în cauză garantează că deținătorii de autorizații pentru orice zonă învecinată sunt capabili să depună cereri într-un astfel de caz și că li se pune la dispoziție suficient timp pentru aceasta.

               (5)   Următoarele nu sunt considerate ca acordare a unei autorizații în înțelesul alineatului (1):

                           (a)

                           acordarea unei autorizații care decurge exclusiv dintr-o schimbare de nume sau a formei de proprietate a unei entități care deține o autorizație existentă, dintr-o schimbare în compunerea unei astfel de entități sau al unui transfer de autorizație;

                           (b)

                           acordarea unei autorizații unei entități care are altă formă de autorizație, în cazul în care posesia acesteia din urmă implică dreptul la acordarea autorizației în cauză;

                           (c)

                           decizia autorităților competente, luată în cadrul unei autorizații (indiferent dacă autorizația respectivă a fost acordată înainte de data stabilită la articolul 14) și legată de începerea, întreruperea, prelungirea sau încetarea activităților sau de prelungirea autorizației în sine.

               (6)   Fără să aducă atingere inițierii procedurilor menționate la alineatul (2), statele membre își păstrează opțiunea de a refuza acordarea de autorizații, garantând în același timp că această opțiune nu dă naștere la discriminări între entități.

            Articolul 4
            Statele membre adoptă dispozițiile necesare pentru a asigura că:

                        (a)

                        în cazul în care zonele geografice nu sunt delimitate pe baza unei divizări geografice prealabile a teritoriului, întinderea fiecărei zone să fie determinată în așa fel încât să nu depășească zona justificată de cea mai bună exercitare posibilă a activităților din punct de vedere tehnic și economic. În cazul autorizațiilor acordate ca urmare a procedurilor prevăzute la articolul 3 alineatul (2), trebuie stabilite și puse la dispoziția entităților criterii obiective în acest scop, înainte de depunerea cererilor;

                        (b)

                        durata de valabilitate a unei autorizații nu depășește perioada necesară pentru desfășurarea activităților pentru care este acordată. Cu toate acestea, autoritățile competente pot prelungi autorizația în cazul în care durata stipulată este insuficientă pentru încheierea activității în cauză și în care activitatea a fost desfășurată în conformitate cu prevederile autorizației;

                        (c)

                        entitățile nu dețin drepturi exclusive în zona geografică pentru care au primit autorizație pentru o perioadă mai lungă decât cea necesară pentru desfășurarea corespunzătoare a activităților autorizate.

            Articolul 5
            Statele membre adoptă măsurile necesare pentru a asigura că:

                        1.

                        autorizațiile sunt acordate pe baza unor criterii care privesc, în toate cazurile:

                                    (a)

                                    capacitatea tehnică și financiară a entităților și

                                    (b)

                                    modul în care acestea înțeleg să prospecteze, să exploreze și să exploateze zona geografică în cauză;
                                    precum și, după caz:

                                    (c)

                                    în cazul în care autorizația este pusă în vânzare, prețul pe care entitatea este dispusă să îl plătească pentru obținerea autorizației;

                                    (d)

                                    în cazul în care, urmărind criteriile de evaluare de la literele (a), (b) și, după caz, (c), două sau mai multe cereri prezintă merite egale, se aplică alte criterii relevante, obiective și nediscrimatorii, pentru a face alegerea finală între aceste cereri.

                              Autoritățile competente pot lua în considerare, de asemenea, la evaluarea cererilor, orice lipsă de eficiență și responsabilitate manifestată de solicitanți în operațiunile aflate sub incidența autorizațiilor anterioare.
                        În cazul în care autoritățile competente determină compoziția unei entități căreia îi pot acorda autorizație, acestea trebuie să facă determinarea pe baza unor criterii obiective și nediscriminatorii.
                        În cazul în care autoritățile competente determină operatorul unei entități căreia îi pot acorda autorizație, acestea trebuie să facă determinarea pe baza unor criterii obiective și nediscriminatorii.
                        Criteriile sunt elaborate și publicate în Jurnalul Oficial al Comunităților Europene înainte de începerea perioadei de depunere a cererilor. Statele membre care au publicat deja criteriile în jurnalele lor oficiale pot limita publicarea în Jurnalul Oficial al Comunităților Europene la o mențiune privind publicarea în jurnalele lor oficiale. Cu toate acestea, orice schimbare privind criteriile trebuie să fie publicată integral în Jurnalul Oficial al Comunităților Europene;

                        2.

                        condițiile și cerințele privind exercitarea sau încetarea activității, care se aplică fiecărui tip de autorizație în temeiul actelor cu putere de lege și actelor administrative în vigoare la momentul depunerii cererilor, indiferent dacă sunt cuprinse în autorizație sau reprezintă una din condițiile ce trebuie să fie acceptate înainte de acordarea unei astfel de autorizații, sunt stabilite și puse la dispoziție entităților interesate în orice moment. În cazul menționat la articolul 3 alineatul (2) litera (a), acestea trebuie să fie puse la dispoziție doar începând cu data de la care pot fi depuse cererile de autorizație;

                        3.

                        orice schimbări intervenite în condițiile și cerințele impuse în cursul procedurii sunt aduse la cunoștință tuturor entităților interesate;

                        4.

                        criteriile, condițiile și cerințele menționate în prezentul articol sunt aplicate într-o manieră nediscriminatorie;

                        5.

                        în cazul în care dorește astfel, orice entitate a cărei cerere de autorizație este respinsă este informată asupra motivelor care au stat la baza deciziei.

            Articolul 6

               (1)   Statele membre veghează ca toate condițiile și cerințele menționate la articolul 5 alineatul (2), precum și diferitele obligații privind folosirea autorizației să fie justificate exclusiv de necesitatea de a asigura performanța corespunzătoare a activităților în zona pentru care se acordă autorizația, prin aplicarea alineatului (2) sau prin plata unei contribuții financiare sau a unei contribuții în hidrocarburi.

               (2)   Statele membre pot impune condiții și cerințe privind exercitarea unor activități prezentate în articolul 2 alineatul (1) într-o măsură justificată de siguranța națională, siguranța publică, sănătatea publică, siguranța transportului, protecția mediului, protejarea resurselor biologice și a tezaurelor naționale cu valoare artistică, istorică sau arheologică, siguranța instalațiilor și a lucrătorilor, gestionarea planificată a resurselor de hidrocarburi (de exemplu, rata de epuizare a hidrocarburilor sau optimizarea recuperării lor) sau necesitatea asigurării veniturilor din impozite.

               (3)   Regulile privind plata contribuțiilor menționate la alineatul (1), inclusiv orice cerință referitoare la participarea statului, sunt stabilite de către statele membre astfel încât să asigure menținerea independenței entităților în materie de administrare.
               Cu toate acestea, în cazul în care acordarea autorizațiilor face obiectul participării statului la activități și în care administrarea acestei participări a fost încredințată unei persoane juridice sau în cazul în care statul în sine administrează participarea, nici persoana juridică și nici statul nu sunt împiedicați să-și asume drepturile și obligațiile asociate cu o astfel de participare, proporțional cu importanța acesteia, cu condiția ca persoana juridică sau statul să nu dețină informații și să nu aibă drept de vot în luarea deciziilor privind sursele de aprovizionare ale entităților, ca persoana juridică și statul, în combinație cu orice entitate sau entități publice, să nu exercite un drept de vot majoritar în luarea celorlalte decizii și ca toate voturile statului sau ale persoanei juridice să fie bazate exclusiv pe principii transparente, obiective și nediscriminatorii și să nu împiedice fundamentarea pe principii comerciale normale a deciziilor entității în materie de administrare.
               Cu toate acestea, dispozițiile paragrafului anterior nu trebuie să împiedice persoana juridică sau statul să se opună unei decizii luate de deținătorii unei autorizații care nu respectă condițiile și cerințele, specificate în autorizație, cu privire la politica de creștere a factorului de recuperare a zăcământului și protejare a intereselor financiare ale statului.
               Opțiunea de a se opune deciziei trebuie să fie exercitată într-o manieră nediscriminatorie, în special cu privire la deciziile de investiție și la sursele de aprovizionare ale entităților. În cazul în care participarea statului la activități este administrată de o persoană juridică care deține și autorizațiile, statul membru aplică dispoziții prin care obligă persoana juridică în cauză să țină conturi separate pentru rolul său comercial și rolul său de administrator al participării statului și prin care garantează că nu există nici un flux de informații dinspre persoana juridică răspunzătoare de administrarea participării statului înspre persoana juridică care deține autorizațiile în nume propriu. Cu toate acestea, în cazul în care partea reprezentând persoana juridică răspunzătoare de administrarea participării statului angajează pe post de consultant partea reprezentând persoana juridică ce deține autorizația, cea dintâi poate pune la dispoziție orice informații necesare pentru activitatea de consultanță care urmează să se desfășoare. Deținătorii tuturor autorizațiilor de care sunt legate informațiile respective trebuie să fie informați dinainte referitor la informațiile ce vor fi furnizate în acest mod și să li se ofere timp suficient pentru a ridica obiecțiuni.

