title: Directiva 2001/77/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 27 septembrie 2001 privind promovarea electricității produse din surse de energie regenerabile pe piața internă a electricității

text:
Anunţ juridic important

|

32001L0077

Official Journal L 283 , 27/10/2001 P. 0033 - 0040 Ediţie specială în limba cehă Chapter 12 Volume 02 P. 121  - 128 Ediţie specială în limba estonă Chapter 12 Volume 02 P. 121  - 128 Ediţie specială în limba maghiară Chapter 12 Volume 02 P. 121  - 128 Ediţie specială în limba lituaniană Chapter 12 Volume 02 P. 121  - 128 Ediţie specială în limba letonă Chapter 12 Volume 02 P. 121  - 128 Ediţie specială în limba malteză Chapter 12 Volume 02 P. 121  - 128 Ediţie specială în limba polonă Chapter 12 Volume 02 P. 121  - 128 Ediţie specială în limba slovacă Chapter 12 Volume 02 P. 121  - 128 Ediţie specială în limba slovenă Chapter 12 Volume 02 P. 121  - 128

		20010927Directiva 2001/77/CE a Parlamentului European și a Consiliuluidin 27 septembrie 2001privind promovarea electricității produse din surse de energie regenerabile pe piața internă a electricitățiiPARLAMENTUL EUROPEAN ȘI CONSILIUL UNIUNII EUROPENE,având în vedere Tratatul de instituire a Comunității Europene, în special articolul 175 alineatul (1),având în vedere propunerea Comisiei [1],având în vedere avizul Comitetului Economic și Social [2],având în vedere avizul Comitetului Regiunilor [3],hotărând în conformitate cu procedura prevăzută la articolul 251 din tratat [4],întrucât:(1) Potențialul de exploatare a surselor de energie regenerabile este utilizat în prezent sub capacitate în Comunitate. Comunitatea recunoaște necesitatea promovării surselor de energie regenerabile ca o măsură prioritară, deoarece exploatarea lor contribuie la protecția mediului și la dezvoltarea durabilă. În plus, aceasta poate duce la crearea unor locuri de muncă pe plan local, poate avea un impact pozitiv asupra coeziunii sociale, poate contribui la siguranța aprovizionării și poate accelera atingerea obiectivelor de la Kyoto. Este, în consecință, necesar să se asigure exploatarea mai bună a acestui potențial în cadrul pieței interne a electricității.(2) Promovarea electricității produse din surse de energie regenerabile este o prioritate comunitară importantă, după cum s-a subliniat în Cartea Albă privind sursele de energie regenerabile (denumită în continuare "Cartea Albă") din motive de securitate și diversificare a aprovizionării cu energie, de protecție a mediului și de coeziune socială și economică. Aceasta a fost confirmată de Consiliu în Rezoluția sa din 8 iunie 1998 privind sursele de energie regenerabile [5] și de Parlamentul European în rezoluția sa privind Cartea albă [6].(3) Intensificarea utilizării electricității produse din surse de energie regenerabile constituie o componentă importantă a pachetului de măsuri necesare pentru respectarea Protocolului de la Kyoto la Convenția-cadru a Organizației Națiunilor Unite privind schimbările climatice și a oricărui pachet de măsuri destinat respectării angajamentelor ulterioare.(4) Consiliul, în concluziile sale din 11 mai 1999, și Parlamentul European, în Rezoluția sa din 17 iunie 1998 privind electricitatea produsă din surse de energie regenerabile [7], au invitat Comisia să prezinte o propunere concretă pentru un cadru comunitar privind accesul electricității produse din surse de energie regenerabile la piața internă. În plus, Parlamentul European, în Rezoluția sa din 30 martie 2000 privind electricitatea produsă din surse de energie regenerabile și piața internă a electricității [8], a subliniat că obiectivele de energie regenerabilă, obligatorii și ambițioase la nivel național, sunt esențiale pentru obținerea de rezultate și pentru atingerea obiectivelor comunitare.(5) Pentru a se asigura pe termen mediu o pătrundere mai ridicată pe piață a electricității produse din surse de energie regenerabile, toate statele membre trebuie să stabilească obiective orientative naționale pentru consumul electricității produse din surse regenerabile.(6) Aceste obiective orientative naționale trebuie să fie compatibile cu orice angajamente naționale luate în cadrul angajamentelor privind schimbările climatice acceptate de Comunitate în baza Protocolului de la Kyoto.(7) Comisia trebuie să evalueze în ce măsură statele membre au înregistrat progrese în atingerea obiectivelor orientative naționale ale acestora și în ce măsură obiectivele orientative naționale sunt compatibile cu obiectivul orientativ global de 12 % din consumul intern brut de energie în 2010, luând în considerare faptul că obiectivul orientativ de 12 % prevăzut în Cartea Albă pentru ansamblul Comunității în 2010 oferă o indicație utilă pentru intensificarea eforturilor atât la nivelul Comunității, cât și al statelor membre, ținând cont de necesitatea de a reflecta variațiile de la un stat membru la altul. Dacă este necesar pentru atingerea obiectivelor, Comisia trebuie să prezinte propuneri Parlamentului European și Consiliului care pot include obiective obligatorii.(8) Când utilizează deșeurile ca sursă de energie, statele membre trebuie să respecte legislația comunitară în vigoare privind gestionarea deșeurilor. Aplicarea prezentei directive nu aduce atingere definițiilor prevăzute la anexele II A și II B la Directiva 75/442/CEE a Consiliului din 15 iulie 1975 privind deșeurile [9]. Sprijinul pentru sursele de energie regenerabile trebuie să fie compatibil cu celelalte obiective comunitare, în special în ceea ce privește ierarhia în tratamentul deșeurilor. În consecință, incinerarea deșeurilor urbane netriate nu trebuie promovată în bazaviitorului regim privind sursele de energie regenerabile, dacă o asemenea promovare ar submina ierarhia menționată anterior.(9) Definiția biomasei utilizată în prezenta directivă nu aduce atingere utilizării unei definiții diferite în legislațiile interne, pentru alte scopuri decât cele prevăzute în prezenta directivă.(10) În temeiul prezentei directive, statele membre nu au obligația de a recunoaște achiziția unei garanții de origine din alte state membre sau achiziția corespunzătoare de electricitate ca o contribuție la îndeplinirea unui contingent național obligatoriu. Totuși, pentru a facilita comerțul cu electricitate produsă din surse de energie regenerabile și pentru a mări transparența alegerii pe care consumatorii trebuie să o facă între electricitatea produsă din surse de energie neregenerabile și electricitatea produsă din surse de energie regenerabile, este necesară garanția de origine a acestei energii electrice. Regimurile prevăzute pentru garanția de origine nu dau naștere, prin natura lor, dreptului de a beneficia de mecanismele naționale de sprijin instituite în diferite state membre. Este important ca toate formele de electricitate produsă din surse de energie regenerabile să fie acoperite de astfel de garanții de origine.(11) Este important să se facă o distincție clară între garanțiile de origine și certificatele verzi de schimb.(12) Necesitatea unui sprijin public în favoarea surselor de energie regenerabile este recunoscută în orientările comunitare pentru ajutoarele de stat în favoarea protecției mediului [10], care, între altele, țin cont de necesitatea de a internaliza costurile externe de producere a electricității. Cu toate acestea, normele din tratat, în special articolele 87 și 88, vor continua să se aplice acestui sprijin public.(13) Trebuie stabilit un cadru legislativ pentru piața surselor de energie regenerabile.(14) Statele membre aplică diferite mecanisme de sprijin pentru sursele de energie regenerabile la nivel național, inclusiv certificate verzi, sprijin pentru investiții, scutiri sau reduceri de taxe, rambursări de taxe și regimuri de susținere directă a prețurilor. Un mijloc important de atingere a obiectivului prezentei directive este garantarea funcționării adecvate a acestor mecanisme, până la punerea în funcțiune a unui cadru comunitar, în scopul de a păstra încrederea investitorilor.(15) Este, totuși, prematură stabilirea unui cadru la nivel comunitar cu privire la regimurile de sprijin, având în vedere experiența limitată a regimurilor naționale și cota prezentă relativ scăzută de electricitate produsă din surse de energie regenerabile, al cărei preț este susținut în Comunitate.(16) Cu toate acestea, după o perioadă de tranziție suficientă, este necesară adaptarea regimurilor de sprijin la principiile pieței interne a electricității în dezvoltare. În consecință, Comisia trebuie să urmărească evoluția situației și să prezinte un raport privind experiența dobândită din aplicarea regimurilor naționale. Dacă este necesar, pe baza concluziilor acestui raport, Comisia trebuie să facă o propunere de cadru comunitar pentru programele de sprijin pentru energia electrică produsă din sursele de energie regenerabile. Această propunere trebuie să contribuie la atingerea obiectivelor orientative naționale, să fie compatibilă cu principiile pieței interne a electricității și să țină cont de caracteristicile diferitelor surse de energie regenerabile, precum și ale diferitelor tehnologii și diferențe geografice. De asemenea, trebuie să promoveze utilizarea surselor de energie regenerabile în mod efectiv și să fie simplă și, în același timp, cât se poate de eficientă, în special în privința costului, și să includă perioade de tranziție suficiente, cu o durată de cel puțin șapte ani, să mențină încrederea investitorilor și să evite costurile eșuate. Acest cadru ar permite ca electricitatea produsă din surse de energie regenerabile să devină competitivă în raport cu electricitatea produsă din surse de energie neregenerabile și să limiteze costurile pentru consumatori, reducând în același timp, pe termen mediu, necesitatea sprijinului public.(17) Creșterea pătrunderii pe piață a electricității produse din surse de energie neregenerabile va duce la economii semnificative, reducând astfel costurile.(18) Este important să se utilizeze puterea forțelor pieței și piața internă și ca electricitatea produsă din surse de energie regenerabile să devină un produs competitiv și atractiv pentru cetățenii europeni.(19) Când se favorizează dezvoltarea unei piețe pentru surse de energie regenerabile, este necesar să se țină cont de impactul pozitiv asupra posibilităților de dezvoltare regionale și locale, asupra posibilităților de export, asupra coeziunii sociale și încadrării în muncă, în special în privința întreprinderilor mici și mijlocii, precum și asupra producătorilor de electricitate independenți.(20) Trebuie luată în considerare structura specifică a sectorului surselor de energie regenerabile, în special când se revizuiesc procedurile administrative de acordare a autorizației de construire pentru instalațiile care produc electricitate din surse de energie regenerabile.(21) În anumite circumstanțe, nu este posibil să se asigure integral transportul și distribuția electricității produse din surse de energie regenerabile fără să se afecteze fiabilitatea și siguranța rețelei și garanțiile, în acest context, pot include, în consecință, compensații financiare.(22) Costurile conectării unor noi producători de electricitate care utilizează surse de energie regenerabile trebuie să fie obiective, transparente și nediscriminatorii și trebuie să se țină cont în mod corespunzător de avantajele pe care le aduc rețelei producătorii integrați.