title: Directiva Consiliului din 21 decembrie 1988 privind apropierea actelor cu putere de lege și a actelor administrative ale statelor membre referitoare la materialele de construcții

text:
               13/Volumul 09

               RO

               Jurnalul Ofícial al Uniunii Europene

               3

         31989L0106

               L 040/12

               JURNALUL OFÍCIAL AL UNIUNII EUROPENE

      DIRECTIVA CONSILIULUI

   din 21 decembrie 1988
   privind apropierea actelor cu putere de lege și a actelor administrative ale statelor membre referitoare la materialele de construcții
   (89/106/CEE)
   CONSILIUL COMUNITĂȚILOR EUROPENE,
   având în vedere Tratatul de instituire a Comunității Economice Europene, în special articolul 100a,
   având în vedere propunerea Comisiei (1),
   în cooperare cu Parlamentul European (2),
   având în vedere avizul Comitetului Economic și Social (3),
   întrucât statele membre trebuie să se asigure că, pe teritoriul lor, lucrările de construcții și lucrările publice sunt proiectate și realizate în așa fel încât să nu afecteze siguranța persoanelor, a animalelor și a bunurilor, respectând în același timp și alte cerințe esențiale în interesul bunăstării generale;
   întrucât în statele membre există dispoziții care conțin cerințe privind nu numai siguranța construcțiilor, ci și sănătatea, durabilitatea, economia de energie, protecția mediului, aspectele economice și alte aspecte care prezintă importanță în interesul public;
   întrucât cerințele prevăzute anterior, care fac deseori obiectul actelor cu putere de lege și al actelor administrative, au o influență directă asupra naturii produselor pentru construcții folosite și sunt reflectate în standardele naționale, în omologările tehnice și în alte specificații și dispoziții tehnice care, prin deosebirile dintre ele, constituie o barieră în calea comerțului în interiorul Comunității;
   întrucât Cartea albă privind realizarea pieței interne, aprobată de Consiliul European din iunie 1985, prevede la punctul 71 că, în cadrul politicii generale, se va pune accentul pe anumite sectoare, și mai ales pe sectorul construcțiilor; întrucât eliminarea barierelor tehnice în domeniul construcțiilor, în măsura în care acestea nu pot fi eliminate prin recunoașterea mutuală a echivalenței dintre toate statele membre, trebuie să urmeze noua abordare prevăzută în rezoluția Consiliului din 7 mai 1985 (4) care impune definirea unor cerințe esențiale privind siguranța și a altor aspecte care prezintă o importanță pentru binele general, fără a reduce nivelurile existente și justificate de protecție în statele membre;
   întrucât cerințele esențiale constituie criteriile generale și, în același timp, criteriile specifice față de care trebuie să se alinieze lucrările de construcții; întrucât este necesar ca acestea să fie interpretate în sensul că lucrările de construcții sunt conforme, cu un grad de fiabilitate adecvat, cu una, cu mai multe sau cu toate aceste cerințe în cazul în care există o reglementare care să le prevadă;
   întrucât, ca bază pentru standardele armonizate sau pentru alte specificații tehnice la un nivel european și pentru stabilirea și acordarea omologării tehnice europene, vor fi stabilite documente (documente interpretative) în vederea concretizării exigențelor esențiale la un nivel tehnic;
   întrucât aceste cerințe esențiale constituie baza pentru stabilirea unor standarde armonizate la nivel european privind produsele pentru construcții; întrucât, pentru a avea o contribuție majoră la o piață internă unică, pentru a permite unui număr cât mai mare de fabricanți să aibă acces la această piață, pentru a-i asigura acesteia maximul de transparență și pentru a crea condițiile unui regim european general armonizat în domeniul construcțiilor, este necesar să fie instaurate, în măsura posibilului și cât mai repede, standarde armonizate; întrucât aceste standarde sunt stabilite de către organisme particulare și trebuie să se mențină în limitele unor texte care nu constrâng; întrucât, pentru aceasta, Comitetul European pentru Standardizare (CEN) și Comitetul european pentru standardizare electrotehnică (Cenelec) sunt recunoscute ca fiind organismele competente pentru a adopta standarde armonizate, în conformitate cu orientările generale privind cooperarea între Comisie și aceste două organisme, semnate la 13 noiembrie 1984; întrucât, în sensul prezentei directive, prin standard armonizat se înțelege o specificație tehnică (standard european sau document armonizat) adoptată de unul din aceste organisme sau de către amândouă, având mandatul Comisiei, în conformitate cu Directiva 83/189/CEE a Consiliului din 28 martie 1983, care prevede o procedură de informare în domeniul standardelor și reglementărilor tehnice (5);
   întrucât, luând în considerare natura specială a produselor pentru construcții, este necesar ca aceste standarde armonizate să fie formulate într-un mod precis; întrucât este deci necesară stabilirea unor documente interpretative pentru a crea o legătură între mandatele de standardizare și cerințele esențiale; întrucât standardele armonizate, exprimate pe cât posibil în termeni de performanță a produselor, iau în considerare aceste documente interpretative, care sunt stabilite în cooperare cu statele membre;
   întrucât nivelurile de performanță pe care trebuie să le atingă în viitor produsele în statele membre și cerințele pe care trebuie să le îndeplinească vor fi repartizate în clase în documentele interpretative și în specificațiile tehnice armonizate, în așa fel încât să ia în considerare diferitele niveluri de cerințe esențiale pe care trebuie să le îndeplinească anumite lucrări și diferențele de condiții existente în statele membre;
   întrucât este necesar ca standardele armonizate să conțină clasificări care să permită continuarea introducerii pe piață a produselor pentru construcții care răspund cerințelor esențiale și care sunt fabricate și utilizate legal, în conformitate cu tradițiile tehnice bazate pe condițiile locale, climatice și altele;
   întrucât se consideră că un produs îndeplinește condițiile de utilizare dacă este în conformitate cu un standard armonizat, cu o omologare tehnică europeană sau o specificație tehnică nearmonizată recunoscută la nivel comunitar; întrucât, în cazul în care produsele au puțină importanță din punctul de vedere al cerințelor esențiale și nu respectă specificațiile tehnice existente, îndeplinirea condițiilor de utilizare poate fi atestată de un organism desemnat;
   întrucât produsele despre care se consideră astfel că îndeplinesc condițiile de utilizare pot fi ușor recunoscute prin marca CE; întrucât este necesar ca acestea să poată circula liber și să poată fi utilizate în conformitate cu destinația lor în toată Comunitatea;
   întrucât, în cazul produselor pentru care nu pot fi stabilite sau prevăzute standarde europene într-un termen rezonabil sau în cazul produselor care nu respectă evident un standard, faptul că aceste produse îndeplinesc condițiile de utilizare poate fi demonstrat prin omologări tehnice europene eliberate pe baza unor directive comune; întrucât este necesar ca directivele comune pentru eliberarea omologărilor tehnice să fie adoptate pe baza unor documente interpretative;
   întrucât, în absența unor standarde armonizate și a unor omologări tehnice europene, specificațiile tehnice naționale sau altele nearmonizate pot fi considerate o bază adecvată pentru a presupune că sunt îndeplinite cerințele esențiale;
   întrucât este necesară asigurarea conformității produselor cu standardele armonizate și cu omologările tehnice nearmonizate recunoscute la nivel european cu ajutorul unor proceduri de control al producției aplicate de către fabricanți și al unor proceduri de monitorizare, de încercare și de certificare aplicate de părți terțe independente și calificate sau de către fabricanții înșiși;
   întrucât este necesar să fie prevăzută o procedură specială ca măsură provizorie pentru produsele pentru care nu există încă standarde sau omologări tehnice recunoscute la nivel european; întrucât este necesar ca această procedură să faciliteze recunoașterea rezultatelor încercărilor efectuate într-un alt stat membru în conformitate cu cerințele tehnice ale statului membru de destinație;
   întrucât este necesară crearea unui comitet permanent pentru construcții, format din experți desemnați de către statele membre și care să asiste Comisia în cazul problemelor care decurg din punerea în aplicare și aplicarea practică a prezentei directive;
   întrucât este necesar ca responsabilitatea statelor membre pentru siguranța, sănătatea și alte aspecte la care se referă cerințele esențiale pe teritoriul acestora să fie recunoscute într-o clauză de salvgardare care să prevadă măsuri de protecție adecvate,
   ADOPTĂ PREZENTA DIRECTIVĂ:
   CAPITOLUL I
   Domeniul de aplicare – Definiții – Cerințe – Specificații tehnice – Libera circulație a mărfurilor
   Articolul 1
   (1)   Prezenta directivă se aplică produselor pentru construcții în măsura în care li se aplică cerințele esențiale privind lucrările și care sunt prevăzute la articolul 3 alineatul (1).
   (2)   În înțelesul prezentei directive, „produs pentru construcții” înseamnă orice produs care este fabricat în vederea încorporării sale, în mod durabil, în lucrările de construcții, care se referă atât la clădiri, cât și la lucrările publice.
   „Produsele pentru construcții” sunt denumite în continuare „produse”; lucrările de construcții, care se referă atât la clădiri, cât și la lucrările publice, sunt denumite în continuare „lucrări”.
   Articolul 2
   (1)   Statele membre iau toate măsurile necesare pentru a garanta că produsele prevăzute la articolul 1 și destinate utilizării în lucrări pot fi introduse pe piață numai dacă îndeplinesc condițiile de utilizare prevăzute, adică numai dacă au asemenea caracteristici, încât lucrările în care trebuie încorporate, asamblate, utilizate sau instalate vor putea, cu condiția să fi fost corect proiectate și construite, îndeplinesc cerințele esențiale prevăzute la articolul 3 în cazul în care aceste lucrări fac obiectul unei reglementări care să conțină astfel de cerințe.
   (2)   Atunci când produsele fac obiectul altor directive comunitare privind alte aspecte, marca de conformitate CE, denumită în continuare „marca CE”, care este menționată la articolul 4 alineatul (2), indică, în acest caz, că produsele răspund în egală măsură cerințelor acestor directive.
   (3)   Atunci când o directivă viitoare privește în principal alte aspecte și doar într-o mică măsură cerințele esențiale menționate în prezenta directivă, este necesar ca aceasta să prevadă dispoziții care să garanteze că răspunde și cerințelor prezentei directive.
   (4)   Prezenta directivă nu aduce atingere dreptului statelor membre de a stabili, respectând dispozițiile tratatului, cerințele pe care le consideră necesare pentru asigurarea protecției lucrătorilor atunci când utilizează produsele, cu condiția ca prin aceasta să nu determine o modificare a produselor neprevăzută în prezenta directivă.
   Articolul 3
   (1)   Cerințele esențiale care se aplică lucrărilor și care pot influența caracteristicile tehnice al unui produs sunt enunțate prin stabilirea unor obiective prevăzute la anexa 1. Una, mai multe sau toate aceste cerințe se pot aplica; ele trebuie respectate în timpul unei durate de viață rezonabile din punct de vedere economic.
   (2)   Pentru a se lua în considerare eventualele diferențe în ceea ce privește condițiile geografice sau climatice sau modul de viață, precum și eventualele diferențe de nivel de protecție care există la nivel național, regional sau local, fiecare cerință esențială poate determina stabilirea unor clase de performanță în documentele menționate la alineatul (3) și în specificațiile tehnice prevăzute la articolul 4 pentru respectarea acestei cerințe.
   (3)   Cerințele esențiale sunt precizate în documente (documente interpretative) destinate stabilirii legăturilor necesare între cerințele esențiale indicate în alineatul (1) și mandatele de standardizare, mandatele care privesc ghidurile de agrement tehnic european sau recunoașterea altor specificații tehnice în înțelesul articolelor 4 și 5.
   Articolul 4
   (1)   În sensul prezentei directive, prin „specificații tehnice” se înțelege standardele și agrementele tehnice.
   În sensul prezentei directive, prin „standarde armonizate” se înțelege specificațiile tehnice adoptate de către CEN sau Cenelec sau de către aceste două organisme, având mandatul Comisiei dat în conformitate cu Directiva 83/189/CEE pe baza unui aviz emis de către comitetul menționat la articolul 19 și în conformitate cu orientările generale privind cooperarea între Comisie și aceste două organisme, semnate la 13 noiembrie 1984.
   (2)   Statele membre consideră că îndeplinesc condițiile de utilizare acele produse care permit lucrărilor pentru care sunt utilizate, cu condiția ca acestea din urmă să fie corect proiectate și construite, să îndeplinească cerințele esențiale prevăzute la articolul 3 și ca aceste produse să poarte marca CE. Marca CE atestă:

               (a)

               că ele sunt conforme cu standardele naționale care transpun standardele armonizate și ale căror referințe au fost publicate în Jurnalul Oficial al Comunităților Europene. Statele membre publică referințele acestor standarde naționale;

               (b)

               că ele sunt conforme cu un agrement tehnic european eliberat în conformitate cu procedura descrisă în capitolul III;

               (c)

               sau că ele sunt conforme cu specificațiile tehnice naționale prevăzute la alineatul (3), în măsura în care nu există specificații armonizate; se stabilește o listă a acestor specificații naționale în conformitate cu procedura prevăzută la articolul 5 alineatul (2).

         (3)   Statele membre pot comunica Comisiei textul specificațiilor tehnice naționale pe care le consideră conforme cu cerințele esențiale prevăzute la articolul 3. Comisia comunică de îndată celorlalte state membre aceste specificații tehnice naționale. În conformitate cu procedura prevăzută la articolul 5 alineatul (2), ea notifică statelor membre acele specificații tehnice naționale care beneficiază de prezumția de conformitate cu cerințele esențiale prevăzute la articolul 3.
   Procedura este inițiată și urmată de către Comisie, care consultă comitetul menționat la articolul 19.
   Statele membre publică referințele specificațiilor tehnice menționate. Comisia le publică tot în Jurnalul Oficial al Comunităților Europene.
   (4)   Atunci când un fabricant sau reprezentantul autorizat al acestuia stabilit în Comunitate nu a aplicat sau a aplicat parțial specificațiile tehnice existente menționate la alineatul (2), după care, conform criteriilor enunțate în articolul 13 alineatul (4), produsul trebuie să facă obiectul unei declarații de conformitate așa cum este aceasta definită în anexa III punctul 2(ii) a doua și a treia posibilitate, se aplică deciziile corespunzătoare luate în temeiul articolului 13 alineatul (4) și al anexei III și se consideră că un produs îndeplinește condițiile de utilizare în sensul articolului 2 alineatul (1) în conformitate cu procedura stabilită în anexa III punctul 2(ii) a doua posibilitate.
   (5)   Comisia, care consultă comitetul menționat la articolul 19, stabilește, gestionează și actualizează periodic o listă a produselor care au o incidență foarte slabă asupra sănătății și securității și pentru care o declarație de conformitate „după regulile artei” ține loc de autorizație de introducere pe piață.
   (6)   Marca CE înseamnă că produsele răspund cerințelor formulate în alineatele (2) și (4). Răspunderea aplicării mărcii CE pe produsul respectiv, pe o etichetă lipită pe produs, pe ambalajul acestuia sau pe documentele comerciale de însoțire îi revine fabricantului sau reprezentantului autorizat al acestuia stabilit în Comunitate.
   Modelul mărcii CE și condițiile de utilizare sunt precizate în anexa III.
   Produsele prevăzute la alineatul (5) nu trebuie să poarte marca CE.
   Articolul 5
   (1)   Atunci când un stat membru sau Comisia estimează că standardele armonizate sau agrementele tehnice europene prevăzute la articolul 4 alineatul (2) literele (a) și (b) sau mandatele prevăzute în capitolul II nu respectă articolele 2 și 3, acest stat membru sau Comisia sesizează comitetul menționat la articolul 19 și își expune motivele. Comitetul emite un aviz de urgență.
   Având în vedere avizul acestui comitet și după consultarea comitetului instituit de Directiva 83/189/CEE, atunci când este vorba de standarde armonizate, Comisia indică statelor membre dacă standardele sau agrementele respective trebuie sau nu retrase din publicațiile prevăzute la articolul 7 alineatul (3).
   (2)   După primirea comunicării prevăzute la articolul 4 alineatul (3), Comisia consultă comitetul menționat în articolul 19. Având în vedere avizul acestuia, Comisia indică statelor membre dacă specificația tehnică respectivă trebuie sau nu să beneficieze de prezumția de conformitate și, dacă este cazul, publică referințele acesteia în Jurnalul Oficial al Comunităților Europene.

   În cazul în care Comisia sau un stat membru estimează că o specificație tehnică nu mai îndeplinește condițiile necesare pentru a fi considerată conformă cu articolele 2 și 3, Comisia consultă comitetul menționat la articolul 19. Având în vedere avizul acestuia, Comisia indică statelor membre dacă specificația tehnică națională respectivă trebuie sau nu să beneficieze în continuare de prezumția de conformitate și, dacă nu este cazul, indică dacă referințele menționate la articolul 4 alineatul (3) trebuie retrase.
   Articolul 6
   (1)   Statele membre nu împiedică libera circulație, introducerea pe piață sau utilizarea pe teritoriul lor a produselor care respectă dispozițiile prezentei directive.
   Statele membre veghează ca utilizarea unor astfel de produse, în conformitate cu destinația lor, să nu fie interzisă de reguli sau de condiții impuse de către organisme publice sau de organisme private care acționează în calitate de întreprinderi publice sau de organisme publice de pe o poziție de monopol.
   (2)   Statele membre autorizează totuși introducerea pe piață, pe teritoriul lor, a produselor care nu sunt prevăzute la articolul 4 alineatul (2) dacă respectă dispoziții de drept intern conforme cu tratatul și aceasta până când specificațiile tehnice europene prevăzute la capitolele II și III nu dispun altfel. Comisia și comitetul prevăzute la articolul 19 urmăresc și reexaminează cu regularitate evoluția specificațiilor tehnice europene.
   (3)   Atunci când specificațiile tehnice europene, prin esența lor sau în temeiul documentelor interpretative prevăzute la articolul 3 alineatul (3), conțin diferite clase care corespund diferitelor niveluri de performanță, statele membre nu pot determina niveluri de performanță care trebuie respectate atât pe teritoriul lor, cât și în cadrul clasificărilor adoptate la nivel comunitar și cu condiția de a utiliza toate clasele, anumite clase sau o singură clasă.
   CAPITOLUL II
   Standarde armonizate
   Articolul 7
   (1)   Pentru a se asigura calitatea standardelor armonizate care se aplică produselor, aceste standarde trebuie stabilite de către organismele europene de standardizare în conformitate cu mandatele pe care le primesc de la Comisie conform procedurii prevăzute de Directiva 83/189/CEE și, după consultarea comitetului menționat la articolul 19, conform orientărilor generale privind cooperarea între Comisie și aceste organisme, semnate la 13 noiembrie 1984.
   (2)   Este necesar ca standardele stabilite în acest fel, luând în considerare documentele interpretative, să fie exprimate, pe cât posibil, în termeni de performanță a produselor.
   (3)   De îndată ce standardele au fost stabilite de către organismele europene de standardizare, Comisia publică referințele acestora în Jurnalul Oficial al Comunităților Europene, seria C.
   CAPITOLUL III
   Agrement tehnic european
   Articolul 8
   (1)   Agrementul tehnic european este aprecierea tehnică favorabilă a îndeplinirii condițiilor de utilizare prevăzută în cazul unui produs, bazat pe respectarea cerințelor esențiale prevăzute pentru lucrările în care trebuie utilizat produsul.
   (2)   Agrementul tehnic european poate fi acordat:

               (a)

               pentru produsele pentru care nu există nici standarde armonizate, nici standarde naționale recunoscute, nici mandat de standard european și pentru care Comisia, după consultarea comitetului menționat la articolul 19, estimează că un standard nu poate fi elaborat sau nu poate fi elaborat deocamdată;

               (b)

               pentru produsele care fac derogare, într-un mod semnificativ, de la standardele armonizate sau de la standardele naționale recunoscute.