               (4)   Statele membre asigură condițiile pentru ca supravegherea entităților ce beneficiază de o autorizație să fie limitată la strictul necesar pentru asigurarea respectării condițiilor, cerințelor și obligațiilor menționate la alineatul (1). Acestea adoptă în special măsurile necesare pentru ca nici o entitate să nu fie obligată, prin vreun act cu putere de lege sau act administrativ sau prin orice alt acord ori angajament, să ofere informații privind sursele de aprovizionare, avute în vedere sau efective, cu excepția situației în care aceasta se face la cererea autorităților competente și exclusiv în vederea atingerii obiectivelor stabilite la articolul 36 din tratat.

            Articolul 7
            Fără a aduce atingere dispozițiilor referitoare la sau incluse în autorizațiile individuale și prevederilor articolului 3 alineatul (5) litera (b), actele cu putere de lege și actele administrative care rezervă unei entități unice dreptul de a obține autorizații într-o zonă geografică specifică de pe teritoriul unui stat membru trebuie abrogate de către statele membre respective până la 1 ianuarie 1997.

            Articolul 8

               (1)   Statele membre informează Comisia despre orice dificultăți întâmpinate, de jure sau de facto, de către entități în accesul la sau exercitarea de activități de prospectare, explorare și extracție de hidrocarburi în țări terțe, care le-au fost aduse în atenție. Statele membre și Comisia asigură respectarea confidențialității comerciale.

               (2)   Comisia raportează Parlamentului European și Consiliului înainte de 31 decembrie 1994, iar după aceea periodic, situația entităților din țările terțe și stadiul oricăror negocieri întreprinse în temeiul alineatului (3) cu aceste țări sau în cadrul organizațiilor internaționale.

               (3)   Ori de câte ori Comisia stabilește, fie pe baza rapoartelor menționate la alineatul (2), fie pe baza altor informații, că o țară terță nu acordă entităților comunitare, cu privire la accesul la sau exercitarea activităților menționate la alineatul (1), un tratament comparabil cu cel pe care Comunitatea îl acordă entităților din această țară terță, Comisia poate prezenta Consiliului propuneri pentru un mandat corespunzător de negociere în vederea obținerii unui regim concurențial comparabil de către entitățile comunitare. Consiliul decide cu majoritate calificată.

               (4)   În împrejurările descrise la alineatul (3), Comisia poate să propună în orice moment Consiliului să autorizeze unul sau mai multe state membre să refuze acordarea autorizației unei entități controlate efectiv de către țara terță respectivă și de către resortisanți ai acestei țări terțe.
               Comisia poate face o astfel de propunere din proprie inițiativă sau la cererea unui stat membru.
               Consiliul hotărăște cu majoritate calificată cât mai curând posibil.

               (5)   Măsurile adoptate în conformitate cu prezentul articol nu aduc atingere obligațiilor Comunității asumate în temeiul tuturor acordurilor internaționale care guvernează accesul la exercitarea activităților de prospectare, explorare și extracție de hidrocarburi.

            Articolul 9
            Fiecare stat membru publică și înaintează Comisiei un raport anual care să includă informații privind zonele geografice care au fost deschise pentru prospectare, explorare si exploatare, autorizațiile emise, entitățile care dețin autorizații și compoziția lor, precum și rezervele estimate de pe teritoriul său.
            Această dispoziție nu implică pentru statele membre vreo obligație de a publica informații comerciale de natură confidențială.

            Articolul 10
            Statele membre aduc la cunoștința Comisiei, nu mai târziu de 1 mai 1995, lista autorităților competente. Statele membre anunță fără întârziere Comisia despre orice schimbări ulterioare. Comisia publică lista autorităților competente, precum și orice schimbări intervenite în conținutul său, în Jurnalul Oficial al Comunităților Europene.

            Articolul 11
            Prezenta directivă se aplică în cazul autorizațiilor acordate începând cu data menționată la articolul 14.

            Articolul 12
            Articolul 3 din Directiva 90/531/CEE se completează cu alineatul următor:

                  „(5)   În ceea ce privește exploatarea zonelor geografice în scopul prospectării sau extracției de petrol sau gaze naturale, alineatele (1)-(4) se aplică după cum urmează, de la data la care statele membre respective s-au conformat dispozițiilor w Parlamentului European și Directivei 94/22/CE a Consiliului din 30 mai 1994, privind condițiile de acordare și folosire a autorizațiilor pentru prospectarea, explorarea și extracția de hidrocarburi (*1):

                              (a)

                              condițiile stabilite la alineatul (1) sunt considerate satisfăcute începând de la acea dată, fără să aducă atingere alineatului (3);

                              (b)

                              cu începere de la această dată, statul membru menționat la alineatul (4) este obligat să comunice doar dispozițiile referitoare la respectarea condițiilor menționate la alineatele (2) și (3).

            Articolul 13
            Dispozițiile articolelor 3 și 5 nu se aplică noilor autorizații acordate de către Danemarca înainte de 31 decembrie 2012 în ceea ce privește zonele care sunt abandonate la 8 iulie 2012, după expirarea unei autorizații emise la 8 iulie 1962. Noile autorizații sunt acordate pe baza unor principii obiective și nediscriminatorii.
            În consecință, prezentul articol nu creează un precedent pentru statele membre.

            Articolul 14
            Statele membre pun în aplicare actele cu putere de lege și actele administrative necesare, în conformitate cu prezenta directivă, până la 1 iulie 1995. Statele membre informează de îndată Comisia cu privire la aceasta.
            Atunci când statele membre adoptă asemenea acte, acestea cuprind o trimitere la prezenta directivă sau sunt însoțite de o asemenea trimitere la data publicării lor oficiale. Statele membre stabilesc modalitatea de efectuare a acestei trimiteri.

            Articolul 15
            Prezenta directivă intră în vigoare la data publicării în Jurnalul Oficial al Comunităților Europene.

            Articolul 16
            Prezenta directivă se adresează statelor membre.

            Adoptată la Bruxelles, 30 mai 1994.

                  Pentru Parlamentul European

                  Președintele

               E. KLEPSCH

                  Pentru Consiliu

                  Președintele

               C. SIMITIS

            (1)  JO C 139, 2.6.1992, p. 12.

            (2)  JO C 19, 25.1.1993, p. 128.

            (3)  Avizul Parlamentului European din 18 noiembrie 1992 (JO C 337, 21.12.1992, p. 145). Poziția comună a Consiliului din 22 decembrie 1993 (JO C 101, 9.4.1994, p. 14) și Decizia Parlamentului European din 9 martie 1994 (nepublicată încă în Jurnalul Oficial).

            (4)  JO C 241, 25.9.1986, p. 1.

            (5)  JO L 297, 29.10.1990, p. 1.