(23) Deoarece obiectivele generale ale acțiunii propuse nu pot fi atinse în mod satisfăcător de statele membre și pot, în consecință, având în vedere dimensiunile și efectele acțiunii, să fie atinse mai bine la nivel comunitar, Comunitatea poate adopta măsuri, în conformitate cu principiul subsidiarității prevăzut la articolul 5 din tratat. Punerea în aplicare detaliată a acestora trebuie totuși încredințată statelor membre, permițând astfel fiecărui stat membru să aleagă regimul care corespunde cel mai bine situației sale specifice. În conformitate cu principiul proporționalității, enunțat în articolul menționat, prezenta directivă nu depășește ceea ce este necesar pentru atingerea acestor obiective,ADOPTĂ PREZENTA DIRECTIVĂ:Articolul 1ObiectObiectul prezentei directive este de a promova creșterea contribuției surselor de energie regenerabile la producția de electricitate pe piața internă de electricitate și de a pune bazele unui viitor cadru comunitar în acest domeniu.Articolul 2DefinițiiÎn sensul prezentei directive, se aplică următoarele definiții:(a) "surse de energie regenerabile" înseamnă surse de energie regenerabile non-fosile (eoliană, solară, geotermală, a valurilor, maremotrice și hidrolectrică, biomasă, gaz de fermentare a deșeurilor, gaz al instalațiilor de epurare a apelor uzate și biogaz);(b) "biomasă" înseamnă fracțiunea biodegradabilă a produselor, deșeurilor și reziduurilor din agricultură (inclusiv substanțe vegetale și animale), silvicultură și industriile conexe, precum și fracțiunea biodegradabilă a deșeurilor industriale și municipale;(c) "electricitate produsă din surse de energie regenerabile" înseamnă electricitatea produsă de instalații care utilizează numai surse de energie regenerabile, precum și proporția de electricitate produsă din surse de energie regenerabile în instalațiile hibride care utilizează și surse de energie convențională, incluzând energia regenerabilă utilizată pentru alimentarea sistemelor de stocare, cu excepția electricității produse pornind de la aceste sisteme;(d) "consum de electricitate" înseamnă producția națională de electricitate, inclusiv autoproducția, plus importurile, minus exporturile (consumul național brut de energie electrică).În plus, se aplică definițiile din Directiva 96/92/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 19 decembrie 1996 privind normele comune pentru piața internă a electricității [11].Articolul 3Obiective orientative naționale(1) Statele membre iau măsurile corespunzătoare pentru a încuraja un consum mai ridicat de electricitate produsă din surse de energie regenerabile în conformitate cu obiectivele orientative naționale prevăzute la alineatul (2). Aceste măsuri trebuie să fie proporționale cu obiectivul care trebuie atins.(2) Până la 27 octombrie 2002 și în continuare la fiecare cinci ani, statele membre adoptă și publică un raport care stabilește, pentru următorii zece ani, obiectivele orientative naționale pentru consumul viitor de electricitate produsă din surse de energie regenerabile, sub forma unui procentaj din consumul de electricitate. De asemenea, raportul descrie măsurile adoptate sau preconizate, la nivel național, pentru atingerea acestor obiective orientative naționale. Pentru stabilirea acestor obiective până în anul 2010, statele membre:- țin cont de valorile de referință din anexă;- se asigură că obiectivele sunt compatibile cu orice angajamente naționale acceptate în contextul angajamentelor privind schimbările climatice acceptate de Comunitate în conformitate cu Protocolul de la Kyoto la Convenția-cadru a Organizației Națiunilor Unite privind schimbările climatice.(3) Statele membre publică, pentru prima dată până la 27 octombrie 2003 și la fiecare doi ani, un raport care include o analiză a atingerii obiectivelor orientative naționale, ținând cont, în special, de factorii climatici care ar putea să afecteze atingerea acestor obiective și care indică în ce măsură acțiunile luate sunt compatibile cu angajamentul național privind schimbările climatice.(4) În baza rapoartelor statelor membre prevăzute la alineatele (2) și (3), Comisia evaluează în ce măsură:- statele membre au făcut progrese spre atingerea obiectivelor orientative naționale;- obiectivele orientative naționale sunt compatibile cu obiectivul orientativ global de 12 % din consumul național brut de energie până în 2010, în special cu cota orientativă de 22,1 % din electricitatea produsă din surse de energie regenerabile în consumul comunitar total de electricitate până în 2010.Comisia își publică concluziile într-un raport, pentru prima dată până la 27 octombrie 2004 și apoi la fiecare doi ani. Acest raport este însoțit, după caz, de propuneri adresate Parlamentului European și Consiliului.Dacă raportul prevăzut în al doilea paragraf concluzionează că obiectivele orientative naționale riscă să fie incompatibile, din motive nejustificate și/sau care nu se bazează pe noile dovezi științifice, aceste propuneri se referă la obiective naționale, inclusiv posibile obiective obligatorii, într-o formă corespunzătoare.Articolul 4Sisteme de sprijin(1) Fără a aduce atingere articolelor 87 și 88 din tratat, Comisia evaluează aplicarea mecanismelor utilizate în statele membre conform cărora un producător de electricitate beneficiază, în baza reglementărilor emise de autoritățile publice, de un sprijin direct sau indirect și care ar putea avea ca efect limitarea schimburilor, ținând cont că acestea contribuie la obiectivele prevăzute la articolele 6 și 174 din tratat.(2) Comisia prezintă, până la 27 octombrie 2005, un raport bine documentat privind experiența câștigată cu privire la aplicarea și coexistența diferitelor mecanisme prevăzute la alineatul (1). Raportul evaluează succesul, inclusiv raportul costuri-beneficii, sistemelor de sprijin prevăzute la alineatul (1) în ceea ce privește promovarea consumului de energie electrică produsă din surse de energie regenerabile în conformitate cu obiectivele orientative naționale prevăzute la articolul 3 alineatul (2). Dacă este necesar, acest raport este însoțit de o propunere de cadru comunitar pentru programele de sprijin pentru energia electrică produsă din surse de energie regenerabile.Orice cadru propus trebuie:(a) să contribuie la atingerea obiectivelor orientative naționale;(b) să fie compatibil cu principiile pieței interne a energiei electrice;(c) să țină cont de caracteristicile diferitelor surse de energie regenerabile, precum și de diferitele tehnologii și de diferențele geografice;(d) să promoveze utilizarea surselor de energie regenerabile în mod efectiv, să fie simplu și, în același timp, cât se poate de eficient, în special în ceea ce privește costurile;(e) să prevadă perioade de tranziție suficiente pentru regimurile naționale de sprijin de cel puțin șapte ani și să păstreze încrederea investitorilor.Articolul 5Garanția de origine a electricității produse din surse de energie regenerabile(1) Statele membre se asigură, până la 27 octombrie 2003, că originea electricității produse din surse de energie regenerabile poate fi garantată ca atare în sensul prezentei directive, în conformitate cu criteriile obiective, transparente și nediscriminatorii stabilite de fiecare stat membru. Statele membre se asigură că este emisă o garanție de origine în acest sens ca răspuns la o cerere.(2) Statele membre pot desemna unul sau mai multe organisme competente, independente de activitățile de producție și distribuție, care să supravegheze emiterea acestor garanții de origine.(3) O garanție de origine:- menționează sursa de energie din care a fost produsă energia electrică, specificând datele și locul producerii și, în cazul instalațiilor hidroelectrice, indicând capacitatea;- permite producătorilor de electricitate din surse de energie regenerabile să demonstreze că electricitatea pe care o vând este produsă din surse de energie regenerabile, în sensul prezentei directive.(4) Aceste garanții de origine, emise în conformitate cu alineatul (2), sunt recunoscute reciproc de statele membre, exclusiv ca dovadă a elementelor prevăzute la alineatul (3). Orice refuz de recunoaștere a garanției de origine ca dovadă, în special din motive ce țin de prevenirea fraudelor, trebuie să se bazeze pe criterii obiective, transparente și nediscriminatorii. În cazul unui refuz de a recunoaște o garanție de origine, Comisia poate obliga partea care refuză să o recunoască, în special ținând cont de criteriile obiective, transparente și nediscriminatorii pe care se bazează această recunoaștere.(5) Statele membre sau organismele competente pun în funcțiune mecanisme corespunzătoare pentru a asigura că garanțiile de origine sunt precise și fiabile și descriu în raportul prevăzut la articolul 3 alineatul (3) măsurile luate pentru a se asigura fiabilitatea sistemului de garantare.(6) După consultarea statelor membre, Comisia examinează, în raportul prevăzut la articolul 8, forma și metodele pe care le pot utiliza statele membre pentru a garanta că electricitatea este produsă din surse de energie regenerabile. Dacă este necesar, Comisia propune Parlamentului European și Consiliului adoptarea unor norme comune în această privință.Articolul 6Proceduri administrative(1) Statele membre sau organismele competente desemnate de statele membre evaluează cadrul legislativ și normativ existent în privința procedurilor de autorizare sau a altor proceduri prevăzute la articolul 4 din Directiva 96/92/CE, aplicabile instalațiilor de producere a electricității din surse de energie regenerabile, în vederea:- reducerii obstacolelor normative și a altor obstacole în calea sporirii producției de electricitate din surse de energie regenerabile;- simplificării și accelerării procedurilor la un nivel administrativ corespunzător și- asigurării faptului că normele sunt obiective, transparente și nediscriminatorii și țin cont în întregime de particularitățile diverselor tehnologii care utilizează surse de energie regenerabile.(2) Statele membre publică, până la 27 octombrie 2003, un raport privind evaluarea prevăzută la alineatul (1), indicând, dacă este cazul, măsurile luate. Scopul acestui raport este de a oferi, dacă acest lucru este adecvat în contextul legislației interne, o sinteză a situației existente, în special în ceea ce privește:- coordonarea între diferitele organisme administrative în privința termenelor, a primirii și examinării cererilor de autorizare;- redactarea unor posibile orientări pentru activitățile prevăzute la alineatul (1) și fezabilitatea unei proceduri de planificare rapide pentru producătorii de electricitate din surse de energie regenerabile și- desemnarea autorităților care să acționeze ca mediatori în disputele între autoritățile responsabile pentru emiterea autorizațiilor și solicitanții de autorizații.(3) În raportul prevăzut la articolul 8 și pe baza rapoartelor statelor membre prevăzute la alineatul (2) din prezentul articol, Comisia evaluează cele mai bune practici pentru atingerea obiectivelor prevăzute la alineatul (1).Articolul 7Aspecte privind rețeaua(1) Fără a aduce atingere menținerii fiabilității și securității rețelei, statele membre iau măsurile necesare pentru a se asigura că operatorii sistemelor de transport și de distribuție prezenți pe teritoriul lor garantează transportul și distribuția electricității produse din surse de energie regenerabile. Aceștia pot, de asemenea, să prevadă un acces prioritar la rețeaua de electricitate produsă din surse de energie regenerabile. În privința distribuției electricității produse de instalațiile de producție, operatorii sistemelor de transport acordă prioritate instalațiilor care utilizează surse de energie regenerabile, în măsura în care funcționarea sistemului electric național permite acest lucru.(2) Statele membre pun în funcțiune un cadru juridic sau impun operatorilor sistemelor de transport și de distribuție să definească și să publice norme standardizate privind susținerea costurilor adaptărilor tehnice, cum ar fi conectările la rețea și consolidările rețelei, care sunt necesare pentru a-i integra pe noii producători care alimentează rețeaua interconectată cu electricitate produsă din surse de energie regenerabile.Aceste norme se bazează pe criterii obiective, transparente și nediscriminatorii, care țin cont, în special, de toate costurile și beneficiile legate cu conectarea acestor producători la rețea. Normele pot să prevadă diferite tipuri de conectare.(3) Dacă este cazul, statele membre pot solicita operatorilor sistemelor de transport și de distribuție să suporte, în întregime sau parțial, costurile prevăzute la alineatul (2).