         Chiar în cazul în care a fost acordat un mandat pentru un standard armonizat, litera (a) nu exclude acordarea agrementului tehnic european pentru anumite produse pentru care există ghid de omologare tehnică. Această dispoziție se aplică până la intrarea în vigoare a standardului armonizat în statele membre.
   (3)   În cazuri speciale, Comisia poate, prin derogare de la alineatul (2) litera (a), să autorizeze eliberarea unui agrement tehnic european, după consultarea comitetului menționat la articolul 19, pentru produsele pentru care există un mandat în vederea unui standard armonizat sau pentru care Comisia a stabilit că poate fi elaborat un standard armonizat. Autorizația este valabilă pentru o perioadă determinată.
   (4)   Agrementul tehnic european este acordat, în general, pentru 5 ani. Acest termen poate fi prelungit.
   Articolul 9
   (1)   Agrementul tehnic european pentru un produs se bazează pe examinări, încercări și pe o apreciere bazată pe documentele interpretative menționate la articolul 3 alineatul (3), precum și pe ghidurile prevăzute la articolul 11 privind acest produs sau familia de produse care îi corespunde.
   (2)   Atunci când ghidurile prevăzute la articolul 11 nu există sau nu există încă, poate fi acordat un agrement tehnic european cu trimitere la cerințele esențiale și la documentele interpretative atunci când aprecierea produsului este adoptată de organismele de agrement, care acționează împreună în cadrul organizației menționate la anexa II. Atunci când există un dezacord între organismele desemnate, comitetul menționat la articolul 19 este sesizat cu privire la aceasta.
   (3)   Agrementul tehnic european pentru un produs este acordat într-un stat membru, în conformitate cu procedura prevăzută în anexa II, la cererea fabricantului sau a reprezentantului autorizat al acestuia stabilit în Comunitate.
   Articolul 10
   (1)   Fiecare stat membru comunică celorlalte state membre și Comisiei numele și adresa organismelor care sunt abilitate să acorde agremente tehnice europene.
   (2)   Organismele de agrement tehnic trebuie să îndeplinească cerințele prezentei directive și trebuie să fie în măsură:

               —

               să evalueze îndeplinirea condițiilor de utilizare a produselor noi pe baza unor cunoștințe științifice și practice;

               —

               să se pronunțe în mod imparțial față de interesele fabricanților implicați sau ale reprezentanților autorizați ai acestora;

               —

               să realizeze sinteza contribuțiilor tuturor părților interesate în vederea unei aprecieri echilibrate.

         (3)   Lista organismelor de agrement competente pentru acordarea agrementelor tehnice europene, precum și orice modificare a listei menționate se publică în Jurnalul Oficial al Comunităților Europene, seria C.
   Articolul 11
   (1)   Comisia, după ce a consultat Comitetul menționat la articolul 19, dă organizației care grupează organismele de agrement desemnate de către statele membre mandate pentru stabilirea ghidurilor de agrement tehnic european pentru un produs sau o familie de produse.
   (2)   Ghidurile de agrement tehnic european pentru un produs sau o familie de produse implică următoarele elemente:

               (a)

               lista documentelor interpretative pertinente menționate la articolul 3 alineatul (3);

               (b)

               cerințele concrete pe care trebuie să le îndeplinească un produs în virtutea cerințelor esențiale prevăzute la articolul 3 alineatul (1);

               (c)

               metodele de încercare;

               (d)

               metoda de evaluare și de exploatare a rezultatelor încercărilor;

               (e)

               procedurile de inspecție și de conformitate care trebuie să răspundă articolelor 13, 14 și 15;

               (f)

               perioada de validitate a agrementului tehnic european.

         (3)   Ghidurile de agrement tehnic european sunt publicate, după consultarea comitetului prevăzut la articolul 19, de către statele membre în limba (limbile) lor oficială(e).
   CAPITOLUL IV
   Documente interpretative
   Articolul 12
   (1)   După consultarea Comitetului menționat la articolul 19, Comisia numește comitete tehnice la care participă statele membre în vederea elaborării documentelor interpretative prevăzute la articolul 3 alineatul (3).
   (2)   Documentele interpretative:

               (a)

               precizează cerințele esențiale prevăzute la articolul 3 și definite în anexa I, armonizând terminologia și noțiunile tehnice de bază și indicând clase sau niveluri pentru fiecare cerință, atunci când este necesar și dacă nivelul de cunoștințe științifice și tehnice o permite;

               (b)

               indică metode de corelare între aceste niveluri sau clase de cerințe și specificațiile tehnice prevăzute la articolul 4: metode de calcul și de determinare, reguli tehnice de proiectare etc.;

               (c)

               servesc drept referințe pentru stabilirea unor standarde armonizate și a unor ghiduri de agrement tehnic european și pentru recunoașterea specificațiilor tehnice naționale în conformitate cu articolul 4 alineatul (3).

         (3)   După consultarea comitetului menționat la articolul 19, Comisia publică documentele interpretative în Jurnalul Oficial al Comunităților Europene, seria C.
   CAPITOLUL V
   Atestare de conformitate
   Articolul 13
   (1)   Răspunderea atestării că produsele sunt conforme cu cerințele unei specificații tehnice în sensul articolului 4 revine fabricantului sau reprezentantului autorizat al acestuia, stabilit în Comunitate.
   (2)   Se consideră că produsele care fac obiectul unei atestări de conformitate sunt conforme cu specificațiile tehnice în sensul articolului 4. Această conformitate este stabilită cu ajutorul încercărilor sau al altor verificări pe baza specificațiilor tehnice, în conformitate cu anexa III.
   (3)   Atestarea conformității unui produs presupune:

               (a)

               fie ca fabricantul să dispună, în uzină, de un sistem de control al producției care să permită asigurarea conformității producției cu specificațiile tehnice pertinente;

               (b)

               fie ca, pentru anumite produse menționate în specificațiile tehnice pertinente, pe lângă sistemul de control al producției aplicat în uzină, să intervină, în evaluarea și monitorizarea controalelor de producție sau a produselor propriu-zise, un organism de certificare desemnat.

         (4)   După consultarea comitetului prevăzut la articolul 19, Comisia stabilește care dintre procedurile prevăzute la alineatul (3) se aplică unui produs sau unui grup de produse anume, în conformitate cu dispozițiile speciale indicate în anexa III, în funcție de:

               (a)

               importanța rolului produsului față de cerințele esențiale și, mai ales, cele care se referă la sănătate și siguranță;

               (b)

               natura produsului;

               (c)

               influența pe care o poate avea variabilitatea caracteristicilor produsului respectiv asupra capacităților produsului de a îndeplini funcția pentru care a fost proiectat;

               (d)

               existența probabilă a unor defecte de fabricație ale produsului.

         În fiecare din aceste cazuri, se alege procedura cea mai puțin costisitoare și care să fie compatibilă cu siguranța.
   Procedura astfel determinată este indicată în mandate, precum și în specificațiile tehnice sau în textele publicate ale acestora.
   (5)   În cazul fabricării la bucată (și nu de serie), este suficientă o declarație de conformitate, așa cum este menționată în anexa III punctul 2(i) a treia posibilitate, în cazul în care nu există dispoziții care să prevadă contrariul în specificațiile tehnice, pentru produsele care au implicații deosebit de importante în ceea ce privește sănătatea și siguranța.
   Articolul 14
   (1)   În conformitate cu anexa III, procedurile menționate determină:

               (a)

               în cazul articolului 13 alineatul (3) litera (a), prezentarea, de către fabricant sau de către reprezentantul autorizat al acestuia, stabilit în Comunitate, a unei declarații de conformitate a produsului sau

               (b)

               în cazul articolului 13 alineatul (3) litera (b), eliberarea, de către organismul de certificare desemnat, a unui certificat de conformitate pentru un sistem de control al producției și de monitorizare sau pentru produsul propriu-zis.