            (6)  JO L 199, 9.8.1993, p. 84.


title: Directiva 92/33/CEE a Consiliului din 28 aprilie 1992 privind comercializarea răsadurilor de legume și a materialului săditor de legume, altul decât semințele

text:
               03/Volumul 11

               RO

               Jurnalul Ofícial al Uniunii Europene

               3

         31992L0033

               L 157/1

               JURNALUL OFÍCIAL AL UNIUNII EUROPENE

      DIRECTIVA 92/33/CEE A CONSILIULUI

   din 28 aprilie 1992
   privind comercializarea răsadurilor de legume și a materialului săditor de legume, altul decât semințele
   CONSILIUL COMUNITĂȚIILOR EUROPENE,
   având în vedere Tratatul de instituire a Comunității Economice Europene, în special articolul 43,
   având în vedere propunerea Comisiei (1),
   având în vedere avizul Parlamentului European (2),
   având în vedere avizul Comitetului Economic și Social (3),
   întrucât producția de legume ocupă un loc important în agricultura Comunității Economice Europene;
   întrucât obținerea unor rezultate satisfăcătoare în cultivarea legumelor depinde, în mare măsură, de calitatea și starea fitosanitară nu numai a semințelor care fac obiectul Directivei 70/458/CEE a Consiliului din 29 septembrie 1970 privind comercializarea semințelor de legume (4), ci și a răsadurilor de legume și a materialului săditor al acestora; întrucât anumite state membre au adoptat, prin urmare, anumite prevederi prin care se urmărește garantarea calității și a stării fitosanitare a răsadurilor și a materialului săditor de legume introduse pe piață;
   întrucât diferențele între tratamentele rezervate, in fiecare stat membru, materialului săditor și răsadurilor de legume riscă să creeze niște bariere schimburilor comerciale și să împiedice libera circulație a acestor produse în cadrul Comunității; întrucât, în vederea realizării pieței interne, aceste bariere ar trebui eliminate prin adoptarea unor dispoziții comunitare care să substituie dispozițiile naționale;
   întrucât adoptarea unor condiții armonizate la nivel comunitar va garanta achiziționarea pe teritoriul Comunității a unui material săditor și a unor răsaduri de legume intr-o stare fitosanitară bună și de bună calitate;
   întrucât, în măsura în care se referă la aspecte fitosanitare, aceste condiții armonizate trebuie să fie adoptate în conformitate cu Directiva 77/93/CEE a Consiliului din 21 decembrie 1976 privind măsurile de protecție împotriva introducerii în statele membre a unor organisme dăunătoare plantelor sau produselor vegetale (5);
   întrucât, fără a aduce atingere dispozițiilor fitosanitare prevăzute în Directiva 77/93/CEE, nu ar trebui să se aplice normele comunitare privind comercializarea materialului săditor și a răsadurilor de legume, dacă s-a demonstrat că aceste produse sunt destinate exportului către țări terțe, dat fiind că prevederile în vigoare în aceste țări pot fi diferite de cele din prezenta directivă;
   întrucât stabilirea normelor fitosanitare și calitative pentru fiecare gen și fiecare specie de legume necesită studii tehnice și științifice îndelungate și aprofundate; întrucât, prin urmare, ar trebui stabilită în acest scop o procedură specifică;
   întrucât este, în primul rând, responsabilitatea furnizorilor de material săditor și de răsaduri de legume de a garanta că produsele proprii îndeplinesc condițiile stabilite în prezenta directivă;
   întrucât autoritățile competente din statele membre trebuie, prin efectuarea de controale și inspecții, să asigure că furnizorii îndeplinesc condițiile menționate mai sus;
   întrucât ar trebui instituite unele măsuri de control comunitare pentru a se asigura aplicarea uniformă în toate statele membre a normelor stabilite în prezenta directivă;
   întrucât este în interesul cumpărătorilor de material săditor și de răsaduri de legume ca denumirile soiurilor să fie cunoscute și identitatea acestora să fie protejată;
   întrucât, în acest scop, ar trebui să se prevadă, atât cât este posibil, aplicarea normelor privind aspectul varietal, așa cum au fost ele stabilite deja cu privire la comercializarea semințelor de legume;
   întrucât, pentru a se asigura identitatea și comercializarea ordonată a materialului săditor și a răsadurilor de legume, trebuie să se adopte norme comunitare privind separarea loturilor și marcarea; întrucât etichetele utilizate ar trebui să furnizeze toate datele necesare atât controalelor oficiale, cât și pentru informarea utilizatorilor;
   întrucât ar trebui adoptate norme care să permită, în cazul unor dificultăți temporare de aprovizionare, comercializarea materialului săditor și a răsadurilor de legume care îndeplinesc cerințe mai puțin stricte decât cele prevăzute în prezenta directivă;
   întrucât, ca o primă fază a armonizării condițiilor, ar trebui să se interzică statelor membre impunerea, în ceea ce privește genurile și speciile incluse în anexa II pentru care se va întocmi o fișă, a unor condiții sau restricții de comercializare noi, altele decât cele prevăzute în prezenta directivă;
   întrucât ar trebui să se prevadă posibilitatea de a autoriza comercializarea, în interiorul Comunității, de material săditor și de răsaduri de legume produse în țări terțe, cu condiția ca aceste produse să ofere întotdeauna aceleași garanții ca și materialul săditor și răsadurile de legume produse în Comunitate și conforme cu prevederile comunitare;
   întrucât, pentru armonizarea metodelor tehnice de control aplicate în statele membre și pentru a compara materialul săditor și răsadurile de legume produse în Comunitate cu cele produse în țări terțe, se impune efectuarea unor teste comparative pentru verificarea conformității acestor produse cu dispozițiile prezentei directive;
   întrucât, pentru a facilita punerea în aplicare eficientă a prezentei directive, Comisiei ar trebui să i se atribuie sarcina de a adopta măsuri care să permită aplicarea prezentei directive și de a modifica anexa acesteia, precum și de a prevedea, în acest scop, o procedură prin care să se instituie o colaborare strânsă între Comisie și statele membre în cadrul unui Comitet permanent pentru semințe și material săditor în agricultură, horticultură și silvicultură,
   ADOPTĂ PREZENTA DIRECTIVĂ:
   Articolul 1
   (1)   Prezenta directivă se aplică în cazul comercializării, în interiorul Comunității, a răsadurilor de legume și a materialului săditor, altele decât semințele.
   (2)   Articolele 2-20 și articolul 24 se aplică genurilor și speciilor enumerate în anexa II, precum și hibrizilor lor.
   Articolele menționate se aplică, de asemenea, portaltoaielor și altor părți ale plantelor ce aparțin altor genuri sau specii, sau hibrizilor acestora, dacă materialele ce aparțin genurilor sau speciilor menționate mai sus sau hibrizilor acestora sunt sau trebuie să fie altoite pe ele.
   (3)   Modificările din lista genurilor și speciilor care figurează în anexa II sunt adoptate în conformitate cu procedura prevăzută la articolul 22.
   Articolul 2
   Prezenta directivă nu se aplică răsadurilor de legume și nici materialului săditor pentru care s-a demonstrat că sunt destinate exportului către țări terțe, dacă sunt corect identificate ca atare și suficient izolate, fără a aduce atingere normelor sanitare stabilite în Directiva 77/93/CEE.
   Măsurile de aplicare din primul paragraf, în special cele privind identificarea și izolarea, sunt adoptate în conformitate cu procedura prevăzută la articolul 21.
   Articolul 3
   În sensul prezentei directive, înțelegem prin:
   (a)   material săditor: părți ale plantelor și orice material săditor al plantelor, inclusiv port-altoii, destinate înmulțirii și producției de legume;
   (b)   răsaduri: plante și părți ale acestora, inclusiv, în cazul plantelor altoite, altoiul, destinate plantării pentru producția de legume;
   (c)   furnizor: orice persoană fizică sau juridică ce desfășoară cel puțin una din activitățile următoare legate de materialul săditor și de răsadurile de legume: reproducerea, producerea, protecția și/sau tratarea și comercializarea;
   (d)   comercializare: menținerea la dispoziție sau în stoc, expunerea sau punerea în vânzare, vânzarea și/sau livrarea către o altă persoană, sub orice formă, a materialului săditor sau a răsadurilor de legume;
   (e)   organism oficial responsabil:

               (i)

               autoritatea unică și centrală, creată sau desemnată de statul membru, aflată sub supravegherea guvernului național și responsabilă cu problemele privind calitatea;

               (ii)

               orice altă autoritate publică creată:

                           —

                           fie la nivel național;

                           —

                           fie la nivel regional, sub supravegherea autorităților naționale, în limitele stabilite în legislația națională a statului membru respectiv.