(4) Operatorii sistemelor de transport și de distribuție sunt obligați să ofere o estimare cuprinzătoare și detaliată a costurilor legate de conectarea oricărui nou producător care dorește să se conecteze. Statele membre pot permite producătorilor de electricitate din surse de energie regenerabile care doresc să se conecteze la rețea să lanseze o licitație pentru lucrările de conectare.(5) Statele membre pun în funcțiune un cadru juridic sau impun operatorilor sistemelor de transport și de distribuție să definească și să publice norme standardizate privind partajarea costurilor instalațiilor din sistem, cum ar fi conectările la rețea și consolidările rețelei, între toți producătorii care beneficiază de acestea.Partajarea se aplică prin intermediul unui mecanism bazat pe criterii obiective, transparente și nediscriminatorii, ținând cont de beneficiile rezultate din conectările producătorilor care au fost conectați inițial și ulterior, precum și ale operatorilor sistemelor de transport și de distribuție.(6) Statele membre se asigură că impunerea taxelor de transport și distribuție nu fac nici o discriminare în defavoarea electricității produse din surse de energie regenerabile, inclusiv în special a electricității din surse de energie regenerabile produsă în regiuni periferice, cum ar fi regiunile insulare și regiunile cu o densitate scăzută a populației.Dacă este cazul, statele membre pun în funcțiune un cadru juridic sau impun operatorilor sistemelor de transport și de distribuție să se asigure că taxele impuse pentru transportul și distribuția energiei electrice din centrale ce utilizează surse de energie regenerabile reflectă reduceri ale costurilor realizabile prin conectarea instalației la rețea. Aceste reduceri ale costurilor pot proveni din utilizarea directă a rețelei de joasă tensiune.(7) Statele membre iau, de asemenea, în considerare, în raportul prevăzut la articolul 6 alineatul (2), măsurile care trebuie luate pentru a facilita accesul la rețea al electricității produse din surse de energie regenerabile. Acest raport examinează, între altele, fezabilitatea introducerii contorizării bidirecționale.Articolul 8Raportul de sintezăÎn baza rapoartelor statelor membre, în conformitate cu articolul 3 alineatul (3) și articolul 6 alineatul (2), Comisia prezintă Parlamentului European și Consiliului, până la 31 decembrie 2005 și ulterior la fiecare cinci ani, un raport sumar privind punerea în aplicare a prezentei directive.Acest raport:- ia în considerare progresele realizate în reflectarea costurilor externe ale electricității produse din surse de energie neregenerabile și impactul sprijinului public acordat producției de energie;- ține cont, în special, de posibilitatea ca statele membre să atingă obiectivele orientative naționale stabilite la articolul 3 alineatul (2), obiectivul orientativ global prevăzut la articolul 3 alineatul (4) și de existența discriminării între diferite surse de energie.Dacă este cazul, Comisia prezintă, împreună cu raportul, propuneri suplimentare adresate Parlamentului European și Consiliului.Articolul 9TranspunereaStatele membre pun în aplicare actele cu putere de lege și actele administrative necesare aducerii la îndeplinire a prezentei directive până la 27 octombrie 2003. Statele membre informează de îndată Comisia cu privire la aceasta.Când statele membre adoptă aceste măsuri, ele conțin o trimitere la prezenta directivă sau sunt însoțite de o asemenea trimitere la data publicării lor oficiale. Statele membre stabilesc modalitatea de efectuare a acestei trimiteri.Articolul 10Intrarea în vigoarePrezenta directivă intră în vigoare la data publicării în Jurnalul Oficial al Comunităților Europene.Articolul 11DestinatariPrezenta directivă se adresează statelor membre.Adoptată la Bruxelles, 27 septembrie 2001.Pentru Parlamentul EuropeanPreședinteleN. FontainePentru ConsiliuPreședinteleC. Picqué[1] JO C 311 E, 31.10.2000, p. 320 și JO C 154 E, 29.5.2001, p. 89.[2] JO C 367, 20.12.2000, p. 5.[3] JO C 22, 24.1.2001, p. 27.[4] Avizul Parlamentului European din 16 noiembrie 2000 (JO C 223, 8.8.2001, p. 294), Poziția comună a Consiliului din 23 martie 2001 (JO C 142, 15.5.2001, p. 5) și Decizia Parlamentului European din 4 iulie 2001 (nepublicată încă în Jurnalul Oficial). Decizia Consiliului din 7 septembrie 2001.[5] JO C 198, 24.6.1998, p. 1.[6] JO C 210, 6.7.1998, p. 215.[7] JO C 210, 6.7.1998, p. 143.[8] JO C 378, 29.12.2000, p. 89.[9] JO L 194, 25.7.1975, p. 39. Directivă, astfel cum a fost modificată ultima dată prin Decizia 96/350/CE a Comisiei (JO L 135, 6.6.1996, p. 32).[10] JO C 37, 3.2.2001, p. 3.[11] JO L 27, 30.1.1997, p. 20.--------------------------------------------------20010927ANEXĂValori de referință pentru obiectivele orientative naționale ale statelor membre cu privire la contribuția electricității produse din surse de energie regenerabile la consumul brut de electricitate în 2010 [1]Prezenta anexă oferă valori de referință pentru stabilirea obiectivelor orientative naționale cu privire la electricitatea produsă din surse de energie regenerabile ("SER-E"), prevăzute la articolul 3 alineatul (2):| SER-E TWH 1997 [2] | SER-E % 1997 [3] | SER-E 2010 [3] |Belgia | 0,86 | 1,1 | 6,0 |Danemarca | 3,21 | 8,7 | 29,0 |Germania | 24,91 | 4,5 | 12,5 |Grecia | 3,94 | 8,6 | 20,1 |Spania | 37,15 | 19,9 | 29,4 |Franța | 66,00 | 15,0 | 21,0 |Irlanda | 0,84 | 3,6 | 13,2 |Italia | 46,46 | 16,0 | 25,0 [5] |Luxemburg | 0,14 | 2,1 | 5,7 [6] |Țările de Jos | 3,45 | 3,5 | 9,0 |Austria | 39,05 | 70,0 | 78,1 [7] |Portugalia | 14,30 | 38,5 | 39,0 [8] |Finlanda | 19,03 | 24,7 | 31,5 [9] |Suedia | 72,03 | 49,1 | 60,0 [10] |Regatul Unit | 7,04 | 1,7 | 10,0 |Comunitate | 338,41 | 13,9 % | 22 % [4] |[*] La luarea în considerare a valorilor de referință stabilite în prezenta anexă, statele membre pornesc de la ipoteza necesară că orientările privind ajutoarele de stat pentru protecția mediului permit existența unor sisteme naționale de sprijin pentru promovarea electricității produse din surse de energie regenerabile.[**] Datele se referă la producția internă de SER-E în 1997.[***] Contribuțiile procentuale ale SER-E în 1997 și 2010 se calculează pornind de la producția internă de SER-E împărțită la consumul intern brut de electricitate. În cazul comerțului intern cu SER-E (cu certificare recunoscută sau origine înregistrată), calcularea acestor procentaje va influența datele pentru 2010 pe stat membru, dar nu și totalul comunitar.[****] Cifră rotunjită din cauza valorilor de referință de mai sus.[5] Italia declară că 22 % ar fi o cifră realistă, în baza ipotezei că în 2010 consumul intern brut de electricitate va fi de 340 TWh. La luarea în considerare a valorilor de referință stabilite în prezenta anexă, Italia a presupus că producția internă brută de energie electrică din surse de energie regenerabile va ajunge până la 76 TWh în 2010. Această cifră include contribuția fracțiunii nebiodegradabile din deșeurile municipale și industriale utilizate în conformitate cu legislația comunitară privind gestionarea deșeurilor.În această privință, capacitatea de a atinge obiectivul orientativ prevăzut în prezenta anexă depinde, inter alia, de nivelul efectiv al cererii interne de electricitate în 2010.[6] Ținând cont de valorile de referință orientative care figurează în prezenta anexă, Luxemburg consideră că obiectivul stabilit pentru 2010 poate fi atins numai dacă:- consumul total de electricitate în 2010 nu îl depășește pe cel din 1997;- producerea de electricitate din energie eoliană poate fi înmulțită cu un factor egal cu 15;- producerea de electricitate din biogaz poate fi înmulțită cu un factor egal cu 208;- producerea de electricitate la singura instalație de incinerare a deșeurilor municipale din Luxemburg, care reprezenta în 1997 jumătate din electricitatea produsă din surse de energie regenerabile, poate fi luată în considerare în întregime;- producerea de electricitate fotovoltaică poate fi mărită la 80 GWh șiîn măsura în care punctele de mai sus pot fi atinse din punct de vedere tehnic în timpul disponibil.În absența resurselor naturale, este exclusă o creștere suplimentară a electricității produse de centrale hidroelectrice.[7] Austria declară că 78,1 % ar fi o cifră realistă, în baza ipotezei că în 2010 consumul intern brut de electricitate va fi de 56,1 TWh. Datorită faptului că producția de electricitate din surse regenerabile depinde foarte mult de energia hidroelectrică și, în consecință, de precipitațiile anuale, cifrele pentru 1997 și 2010 trebuie calculate în baza unui model pe termen lung bazat pe condițiile hidrologice și climatice.[8] Portugalia, luând în considerare valorile de referință stabilite în prezenta anexă, declară că, pentru a menține cota de energie electrică produsă din surse regenerabile din 1997 ca un obiectiv orientativ pentru 2010, s-a presupus că:- va fi posibil să se continue planul național de electricitate, care prevede construirea unei noi centrale hidroelectrice cu o putere mai mare de 10 MW;- alte capacități de producție pe bază de energii regenerabile, posibile numai prin ajutoare financiare de stat, vor crește într-un ritm anual de opt ori mai ridicat decât cel înregistrat anterior.Aceste ipoteze implică faptul că noile capacități de producere a electricității din surse regenerabile, cu excepția centralelor hidroelectrice mari, vor crește într-un ritm de două ori mai ridicat decât ritmul de creștere al consumului intern brut de electricitate.[9] În planul finlandez de acțiune pentru sursele de energie regenerabile, obiectivele sunt stabilite pentru volumul surselor de energie regenerabile utilizate în 2010. Aceste obiective au fost stabilite în baza unor studii aprofundate. Planul de acțiune finlandez a fost aprobat de guvern în octombrie 1999.Conform planului de acțiune finlandez, cota de electricitate produsă din surse de energie regenerabile se va ridica la 31 % până în 2010. Acest obiectiv orientativ este foarte ambițios și realizarea sa ar necesita măsuri importante de promovare în Finlanda.[10] Având în vedere valorile de referință care figurează în prezenta anexă, Suedia menționează că posibilitatea atingerii obiectivului depinde foarte mult de factorii climatici care afectează puternic nivelul producției hidroelectrice, în special variațiile pluviometrice, perioadele în care cad ploi în cursul anului și afluxul de apă. Electricitatea produsă în centralele hidroelectrice poate varia substanțial. În anii foarte secetoși, producția se poate ridica la 51 TWh, în timp ce în anii ploioși se poate ridica la 78 TWh. Astfel, cifra pentru 1997 trebuie calculată în cadrul unui model pe termen lung bazat pe date științifice privind schimbările hidrologice și climatice.Utilizarea statisticilor privind afluxul de apă, acoperind o perioadă de timp de 30 până la 60 de ani, este o metodă aplicată în general în țările cu cote importante de producție hidroelectrică. Astfel, conform abordării suedeze și pe baza condițiilor pluviometrice observate în perioada 1950-1999, corectând diferențele în capacitatea de producție hidroelectrică totală și privind afluxul total de apă de la un an la altul, producția hidroelectrică medie se ridică la 64 TWh, ceea ce corespunde unui procent de 46 % pentru 1997; în acest context, Suedia consideră procentul de 52 % ca fiind o cifră mai realistă pentru 2010.În plus, capacitatea Suediei de a atinge obiectivul este limitată de faptul că restul râurilor neexploatate sunt protejate prin lege. Mai mult, capacitatea Suediei de a atinge obiectivul depinde foarte mult de:- extinderea centralelor electrice de termoficare (CET) în funcție de densitatea populației, cererea de încălzire și dezvoltarea tehnologiei, în special pentru gazeificarea leșiei negre și- autorizarea amplasării de instalații de energie eoliană în conformitate cu legislația internă, acceptarea de către populație, dezvoltarea tehnologiei și extinderea rețelelor.--------------------------------------------------