         Modalitățile de efectuare a procedurilor în cazul atestării de conformitate sunt stabilite în anexa III.
   (2)   Declarația de conformitate a fabricantului sau certificatul de conformitate dau fabricantului sau reprezentantului autorizat al acestuia, stabilit în Comunitate, dreptul de a aplica marca CE pe produsul propriu-zis, pe o etichetă care îl însoțește, pe ambalaj sau pe documentele comerciale de însoțire. Modelul mărcii CE și modalitățile de utilizare a acesteia în cadrul diferitelor proceduri de atestare de conformitate figurează în anexa III.
   Articolul 15
   (1)   Statele membre supraveghează utilizarea corectă a mărcii CE.
   (2)   Atunci când se constată că marca CE a fost aplicată arbitrar pe un produs care nu îndeplinește sau nu mai îndeplinește prezenta directivă, statul membru în care a fost atestată conformitatea interzice, dacă este cazul, marca CE și retrage din circulație produsele care nu au fost vândute sau procedează la ștergerea mărcii, atât timp cât produsul respectiv nu respectă criteriile de conformitate.
   Statul membru care este în această situație informează imediat celelalte state membre și Comisia cu privire la aceasta, furnizând toate detaliile calitative și cantitative necesare pentru identificarea produsului care nu este conform cu standardele.
   (3)   Statele membre iau măsurile necesare pentru a interzice aplicarea pe produse sau pe ambalajele acestora a unor mărci care pot fi confundate cu marca CE.
   CAPITOLUL VI
   Proceduri speciale
   Articolul 16
   (1)   Atunci când, pentru un produs anume, nu există specificații tehnice așa cum sunt ele definite în articolul 4, statul membru de destinație, procedând pe bază de cerere, de la caz la caz, consideră acest produs ca fiind conform cu dispozițiile naționale în vigoare dacă a satisfăcut condițiile de utilizare în urma încercărilor și controalelor efectuate în statul membru de fabricație de către un organism desemnat în conformitate cu metodele în vigoare în statul membru de destinație sau recunoscute ca fiind echivalente de către acesta din urmă.
   (2)   Statul membru de fabricație indică statului membru de destinație, ale cărui reglementări se aplică încercărilor și controalelor de efectuat, organismul pe care are intenția să-l desemneze în acest sens. Statul membru de destinație și statul membru de fabricație își comunică toate informațiile necesare. În urma schimbului de informații, statul membru de fabricație acreditează organismul astfel desemnat. Dacă unul dintre statele membre are îndoieli, el își justifică poziția și informează Comisia.
   (3)   Statele membre asigură ca organismele desemnate să își acorde reciproc toată asistența necesară.
   (4)   Atunci când un stat membru constată că un organism desemnat nu efectuează încercările și controalele în conformitate cu dispozițiile naționale, el informează statul membru în care a fost desemnat organismul respectiv cu privire la aceasta. Acesta comunică celuilalt stat membru, într-un termen rezonabil, măsurile pe care le-a luat. Dacă acesta din urmă nu consideră că măsurile luate sunt suficiente, el poate să interzică introducerea pe piață și utilizarea produsului respectiv sau le poate accepta, dar în condiții speciale. El informează celălalt stat membru și Comisia cu privire la aceasta.
   Articolul 17
   Statele membre de destinație consideră că rapoartele stabilite și atestările de conformitate eliberate în statul membru de fabricație, în conformitate cu procedura prevăzută la articolul 16, au aceeași valoare ca și documentele naționale care le corespund.
   CAPITOLUL VII
   Organismele desemnate
   Articolul 18
   (1)   Fiecare stat membru trimite Comisiei o listă care să cuprindă numele și adresa organismelor de certificare, a organismelor de inspecție și a laboratoarelor de încercări care au fost desemnate de către acest stat membru pentru sarcinile care trebuie executate în scopul agrementului tehnic, al certificatelor de conformitate, al realizării inspecțiilor și încercărilor în conformitate cu prezenta directivă.
   (2)   Organismele de certificare, organismele de inspecție și laboratoarele de încercări trebuie să fie constituite în conformitate cu criteriile enunțate în anexa IV.
   (3)   Statele membre trebuie să indice produsele care țin de competența organismelor și a laboratoarelor menționate la alineatul (1) și natura sarcinilor care le sunt încredințate.
   CAPITOLUL VIII
   Comitetul permanent pentru construcții
   Articolul 19
   (1)   Se instituie un comitet permanent pentru construcții.
   (2)   Comitetul este format din reprezentanți desemnați de către statele membre. El este prezidat de un reprezentant al Comisiei. Fiecare stat membru desemnează doi reprezentanți. Reprezentanții pot fi însoțiți de experți.
   (3)   Comitetul își stabilește regulamentul de procedură.
   Articolul 20
   (1)   Comitetul menționat la articolul 19 poate, la cererea președintelui sau a unui stat membru, să examineze orice problemă pe care o ridică punerea în aplicare și aplicarea practică a prezentei directive.
   (2)   Sunt adoptate dispozițiile necesare pentru:

               (a)

               stabilirea claselor de cerințe, în măsura în care ele nu figurează în documentele interpretative, precum și definirea procedurii de atestare de conformitate în mandatele de standardizare în conformitate cu articolul 7 alineatul (1) și cu ghidurile de agrement în conformitate cu articolul 11 alineatul (1);

               (b)

               stabilirea unor instrucțiuni pentru elaborarea documentelor interpretative prevăzute la articolul 12 alineatul (1) și luarea unor decizii privind documentele interpretative în conformitate cu articolul 12 alineatul (3);

               (c)

               recunoașterea, în conformitate cu articolul 4 alineatul (3), a specificațiilor tehnice naționale,

         în conformitate cu procedura prevăzută la alineatele (3) și (4).
   (3)   Reprezentantul Comisiei supune comitetului un proiect cu măsurile care urmează a fi adoptate. Comitetul își dă avizul cu privire la acest proiect în termenul pe care președintele îl poate stabili în funcție de urgența subiectului în cauză. Avizul este emis cu majoritatea prevăzută în articolul 148 alineatul (2) din tratat pentru deciziile pe care Consiliul trebuie să le adopte la propunerea Comisiei. În cadrul comitetului voturile reprezentanților statelor membre sunt ponderate conform articolului menționat anterior. Președintele nu participă la vot.
   (4)   Comisia adoptă măsurile preconizate dacă acestea sunt conforme cu avizul Comitetului.
   Dacă măsurile preconizate nu sunt conforme cu avizul comitetului sau în absența avizului, Comisia prezintă Consiliului, fără întârziere, o propunere cu privire la măsurile ce trebuie adoptate. Consiliul hotărăște cu majoritate calificată.
   Dacă, la expirarea unui termen de 3 luni începând cu data la care i-a fost prezentată propunerea, Consiliul nu a hotărât, Comisia adoptă măsurile propuse.
   CAPITOLUL IX
   Clauza de salvgardare
   Articolul 21
   (1)   Atunci când un stat membru constată că un produs declarat conform cu prezenta directivă nu îndeplinește cerințele articolelor 2 și 3, ia toate măsurile pentru a retrage acest produs de pe piață, pentru a interzice introducerea pe piață sau pentru a restrânge libera circulație a acestuia.
   Statul membru respectiv informează imediat Comisia cu privire la această măsură, indicând motivele deciziei luate și precizând dacă neconformitatea rezultă din:

               (a)

               nerespectarea articolelor 2 și 3, atunci când produsul nu corespunde specificațiilor tehnice prevăzute la articolul 4;

               (b)

               o aplicare necorespunzătoare a specificațiilor tehnice prevăzute la articolul 4;

               (c)

               lacune proprii specificațiilor tehnice prevăzute la articolul 4.

         (2)   Comisia consultă părțile interesate în cel mai scurt termen posibil. Atunci când Comisia constată că, după această consultare, măsurile luate sunt justificate, ea informează imediat statul membru care a luat măsurile precum și celelalte state membre cu privire la aceasta.
   (3)   Atunci când decizia prevăzută la alineatul (1) este motivată de o lacună a standardelor sau a specificațiilor tehnice, Comisia, după consultarea părților interesate, prezintă propunerea Comitetului menționat la articolul 19, precum și comitetului instituit prin Directiva 83/189/CEE în cazul unor lacune ale unui standard armonizat, în termen de 2 luni dacă statul membru care a luat măsurile vrea să le mențină și declanșează procedurile prevăzute la articolul 5 alineatul (2).
   (4)   Statul membru respectiv ia orice măsuri consideră că sunt adecvate împotriva celui care a stabilit declarația de conformitate și informează Comisia, precum și celelalte state membre, cu privire la aceasta.
   (5)   Comisia asigură ca statele membre să fie informate cu privire la derularea și rezultatele acestei proceduri.
   CAPITOLUL X
   Dispoziții finale
   Articolul 22
   (1)   Statele membre pun în aplicare actele cu putere de lege și actele administrative necesare pentru a se conforma prezentei directive în termen de 30 de luni de la notificarea prezentei directive (6). Statele membre informează de îndată Comisia cu privire la aceasta.
   (2)   Comisiei îi sunt comunicate de statele membre textele dispozițiilor de drept intern pe care le adoptă în domeniul reglementat de prezenta directivă.
   Articolul 23
   Comisia reexaminează, consultându-se cu Comitetul menționat la articolul 19, până la 31 decembrie 1993, funcționarea procedurilor prevăzute în prezenta directivă și prezintă, dacă este cazul, orice propunere de modificare adecvată.
   Articolul 24
   Prezenta directivă se adresează statelor membre.

      Adoptată la Bruxelles, 21 decembrie 1988.

            Pentru Consiliu

            Președintele

         V. PAPANDREOU

      (1)  JO C 93, 6.4.1987, p. 1.

      (2)  JO C 305, 16.11.1987, p. 74 și

      JO C 326, 19.12.1988.

      (3)  JO C 95, 11.4.1988, p. 29.

      (4)  JO C 136, 4.6.1985, p. 1.

      (5)  JO L 109, 26.4.1981, p. 8.