         Organismele menționate la punctele (i) și (ii) pot, în conformitate cu legislația națională, să își delege responsabilitățile menționate în prezenta directivă, spre aplicare sub autoritatea și sub supravegherea acestora, oricărei persoane juridice de drept public sau privat care, în baza statutului său aprobat oficial, are numai îndatoriri de interes public specifice, cu condiția ca această persoană juridică și membrii acesteia să nu obțină nici un profit personal ca urmare a măsurilor pe care le iau.
   Statele membre asigură existența unei strânse cooperări între organismele menționate la punctele (i) și cele menționate la punctele (ii).
   În plus, în conformitate cu procedura prevăzută la articolul 21, poate fi autorizată oricare altă persoană juridică înființată în numele unui organism menționat la punctele (i) și (ii) și care acționează sub autoritatea și sub supravegherea acestui organism, cu condiția ca această persoană juridică să nu obțină nici un profit personal ca urmare a măsurilor pe care le ia.
   Statele membre notifică Comisia despre organismele lor oficiale responsabile. Comisia transmite această informație celorlalte state membre;
   (f)   măsuri oficiale: măsuri luate de către organismul oficial responsabil;
   (g)   inspec: ție oficială: inspecție efectuată de către organismul oficial responsabil;
   (h)   declara: ție oficială: declarația făcută de către un organism oficial responsabil sau sub autoritatea acestuia;
   (i)   lot: un anumit număr de elemente ale unui produs unic, care poate fi identificat prin omogenitatea compoziției și a originii sale;
   (j)   laborator: un organism de drept public sau privat care efectuează analize și stabilește un diagnostic corect care permite producătorului să verifice calitatea producției.
   Articolul 4
   Potrivit procedurii prevăzute la articolul 22, în anexa I se întocmește, pentru fiecare gen sau specie menționatĂ în anexa II sau pentru portaltoaiele altor genuri sau specii, dacă materialele unuia dintre genurile și speciile menționate sunt folosite ca altoaie, o fișă în care se face o mențiune referitoare la condițiile fitosanitare stabilite în Directiva 77/93/CEE și care se aplică genului și/sau speciei respective și în care se indică:

               (i)

               condițiile pe care trebuie să le îndeplinească răsadurile de legume, în special sub aspectul calității și purității recoltelor și, dacă este cazul, sub cel al caracteristicilor soiului. Aceste condiții se regăsesc în partea A din anexa I;

               (ii)

               condițiile pe care trebuie să le îndeplinească materialul săditor, în special cele legate de procedeul de înmulțire aplicat purității culturii pe picior și, dacă este cazul, caracteristicilor soiurilor. Aceste caracteristici se regăsesc în partea B din anexa I.

         Articolul 5
   (1)   Statele membre asigură că furnizorii iau toate măsurile necesare pentru a garanta respectarea normelor stabilite în prezenta directivă în toate etapele de producție și de comercializare a materialului săditor și a răsadurilor de legume.
   (2)   În vederea aplicării prevederilor alineatulUI (1), furnizorii efectuează, personal sau prin intermediul unui furnizor autorizat sau al organismului oficial responsabil, controale bazate pe următoarele principii:

               —

               identificarea punctelor critice ale procesului de producție pe baza metodelor de producție utilizate;

               —

               elaborarea și punerea în aplicare a unor metode de supraveghere și de control al punctelor critice prevăzute la prima liniuță;

               —

               prelevarea de eșantioane pentru analiză într-un laborator autorizat de către organismul oficial responsabil, în scopul verificării respectării normelor stabilite în prezenta directivă;

               —

               înregistrarea în scris sau într-o altă formă de păstrare durabilă a datelor menționate la prima, a doua și a treia liniuță și ținerea unei evidențe a producției și a comercializării răsadurilor și a materialului săditor care să fie ținute la dispoziția organismului oficial responsabil. Aceste documente și acest registru vor fi păstrate cel puțin un an.
               Totuși, furnizorii a căror activitate în acest domeniu se limitează la simpla distribuire a materialului săditor și a răsadurilor de legume produse și ambalate în afara întreprinderii lor sunt obligați doar să țină o evidență scrisă sau în orice altă formă durabilă a operațiunilor de cumpărare și de vânzare și/sau de livrare a acestor produse.
               Prezentul alineat nu se aplică furnizorilor a căror activitate în acest domeniu se limitează la livrarea unor cantități mici de material săditor și de răsaduri de legume destinate consumatorilor finali care nu sunt specialiști.

         (3)   În cazul în care rezultatele propriilor lor controale sau informațiile de care dispun furnizorii menționați la alineatul (1) indică prezența unuia sau a mai multor organisme dăunătoare care fac obiectul Directivei 77/93/CEE sau într-o cantitate mai mare decât cea permisă în mod normal în conformitate cu normele, sau dintre cele menționate în fișele prevăzute la articolul 4, furnizorii respectivi informează imediat organismul oficial responsabil și iau măsurile pe care acesta le recomandă sau orice măsură necesară pentru reducerea riscului răspândirii organismelor dăunătoare respective. Furnizorii țin evidența apariției organismelor dăunătoare în unitățile lor și a tuturor măsurilor luate în această privință.
   (4)   Normele de aplicare a prevederilor alineatului (2) al doilea paragraf sunt adoptate în conformitate cu procedura prevăzută la articolul 21.
   Articolul 6
   (1)   Organismul oficial responsabil autorizează furnizorii după ce a constatat că metodele de producție și unitățile acestora sunt, în ceea ce privește natura activităților desfășurate, în conformitate cu prevederile prezentei directive. Dacă un furnizor hotărăște să efectueze alte activități decât cele pentru care a fost autorizat, autorizația trebuie reînnoită.
   (2)   Organismul oficial responsabil acordă autorizație laboratoarelor după ce a constatat că aceste laboratoare, metodele și unitățile acestora respectă, având în vedere activitățile de control desfășurate, prevederile prezentei directive, precizate în conformitate cu procedura prevăzută la articolul 21. Dacă un laborator hotărăște să efectueze alte activități decât cele pentru care a fost autorizat, autorizația trebuie reînnoită.
   (3)   În cazul în care dispozițiile alineatelor (1) și (2) nu mai sunt respectate, organismul oficial responsabil ia măsurile necesare în acest sens. În acest scop, acesta ține cont în special de concluziile controalelor efectuate în conformitate cu articolul 7.
   (4)   Supravegherea și controlul furnizorilor, al unităților și al laboratoarelor se efectuează în mod regulat de către organismul oficial responsabil sau sub autoritatea acestuia, iar acest organism trebuie să aibă, în orice moment, acces liber în toate unitățile pentru a asigura respectarea prevederilor prezentei directive. Normele de aplicare privind supravegherea și controlul sunt adoptate, dacă este necesar, în conformitate cu procedura prevăzută la articolul 21.
   Dacă supravegherea și controlul indică nerespectarea prevederilor prezentei directive, organismul oficial responsabil ia măsurile necesare în acest sens.
   Articolul 7
   (1)   Experții Comisiei, în colaborare cu organismele oficiale responsabile din statele membre, pot, dacă este necesar, să efectueze controale la fața locului pentru a garanta aplicarea uniformă a prezentei directive și, în special, pentru a verifica respectarea efectivă a prevederilor acesteia de către furnizori. Statul membru pe teritoriul căruia se efectuează un control este obligat să acorde expertului tot sprijinul în îndeplinirea sarcinii acestuia. Comisia informează statele membre despre rezultatele cercetărilor efectuate.
   (2)   Normele de aplicare a dispozițiilor prevăzute la alineatul (1) sunt adoptate în conformitate cu procedura prevăzută la articolul 21.
   Articolul 8
   (1)   Materialul săditor și răsadurile de legume nu pot fi comercializate decât de către furnizori autorizați și cu condiția ca aceștia să respecte cerințele formulate în fișa menționată la articolul 4.
   (2)   Fără a aduce atingere prevederilor Directivei 77/93/CEE, alineatul (1) nu se aplică materialului săditor și răsadurile de legume destinate:

               (a)

               testelor sau folosirii în scopuri științifice sau

               (b)

               selecțiilor sau

               (c)

               unor măsuri ce vizează păstrarea diversității genetice.