title: Directiva Consiliului din 26 iunie 1990 privind condițiile zootehnice și genealogice care reglementează schimburile intracomunitare cu ecvidee

text:
               03/Volumul 08

               RO

               Jurnalul Ofícial al Uniunii Europene

               80

         31990L0427

               L 224/55

               JURNALUL OFÍCIAL AL UNIUNII EUROPENE

      DIRECTIVA CONSILIULUI

   din 26 iunie 1990
   privind condițiile zootehnice și genealogice care reglementează schimburile intracomunitare cu ecvidee
   (90/427/CEE)
   CONSILIUL COMUNITĂȚILOR EUROPENE,
   având în vedere Tratatul de instituire a Comunității Economice Europene, în special articolul 43,
   având în vedere propunerea Comisiei (1),
   având în vedere avizul Parlamentului European (2),
   având în vedere avizul Comitetului Economic și Social (3),
   întrucât ecvideele, fiind animale vii, sunt incluse în lista produselor din anexa II la tratat;
   întrucât, în scopul de a asigura dezvoltarea rațională a producției de ecvidee, crescând în felul acesta productivitatea în acest sector, normele de reglementare a comercializării ecvideelor în schimburile intracomunitare trebuie stabilite la nivelul Comunității;
   întrucât înmulțirea și creșterea ecvideelor, în special a cailor, este inclusă în general în sectorul agricol; întrucât aceste activități constituie o sursă de venit pentru o parte din populația din agricultură și, în consecință, trebuie încurajate;
   întrucât obținerea unor rezultate satisfăcătoare în acest sens depinde în mare măsură de folosirea ecvideelor înregistrate în registrele genealogice păstrate de organizații sau asociații desemnate oficial;
   întrucât există nepotriviri cu privire la metodologia de înscriere în registrele genealogice; întrucât aceste nepotriviri constituie o barieră în calea schimburilor intracomunitare; întrucât completa liberalizare a comerțului necesită o armonizare suplimentară, în special în ceea ce privește înscrierea în registrele genealogice;
   întrucât schimburile intracomunitare cu ecvidee înregistrate trebuie liberalizate progresiv; întrucât completa liberalizare a schimburilor necesită o armonizare suplimentară avansată, în special în ceea ce privește aprobările pentru împerecheri în afara fermelor și folosirea spermei și a ovulelor în conformitate cu caracteristicile fiecărui registru genealogic;
   întrucât este necesar să se elaboreze un model armonizat pentru certificatul de origine zootehnică și pentru certificatul de identificare, în baza unei proceduri comunitare unice;
   întrucât numele unui animal constituie un factor esențial de identificare a ecvideelor; întrucât este adesea imposibil să se stabilească genealogia unui animal și să se monitorizeze dezvoltarea lui, dacă numele acestuia se schimbă la cererea proprietarului; întrucât normele cu privire la numele ecvideelor ar trebui armonizate în special pentru a preveni practicile neloiale;
   întrucât este necesar să se dispună ca ecvideele din țări terțe să nu poată fi importate în condiții mai puțin severe decât condițiile aplicate în Comunitate;
   întrucât este recomandabil să se adopte măsuri privind anumite aspecte tehnice; întrucât, pentru punerea în aplicare a măsurilor preconizate, ar trebui să se stabilească dispoziții pentru o cooperare strânsă și eficientă între statele membre și Comisie în cadrul Comitetului permanent pentru zootehnie,
   ADOPTĂ PREZENTA DIRECTIVĂ:
   CAPITOLUL I
   Dispoziții generale
   Articolul 1
   Prezenta directivă stabilește condițiile zootehnice și genealogice care reglementează schimburile intracomunitare cu ecvidee, spermă, ovule și embrioni de ecvidee.
   Articolul 2
   În sensul prezentei directive:

               (a)

               „ecvidee” înseamnă animale domestice din speciile asine și ecvine sau încrucișări ale acestora;

               (b)

               „ecvidee înregistrate” înseamnă ecvidee care sunt înregistrate sau eligibile pentru a fi înregistrate în registrul genealogic în conformitate cu normele prevăzute la articolul 4 alineatul (2) litera (b) și identificate prin documentul de identificare prevăzut la articolul 8 alineatul (1);

               (c)

               „registru genealogic” înseamnă orice registru, fișier sau modalitate de stocare a datelor:

                           —

                           care este păstrat de o organizație sau asociație desemnată oficial sau recunoscută de un stat membru sau o agenție oficială a statului membru în cauză și

                           —

                           în care sunt înregistrate ecvidee cu menționarea tuturor ascendenților cunoscuți.

         Articolul 3
   Schimburile intracomunitare cu ecvidee, spermă, ovule și embrioni de ecvidee nu pot fi interzise sau restricționate din motive genealogice sau zootehnice altele decât cele rezultate din aplicarea prezentei directive.
   Totuși, în cazul schimburilor intracomunitare cu ecvidee, spermă, ovule și embrioni de ecvidee, dispozițiile naționale care respectă regulile generale din tratat se mențin până la intrarea în vigoare a deciziilor comunitare relevante prevăzute la articolele 4 și 8.
   CAPITOLUL II
   Norme genealogice cu privire la ecvideele înregistrate
   Articolul 4
   (1)   La adoptarea deciziilor prevăzute la alineatul (2) trebuie luate în considerare principiile următoare:

               (a)

               recunoașterea sau aprobarea organizațiilor sau a asociațiilor care păstrează sau stabilesc registre genealogice face obiectul armonizării cu principiile stabilite de organizația sau asociația care păstrează registrul genealogic de origine a rasei;

               (b)

               criteriile de înscriere și înregistrare în registrele genealogice sunt stabilite în funcție de specificul rasei și, în ceea ce privește rasele pure, în funcție de necesitatea de reglementare a înscrierii și a înregistrării ecvideelor obținute prin metode de reproducere artificială.

         (2)   În baza procedurii prevăzute la articolul 10 și în conformitate cu principiile prevăzute la alineatul (1), Comisia stabilește:

               (a)

               criteriile de aprobare sau recunoaștere a organizațiilor și a asociațiilor care păstrează sau stabilesc registre genealogice;

               (b)

               criteriile de înscriere și înregistrare în registrele genealogice;

               (c)

               dacă este necesar, criteriile și metodele folosite pentru identificarea ecvideelor înregistrate;

               (d)

               criteriile de elaborare a certificatului de origine și a documentului de identificare în conformitate cu articolul 8;

               (e)

               dacă este necesar, norme de asigurare a coordonării între organizațiile și asociațiile prevăzute la articolul 5.

         Articolul 5
   Lista organizațiilor și a asociațiilor care păstrează sau stabilesc registre genealogice, recunoscute pe baza criteriilor determinate în conformitate cu articolul 4 alineatul (2) litera (a) și a modificărilor ulterioare, sunt comunicate Comisiei și celorlalte state membre în cadrul Comitetului permanent pentru zootehnie.
   Articolul 6
   (1)   Cu excepția unei derogări asupra căreia au convenit cele două organizații sau asociații în cauză, în schimburile intracomunitare este necesar ca ecvideele înregistrate în statul membru exportator să fie înregistrate sau înscrise în registrul genealogic corespunzător al statului membru de destinație sub același nume, cu menționarea, în conformitate cu acordurile internaționale, a inițialei țării de origine.
   (2)   Atunci când statutul organizațiilor sau al asociațiilor permite acest lucru:

               —

               numele original poate fi precedat sau urmat de alt nume, temporar sau permanent, cu condiția ca, pe tot timpul vieții animalului, numele original să fie menționat între paranteze, iar țara de origine să fie indicată prin inițiale recunoscute prin acorduri internaționale;

               —

               pot fi luate măsuri alternative pentru păstrarea identității animalelor în conformitate cu procedurile pe care Comisia urmează să le stabilească în conformitate cu articolul 10.

         CAPITOLUL III
   Norme zootehnice cu privire la ecvideele înregistrate
   Articolul 7
   În măsura în care este necesar pentru a asigura aplicarea uniformă a dispozițiilor prezentei directive și în conformitate cu principiile prevăzute la articolul 4 alineatul (1), Comisia poate stabili în conformitate cu articolul 10:

               (a)

               metodele de control al performanței și de evaluare a valorii genetice a animalelor de reproducție;

               (b)

               în conformitate cu metoda prevăzută la litera (a), criteriile generale de aprobare a unui armăsar reproducător sau, dacă e cazul, a unei iepe reproducătoare, în scopul reproducției și al folosirii spermei, a ovulelor sau a embrionilor de ecvidee.

         Articolul 8
   Statele membre se asigură că:

               1.