      (6)  Prezenta directivă a fost notificată statelor membre la 27 decembrie 1988.
   ANEXA 1
   CERINȚE ESENȚIALE
   Produsele pentru construcții trebuie să permită construcția unor lucrări care, ținând cont de aspectele economice, să îndeplinească (în ansamblu și în parte) condițiile de utilizare și care, din acest punct de vedere, să îndeplinească cerințele esențiale indicate în continuare, atunci când acestea există. Sub rezerva unei întrețineri normale a lucrărilor, aceste cerințe trebuie respectate în timpul unei durate de viață rezonabile din punct de vedere economic. Ca regulă generală, ele presupun că acțiunile exercitate asupra lucrării au un caracter previzibil.
   1.   Rezistența mecanică și stabilitatea
   Lucrarea trebuie proiectată și construită astfel încât sarcinile care pot fi exercitate în timpul construirii și utilizării acesteia să nu ducă la unul din următoarele evenimente:

               (a)

               prăbușirea întregii lucrări sau a unei părți a acesteia;

               (b)

               deformarea într-o proporție inadmisibilă;

               (c)

               deteriorarea altor părți ale lucrării sau a instalațiilor sau a dotărilor ca urmare a unor deformări importante ale elementelor de susținere;

               (d)

               deteriorări rezultate din evenimente accidentale disproporționate față de cauza lor inițială.

         2.   Siguranța în caz de incendiu
   Lucrarea trebuie să fie proiectată și construită în așa fel încât, în caz de incendiu:

               —

               stabilitatea elementelor de susținere a lucrării să poată fi stabilită pe o perioadă determinată;

               —

               apariția și propagarea focului și a fumului în interiorul lucrării să fie limitate;

               —

               extinderea focului către lucrările învecinate să fie limitată;

               —

               ocupanții să poată părăsi lucrarea fără să se accidenteze sau să li poată da ajutor într-un alt mod;

               —

               să fie luată în considerare siguranța echipelor de prim ajutor.

         3.   Igienă, sănătate și protecția mediului
   Lucrarea trebuie proiectată și construită în așa fel încât să nu constituie o amenințare pentru igiena și sănătatea ocupanților sau a vecinilor din cauza:

               —

               unor emanații de gaze toxice;

               —

               prezenței în aer a unor particule sau gaze periculoase;

               —

               emisiei de radiații periculoase;

               —

               poluării sau contaminării apei sau a solului;

               —

               defectelor de evacuare a apelor, a fumului sau a deșeurilor solide sau lichide;

               —

               prezenței umidității în anumite părți ale lucrării sau în suprafețele interioare ale lucrării.

         4.   Siguranța utilizării
   Lucrarea trebuie proiectată și construită în așa fel încât utilizarea sau funcționarea ei să nu prezinte riscuri inacceptabile de accidente, cum ar fi prăbușirile, căderile, șocurile, arderile, electrocutările, rănirile în urma unor explozii.
   5.   Protecția față de zgomote
   Lucrarea trebuie proiectată și construită în așa fel încât zgomotul perceput de către ocupanți sau de către persoane aflate în apropiere să fie menținut la un nivel la care să nu fie periclitată sănătatea acestora și să le permită să doarmă, să se odihnească și să lucreze în condiții satisfăcătoare.
   6.   Economia de energie și izolarea termică
   Lucrarea, precum și instalațiile de încălzire, de răcire și de aerare trebuie astfel proiectate și construite, încât consumul de energie necesar pentru utilizarea lucrării să fie moderat, având în vedere condițiile climatice locale, fără să se aducă totuși atingere confortului termic al ocupanților.
   ANEXA II
   AGREMENT TEHNIC EUROPEAN
   1.   O cerere de agrement nu poate fi depusă de către un fabricant sau de reprezentantul autorizat al acestuia, stabilit în Comunitate, decât la un singur organism abilitat.
   2.   Organismele de agrement desemnate de către statele membre se grupează într-o organizație. Pentru îndeplinirea sarcinilor, este necesar ca această organizație să acționeze în strânsă coordonare cu Comisia, care consultă comitetul menționat la articolul 19 cu privire la problemele importante. Dacă un stat membru desemnează mai mult de un organism de agrement, îi revine sarcina de a asigura coordonarea acestor organisme; acesta desemnează, de asemenea, organismul care este purtătorul de cuvânt în cadrul organizației.
   3.   Normele de procedură comune pentru depunerea cererilor, pregătirea și acordarea agrementelor sunt elaborate de organizația formată din diferitele organisme de agrement. Ele sunt adoptate de Comisie pe baza avizului comitetului, în conformitate cu articolul 20.
   4.   În cadrul organizației în care sunt grupate, organismele de agrement își acordă reciproc orice sprijin care se dovedește a fi necesar. De asemenea, organizația are responsabilitatea coordonării în cazul problemelor specifice privind agrementele tehnice. Dacă este nevoie, organizația creează subgrupe în acest scop.
   5.   Agrementele tehnice europene sunt publicate de organismele de agrement, care informează toate celelalte organisme desemnate cu privire la aceasta. La cererea unui organism de agrement recunoscut, acestuia îi este comunicat pentru informare un exemplar justificativ complet al unui agrement.
   6.   Taxele necesare pentru procedura de agrement tehnic european sunt suportate de solicitant în conformitate cu reglementările naționale.
   ANEXA III
   ATESTAREA CONFORMITĂȚII CU SPECIFICAȚIILE TEHNICE
   1.   METODE DE CONTROL AL CONFORMITĂȚII
   La determinarea procedurilor care trebuie urmate pentru atestarea conformității unui produs cu specificațiile tehnice în conformitate cu articolul 13, se utilizează metodele de control al conformității indicate în continuare. Cerințele prevăzute pentru produsul sau grupa de produse determină alegerea metodelor pentru un sistem dat, precum și combinarea acestora, în conformitate cu criteriile enunțate în articolul 13 alineatele (3) și (4):

               (a)

               încercări de tip inițiale ale produsului realizate de către fabricant sau de către un organism desemnat;

               (b)

               încercări ale unor eșantioane prelevate din uzină în conformitate cu un plan de încercări prescris de către fabricant sau de către un organism desemnat;

               (c)

               încercări prin sondaj ale unor eșantioane prelevate din uzină, în aceasta sau pe un șantier de către fabricant sau de un organism desemnat;

               (d)

               încercări ale eșantioanelor prelevate dintr-un lot pregătit de către fabricant sau de către un organism desemnat;

               (e)

               controlul producției în uzină;

               (f)

               inspecția inițială a uzinei și a controlului producției în uzină efectuată de către un organism desemnat;

               (g)

               monitorizarea, evaluarea și aprecierea permanentă a controlului producției în uzină de către un organism desemnat.

         În cadrul prezentei directive, prin „controlul producției în uzină” se înțelege un control intern permanent al producției, efectuat de către fabricant. Este necesar ca toate elementele, toate cerințele și toate dispozițiile adoptate de către fabricant să fie consemnate sistematic sub formă de reguli și proceduri scrise. Această documentație asupra sistemului de control al producției asigură o înțelegere comună a asigurării de calitate și permite verificarea obținerii caracteristicilor cerute pentru un produs, precum și eficacitatea sistemului de control al producției.
   2.   SISTEME DE ATESTARE A CONFORMITĂȚII
   Se aplică, de preferință, următoarele sisteme de atestare a conformității:

               (i)

               Certificarea conformității produsului de către un organism desemnat de certificare:

                           (a)

                              (Sarcinile fabricantului)

                                       1.

                                       controlul producției în uzină;

                                       2.

                                       încercări complementare ale unor eșantioane prelevate din uzină de către fabricant în conformitate cu un plan de încercări prescris;

                           (b)

                              (Sarcinile organismului desemnat)

                                       3.

                                       încercări de tip inițiale ale produsului;

                                       4.

                                       inspecția inițială a uzinei și a controlului producției în uzină;

                                       5.

                                       monitorizarea continuă, evaluarea și acceptarea controlului producției în uzină;

                                       6.

                                       eventual, încercări prin sondaj ale unor eșantioane prelevate din uzină, de pe piață sau de pe șantier.

               (ii)

               Declarația de conformitate a produsului de către fabricant potrivit următoarelor criterii:

                              Prima posibilitate:

                                       (a)

                                          (Sarcinile fabricantului)

                                                   1.

                                                   încercări de tip inițiale ale produsului;

                                                   2.

                                                   controlul producției în uzină;

                                                   3.

                                                   eventual, încercări ale unor eșantioane prelevate din uzină în conformitate cu un plan de încercări prescris;

                                       (b)

                                          (Sarcinile organismului desemnat)

                                                   4.

                                                   certificarea controlului producției în uzină potrivit următoarelor criterii:

                                                               —

                                                               inspecția inițială a uzinei și a controlului producției în uzină;

                                                               —

                                                               eventual, monitorizarea, evaluarea și aprobarea permanentă a controlului producției în uzină.

                              A doua posibilitate:

                                       1.

                                       încercări de tip inițiale ale produsului efectuate de către un laborator autorizat;

                                       2.

                                       controlul producției în uzină.

                              A treia posibilitate:

                                       1.

                                       încercări de tip inițiale ale produsului efectuate de către fabricant;

                                       2.

                                       controlul producției în uzină.