         Normele de aplicare a literelor (a) și (b) sunt adoptate, dacă este necesar, în conformitate cu procedura prevăzută la articolul 21. Normele de aplicare a literei (c) sunt adoptate, de preferință, înainte de 1 ianuarie 1993, în conformitate cu aceeași procedură.
   Articolul 9
   (1)   Fără a aduce atingere prevederilor articolului 2, materialul săditor și răsadurile de legume care aparțin genurilor și speciilor enumerate în anexa II și care sunt reglementate de Directiva 70/458/CEE nu sunt comercializate în interiorul Comunității decât dacă aparțin unui soi admis în conformitate cu prevederile directivei menționate.
   (2)   Fără a aduce atingere articolului 2 și alineatelor (3) și (4) din prezentul articol, materialul săditor și răsadurile de legume care aparțin genurilor și speciilor enumerate în anexa II și care nu sunt reglementate de Directiva 70/458/CEE nu sunt comercializate în interiorul Comunității decât dacă aparțin unui soi admis oficial în cel puțin un stat membru.
   În ceea ce privește condițiile de admitere, se aplică dispozițiile prevăzute la articolele 4 și 5 și la articolul 10 alineatul (3) din directiva menționată mai sus.
   În ceea ce privește procedurile și formalitățile privind admiterea și selecția pentru conservare, se aplică mutatis mutandis dispozițiile prevăzute la articolul 3 alineatele (2) și (4), la articolele 6, 7 și 8, la articolul 10 alineatele (1), (2) și (4) și la articolele 11-15 din aceeași directivă.
   În fiecare caz, se poate ține cont de rezultatele testelor neoficiale și de informațiile practice culese pe parcursul creșterii.
   (3)   Statele membre iau toate măsurile necesare pentru a se asigura că aprobarea oficială a soiurilor aparținând genurilor sau speciilor menționate la alineatul (2), care a fost dată până la data de 1 ianuarie 1993 în conformitate cu unele principii diferite de cele prevăzute în Directiva 70/458/CEE sau pe considerentul că aceste materiale au fost comercializate pe teritoriul acestor state înainte de data menționată mai sus, expiră cel târziu la 30 iunie 1998, cu condiția ca soiurile vizate să nu fi fost admise la această dată în conformitate cu dispozițiile prevăzute la alineatul (1).
   (4)   Soiurile admise oficial în conformitate cu dispozițiile prevăzute la alineatele (2) și (3) sunt înscrise în catalogul comun al soiurilor la speciile de legume menționat la articolul 17 din Directiva 70/458/CEE. Articolul 16 alineatele (2) și (3) și articolele 17, 18 și 19 din directiva menționată se aplică mutatis mutandis.

   Acest catalog desemnează soiurile admise în conformitate cu alineatul (3) cu o mențiune specială.
   Articolul 10
   (1)   Pe parcursul perioadei de vegetație, precum și la scoaterea sau prelevarea altoiurilor de pe materialul parental, materialul săditor și răsadurile de legume sunt păstrate în loturi separate.
   (2)   În cazul în care materialul săditor sau răsadurile de legume de origini diferite sunt puse împreună sau amestecate la ambalare, depozitare, transport sau livrare, furnizorul consemnează în evidența sa datele următoare: conținutul lotului și originea diferitelor elemente din care este alcătuit.
   (3)   Statele membre asigură respectarea prevederilor de la alineatele (1) și (2) prin efectuarea de inspecții oficiale.
   Articolul 11
   (1)   Fără a aduce atingere prevederilor articolului 10 alineatul (2), materialul săditor și răsadurile de legume sunt comercializate doar în loturi suficient de omogene și dacă s-a demonstrat că respectă prevederile prezentei directive, fiind totodată însoțite de un document emis de către furnizor în conformitate cu condițiile specificate pe fișa menționată la articolul 4. Dacă acest document va conține o constatare oficială, aceasta va trebui să se distingă perfect de celelalte elemente ale documentului.
   Prevederi referitoare la operațiunile de etichetare și/sau de sigilare și de ambalare a materialului săditor și a răsadurilor de legume sunt precizate în fișa menționată la articolul 4.
   (2)   În cazul în care materialul săditor și răsadurile de legume sunt puse de către un detailist la dispoziția unui consumator final care nu este specialist, prevederile referitoare la etichetare pot fi reduse la o informație adecvată privind produsul.
   Articolul 12
   Statele membre pot scuti:

               —

               de la aplicarea articolului 11, pe micii producători a căror producție și vânzare de material săditor și de răsaduri de legume sunt în totalitate destinate utilizării finale de către persoane de pe piața locală care nu sunt implicate profesional în producția de legume (circulație locală);

               —

               de controalele și de inspecțiile oficiale menționate la articolul 18, circulația locală de material săditor și de răsaduri de legume produse de persoanele astfel scutite.