               în timpul circulației lor, ecvideele înregistrate sunt însoțite de un document de identificare elaborat de Comisie în conformitate cu articolul 10 și emis de organizațiile sau asociațiile prevăzute la articolul 5 din prezenta directivă și la articolul 2 litera (c) din Directiva 90/426/CEE din 26 iunie 1990, privind condițiile de sănătate animală care reglementează circulația între statele membre și importul de ecvidee din țări terțe (4).
               Pentru caii înregistrați, documentul de identificare, care trebuie redactat în limbile Comunității, trebuie să cuprindă cel puțin informațiile indicate în anexă; aceste informații pot fi suplimentate sau modificate în conformitate cu articolul 10;

               2.

               atunci când sunt comercializate, sperma, ovulele și embrionii proveniți de la ecvidee înregistrate sunt însoțite de un certificat zootehnic de origine și de identificare emis de autoritatea competentă cel puțin în limba țării de destinație și în baza unui model pe care Comisia îl elaborează în conformitate cu articolul 10.

         Dispoziții finale
   Articolul 9
   Până la punerea în aplicare a normelor comunitare relevante, condițiile aplicabile la importul din țări terțe de ecvidee și de spermă, ovule și embrioni de ecvidee nu trebuie să aibă un caracter mai favorabil decât condițiile care reglementează schimburile intracomunitare.
   Articolul 10
   Atunci când trebuie îndeplinită procedura prevăzută la prezentul articol, Comitetul permanent pentru zootehnie, instituit prin Decizia 77/505/CEE (5), acționează în conformitate cu normele prevăzute la articolul 11 din Directiva 88/661/CEE (6).
   Articolul 11
   Statele membre pun în aplicare actele cu putere de lege și actele administrative necesare aducerii la îndeplinire a prezentei directive până la 1 iulie 1991. Statele membre informează de îndată Comisia cu privire la aceasta.
   Articolul 12
   Prezenta directivă se adresează statelor membre.

      Adoptată la Luxemburg, 26 iunie 1990.

            Pentru Consiliu

            Președintele

         M. O'KENNEDY

      (1)  JO C 327, 30.12.1989, p. 61.

      (2)  JO C 149, 18.6.1990.

      (3)  JO C 62, 12.3.1990, p. 46.

      (4)  JO L 224, 18.8.1990, p. 42.

      (5)  JO L 206, 12.8.1977, p. 11.

      (6)  JO L 382, 31.12.1988, p. 16.
   ANEXĂ
   INFORMAȚII MINIME DIN DOCUMENTUL DE IDENTIFICARE


title: Directiva 97/80/CE a Consiliului din 15 decembrie 1997 privind sarcina probei în cazurile de discriminare pe motive de sex

text:
               05/Volumul 05

               RO

               Jurnalul Ofícial al Uniunii Europene

               32

         31997L0080

               L 014/6

               JURNALUL OFÍCIAL AL UNIUNII EUROPENE

      DIRECTIVA 97/80/CE A CONSILIULUI

   din 15 decembrie 1997
   privind sarcina probei în cazurile de discriminare pe motive de sex
   CONSILIUL UNIUNII EUROPENE,
   având în vedere Acordul privind politica socială, anexat la Protocolul nr. 14 privind politica socială, anexat la Tratatul de instituire a Comunității Europene, și, în special, articolul 2 alineatul (2) al acestuia,
   având în vedere propunerea Comisiei (1),
   având în vedere avizul Comitetului Economic și Social (2),
   în conformitate cu procedura prevăzută la articolul 189c din tratat, în cooperare cu Parlamentul European (3),

               (1)

               întrucât, pe baza Protocolului privind politica socială, anexat tratatului, statele membre, cu excepția Regatului Unit al Marii Britanii și Irlandei de Nord (denumite în continuare „statele membre”), care doresc să aplice Carta socială din 1989, au încheiat un acord cu privire la politica socială;

               (2)

               întrucât Carta comunitară privind drepturile sociale fundamentale ale lucrătorilor recunoaște importanța combaterii tuturor formelor de discriminare, inclusiv discriminarea pe motive de sex, culoarea pielii, rasă, opinii și credințe;

               (3)

               întrucât punctul 16 din Carta comunitară privind drepturile sociale fundamentale ale lucrătorilor referitor la egalitatea de tratament între bărbați și femei prevede, între altele, că „trebuie intensificate acțiunile pentru garantarea punerii în aplicare a principiului egalității bărbaților și femeilor în ceea ce privește, în special, accesul la încadrare în muncă, remunerarea, condițiile de muncă, protecția socială, învățământul, formarea profesională și dezvoltarea carierei”;

               (4)

               întrucât, în conformitate cu articolul 3 alineatul (2) din Acordul privind politica socială, Comisia s-a consultat cu partenerii sociali la nivel comunitar asupra orientării posibile a unei acțiuni comunitare cu privire la sarcina probei în cazurile de discriminare pe motive de sex;

               (5)

               întrucât Comisia, considerând după aceste consultări că este de dorit o acțiune comunitară, s-a consultat din nou cu partenerii sociali asupra conținutului propunerii avute în vedere în conformitate cu articolul 3 alineatul (3) din acordul menționat; întrucât aceștia și-au transmis opiniile Comisiei;

               (6)

               întrucât, după cea de-a doua rundă de consultări, partenerii sociali nu au informat Comisia asupra dorinței acestora de a iniția procesul care putea duce la încheierea unui acord, după cum se prevede la articolul 4 din acordul menționat;

               (7)

               întrucât, în conformitate cu articolul 1 din acord, Comunitatea și statele membre au ca obiectiv, între altele, îmbunătățirea condițiilor de viață și de muncă; întrucât aplicarea efectivă a principiului egalității de tratament între bărbați și femei poate contribui la atingerea acestui obiectiv;

               (8)

               întrucât principiul egalității de tratament a fost enunțat la articolul 119 din tratat și în Directiva 75/117/CEE a Consiliului din 10 februarie 1975 privind armonizarea legislației statelor membre referitoare la aplicarea principiului egalității de remunerare între lucrătorii de sex masculin și lucrătorii de sex feminin (4) și în Directiva 76/207/CEE a Consiliului din 9 februarie 1976 privind aplicarea principiului egalității de tratament între bărbați și femei în ceea ce privește accesul la încadrarea în muncă, la formarea și promovarea profesională și condițiile de muncă (5);

               (9)

               întrucât Directiva 92/85/CEE a Consiliului din 19 octombrie 1992 privind introducerea de măsuri pentru promovarea îmbunătățirii securității și sănătății la locul de muncă în cazul lucrătoarelor gravide, al celor care au născut de curând sau care alăptează (6) contribuie, de asemenea, la punerea eficientă în aplicare a principiului egalității de tratament între bărbați și femei; întrucât directiva menționată nu trebuie să aducă atingere directivelor menționate anterior cu privire la egalitatea de tratament; întrucât, în consecință, este necesar ca lucrătoarele vizate de respectiva directivă să beneficieze, în aceleași condiții, de adaptarea regulilor privind sarcina probei;

               (10)

               întrucât Directiva 96/34/CE a Consiliului din 3 iunie 1996 privind acordul-cadru referitor la concediul pentru creșterea copilului încheiat de UNICE, CEIP și CES (7) se bazează, de asemenea, pe principiul egalității de tratament între bărbați și femei;

               (11)

               întrucât referințele la „procedura judiciară” și la „instanță” vizează mecanisme prin care diferendele pot fi supuse examinării și soluționării de către autorități independente care pot pronunța hotărâri cu caracter obligatoriu pentru părțile în litigiu;

               (12)

               întrucât expresia „proceduri necontencioase” desemnează în special proceduri precum concilierea și medierea;

               (13)

               întrucât stabilirea faptelor care permit prezumarea discriminării directe sau indirecte cade în sarcina instanței judecătorești naționale sau a altei instanțe competente, în conformitate cu dreptul intern și cu practicile naționale;

               (14)

               întrucât este de datoria statelor membre să prevadă, în orice stadiu al procedurii, un regim probatoriu mai favorabil reclamantului;

               (15)

               întrucât este necesar să se ia în considerare caracteristicile sistemelor juridice din anumite state membre, între altele, dacă se ajunge la concluzia că există discriminare în cazul în care pârâtul nu reușește să convingă instanța de judecată sau autoritatea competentă că nu s-a încălcat principiul egalității de tratament;

               (16)

               întrucât statele membre nu sunt obligate să aplice regulile cu privire la sarcina probei procedurilor în care stabilirea faptelor cade în sarcina instanței judecătorești sau a organului competent; întrucât aceste proceduri sunt cele în care reclamantul nu trebuie să dovedească faptele a căror stabilire cade în sarcina instanței judecătorești sau a organului competent;

               (17)

               întrucât reclamanții pot fi lipsiți de orice mijloc eficient prin care să obțină respectarea principiului egalității de tratament în fața instanței judecătorești naționale dacă efectul prezentării probei unei discriminări aparente nu este obligarea pârâtului să dovedească faptul că practica sa nu este în realitate discriminatorie;

               (18)

               întrucât Curtea de Justiție a Comunităților Europene a decis, în consecință, că regulile cu privire la sarcina probei trebuie adaptate în cazul unei presupuse discriminări și că, pentru ca principiul egalității de tratament să fie aplicat în mod eficient, sarcina probei trebuie să revină pârâtului în cazul în care se probează o astfel de discriminare;

               (19)

               întrucât proba discriminării este cu atât mai dificil de realizat atunci când discriminarea este indirectă; întrucât este, în consecință, important să se definească discriminarea indirectă;

               (20)

               întrucât obiectivul unei adaptări corespunzătoare a regulilor cu privire la sarcina probei nu a fost atins în mod satisfăcător în toate statele membre și, în conformitate cu principiul subsidiarității enunțat la articolul 3b din tratat și cu principiul proporționalității, acest obiectiv trebuie atins la nivel comunitar; întrucât prezenta directivă se limitează la acțiunile minime impuse și nu excede ceea ce este necesar în acest scop,

         ADOPTĂ PREZENTA DIRECTIVĂ:
   Articolul 1
   Obiectivul
   Obiectivul prezentei directive este de a garanta o mai mare eficiență a măsurilor adoptate de statele membre pentru punerea în aplicare a principiului egalității de tratament, pentru a permite tuturor persoanelor care se consideră lezate prin neaplicarea în raport cu ele a principiului egalității de tratament să urmărească valorificarea drepturilor lor pe cale judiciară, după ce au recurs, eventual, la alte autorități competente.
   Articolul 2
   Definiții
   (1)   În sensul prezentei directive, principiul egalității de tratament presupune inexistența oricărei discriminări pe motive de sex, fie ea directă sau indirectă.
   (2)   În sensul principiului egalității de tratament menționat la alineatul (1), există o discriminare indirectă în cazul în care o dispoziție, un criteriu sau o practică aparent neutră dezavantajează o proporție semnificativ mai ridicată de persoane de un anumit sex, cu excepția cazului în care acea dispoziție, criteriu sau practică este adecvată și necesară și poate fi justificată de factori obiectivi care nu au legătură cu sexul.
   Articolul 3
   Domeniu de aplicare
   (1)   Prezenta directivă se aplică:

               (a)

               situațiilor reglementate de articolul 119 din tratat și de directivele 75/117/CEE, 76/207/CEE și, în măsura în care există discriminare pe motive de sex, 92/85/CEE și 96/34/CE;

               (b)

               oricărei proceduri civile sau administrative privind sectorul public sau sectorul privat care prevăd căi de atac conform legislației naționale pentru aplicarea dispozițiilor menționate la litera (a), cu excepția procedurilor necontencioase de natură voluntară sau a celor prevăzute de legislația națională.