         3.   ORGANISMELE INTERESATE DE ATESTAREA CONFORMITĂȚII
   În ceea ce privește funcția organismelor interesate de atestare a conformității, se disting:

               (i)

                  organismul de certificare, organism imparțial, guvernamental sau non-guvernamental, având competența și atribuțiile necesare pentru a efectua certificarea conformității potrivit regulilor de procedură și gestionare stabilite;

               (ii)

                  organismul de inspecție, organism imparțial care posedă organizarea, personalul, competența și integritatea necesare pentru a exercita, în conformitate cu criterii bine determinate, operațiuni cum ar fi evaluarea, recomandarea acceptării și auditul care urmează după operațiunile de control al calității efectuat de către fabricant, de selecționare și evaluare a produselor la locul fabricației, în uzină sau în altă parte, în conformitate cu criteriile specifice;

               (iii)

                  laboratorul de încercări, laborator care măsoară, examinează, testează, calibrează sau determină în orice alt mod caracteristicile sau performanțele materialelor sau ale produselor.

         În cazul (i) și (ii) (prima posibilitate) din alineatul (2), cele trei funcții 3 (i)-(iii) pot fi exercitate de un singur organism sau de organisme distincte, organismul de inspecție și/sau laboratorul de încercări interesate de atestarea conformității executând în această situație funcțiile pe seama organismului de certificare.
   Pentru criteriile de competență, de obiectivitate și de integritate ale organismelor de certificare, ale organismelor de inspecție și ale laboratoarelor de încercări, a se vedea anexa IV.
   4.   MARCA DE CONFORMITATE CE, CERTIFICATUL DE CONFORMITATE CE, DECLARAȚIA DE CONFORMITATE CE
   4.1.   Marca de conformitate CE
   Marca de conformitate CE este constituită de simbolul CE, așa cum apare în continuare.

   Aceasta este însoțită de:

               —

               numele sau marca distinctivă a fabricantului
               și, dacă este cazul, de:

               —

               indicații care permit identificarea caracteristicilor produsului, în funcție de specificațiile tehnice;

               —

               ultimele două cifre ale anului de fabricație;

               —

               simbolul de identificare a organismului de inspecție respectiv;

               —

               numărul certificatului de conformitate CE.

         4.2.   Certificatul de conformitate CE
   Certificatul de conformitate CE indică în special:

               —

               numele și adresa organismului de certificare;

               —

               numele și adresa fabricantului sau a reprezentantului autorizat al acestuia, stabilit în Comunitate;

               —

               descrierea produsului (tip, identificare, utilizare etc.);

               —

               dispozițiile cărora li se conformează produsul;

               —

               condițiile speciale de utilizare a produsului;

               —

               numărul certificatului;

               —

               condițiile și durata de validitate a certificatului, dacă este cazul;

               —

               numele și calitatea persoanei abilitate să semneze certificatul.

         4.3.   Declarația de conformitate CE
   Declarația de conformitate CE indică:

               —

               numele și adresa fabricantului sau a reprezentantului autorizat al acestuia, stabilit în Comunitate;

               —

               descrierea produsului (tip, identificare, utilizare etc.);

               —

               dispozițiile cărora li se conformează produsul;

               —

               condițiile speciale de utilizare a produsului;

               —

               numele și adresa organismului desemnat, dacă este cazul;

               —

               numele și calitatea persoanei abilitate să semneze declarația pe seama fabricantului sau a reprezentantului autorizat al acestuia.

         4.4.   Certificatul și declarația de conformitate sunt prezentate în limba (limbile) oficială(e) a(le) statului membru în care urmează să fie utilizat produsul.
   ANEXA IV
   APROBAREA ORGANISMELOR DE CERTIFICARE, A ORGANISMELOR DE INSPECȚIE ȘI A LABORATOARELOR DE ÎNCERCĂRI
   Organismele de certificare, organismele de inspecție și laboratoarele de încercări desemnate de către statele membre trebuie să îndeplinească următoarele condiții minime:

               1.

               disponibilitate în ceea ce privește personalul, precum și echipamentul necesar;

               2.

               competență tehnică și integritate profesională a personalului;

               3.

               imparțialitate în executarea încercărilor, în elaborarea rapoartelor, în eliberarea certificatelor și executarea monitorizării prevăzute de prezenta directivă, imparțialitatea persoanelor cu responsabilități și a personalului tehnic față de toate mediile, grupurile sau persoanele direct sau indirect interesate în domeniul produselor pentru construcții;

               4.

               respectarea secretului profesional de către personal;

               5.

               încheierea unei asigurări de răspundere civilă, dacă această responsabilitate nu îi revine statului în temeiul dreptului național.

         Respectarea condițiilor prevăzute la punctele 1 și 2 este verificată periodic de autoritățile competente ale statelor membre.


title: Directiva 2011/84/UE a Consiliului din 20 septembrie 2011 de modificare a Directivei 76/768/CEE cu privire la produsele cosmetice, în scopul adaptării anexei III a acesteia la progresul tehnic Text cu relevanță pentru SEE

text:
               29.10.2011

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               L 283/36

         DIRECTIVA 2011/84/UE A CONSILIULUI
   din 20 septembrie 2011
   de modificare a Directivei 76/768/CEE cu privire la produsele cosmetice, în scopul adaptării anexei III a acesteia la progresul tehnic
   (Text cu relevanță pentru SEE)
   CONSILIUL UNIUNII EUROPENE,
   având în vedere Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene,
   având în vedere Directiva 76/768/CEE a Consiliului din 27 iulie 1976 privind apropierea legislațiilor statelor membre cu privire la produsele cosmetice (1), în special articolul 8 alineatul (2),
   având în vedere propunerea Comisiei Europene,
   întrucât:

               (1)

               Utilizarea peroxidului de hidrogen face deja obiectul restricțiilor și condițiilor stabilite în partea 1 din anexa III la Directiva 76/768/CEE.

               (2)

               Comitetul științific pentru produse destinate consumatorilor, care a fost înlocuit de Comitetul științific pentru siguranța consumatorilor (CSSC) ca urmare a Deciziei 2008/721/CE a Comisiei din 5 august 2008 de instituire a unei structuri consultative compuse din comitete științifice și experți în domeniul siguranței consumatorilor, al sănătății publice și al mediului (2), a confirmat faptul că prezența peroxidului de hidrogen în produsele pentru cavitatea bucală sau eliberarea acestuia în astfel de produse din alți compuși sau amestecuri sunt sigure într-o concentrație maximă de 0,1 %. Prin urmare, ar trebui să fie posibilă utilizarea, în continuare, a peroxidului de hidrogen în concentrația sus-menționată în produsele pentru cavitatea bucală, inclusiv în produse pentru albirea dinților.

               (3)

               CSSC consideră că utilizarea produselor de albire a dinților care conțin sau în care este eliberat din alți compuși sau amestecuri peroxid de hidrogen cu un nivel de concentrație cuprins între cel puțin 0,1 % și cel mult 6 % poate fi sigură în cazul în care se îndeplinesc următoarele condiții: se efectuează o examinare clinică adecvată pentru a se asigura absența factorilor de risc sau a oricăror alte patologii îngrijorătoare pentru cavitatea bucală și expunerea la aceste produse este limitată într-un mod care să asigure utilizarea acestor produse numai în limita condițiilor prevăzute în privința frecvenței și a duratei aplicării. Aceste condiții ar trebui să fie îndeplinite pentru a evita utilizarea inadecvată care se poate preconiza în mod rezonabil.

               (4)

               Produsele respective ar trebui, prin urmare, să facă obiectul unor reglementări care să garanteze că acestea nu sunt disponibile în mod direct pentru consumator. Pentru fiecare ciclu de utilizare a produselor respective, prima utilizare ar trebui să fie efectuată numai de medicii dentiști, astfel cum sunt definiți în Directiva 2005/36/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 7 septembrie 2005 privind recunoașterea calificărilor profesionale (3), sau sub supravegherea directă a acestora, în cazul în care se asigură un nivel de siguranță echivalent. Ulterior, medicii dentiști ar trebui să asigure accesul la aceste produse pentru restul ciclului lor de utilizare.

               (5)

               Ar trebui să se asigure o etichetare corespunzătoare privind concentrația de peroxid de hidrogen din produsele pentru albirea dinților în cazul unei concentrații mai mari de 0,1 % a substanței respective, pentru a se asigura utilizarea adecvată a produselor în cauză. În acest scop, concentrația exactă, exprimată în procente, a peroxidului de hidrogen prezent sau eliberat din alți compuși sau amestecuri în produsele respective ar trebui să fie indicată în mod clar pe etichetă.

               (6)

               Prin urmare, Directiva 76/768/CEE ar trebui modificată în consecință.

               (7)

               Comitetul permanent pentru produse cosmetice nu a emis niciun aviz în termenul stabilit de președintele său,

         ADOPTĂ PREZENTA DIRECTIVĂ:
   Articolul 1
   Anexa III la Directiva 76/768/CEE se modifică în conformitate cu anexa la prezenta directivă.
   Articolul 2
   (1)   Până la 30 octombrie 2012, statele membre adoptă și publică dispozițiile necesare pentru a se conforma prezentei directive. Statele membre comunică de îndată Comisiei textele respectivelor dispoziții.
   Statele membre aplică respectivele dispoziții începând cu 31 octombrie 2012.
   Atunci când statele membre adoptă respectivele măsuri, ele conțin o trimitere la prezenta directivă sau sunt însoțite de o asemenea trimitere la data publicării lor oficiale. Statele membre stabilesc modalitatea de efectuare a acestei trimiteri.
   (2)   Statele membre comunică Comisiei textele principalelor dispoziții de drept național pe care le adoptă în domeniul care face obiectul prezentei directive.
   Articolul 3
   Prezenta directivă intră în vigoare în a douăzecea zi de la data publicării în Jurnalul Oficial al Uniunii Europene.
   Articolul 4
   Prezenta directivă se adresează statelor membre.