         Normele de aplicare referitoare la alte cerințe privind scutirile menționate la prima și a doua liniuță, în special cu privire la noțiunile de „mici producători” și de „piață locală”, precum și la procedurile aferente, sunt adoptate în conformitate cu procedura prevăzută la articolul 21.
   Articolul 13
   În cazul unor dificultăți temporare privind aprovizionarea cu material săditor și cu răsaduri de legume care îndeplinesc cerințele stabilite în prezenta directivă, se pot adopta, în conformitate cu procedura prevăzută la articolul 21, măsuri care să permită comercializarea acestor produse în condiții mai puțin stricte, fără a aduce atingere normelor fitosanitare menționate în Directiva 77/93/CEE.
   Articolul 14
   (1)   Materialul săditor și răsadurile de legume ce respectă prevederile și condițiile stabilite în prezenta directivă nu sunt supuse nici unei restricții de comercializare în ceea ce privește furnizorul, aspectele fitosanitare, mediul de cultură și modalitățile de inspectare, în afara celor prevăzute în prezenta directivă.
   (2)   Comercializarea materialului săditor și a răsadurilor de legume al căror soi figurează în catalogul comun al soiurilor la speciile de legume nu este supusă nici unei restricții în ceea ce privește soiul, în afara celor prevăzute prin prezenta directivă.
   Articolul 15
   În ceea ce privește produsele menționate la anexa II, statele membre se abțin să impună condiții mai stricte sau restricții de comercializare, diferite de condițiile menționate în fișele menționate la articolul 4 sau, în lipsa acestora, altele decât existente la data adoptării prezentei directive.
   Articolul 16
   (1)   În conformitate cu procedura prevăzută la articolul 21, se hotărăște dacă materialul săditor și răsadurile de legume produse într-o țară terță și prezentând aceleași garanții în ceea ce privește obligațiile furnizorului, identitatea, caracteristicile, aspectele fitosanitare, mediul de cultură, ambalajul, modalitățile de inspectare, marcarea și sigilarea sunt echivalente, din aceste puncte de vedere, cu materialul săditor și cu răsadurile de legume produse în Comunitate și conforme cu cerințele și condițiile stabilite în prezenta directivă.
   (2)   Până la adoptarea deciziei menționate la alineatul (1), statele membre pot aplica, până la 1 ianuarie 1993 și fără a aduce atingere dipozițiilor Directivei 77/93/CEE, condiții cel puțin echivalente cu cele precizate pe fișele descrise la articolul 4, în ceea ce privește importul de material săditor și de răsaduri de legume provenind dintr-o țară terță. Dacă aceste fișe nu conțin astfel de prevederi, condițiile care se aplică importului trebuie să fie cel puțin echivalente cu condițiile care se aplică producției în statul membru în cauză.
   În conformitate cu procedura prevăzută la articolul 21, data menționată în primul paragraf poate fi prelungită pentru fiecare țară terță, până la adoptarea deciziei menționate la alineatul (1).
   Materialul săditor și răsadurile de legume importate de către un stat membru în conformitate cu o decizie luată de acel stat membru în baza prevederilor din primul paragraf nu sunt supuse, în ceea ce privește elementele menționate la alineatul (1), nici unei restricții de comercializare în celelalte state membre.
   Articolul 17
   Statele membre asigură că materialul săditor și răsadurile de legume fac obiectul unei inspecții oficiale efectuate prin sondaj în timpul procesului de producție și de comercializare și în scopul verificării respectării cerințelor și prevederilor din prezenta directivă.
   Articolul 18
   Normele de aplicare referitoare la controalele prevăzute la articolul 5 și la inspecția oficială prevăzută la articolele 10 și 17, inclusiv metodele de eșantionare, sunt adoptate, dacă este necesar, în conformitate cu procedura prevăzută la articolul 21.
   Articolul 19
   (1)   În cazul în care, în urma supravegherii și a controlului prevăzute la articolul 6 alineatul (4), a inspecției oficiale prevăzute la articolul 17 sau a testelor prevăzute la articolul 20, se constată că materialul săditor sau răsadurile de legume nu sunt în conformitate cu prevederile prezentei directive, organismul oficial responsabil din statul membru respectiv ia toate măsurile necesare pentru a asigura respectarea acestor prevederi sau, dacă nu este posibil, pentru interzicerea comercializării, în interiorul Comunității, a materialului săditor sau a răsadurilor de legume care nu sunt în conformitate cu aceste prevederi.
   (2)   În cazul în care se constată că materialul săditor sau răsadurile de legume comercializate de un furnizor dat nu sunt în conformitate cu prevederile și condițiile stabilite în prezenta directivă, statul membru respectiv asigură luarea măsurilor necesare împotriva furnizorului respectiv. Dacă acelui furnizor i se interzice să comercializeze material săditor și răsaduri de legume, statul membru informează Comisia și organismele competente naționale din statele membre cu privire la aceasta.
   (3)   Toate măsurile luate în baza prevederilor alineatului (2) sunt retrase din momentul în care se stabilește cu destulă certitudine că materialul săditor sau răsadurile de legume destinate comercializării de către furnizor vor respecta, în viitor, prevederile și condițiile stabilite în prezenta directivă.
   Articolul 20
   (1)   În statele membre se efectuează teste sau, eventual, analize pe eșantioane, pentru a verifica dacă materialul săditor și răsadurile de legume sunt în conformitate cu prevederile și condițiile stabilite în prezenta directivă, inclusiv cele referitoare la aspectele fitosanitare. Comisia poate dispune inspectarea acestor teste de către reprezentanți ai statelor membre și ai Comisiei.
   (2)   În conformitate cu procedura prevăzută la articolul 21, se poate decide dacă este necesară efectuarea unor teste comunitare în scopul menționat la alineatul (1). Comisia poate dispune inspectarea acestor teste de către reprezentanți ai statelor membre și ai Comisiei.
   (3)   Testele sau analizele menționate la alineatele (1) și (2) sunt utilizate în vederea armonizării metodelor tehnice de analiză a materialului săditor și a răsadurilor de legume. Acestea fac obiectul unor rapoarte de activitate, transmise în mod confidențial statelor membre și Comisiei.
   (4)   Comisia asigură că, atunci când este necesar, modalitățile de coordonare, de executare și de inspectare ale testelor menționate la alineatele (1) și (2), precum și modalitățile de evaluare a rezultatelor acestor teste sunt adoptate în cadrul comitetului instituit în baza prevederilor articolului 21. În cazul apariției unor probleme de ordin fitosanitar, Comisia informează Comitetul permanent fitosanitar cu privire la aceasta. Dacă este necesar, se adoptă modalități specifice. Testele sunt efectuate și pe materialul săditor și răsadurile de legume produse în țări terțe.
   Articolul 21
   (1)   Comisia este asistată de un comitet denumit „Comitet permanent pentru semințe și material săditor în agricultură, horticultură și silvicultură”, prezidat de către reprezentantul Comisiei.
   (2)   Reprezentantul Comisiei înaintează comitetului un proiect de măsuri ce urmează a fi luate. Comitetul emite avizul său asupra acestui proiect într-un termen pe care președintele îl poate fixa în funcție de urgența problemei respective. Avizul este emis cu majoritatea de voturi prevăzută în tratat la articolul 148 alineatul (2) pentru adoptarea deciziilor pe care Consiliul trebuie să le ia la propunerea Comisiei. În cadrul comitetului, ponderea voturilor statelor membre este cea prevăzută la articolul menționat anterior. Președintele nu participă la vot.
   (3)   Comisia adoptă măsuri care se aplică imediat.
   Totuși, atunci când măsurile nu sunt în conformitate cu avizul emis de comitet, acestea sunt imediat comunicate Consiliului de către Comisie. În acest caz, Comisia poate amâna aplicarea măsurilor adoptate cu cel mult o lună de la data acestei comunicări.
   Consiliul, hotărând cu majoritate calificată, poate lua o altă decizie în termenul prevăzut la paragraful precedent.
   Articolul 22
   (1)   Comisia este asistată de un comitet denumit „Comitet permanent pentru semințe și material săditor în agricultură, horticultură și silvicultură”, prezidat de către reprezentantul Comisiei.
   (2)   Reprezentantul Comisiei înaintează comitetului un proiect de măsuri ce urmează a fi luate. Comitetul emite avizul său asupra acestui proiect într-un termen pe care președintele îl poate fixa în funcție de urgența problemei respective. Avizul este emis cu majoritatea de voturi prevăzută în tratat la articolul 148 alineatul (2) pentru adoptarea deciziilor pe care Consiliul trebuie să le ia la propunerea Comisiei. În cadrul comitetului, ponderea voturilor statelor membre este cea prevăzută la articolul menționat anterior. Președintele nu participă la vot.
   (3)   Comisia adoptă măsurile prevăzute dacă sunt în conformitate cu avizul comitetului.
   Atunci când măsurile prevăzute nu sunt în conformitate cu avizul comitetului sau în lipsa avizului, Comisia înaintează imediat Consiliului o propunere privind măsurile care urmează a fi luate. Consiliul hotărăște cu majoritate calificată.
   În cazul în care, la expirarea unui termen de trei luni de la data la care a fost sesizat, Consiliul nu a luat o hotărâre, Comisia adoptă măsurile propuse.
   Articolul 23
   Modificările ce urmează a fi făcute în fișele menționate la articolul 4, precum și modificările condițiilor și normelor adoptate pentru punerea în aplicare a prezentei directive, sunt adoptate în conformitate cu procedura prevăzută la articolul 21.
   Articolul 24
   (1)   Statele membre asigură că materialul săditor și răsadurile de legume produse pe teritoriul lor și destinate comercializării sunt în conformitate cu prevederile prezentei directive.
   (2)   În cazul în care, în timpul unei inspecții oficiale, se constată că materialul săditor sau răsadurile de legume nu pot fi comercializate pentru că nu îndeplinesc o condiție fitosanitară, statul membru respectiv adoptă măsurile oficiale necesare a elimina orice risc fitosanitar care ar putea să apară.
   Articolul 25
   (1)   Statele membre pun în aplicare actele cu putere de lege și actele administrative necesare pentru a se conforma prezentei directive până la 31 decembrie 1992 cel târziu. Statele membre informează imediat Comisia cu privire la aceasta.
   Atunci când statele membre adoptă aceste acte, ele cuprind o trimitere la prezenta directivă sau sunt însoțite de o asemenea trimitere la data publicării lor oficiale. Statele membre stabilesc modalitatea de efectuare a acestei trimiteri.
   (2)   În ceea ce privește articolele 5-11, 14, 15, 17, 19 și 24, data punerii în aplicare pentru fiecare gen și specie menționate în anexa II este stabilită în conformitate cu procedura prevăzută la articolul 21, odată cu întocmirea fișei menționate la articolul 4.
   Articolul 26
   Prezenta decizie se adresează statelor membre.

      Adoptată la Luxemburg, 28 aprilie 1992.

            Pentru Consiliu

            Președintele

         Arlindo MARQUES CUNHA

      (1)  JO C 46, 27.2.1990, p. 4 și

      JO C 296, 15.11.1991, p. 10.

      (2)  JO C 240, 16.9.1991, p. 193.

      (3)  JO C 182, 23.7.1990, p. 19.

      (4)  JO L 225, 12.10.1970, p. 7, astfel cum a fost modificată ultima dată prin Directiva 90/654/CEE (JO L 353, 17.12.1990, p. 48).

      (5)  JO L 26, 31.1.1977, p. 20, astfel cum a fost modificată ultima dată prin Directiva 92/10/CEE a Comisiei (JO L 70, 17.3.1992, p. 27).
   ANEXA I
   Condițiile care urmează a fi stabilite în conformitate cu articolul 4
   Punctul A
   Condiții pe care trebuie să le îndeplinească răsadurile de legume.
   Punctul B
   Fișe privind genurile și speciile care nu sunt incluse în Directiva 70/458/CEE și care cuprind condițiile pe care trebuie să le îndeplinească materialul săditor.
   ANEXA II
   Lista genurilor și a speciilor prevăzute la articolul 1 alineatul (2)

               — Allium ascalonicum

               ceapă eșalotă

               — Allium cepa L.

               ceapă

               — Allium fistulosum L.

               ceapă de iarnă

               — Allium porrum L.

               praz

               — Allium sativum

               usturoi

               — Anthriscus cerefolium (L.) Hoffm.

               asmățui

               — Apium graveolens L.