         (2)   Prezenta directivă nu se aplică procedurilor penale, cu excepția cazurilor în care statele membre decid altfel.
   Articolul 4
   Sarcina probei
   (1)   Statele membre iau măsurile necesare, în conformitate cu sistemele lor judiciare, pentru ca, în cazurile în care persoanele care se consideră nedreptățite prin nerespectarea principiului egalității de tratament demonstrează, în fața unei instanțe judecătorești sau a altui organ competent, fapte pe baza cărora se poate prezuma existența unei discriminări directe sau indirecte, pârâtul să aibă obligația de a dovedi că nu a avut loc o încălcare a principiului egalității de tratament.
   (2)   Prezenta directivă nu împiedică statele membre să impună un regim probatoriu mai favorabil reclamantului.
   (3)   Statele membre pot să nu aplice alineatul (1) procedurilor în cadrul cărora stabilirea faptelor este obligația instanței sau a organismului competent.
   Articolul 5
   Informarea
   Statele membre se asigură că măsurile adoptate în temeiul prezentei directive, împreună cu dispozițiile deja în vigoare, sunt aduse la cunoștința tuturor persoanelor implicate prin toate mijloacele adecvate.
   Articolul 6
   Menținerea nivelului de protecție
   Punerea în practică a prezentei directive nu constituie în nici un caz un motiv suficient pentru o reducere a nivelului general de protecție a lucrătorilor în domeniile în care se aplică prezenta directivă, fără a aduce atingere dreptului statelor membre de a adopta, în funcție de evoluția situației, acte cu putere de lege și acte administrative care să difere de cele în vigoare la data notificării prezentei directive, cu condiția respectării cerințelor minime prevăzute de prezenta directivă.
   Articolul 7
   Punerea în aplicare
   Statele membre adoptă actele cu putere de lege și actele administrative necesare pentru a se conforma prezentei directive până la data de 1 ianuarie 2001. Statele membre informează de îndată Comisia în acest sens.
   Atunci când statele membre adoptă dispozițiile prevăzute la alineatul (1), ele conțin o trimitere la prezenta directivă sau sunt însoțite de o asemenea trimitere la data publicării lor oficiale. Statele membre stabilesc modalitatea de efectuare a acestei trimiteri.
   Statele membre aduc la cunoștința Comisiei, în termen de doi ani de la intrarea în vigoare a prezentei directive, toate informațiile necesare Comisiei pentru a redacta un raport cu privire la aplicarea prezentei directive, care va fi înaintat Parlamentului European și Consiliului.
   Articolul 8
   Prezenta directivă se adresează statelor membre.

      Adoptată la Bruxelles, 15 decembrie 1997.

            Pentru Consiliu

            Președintele

         J.-C. JUNCKER

      (1)  JO C 332, 7.11.1996, p. 11 și

      JO C 185, 18.6.1997, p. 21.

      (2)  JO C 133, 28.4.1997, p. 34.

      (3)  Avizul Parlamentului European din 10 aprilie 1997 (JO C 132, 28.4.1997, p. 215), Poziția comună a Consiliului din 24 iulie 1997 (JO C 307, 8.10.1997, p. 6) și Decizia Parlamentului European din 6 noiembrie 1997 (JO C 358, 24.11.1997).

      (4)  JO L 45, 19.2.1975, p. 19.

      (5)  JO L 39, 14.2.1976, p. 40.

      (6)  JO L 348, 28.11.1992, p. 1.

      (7)  JO L 145, 19.6.1996, p. 4.


title: Council Directive 92/108/EEC of 14 December 1992 amending Directive 92/12/EEC on the general arrangements for products subject to excise duty and on the holding, movement and monitoring of such products and amending Directive 92/81/EEC

text:
Anunţ juridic important

|

31992L0108

Jurnalul Oficial L 390 , 31/12/1992 p. 0124 - 0126 ediţie specială finlandeză: capitol 9 volum 2 p. 0129  ediţie specială suedeză: capitol 9 volum 2 p. 0129  ediţie specială în limba cehă capitol 09 volum 01 p. 235  - 237 ediţie specială în limba estonă capitol 09 volum 01 p. 235  - 237 ediţie specială în limba maghiară capitol 09 volum 01 p. 235  - 237 ediţie specială în limba lituaniană capitol 09 volum 01 p. 235  - 237 LV.ES capitol 09 volum 01 p. 235  - 237 MT.ES capitol 09 volum 01 p. 235  - 237 PL.ES capitol 09 volum 01 p. 235  - 237 SK.ES capitol 09 volum 01 p. 235  - 237 ediţie specială în limba slovenă capitol 09 volum 01 p. 235  - 237

		19921214Directiva 92/108/CEE a Consiliuluidin 14 decembrie 1992de modificare a Directivei 92/12/CEE privind regimul, deținerea și controlul produselor accizate și de modificare a Directivei 92/81/CEECONSILIUL COMUNITĂȚILOR EUROPENE,având în vedere Tratatul de instituire a Comunității Economice Europene, în special articolul 99,având în vedere propunerea Comisiei [1],având în vedere avizul Parlamentului European [2],având în vedere avizul Comitetului Economic și Social [3],întrucât este necesar să se precizeze teritoriile statelor membre care, în scopuri fiscale, trebuie considerate țări terțe, astfel încât dispozițiile Directivei 92/12/CEE [4] să aibă aplicabilitate deplină;întrucât trebuie stabilite condițiile specifice privind declararea includerii în regimul de tranzit comunitar intern, pe baza unui document administrativ unic, cu ocazia expedierii produselor accizate între statele membre prin țările membre AELS;întrucât trebuie să se precizeze că circulația intracomunitară a produselor accizate la cota zero care nu au fost date spre consum se efectuează, de asemenea, între antrepozitele fiscale;întrucât trebuie permisă o schimbare a locului de livrare prin intermediul unei modificări a documentului administrativ însoțitor;întrucât, până la 1 aprilie 1993 cel târziu, autoritățile fiecărui stat membru trebuie să posede o bază de date electronică care să con țină un registru al deținătorilor de depozite și un registru cu depozitele care plătesc taxe;întrucât, pentru simplificarea procedurilor administrative, nu trebuie folosit un document însoțitor atunci când se folosesc proceduri computerizate;întrucât un document însoțitor trebuie folosit atunci când, în urma unor măsuri de suspendare, produsele sunt transportate direct, pe mare sau pe calea aerului, dintr-un port sau aeroport al Comunității în altul;întrucât trebuie adoptată o dispoziție astfel încât să fie normal ca acele produse la care se aplică accize și pentru care s-au luat măsuri de suspendare în 1992 să beneficieze de suspendarea accizelor după aceea, dacă măsurile de suspendare nu au fost anulate;întrucât, în sfârșit, pentru a asigura o punere în aplicare la 1 ianuarie 1993 mai ușoară a dispozițiilor Comunității privind accizele, se modifică Directiva 76/308/CEE a Consiliului din 15 martie 1976 privind ajutorul reciproc în vederea restabilirii cerințelor care rezultă din operații ce aparțin sistemului de finanțare a Fondului European de Orientare și Garantare Agricolă, de percepere a prelevărilor agricole și a drepturilor vamale, în conformitate cu taxele pe valoare adăugată [5] și Directiva 92/81/CEE a Consiliului din 19 octombrie 1992 privind stabilirea corectă a structurilor accizelor pentru produsele petroliere [6],ADOPTĂ PREZENTA DIRECTIVĂ:Articolul 1Directiva 92/12/CEE se modifică după cum urmează:1. Articolul 5 alineatul (2) se citește după cum urmează:"(2) Fără a aduce atingere dispozițiilor naționale și comunitare privind problemele vamale, când produsele la care se aplică accize:- provin din sau se transportă spre țări sau teritorii terțe menționate la articolul 2 alineatele (1), (2) și (3), sau din insulele din Canalul Mânecii, și intră sub incidența procedurilor vamale ale Comunității, altele decât cele care se referă la libera circulație, sau plasate într-o zonă sau un depozit scutit de taxe,sau- se transportă între statele membre prin țările AELS, sub incidența procedurilor de tranzit pe teritoriul Comunității folosind documentul administrativ separat,se cere ca accizele la aceste produse să fie suspendate.În cazurile care intră sub incidența primului paragraf a doua liniuță:- căsuța 33 a documentului administrativ separat se completează cu codul NC corespunzător;- la căsuța 44 a documentului administrativ separat se precizează clar că este vorba de o expediere a produselor la care se aplică accize;- o copie a "exemplarului 1" a documentului administrativ separat rămâne la destinatar;- o copie corespunzător adnotată a "exemplarului 5" a documentului administrativ separat este trimisă înapoi expeditorului de către destinatar."2. La articolul 7 alineatul (2), cuvintele "destinat livrării" sunt înlocuite cu cuvintele "destinat livrării în alt stat membru".3. Articolul 15 se modifică după cum urmează:(a) următorul paragraf se adaugă la alineatul (1):"Dispozițiile primului paragraf trebuie aplicate transportului pe teritoriul Comunității a produselor la care se aplică o rată zero de accize și care nu au fost livrate spre consum."(b) se adaugă următorul alineat:"(5) Un deținător autorizat al unui depozit ce se ocupă cu expedierea sau reprezentantul său poate aduce îmbunătățiri documentului administrativ însoțitor prin propunerea unui loc alternativ pentru livrare. Acest lucru trebuie adus imediat la cunoștința autorităților competente în expediere și noul loc al livrării trebuie imediat indicat pe verso pe documentul administrativ însoțitor."4. La titlul III se adăugă următorul articol:"Articolul 15a(1) De la 1 aprilie 1993 cel târziu, autoritatea competentă a fiecărui stat membru deține o bază de date electronică care conține un registru cu persoanele care sunt deținători autorizați de depozite sau comercianți înregistrați supuși accizelor, precum și un registru al acelor clădiri cu anexe autorizate ca depozite ce își plătesc taxele.(2) Registrul conține următoarele informații:(a) numărul de identificare eliberat de autoritățile competente privind persoana sau clădirea;(b) numele și adresa persoanei sau a clădirii;(c) categoria bunurilor care pot fi ținute sau primite de către persoană sau clădire;(d) adresa autorităților competente care pot fi contactate pentru informații;(e) data eliberării și, unde este nevoie, data încetării validității numărului de identificare.(3) Datele prezentate la alineatele (1) și (2) literele (a), (b), (c) și (d) sunt comunicate autorităților competente ale fiecărui stat membru. În cazurile în care datele prezentate în alineatul (2) litera (e) nu sunt automat comunicate, ele sunt furnizate la cererea expresă a oricărui stat membru. Toate datele sunt folosite doar pentru identificarea autorizației sau a înregistrării unei persoane sau clădiri.(4) Autoritatea competentă a fiecărui stat membru se asigură că persoanele implicate în mutarea, în interiorul Comunității, a produselor la care se aplică accize pot obține o confirmare a informației deținute în temeiul prezentului articol.(5) Orice informație comunicată sub orice formă, în conformitate cu acest articol, este confidențială. Ea se bucură de avantajele obligației secretului profesional, precum și de protecția extinsă asupra informațiilor similare, în conformitate cu legea națională a statului membru care a primit-o.(6) Prin derogare de la alineatul (5), autoritatea competentă a statului membru care furnizează informația permite utilizarea ei în alte scopuri în statul membru a cărui autoritate o aplică dacă, prin legislația statului membru a cărei autoritate o cere, informația ar putea fi folosită în scopuri similare de către autoritatea statului membru care o cere."5. Articolul 18 alineatul (1) se modifică după cum urmează:"(1) Fără să aducă atingere posibilei folosiri a procedurilor computerizate, toate produsele la care se aplică accize, care circulă sub incidența măsurilor generale de suspendare a taxei stabilite între statele membre, inclusiv cele care circulă pe mare sau pe calea aerului direct dintr-un port sau aeroport al Comunității în altul, sunt însoțite de un documentîntocmit de către expeditor. Acest document poate fi un document administrativ sau unul comercial. Forma și conținutul acestui document, precum și procedura care trebuie urmată atunci când utilizarea lui este necorespunzătoare, se stabilesc în conformitate cu procedura menționată la articolul 24."6. Următoarea propoziție poate fi adăugată, ca propoziție finală la articolul 20 alineatul (3):"Statele membre iau măsurile necesare pentru a depista orice nereguli și pentru a impune pedepse eficiente."7. La articolul 22 alineatul (2) litera (b), fraza "în conformitate cu documentul menționat la articolul 18 alineatul (1)" se înlocuiește cu fraza "în conformitate cu dispozițiile din titlul III".8. Următorul articol se adaugă la titlul VII:"Articolul 26aSe cere ca produsele la care se aplică accize care intră sub incidența măsurilor de suspendare, altele decât cele prevăzute la articolul 5 alineatul (2) și articolul 18 alineatul (1) înainte de 1 ianuarie 1993 și care nu au fost anulate, să beneficieze, după această dată, de suspendarea accizelor.Atunci când situația descrisă în primul paragraf implică măsuri de suspendare a tranzitului pe teritoriul Comunității, dispozițiile în vigoare în momentul în care produsele au intrat sub incidența acestor măsuri continuă să fie aplicate de-a lungul perioadei în care aceste produse se află sub incidența acestor măsuri, hotărâre ce se ia în conformitate cu dispozițiile menționate.Atunci când situația menționată implică măsuri naționale de suspendare, statele membre decid formalitățile și condițiile în care măsurile de suspendare se anulează după 1 ianuarie 1993."9. Următorul articol se adaugă la titlul VII:"Articolul 30aDirectiva 76/308/CEE se modifică după cum urmează:1. Titlul se înlocuiește cu următoarele:"Directiva Consiliului din 15 martie 1976 privind ajutorul reciproc în vederea rezolvării revendicărilor care apar la operațiile ce fac parte din sistemul de finanțare a Fondului European de Orientare și Garantare Agricolă, de prelevări agricole și aplicare a drepturilor vamale, precum și la aplicarea taxele pe valoare adăugată și a anumitor accize".2. La articolul 2:(a) litera (e) se înlocuiește cu litera (f);(b) următoarea literă se inserează după litera (d):""(e) următoarele accize:- accize la tutunul prelucrat;- accize la alcool și băuturi alcoolice;- accize la produse petroliere."Articolul 2Directiva 92/81/CEE se modifică după cum urmează:(1) La articolul 2 alineatul (1):- litera (b) se modifică după cum urmează:"(b) produsele sub codurile NC 270710, 270720, 270730, 270750, 27079100, 27079911 și 27079919";- litera (g) se anulează.(2) Articolul 8 alineatul (8) se înlocuiește cu următoarele:"(8) Statele membre sunt libere să pună în aplicare suspendările sau reducerile accizelor menționate în acest articol prin rambursarea accizelor plătite."Articolul 3(1) Statele membre asigură intrarea în vigoare a actelor cu putere de lege, și a actelor administrative necesare aducerii la îndeplinire a prezentei directive până la 31 decembrie 1992 cel târziu. Statele membre informează imediat Comisia cu privire la acestea.Când statele membre adoptă aceste dispoziții, ele conțin o trimitere la prezenta directivă sau sunt însoțite de o asemenea trimitere în momentul publicării lor oficiale. Statele membre stabilesc modalitatea de efectuare a acestei trimiteri.(2) Comisiei îi sunt comunicate de statele membre textele principalelor dispoziții de drept intern pe care le adoptă în domeniul reglementat de prezenta directivă.Articolul 4Prezenta directivă se adresează statelor membre.Adoptată la Bruxelles, 14 decembrie 1992.Pentru ConsiliuPreședinteleN. Lamont[1] JO C 283, 31.10.1992, p. 8.[2] Aviz emis la 20.11.1992 (nepublicat încă în Jurnalul Oficial).[3] Aviz emis la 24.11.1992 (nepublicat încă în Jurnalul Oficial).[4] JO L 76, 23.3.1992, p. 1.[5] JO L 73, 19.3.1976, p. 18. Directivă, astfel cum a fost modificată ultima dată prin Directiva 79/1071/CEE (JO L 331, 27.12.1979, p. 10).[6] JO L 316, 31.10.1992, p. 12.--------------------------------------------------