      Adoptată la Bruxelles, 20 septembrie 2011.

            Pentru Consiliu

            Președintele

         M. SAWICKI

      (1)  JO L 262, 27.9.1976, p. 169.

      (2)  JO L 241, 10.9.2008, p. 21.

      (3)  JO L 255, 30.9.2005, p. 22.

      ANEXĂ
      În partea 1 din anexa III la Directiva 76/768/CEE, numărul de referință 12 se înlocuiește cu următorul text:

                     Număr de referință

                     Substanță

                     Restricții

                     Condiții de utilizare și avertizări care trebuie să fie tipărite pe etichetă

                     Domeniu de aplicare și/sau utilizare

                     Concentrația maximă autorizată în produsul cosmetic finit

                     Alte limitări și cerințe

                     „12

                     Peroxid de hidrogen (apă oxigenată) și alți compuși sau amestecuri care eliberează apă oxigenată, inclusiv peroxid de carbamidă și peroxid de zinc

                                 (a)

                                 Amestecuri pentru îngrijirea părului

                                 (a)

                                 12 % H2O2 (40 de volume), prezent sau eliberat

                     (a) A se purta mănuși adecvate.
                     (a) (b) (c) (e) Conține peroxid de hidrogen.
                     A se evita contactul cu ochii.
                     A se clăti ochii imediat dacă intră în contact cu produsul.

                                 (b)

                                 Amestecuri pentru îngrijirea pielii

                                 (b)

                                 4 % H2O2, prezent sau eliberat

                                 (c)

                                 Amestecuri pentru întărirea unghiilor

                                 (c)

                                 2 % H2O2 (40 de volume), prezent sau eliberat

                                 (d)

                                 Produse pentru cavitatea orală, inclusiv apă de gură, pastă de dinți și produse pentru albirea dinților

                                 (d)

                                 ≤ 0,1 % H2O2, prezent sau eliberat

                                 (e)

                                 Produse pentru albirea dinților

                                 (e)

                                 > 0,1 % ≤ 6 % H2O2, prezent sau eliberat

                                 (e)

                                 A se vinde numai medicilor dentiști. Pentru fiecare ciclu de utilizare, prima utilizare se efectuează numai de către medicii dentiști, conform definiției din Directiva 2005/36/CE (1), sau sub supravegherea directă a acestora, în cazul în care se asigură un nivel de siguranță echivalent. Ulterior, se furnizează consumatorului pentru terminarea ciclului de utilizare.
                                 A nu se utiliza în cazul persoanelor cu vârste sub 18 ani.

                     (e) Concentrația de H2O2 prezent sau eliberat este indicată în procente.
                     A nu se utiliza în cazul persoanelor cu vârste sub 18 ani.
                     A se vinde numai medicilor dentiști. Pentru fiecare ciclu de utilizare, prima utilizare se efectuează numai de către medicii dentiști sau sub supravegherea directă a acestora, în cazul în care se asigură un nivel de siguranță echivalent. Ulterior, se furnizează consumatorului pentru terminarea ciclului de utilizare.

         (1)  JO L 255, 30.9.2005, p. 22.”


title: Directiva 98/58/CE a Consiliului din 20 iulie 1998 privind protecția animalelor de fermă

text:
               03/Volumul 25

               RO

               Jurnalul Ofícial al Uniunii Europene

               60

         31998L0058

               L 221/23

               JURNALUL OFÍCIAL AL UNIUNII EUROPENE

      DIRECTIVA 98/58/CE A CONSILIULUI

   din 20 iulie 1998
   privind protecția animalelor de fermă
   CONSILIUL UNIUNII EUROPENE,
   având în vedere Tratatul de instituire a Comunității Europene, în special articolul 43,
   având în vedere propunerea Comisiei (1),
   având în vedere avizul Parlamentului European (2),
   având în vedere avizul Comitetului Economic și Social (3),
   întrucât toate statele membre au ratificat Convenția europeană pentru protecția animalelor de fermă (denumită în continuare „Convenția”); întrucât Comunitatea a aprobat, de asemenea, această Convenție prin Decizia 78/923/CEE (4) și a depus instrumentul său de aprobare;
   întrucât Comunitatea, în calitate de parte contractantă, trebuie să pună în aplicare principiile stabilite de Convenție;
   întrucât aceste principii includ furnizarea de adăposturi, hrană, apă și îngrijiri adecvate nevoilor fiziologice și etologice ale animalelor, în conformitate cu experiența dobândită și cunoștințele științifice;
   întrucât Comunitatea ar trebui, de asemenea, să ia în continuare măsuri pentru aplicarea uniformă a Convenției și a recomandărilor acesteia și pentru adoptarea unor norme speciale privind aplicarea prezentei directive;
   întrucât Parlamentul European, în rezoluția sa din 20 februarie 1987 privind politica pentru bunăstarea animalelor (5), a solicitat Comisiei să propună norme comunitare care să acopere aspecte generale legate de creșterea animalelor;
   întrucât Declarația nr. 24 anexată la Actul Final al Tratatului privind Uniunea Europeană invită instituțiile europene și statele membre să acorde o mare atenție cerințelor de bunăstare a animalelor atunci când elaborează și pun în aplicare legislația comunitară, în special în domeniul politicii agricole comune;
   întrucât diferențele care pot denatura condițiile concurenței se opun bunei funcționări a organizării pieței de animale;
   întrucât, prin urmare, este necesar să se stabilească standarde comune minime pentru protecția animalelor de fermă pentru a se asigura dezvoltarea rațională a producției și pentru a facilita organizarea pieței de animale; întrucât, în acest scop, este necesar să se ia în considerare dispozițiile privind bunăstarea animalelor deja prevăzute de normele comunitare;
   întrucât ar trebui întreprinsă o analiză comparativă a dispozițiilor privind bunăstarea animalelor aplicabile în cadrul Comunității și în anumite țări terțe, precum și o evaluare a acestora, în vederea stabilirii naturii inițiativelor comunitare viitoare care au ca scop eliminarea denaturării concurenței,
   ADOPTĂ PREZENTA DIRECTIVĂ:
   Articolul 1
   (1)   Prezenta directivă stabilește standardele minime pentru protecția animalelor de fermă.
   (2)   Aceasta nu se aplică:

               (a)

               animalelor care trăiesc în mediul sălbatic;

               (b)

               animalelor destinate participării la competiții, expoziții, manifestări, evenimente sau activități culturale sau sportive;

               (c)

               animalelor pentru experimente sau animalelor de laborator;

               (d)

               nevertebratelor.

         (3)   Prezenta directivă se aplică fără a aduce atingere normelor comunitare speciale prevăzute în altă parte, în special Directivelor 88/166/CEE (6), 91/629/CEE (7) și 91/630/CEE (8), care se aplică în continuare.
   Articolul 2
   În sensul prezentei directive, se aplică următoarele definiții:

               1.

               „animal”: orice animal (inclusiv pești, reptile sau amfibieni) crescut sau deținut pentru producția de alimente, lână, piele sau blană sau pentru alte scopuri agricole;

               2.

               „proprietar” sau „deținător”: orice persoană fizică sau juridică, responsabilă pentru animale sau care are paza juridică, temporară sau permanentă, a acestora;

               3.

               „autoritate competentă”: autoritatea competentă în sensul articolului 2 alineatul (6) din Directiva 90/425/CEE a Consiliului din 26 iunie 1990 privind controalele veterinare și zootehnice aplicabile în schimburile intracomunitare cu anumite animale vii și produse în vederea realizării pieței interne (9).

         Articolul 3
   Statele membre adoptă dispoziții pentru ca proprietarii sau deținătorii să ia toate măsurile necesare pentru a garanta bunăstarea animalelor acestora și pentru a se asigura că aceste animale nu suportă dureri, suferințe sau vătămări inutile.
   Articolul 4
   Statele membre se asigură că sunt în conformitate cu dispozițiile prevăzute de anexă condițiile în care sunt crescute sau deținute animalele (cu excepția peștilor, a reptilelor și a amfibienilor), având în vedere specia și gradul lor de dezvoltare, adaptare și domesticire, precum și nevoile lor fiziologice și etologice, în conformitate cu experiența dobândită și cunoștințele științifice.
   Articolul 5
   (1)   Comisia prezintă Consiliului orice propuneri care ar putea fi necesare pentru aplicarea uniformă a Convenției europene pentru protecția animalelor de fermă și, pe baza unei evaluări științifice, orice recomandări făcute în temeiul acestei convenții, precum și orice alte norme speciale.
   (2)   De asemenea, o dată la cinci ani și pentru prima dată la cinci ani după data intrării în vigoare a prezentei directive, Comisia, pe baza experienței dobândite de la data punerii în aplicare a prezentei directive, în special cu privire la măsurile menționate la alineatul (1) și la dezvoltările tehnice și științifice, prezintă Consiliului un raport însoțit de orice propuneri adecvate care iau în considerare concluziile raportului.
   (3)   Consiliul hotărăște cu majoritate calificată cu privire la aceste propuneri.
   Articolul 6
   (1)   Statele membre se asigură că autoritatea competentă efectuează inspecții pentru a verifica respectarea dispozițiilor prezentei directive. Aceste inspecții pot avea loc în același timp cu controalele efectuate în alte scopuri.
   (2)   Începând cu o dată ce urmează a fi stabilită în conformitate cu procedura prevăzută la alineatul (3), statele membre prezintă Comisiei rapoarte privind inspecțiile menționate la alineatul (1). Comisia prezintă Comitetului permanent veterinar un rezumat al acestor rapoarte.
   (3)   Până la 1 iulie 1999, în conformitate cu procedura prevăzută la articolul 9, Comisia prezintă propuneri în vederea armonizării:

               (a)

               inspecțiilor impuse în temeiul alineatului (1);

               (b)

               formatului, conținutului și frecvenței de prezentare ale rapoartelor menționate la alineatul (2).