               țelină

               — Asparagus officinalis L.

               sparanghel

               — Beta vulgaris L. var. vulgaris

               sfeclă

               — Beta vulgaris L. var. conditiva Alef.

               sfeclă roșie

               — Brassica oleracea L. convar. acephala (DC.) Alef. var. sabellica L.

               varză creață

               — Brassica oleracea L. convar. botrytis (L.) Alef. var. botrytis L.

               conopidă

               — Brassica oleracea L. convar. botrytis (L.) Alef. var. cymosa Duch.

               brocoli

               — Brassica oleracea L. convar. var. gemmifera DC

               varză-de-Bruxelles

               — Brassica oleracea L. convar. capitata (L.) Alef. var. sabauda L.

               varză creață de Milano

               — Brassica oleracea L. convar. capitata (L.) Alef. var. alba DC

               varză albă

               — Brassica oleracea L. convar. capitata (L.) Alef. var. rubra DC

               varză roșie

               — Brassica oleracea L. convar. acephala (DC) Alef. var. gongylodes

               gulie

               — Brassica pekinensis L.

               varză chinezească

               — Brassica rapa L. var. rapa

               rapiță de primăvară
               rapiță de toamnă

               — Capsicum annuum L.

               ardei

               — Chicorium endivia L.

               cicoare creață de grădină
               cicoare scarola

               — Chicorium intybus L. (partim)

               cicoare witloof

               — Citrullus lanatus (Thunb.) Matsum. et Nakai

               pepene verde

               — Cucumis melo L.

               pepene galben

               — Cucumis sativus L.

               castravete/cornișon

               — Cucurbita maxima Duchesne

               dovleac

               — Cucurbita pepo L.

               dovlecel

               — Cynara cardunculus

               cardon

               — Cynara scolymus

               anghinare

               — Daucus carota L.

               morcov

               — Foeniculum vulgare P. Mill.

               fenicul

               — Lactuca sativa L.

               lăptucă

               — Lycopersicon lycopersicum (L.) Karsten ex Farw.

               tomată

               — Pfeniculetroselinum crispum (Mill.) Nyman ex A. W. Hill

               pătrunjel de rădăcină sau pătrunjel de frunze

               — Phaseolus coccineus L.

               fasole spaniolă

               — Phaseolus vulgaris L.

               fasole

               — Pisum sativum L. (partim)

               mazăre, cu excepția mazărei furajere

               — Raphanus sativus L.

               ridiche

               — Rheum

               revent

               — Scorzonera hispanica L.

               scorțonera

               — Solanum melongena L.

               vânătă

               — Spinacia oleracea L.

               spanac

               — Valerianelle locusta (L.) Laterr.

               fetică

               — Vicia faba L. (partim)

               bob


title: Directiva 95/17/CE a Comisiei din 19 iunie 1995 de stabilire a normelor de aplicare a Directivei 76/768/CEE a Consiliului în ce privește neincluderea unuia sau mai multor ingrediente pe lista folosită pentru etichetarea produselor cosmeticeText cu relevanță pentru SEE.

text:
               13/Volumul 16

               RO

               Jurnalul Ofícial al Uniunii Europene

               100

         31995L0017

               L 140/26

               JURNALUL OFÍCIAL AL UNIUNII EUROPENE

      DIRECTIVA 95/17/CE A COMISIEI

   din 19 iunie 1995
   de stabilire a normelor de aplicare a Directivei 76/768/CEE a Consiliului în ce privește neincluderea unuia sau mai multor ingrediente pe lista folosită pentru etichetarea produselor cosmetice
   (Text cu relevanță pentru SEE)
   COMISIA COMUNITĂȚILOR EUROPENE,
   având în vedere Tratatul de instituire a Comunității Europene,
   având în vedere Directiva 76/768/CEE a Consiliului din 27 iulie 1976 privind apropierea legislației statelor membre cu privire la produsele cosmetice (1), modificată ultima dată de Directiva 94/32/EC a Comisiei (2), în special articolul 6 alineatul (1) litera (g),
   întrucât este necesară specificarea criteriilor și condițiilor în care un producător poate, din motive de secret comercial, să nu includă unul sau mai multe ingrediente pe lista minimă de ingrediente care trebuie să fie incluse pe ambalajul produselor cosmetice sau, în cazul în care acest lucru este imposibil din motive de ordin practic, pe un fluturaș inclus, pe o etichetă, pe o bandă sau pe o cartelă atașată;
   întrucât aprobarea confidențialității nu trebuie, cu toate acestea, să aducă atingere celorlalte obligații care decurg din Directiva 76/768/CEE și responsabilităților determinate, în special, de articolele privind siguranța produsului cosmetic, de anexe și de prevederile referitoare la informațiile necesare pentru tratamentul medical adecvat și dosarul de caz la care autoritățile de monitorizare națională trebuie să aibă acces;
   întrucât aprobarea confidențialității nu trebuie să aducă atingere siguranței consumatorului;
   întrucât cererea de confidențialitate trebuie să fie înaintată statului membru în care este fabricat produsul sau care realizează primul import al produsului pe piața comunitară care, de asemenea, trebuie să aibă acces la informațiile menționate la articolul 7a din Directiva 76/768/CE, modificată de Directiva 93/35/CEE (3), pentru control;
   întrucât pentru a fi evaluată și controlată corespunzător, cererea trebuie să includă toate caracteristicile necesare pentru identificarea solicitanților, pentru identificarea și evaluarea impactului asupra sănătății al ingredientului, așa cum este el folosit în produsele cosmetice, și pentru determinarea utilizării propuse a respectivului ingredient, ca și motivele pentru solicitarea confidențialității și numele produsului care conține ingredientul;
   întrucât din motive economice și pentru a respecta drepturile solicitantului, autoritatea competentă trebuie să informeze solicitantul despre analiza cazului său, într-o perioadă care nu trebuie să depășească decât în cazuri excepționale patru luni; întrucât orice refuz de asigurare a confidențialității trebuie să fie temeinic argumentat, iar căile de apel și termenele în care acestea pot fi formulate trebuie să fie indicate clar;
   întrucât în folosul transparenței și monitorizării, autoritatea competentă trebuie să aloce un număr de înregistrare fiecărei cereri pe care o aprobă; întrucât acest număr trebuie să înlocuiască ingredientul în lista ingredientelor menționate la articolul 6 alineatul (1) litera (g) din Directiva 76/768/CEE;
   întrucât toate modificările efectuate asupra caracteristicilor conținute în cererea inițială trebuie să fie comunicate de solicitant autorității competente, care poate retrage aprobarea confidențialității, având în vedere acele modificări sau în cazul în care elemente noi fac ca o astfel de măsură să fie necesară din motive legate de sănătatea publică;
   întrucât durata dreptului la confidențialitate nu trebuie să depășească cinci ani, cu posibilitatea prelungirii excepționale de maximum trei ani;
   întrucât în interesul monitorizării siguranței produsului și aplicării corespunzătoare a directivei, Comisia și celelalte state membre trebuie să fie informate corespunzător cu privire la deciziile luate de autoritățile competente și, pe de altă parte, o astfel de decizie trebuie să fie recunoscută pretutindeni pe teritoriul Comunității, cu excepția unor motive excepționale;
   întrucât măsurile prevăzute de prezenta directivă sunt în conformitate cu avizul Comitetului privind adaptarea la progresul tehnic a directivelor privind îndepărtarea barierelor tehnice din calea comerțului din sectorul produselor cosmetice,
   ADOPTĂ PREZENTA DIRECTIVĂ:
   Articolul 1
   Prezenta directivă se aplică fără să se aducă atingere altor obligații care decurg din Directiva 76/768/CEE și responsabilităților care decurg din aceasta, în special din articolele 2, 4, 5, 7 alineatul (3) și articolul 7a.
   Articolul 2
   Producătorul sau agentul acestuia ori persoana în numele căreia este fabricat produsul cosmetic sau orice persoană responsabilă pentru introducerea pe piața comunitară a unui produs importat care, din motive de secret comercial, nu dorește să includă unul sau mai multe ingrediente ale produsului cosmetic pe lista menționată la articolul 6 alineatul (1) litera (g) din Directiva 76/768/CEE înaintează o cerere în acest scop autorității competente, menționate la articolul 10 din prezenta directivă, din statul membru pe teritoriul căruia produsul este fabricat sau importat inițial pe piață.
   Articolul 3
   Cererea menționată la articolul 2 trebuie să includă următoarele:

               (a)

               numele solicitantului sau relația cu acesta, adresa sau sediul central al solicitantului;

               (b)

               identificarea exactă a ingredientului pentru care se solicită confidențialitate, respectiv:

                           —

                           CAS, Einecs și numărul de indexare a culorii, denumirea chimică, denumirea Iupac, denumirea INCI (4), denumirea din European Pharmacopoeia, denumirea internațională comună recomandată de către Organizația Mondială a Sănătății și denumirea din nomenclatura comună menționată la articolul 7 alineatul (2) din Directiva 76/768/CEE, în cazul în care acestea există;

                           —

                           denumirea Elincs și numărul oficial alocat acesteia, în cazul în care a fost notificat în conformitate cu Directiva 67/548/CEE (5) a Consiliului și indicația aprobării sau refuzului de a aproba cererea de confidențialitate în conformitate cu articolul 19 din această directivă;