title: Directiva Consiliului din 19 februarie 1973 privind armonizarea legislațiilor statelor membre referitoare la echipamentele electrice destinate utilizării în cadrul unor anumite limite de tensiune

text:
               13/Volumul 01

               RO

               Jurnalul Ofícial al Uniunii Europene

               226

         31973L0023

               L 077/29

               JURNALUL OFÍCIAL AL UNIUNII EUROPENE

      DIRECTIVA CONSILIULUI

   din 19 februarie 1973
   privind armonizarea legislațiilor statelor membre referitoare la echipamentele electrice destinate utilizării în cadrul unor anumite limite de tensiune
   (73/23/CEE)
   CONSILIUL COMUNITĂȚILOR EUROPENE,
   având în vedere Tratatul de instituire a Comunității Economice Europene, în special articolul 100,
   având în vedere propunerea Comisiei,
   având în vedere avizul Adunării parlamentare,
   având în vedere avizul Comitetului Economic și Social European,
   întrucât dispozițiile în vigoare în statele membre, destinate asigurării siguranței în utilizarea echipamentelor electrice în cadrul unor anumite limite de tensiune, pot fi diferite, împiedicând astfel comerțul;
   întrucât, în unele state membre, în ceea ce privește anumite echipamente electrice, legiuitorul, pentru a atinge acest obiectiv de siguranță, a recurs la măsuri preventive și represive, prin intermediul unor dispoziții obligatorii;
   întrucât, în alte state membre, legiuitorul, pentru a atinge același obiectiv de siguranță, face trimitere la standardele tehnice stabilite de organismele de standardizare; întrucât un astfel de sistem oferă avantajul unei adaptări rapide la progresul tehnic, fără a neglija cerințele de siguranță;
   întrucât unele state membre aprobă standardele prin efectuarea unor operațiuni cu caracter administrativ; întrucât o astfel de aprobare nu aduce în nici un fel atingere conținutului tehnic al standardelor și nici nu le limitează condițiile de aplicare; întrucât, din punctul de vedere al Comisiei, o astfel de aprobare nu poate modifica efectele standardelor armonizate și publicate;
   întrucât, în cadrul Comunității, libera circulație a echipamentelor electrice ar trebui să aibă loc numai în cazul în care acestea respectă anumite cerințe de siguranță recunoscute în toate statele membre; întrucât, fără a aduce atingere nici unei alte forme de atestare, atestarea respectării acestor condiții poate fi stabilită prin referință la standardele armonizate care încorporează aceste condiții; întrucât aceste standarde armonizate ar trebui stabilite prin acordul comun al organismelor de resort și comunicate de fiecare stat membru celorlalte state membre și Comisiei și ar trebui făcute publice pe o scară cât mai largă; întrucât, în scopuri comerciale, o astfel de armonizare ar trebui să elimine inconvenientele care rezultă ca urmare a diferențelor între standardele naționale;
   întrucât, fără a aduce atingere oricărei alte forme de atestare, conformitatea echipamentului electric cu standardele armonizate se poate deduce din atașarea sau emiterea de către organizațiile competente a unor mărci sau certificate sau, în absența acestora, din declarația de conformitate a fabricantului; întrucât, pentru a facilita eliminarea barierelor din calea comerțului, statele membre ar trebui să recunoască aceste mărci sau certificate sau declarații de conformitate ca elemente de atestare; întrucât, în acest scop, mărcile sau certificatele menționate ar trebui făcute publice în spe cial prin publicarea lor în Jurnalul Oficial al Comunităților Europene;
   întrucât, ca măsură tranzitorie, libera circulație a echipamentelor electrice, pentru care nu există încă standarde armonizate, se poate realiza prin aplicarea prevederilor sau standardelor în materie de siguranță deja prevăzute de organismele internaționale sau de către unul dintre organismele care stabilesc standarde armonizate;
   întrucât este posibil ca echipamentele electrice să fie introduse în liberă circulație, deși nu corespund cerințelor de siguranță și întrucât, pentru a reduce acest pericol, este, așadar, de dorit să se prevadă dispoziții corespunzătoare,
   ADOPTĂ PREZENTA DIRECTIVĂ:
   Articolul 1
   În înțelesul prezentei directive, „echipament electric” înseamnă orice echipament destinat utilizării la o tensiune nominală între 50 și 1 000 V, curent alternativ, și între 75 și 1 500 V, curent continuu, care nu face parte din echipamentele și fenomenele prezentate în anexa II.
   Articolul 2
   (1)   Statele membre adoptă toate măsurile necesare pentru a asigura că echipamentele electrice pot fi introduse pe piață numai dacă, fiind produse în conformitate cu bunele practici de producție în materie de siguranță, în vigoare în Comunitate, nu pun în pericol siguranța oamenilor, a animalelor domestice și a bunurilor, în cazul în care sunt instalate, întreținute și utilizate corespunzător în aplicațiile pentru care au fost fabricate.
   (2)   Elementele principale ale obiectivelor de siguranță menționate la alineatul (1) sunt enumerate în anexa I.
   Articolul 3
   Statele membre adoptă toate măsurile corespunzătoare pentru a asigura că libera circulație a echipamentelor în cadrul Comunității nu este împiedicată din motive de siguranță, dacă aceste echipamente respectă dispozițiile articolului 2, sub rezerva condițiilor stabilite la articolul 5, 6, 7 sau 8.
   Articolul 4
   În legătură cu echipamentul electric, statele membre asigură că întreprinderile furnizoare de energie electrică nu impun utilizatorilor de echipamente electrice cerințe de siguranță mai stricte decât cele prevăzute la articolul 2 pentru conectarea la rețea și alimentarea cu electricitate.
   Articolul 5
   Statele membre adoptă toate măsurile necesare pentru ca, în special, echipamentele electrice care respectă cerințele de siguranță ale standardelor armonizate să fie considerate de autoritățile administrative competente ca respectând dispozițiile articolului 2, în sensul introducerii pe piață și liberei circulații menționate la articolele 2 și 3.
   Standardele sunt considerate armonizate din momentul în care au fost elaborate prin acordul comun al organismelor notificate de statele membre, în conformitate cu procedura prevăzută la articolul 11, și publicate în conformitate cu procedurile naționale. Standardele trebuie actualizate în funcție de progresul tehnologic și de evoluțiile bunei practici de producție în materie de siguranță.
   În scopul informării, lista standardelor armonizate și referințele acestora se publică în Jurnalul Oficial al Comunităților Europene.
   Articolul 6
   (1)   În cazul în care nu s-au elaborat și publicat încă standarde armonizate în înțelesul articolului 5, statele membre adoptă toate măsurile necesare pentru ca, în scopul introducerii pe piață sau al liberei circulații menționate la articolele 2 și 3, autoritățile lor administrative competente să considere că echipamentul electric, care este în conformitate cu prevederile în materie de siguranță ale Comisiei Internaționale pentru normele de aprobare a echipamentului electric (CEE-el) sau ale „International Electrotechnical Commission” (IEC) (Comisia internațională pentru electrotehnică), în legătură cu care s-au aplicat procedurile de publicare prevăzute la alineatele (2) și (3), respectă dispozițiile articolului 2.
   (2)   Prevederile în materie de siguranță menționate la alineatul (1) sunt notificate statelor membre de Comisie de la data intrării în vigoare a prezentei directive și, ulterior, la data publicării acestora. După consultarea cu statele membre, Comisia indică prevederile și mai ales variantele pe care le recomandă spre publicare.
   (3)   În termen de trei luni, statele membre informează Comisia cu privire la eventualele obiecțiile pe care le-ar putea avea cu privire la acele prevederi care le-au fost comunicate, indicând motivele de siguranță pe baza cărora dispozițiile respective nu ar trebui recunoscute.
   În scopuri de informare, acele prevederi în materie de siguranță împotriva cărora nu s-au ridicat obiecții sunt publicate în Jurnalul Oficial al Comunităților Europene.
   Articolul 7
   În cazul în care nu s-au stabilit încă standarde armonizate în sensul articolului 5 și nu au fost publicate prevederi în materie de siguranță în conformitate cu articolul 6, statele membre adoptă toate măsurile adecvate pentru ca, în scopul introducerii pe piață și al liberei circulații menționate la articolele 2 și 3, autoritățile lor administrative competente să considere că echipamentul electric produs în conformitate cu prevederile în materie de siguranță din standardele care sunt în vigoare în statul membru de producție respectă prevederile articolului 2, cu condiția ca acesta să asigure un nivel de siguranță echivalent.
   Articolul 8
   (1)   Statele membre adoptă toate măsurile necesare pentru a asigura că autoritățile lor administrative competente permit, de asemenea, introducerea pe piață sau libera circulație, menționate la articolele 2 și 3, a echipamentelor electrice care, deși nu sunt conforme standardelor armonizate menționate la articolul 5 sau dispozițiilor articolelor 6 și 7, respectă dispozițiile articolului 2.
   (2)   În cazul unei contestații, producătorul sau importatorul poate prezenta un raport elaborat de un organism care este notificat în conformitate cu procedura prevăzută la articolul 11 cu privire la conformitatea echipamentului electric cu dispozițiile articolului 2.
   Articolul 9
   (1)   În cazul în care, din motive de siguranță, un stat membru interzice introducerea pe piață a oricărui echipament electric sau îi împiedică libera circulație, acesta informează de îndată celelalte state membre în cauză și Comisia, indicând motivele deciziei sale, în special:

               —

               în cazul în care neconformarea la dispozițiile articolului 2 se datorează unei lacune a standardelor armonizate menționate la articolul 5, a dispozițiilor articolului 6 sau a standardelor menționate la articolul 7;

               —

               în cazul în care neconformarea se datorează aplicării defectuoase a unor astfel de standarde sau publicații sau neîndeplinirii bunelor practici de producție menționate la articolul 2.

         (2)   În cazul în care alte state membre ridică obiecții cu privire la decizia menționată în alineatul (1), Comisia consultă de îndată statele membre în cauză.
   (3)   În cazul în care nu s-a ajuns la un acord în termen de trei luni de la data notificării prevăzute la alineatul (1), Comisia solicită avizul unuia dintre organismele notificate în conformitate cu procedura prevăzută la articolul 11, care își are sediul în afara teritoriului statelor membre în cauză și care nu a fost implicat în procedura prevăzută la articolul 8. Avizul precizează în ce măsură nu au fost respectate dispozițiile articolului 2.
   (4)   Comisia comunică avizul acestui organism tuturor statelor membre, care pot transmite Comisiei observațiile lor în termen de o lună. Comisia ia act concomitent de observațiile părților în cauză cu privire la avizul menționat anterior.
   (5)   După ce a luat act de aceste observații, Comisia formulează, dacă este necesar, recomandările sau avizele corespunzătoare.
   Articolul 10
   (1)   Fără a aduce atingere altor metode de atestare, statele membre adoptă toate măsurile necesare pentru a asigura că autoritățile lor administrative competente acceptă ca prezumție de conformitate cu dispozițiile articolelor 5, 6 și 7 plasarea unei mărci care denotă conformitatea pe echipamentul electric sau prezentarea unui certificat de conformitate ori, în absența acestora, în special în cazul echipamentelor industriale, declarația de conformitate a producătorului.
   (2)   Mărcile sau certificatele sunt stabilite, separat sau de comun acord, de organismele notificate în conformitate cu procedura prevăzută la articolul 11. Specimenele acestor mărci sau certificate se publică de către aceste organisme, în scop informativ, și în Jurnalul Oficial al Comunităților Europene.

   Articolul 11
   Fiecare stat membru informează celelalte state membre și Comisia cu privire la următoarele:

               —

               organismele menționate la articolul 5;

               —

               organismele care pot stabili mărcile și certificatele în conformitate cu dispozițiile articolului 10;

               —

               organismele care pot raporta în conformitate cu dispozițiile articolului 8 sau care pot emite un aviz în conformitate cu dispozițiile articolului 9;

               —

               locul publicării menționate la articolul 5 alineatul (2).

         Orice modificare a datelor de mai sus se notifică de către fiecare stat membru celorlalte state membre, precum și Comisiei.
   Articolul 12
   Prezenta directivă nu se aplică echipamentelor electrice destinate exportului în țări terțe.
   Articolul 13
   (1)   Statele membre pun în aplicare actele cu putere de lege și actele administrative necesare pentru a se conforma prezentei directive în termen de 18 luni de la notificare și informează de îndată Comisia cu privire la aceasta.
   În cazul Danemarcei, termenul limită poate fi extins la 5 ani.
   (2)   Comisiei îi sunt comunicate, de către statele membre, textele principalelor dispoziții de drept intern pe care le adoptă în domeniul reglementat de prezenta directivă.
   Articolul 14
   Prezenta directivă se adresează statelor membre.

      Adoptată la Bruxelles, 19 februarie l973.

            Pentru Consiliu

            Președintele

         A. LAVENS

   ANEXA I
   ELEMENTE PRINCIPALE ALE OBIECTIVELOR DE SIGURANȚĂ PENTRU ECHIPAMENTELE ELECTRICE DESTINATE UTILIZĂRII ÎN CADRUL UNOR ANUMITE LIMITE DE TENSIUNE
   1.   Condiții generale

               (a)

               Caracteristicile esențiale, a căror recunoaștere și respectare va asigura utilizarea echipamentelor electrice în condiții de siguranță și în aplicații pentru care au fost concepute, sunt marcate pe echipament sau, dacă acest lucru nu este posibil, pe documentul însoțitor.

               (b)

               Marca producătorului sau marca comercială se aplică vizibil pe echipamentul electric sau, dacă acest lucru nu este posibil, pe ambalaj.

               (c)

               Echipamentele electrice, precum și componentele lor ar trebui concepute astfel încât să asigure asamblarea și conectarea corespunzătoare și în condiții de siguranță.

               (d)

               Echipamentele electrice ar trebui concepute și fabricate astfel încât să asigure protecția împotriva pericolelor prezentate la punctele 2 și 3 din prezenta anexă, cu condiția ca echipamentul să fie utilizat în aplicații pentru care a fost conceput și să fie întreținut corespunzător.

         2.   Protecție împotriva pericolelor care pot proveni de la echipamentele electrice
   Măsurile de natură tehnică ar trebui prevăzute în conformitate cu punctul 1 pentru a asigura că:

               (a)

               persoanele și animalele domestice sunt protejate în mod corespunzător împotriva pericolului de vătămare fizică sau împotriva altor pagube care ar putea fi cauzate prin contact electric direct sau indirect;

               (b)

               nu se produc temperaturi, arcuri electrice sau radiații care ar putea prezenta pericol;

               (c)

               persoanele, animalele domestice sau obiectele sunt protejate corespunzător împotriva pericolelor care nu sunt de natură electrică, cauzate de echipamente electrice și care sunt demonstrate de experiență.

               (d)

               izolarea trebuie să corespundă condițiilor previzibile.

         3.   Protecție împotriva pericolelor care pot fi cauzate de influențe externe asupra echipamentelor electrice
   Trebuie prevăzute măsuri tehnice în conformitate cu punctul 1 pentru a asigura că:

               (a)

               echipamentele electrice îndeplinesc cerințele mecanice prevăzute, astfel încât persoanele, animalele domestice și bunurile nu sunt puse în pericol;

               (b)

               echipamentele electrice sunt rezistente la influențele care nu sunt de natură mecanică, în condiții de mediu prevăzute, astfel încât persoanele, animalele domestice și bunurile nu sunt puse în pericol;

               (c)

               echipamentele electrice nu pun în pericol persoane, animale domestice și bunuri în condiții de suprasarcină previzibile.

         ANEXA II
   ECHIPAMENTE ȘI FENOMENE CARE NU FAC OBIECTUL PREZENTEI DIRECTIVE
   Echipamente electrice pentru utilizarea în medii explozive
   Echipamente electrice pentru radiologie și scopuri medicale
   Componente electrice pentru ascensoare de mărfuri și persoane
   Contoare electrice
   Fișe și prize de curent pentru uz gospodăresc
   Reostate de pornire pentru gardurile electrice
   Interferențe radioelectrice
   Echipamente electrice specializate destinate utilizării pe nave, aeronave sau linii ferate care respectă prevederile în materie de siguranță elaborate de organisme internaționale la care statele membre participă.