                           —

                           în cazul în care denumirea și numerele menționate la liniuțele (1) și (2) nu există, ca în cazul anumitor ingrediente de origine naturală, denumirea materialului de bază, denumirea părții plantei sau animalului folosit și denumirea componentelor ingredientului, cum ar fi solvenții;

               (c)

               evaluarea siguranței pentru sănătatea umană a ingredientului, așa cum este acesta folosit în produsele finite, ținând seama de profilul toxicologic al ingredientului, de structura sa chimică și de nivelul de expunere, așa cum se specifică la articolul 7a alineatul (1) literele (d) și (e) și articolul 7a alineatul (2) din Directiva 76/768/CEE;

               (d)

               utilizarea preconizată a ingredientului și în special diferitele categorii de produse în care acesta va fi folosit;

               (e)

               o motivație detaliată a solicitării în mod excepțional a confidențialității, de exemplu:

                           —

                           faptul că identitatea ingredientului sau funcția lui în produsul cosmetic de comercializat nu au fost descrise în literatură și este necunoscută altora în comerț;

                           —

                           faptul că informația nu este încă publică, deși s-a înaintat o cerere de patent pentru ingredient sau pentru utilizarea lui;

                           —

                           faptul că dacă informația ar fi cunoscută, aceasta ar fi ușor de reprodus în detrimentul solicitantului;

               (f)

               în cazul în care este cunoscută, denumirea fiecărui produs care va conține ingredientele și, în cazul în care pe piața Comunității vor fi folosite diferite denumiri, detalii exacte despre fiecare dintre acestea.
               În cazul în care denumirea unui produs nu este cunoscută încă, aceasta poate fi comunicată la o dată ulterioară, dar cu cel puțin 15 zile înainte de introducerea produsului pe piață.
               În cazul în care ingredientul este folosit în mai multe produse, este suficientă o cerere, cu condiția ca aceste produse să fie precizate clar autorității competente;

               (g)

               o declarație care dovedește că a fost înaintată o cerere către autoritatea competentă a unui alt stat membru cu privire la ingredientul pentru care se solicită confidențialitate și informații privind rezultatul unei astfel de cereri.

         Articolul 4
   (1)   După primirea cererii de confidențialitate în conformitate cu articolul 3, autoritatea competentă examinează cererea în cel mult patru luni și informează în scris solicitantul în legătură cu decizia luată. În cazul aprobării cererii, autoritatea comunică, de asemenea, numărul de înregistrare pe care l-a dat produsului în conformitate cu procedura stabilită în anexă. Cu toate acestea, în cazuri excepționale, autoritatea competentă poate informa în scris solicitantul cu privire la necesitatea unei perioade suplimentare de două luni pentru examinarea cererii.
   (2)   Orice refuz de acordare a confidențialității trebuie să includă o expunere de motive; căile de atac și termenele de formulare ale acestora trebuie indicate clar solicitantului.
   Articolul 5
   Numărul de înregistrare menționat la articolul 4 alineatul (1) înlocuiește ingredientul în chestiune din lista menționată la articolul 6 alineatul (1) litera (g) din Directiva 76/768/CEE.
   Articolul 6
   (1)   Orice modificări ale datelor furnizate în conformitate cu articolul 3 trebuie să fie comunicate cât mai repede posibil autorității competente care a aprobat cererea de confidențialitate. Orice schimbare a numelor produselor cosmetice conținând ingredientul trebuie să fie comunicate autorității competente cu cel puțin 15 zile înainte de introducerea pe piață a acestor produse sub noul nume.
   (2)   Luând în considerare modificările menționate la alineatul (1), sau în cazul în care elemente noi impun acest lucru, în special din motive restrictive legate de sănătatea publică, autoritatea competentă poate retrage aprobarea. În acest caz, autoritatea competentă informează solicitantul cu privire la noua decizie, în intervalul de timp în conformitate cu procedura menționată la articolul 4.
   Articolul 7
   Decizia prin care se acordă dreptul la confidențialitate este valabilă pe o perioadă de cinci ani.
   În cazul în care beneficiarul acestei decizii consideră că există motive excepționale care justifică o prelungire a acestei perioade, acesta poate înainta o cerere justificată autorității competente care a aprobat inițial cererea de confidențialitate.
   Autoritatea competentă hotărăște asupra acestei noi cereri termenele de timp și condițiile menționate la articolul 4.
   Perioada de confidențialitate nu poate depăși o perioadă de trei ani.
   Articolul 8
   (1)   Statele membre informează Comisia și celelalte state membre privind deciziile lor de aprobare a cererilor de confidențialitate sau de a prelungi astfel de aprobări, indicând numele și adresa sau biroul central ale petiționarului, numele produselor cosmetice conținând ingredientul pentru care s-a aprobat cererea de confidențialitate și numărul de înregistrare menționat la articolul 4 alineatul (1).
   Comisia și celelalte state membre pot obține, la cerere, o copie a dosarului conținând cererea de confidențialitate împreună cu decizia autorității competente. În special, în acest cadru, autoritățile competente ale statelor membre și Comisia adoptă măsurile necesare pentru a asigura o cooperare corespunzătoare.
   (2)   Statele membre informează Comisia și celelalte state membre cu privire la deciziile lor motivate de a refuza sau retrage aprobarea confidențialității ori de a refuza prelungirea perioadei de confidențialitate.
   (3)   Statele membre și Comisia adoptă măsurile necesare pentru a asigura că datele confidențiale făcute cunoscute lor nu sunt divulgate în mod necorespunzător.
   Articolul 9
   Statele membre recunosc deciziile luate de o autoritate competentă referitoare la aprobarea confidențialității sau la prelungirea perioadei de confidențialitate.
   Cu toate acestea, în cazul în care, după ce a fost informat sau după ce a primit o copie a dosarului în conformitate cu procedura de la articolul 8 alineatul (1), un stat membru contestă decizia luată de autoritatea competentă a unui alt stat membru, acesta poate solicita Comisiei să ia o decizie în conformitate cu procedura menționată la articolul 10 din Directiva 76/768/CEE.
   Articolul 10
   Statele membre desemnează autoritățile competente menționate de prezenta directivă și informează Comisia, care le publică în Jurnalul Oficial al Comunităților Europene. Un stat membru poate desemna, de asemenea, autoritatea competentă a unui alt stat membru care acceptă, cu scopul examinării în cazuri excepționale, cererile menționate la articolul 2.
   Articolul 11
   (1)   Statele membre adoptă actele cu putere de lege și actele administrative necesare pentru a se conforma prezentei directive, până la 30 noiembrie 1995. Acestea informează de îndată Comisia cu privire la aceasta.
   Atunci când statele membre adoptă aceste acte, acestea cuprind o trimitere la prezenta directivă sau sunt însoțite de o asemenea trimitere la data publicării lor oficiale. Statele membre stabilesc modalitatea de efectuare a acestei trimiteri.
   (2)   Comisiei îi sunt comunicate de către statele membre textele dispozițiilor de drept intern pe care le adoptă în domeniul reglementat de prezenta directivă.
   Articolul 12
   Prezenta directivă intră în vigoare în a șaptea zi de la data publicării în Jurnalul Oficial al Comunităților Europene.
   Articolul 13
   Prezenta directivă se adresează statelor membre.

      Adoptată la Bruxelles, 19 iunie 1995.

            Pentru Comisie

         Emma BONINO

            Membru al Comisiei

      (1)  JO L 262, 27.9.1976, p. 169.

      (2)  JO L 181, 15.7.1994, p. 31.

      (3)  JO L 151, 23.6.1993, p. 32.

      (4)  Fosta denumire CTFA.

      (5)  JO L 196, 16.8.1967, p. 1.
   ANEXĂ
   PROCEDURA DE ACORDARE A NUMĂRULUI DE ÎNREGISTRARE MENȚIONAT ÎN ARTICOLUL 4
   1.   Numărul de înregistrare menționat la articolul 4 constă în șapte cifre, primele două corespunzând anului în care a fost aprobată confidențialitatea, următoarele două codului atribuit fiecărui stat membru conform punctului 2, cele trei finale fiind atribuite de către autoritatea competentă.
   2.   Următoarele coduri sunt alocate statelor membre:

               01

               — Franța

               02

               — Belgia

               03

               — Țările de Jos

               04

               — Germania

               05

               — Italia

               06

               — Regatul Unit

               07

               — Irlanda

               08

               — Danemarca

               09

               — Luxemburg

               10

               — Grecia

               11

               — Spania

               12

               — Portugalia

               13

               — Finlanda

               14

               — Austria

               15

               — Suedia.