         Articolul 7
   (1)   Ori de câte ori este necesară aplicarea uniformă a cerințelor prezentei directive, experții sanitar-veterinari ai Comisiei pot, în colaborare cu autoritățile competente:

               (a)

               să verifice dacă statele membre se conformează cerințelor respective;

               (b)

               să efectueze controale la fața locului pentru a asigura conformitatea controalelor cu prezenta directivă.

         (2)   Statul membru pe teritoriul căruia se efectuează inspecția acordă experților sanitar-veterinari ai Comisiei tot sprijinul necesar de care aceștia ar putea avea nevoie pentru îndeplinirea sarcinilor lor. Rezultatul controalelor efectuate trebuie discutat cu autoritatea competentă din statul membru în cauză înainte de elaborarea și difuzarea unui raport final.
   (3)   Autoritatea competentă din statul membru în cauză ia toate măsurile care ar putea fi necesare pentru a ține seama de rezultatele controlului.
   (4)   În cazul în care este necesar, se adoptă, în conformitate cu procedura prevăzută la articolul 9, norme de aplicare a prezentului articol.
   Articolul 8
   (1)   Până la 30 iunie 1999 Comisia prezintă Consiliului un raport privind:

               —

               comparația dintre dispozițiile cu privire la bunăstarea animalelor din Comunitate și cele din țările terțe furnizoare ale Comunității;

               —

               posibilitatea de a obține ca principiile privind bunăstarea animalelor prevăzute de prezenta directivă să fie acceptate mai larg la nivel internațional și

               —

               măsura în care obiectivele Comunității în raport cu bunăstarea animalelor riscă să fie compromise ca urmare a concurenței țărilor terțe care nu aplică standarde echivalente.

         (2)   Raportul menționat la alineatul (1) este însoțit de propunerile necesare în scopul eliminării denaturării concurenței.
   Articolul 9
   (1)   În cazul în care trebuie urmată procedura prevăzută de prezentul articol, Comitetul permanent veterinar, denumit în continuare „comitet”, instituit prin Directiva 68/361/CEE (10), este sesizat de președinte, fără întârziere, fie la inițiativa acestuia, fie la cererea unui stat membru.
   (2)   Reprezentantul Comisiei prezintă Comitetului un proiect cu măsurile ce urmează să fie adoptate. Comitetul își dă avizul cu privire la acest proiect în termenul pe care președintele îl poate stabili în funcție de urgența chestiunii în cauză. Avizul este emis cu majoritatea prevăzută la articolul 148 alineatul (2) din Tratat pentru deciziile pe care Consiliul trebuie să le adopte la propunerea Comisiei. Voturile reprezentanților statelor membre din cadrul comitetului, sunt ponderate în conformitate cu dispozițiile prevăzute la articolul menționat anterior. Președintele nu participă la vot.

               (3)

                           (a)

                           Comisia adoptă măsurile preconizate atunci când acestea sunt în conformitate cu avizul comitetului.

                           (b)

                           Atunci când măsurile preconizate nu sunt în conformitate cu avizul comitetului sau în absența avizului, Comisia prezintă Consiliului, fără întârziere, o propunere cu privire la măsurile care trebuie adoptate. Consiliul hotărăște cu majoritate calificată.
                           În cazul în care, în termen de trei luni de la data la care Consiliul a fost sesizat, acesta nu adoptă nici o măsură, Comisia adoptă măsurile propuse și le pune în aplicare imediat, cu excepția cazului în care Consiliul se pronunță împotriva acestor măsuri cu majoritate simplă.

         Articolul 10
   (1)   Statele membre pun în aplicare actele cu putere de lege și actele administrative, inclusiv eventualele sancțiuni, necesare pentru a se conforma prezentei directive până la 31 decembrie 1999, cu excepția cazului în care Consiliul hotărăște altfel în temeiul raportului menționat la articolul 8. Statele membre informează de îndată Comisia cu privire la aceasta.
   Atunci când statele membre adoptă aceste acte, ele cuprind o trimitere la prezenta directivă sau sunt însoțite de o asemenea trimitere la data publicării lor oficiale. Statele membre stabilesc modalitatea de efectuare a acestei trimiteri.
   (2)   Cu toate acestea, după 31 decembrie 1999, statele membre, în conformitate cu normele generale din Tratat, pot menține sau aplica pe teritoriul lor dispoziții pentru protecția animalelor de fermă mai stricte decât cele prevăzute de prezenta directivă. Statele membre informează Comisia cu privire la aceste măsuri.
   (3)   Comisiei îi sunt comunicate de statele membre textele principalelor dispoziții de drept intern pe care le adoptă în domeniul reglementat de prezenta directivă.
   Articolul 11
   Prezenta directivă intră în vigoare la data publicării sale în Jurnalul Oficial al Comunităților Europene.
   Articolul 12
   Prezenta directivă se adresează statelor membre.

      Adoptată la Bruxelles, 20 iulie 1998.

            Pentru Consiliu

            Președintele

         W. MOLTERER

      (1)  JO C 156, 23.6.1992, p. 11.

      (2)  JO C 337, 21.12.1992, p. 225.

      (3)  JO C 332, 16.12.1992, p. 22.

      (4)  JO L 323, 17.11.1978, p. 12.

      (5)  JO C 76, 23.3.1987, p. 185.

      (6)  Directiva 88/166/CEE a Consiliului din 7 martie 1998 de respectare a hotărârii Curții de Justiție în cauza 131-86, (anularea Directivei 86/113/CEE a Consiliului din 25 martie 1986 de stabilire a standardelor minime pentru protecția găinilor ouătoare crescute în baterii) (JO L 74, 19.3.1988, p. 83).

      (7)  Directiva 91/629/CEE a Consiliului din 19 noiembrie 1991 de stabilire a standardelor minime pentru protecția vițeilor (JO L 340, 11.12.1991, p. 28). Directivă, astfel cum a fost modificată ultima dată prin Directiva 97/2/CE (JO L 25, 28.1.1997, p. 24).

      (8)  Directiva 91/630/CEE a Consiliului din 19 noiembrie 1991 de stabilire a standardelor minime pentru protecția porcilor (JO L 340, 11.12.1991, p. 33).

      (9)  JO L 224, 18.8.1990, p. 29. Directivă, astfel cum a fost modificată ultima dată prin Directiva 92/118/CEE (JO L 62, 15.3.1993, p. 49).

      (10)  JO L 255, 18.10.1968, p. 23.
   ANEXĂ
   Personal
   1.   Animalele sunt îngrijite de un personal suficient de numeros care deține aptitudinile, cunoștințele și capacitățile profesionale adecvate.
   Inspecție
   2.   Toate animalele deținute în sisteme de creștere, a căror bunăstare depinde de o îngrijire frecventă acordată de oameni sunt inspectate cel puțin o dată pe zi. Animalele crescute sau deținute în alte sisteme sunt inspectate la intervale suficiente pentru a evita orice suferințe.
   3.   Se pune la dispoziție un sistem de iluminare adecvat (fix sau mobil) pentru a permite în orice moment inspectarea amănunțită a animalelor.
   4.   Orice animal care pare bolnav sau rănit trebuie să fie îngrijit în mod adecvat fără întârziere, și, în cazul în care un animal nu răspunde la aceste îngrijiri, trebuie să fie consultat cât mai repede posibil de un medic veterinar. În cazul în care este necesar, animalele bolnave sau rănite sunt izolate într-o încăpere adecvată, echipată, după caz, cu un așternut uscat și confortabil.
   Păstrarea registrelor
   5.   Proprietarul animalelor sau deținătorul acestora păstrează un registru care să conțină toate tratamentele medicale efectuate, precum și numărul de animale moarte găsite la fiecare inspecție.
   Orice informații echivalente a căror păstrare este necesară în alte scopuri sunt suficiente în sensul prezentei directive.
   6.   Aceste registre sunt păstrate pentru o perioadă de cel puțin trei ani și sunt puse la dispoziția autorității competente atunci când se efectuează o inspecție sau la cerere acesteia.
   Libertatea de mișcare
   7.   Libertatea de mișcare a unui animal, în funcție de specia căreia îi aparține și în conformitate cu experiența dobândită și cu cunoștințele științifice, nu trebuie îngrădită astfel încât să i se cauzeze animalului suferințe sau vătămări inutile.
   Atunci când un animal este ținut legat sau închis în mod continuu sau regulat, trebuie să i se aloce un spațiu suficient pentru a ține seama de nevoile sale fiziologice și etologice, în conformitate cu experiența dobândită și cu cunoștințele științifice.
   Clădiri și adăposturi
   8.   Materialele utilizate la construirea adăposturilor și, în special, cele care urmează a fi utilizate pentru țarcuri și echipamente cu care animalele pot intra în contact, trebuie să nu fie dăunătoare pentru animale și trebuie să permită o bună curățare și dezinfectare.
   9.   Adăposturile și accesoriile pentru legarea animalelor sunt construite și întreținute astfel încât să nu aibă margini ascuțite sau porțiuni ieșite în relief care să poată răni animalele.
   10.   Circulația aerului, nivelul de pulberi, temperatura, umiditatea relativă a aerului și concentrația de gaze trebuie menținute în limite care să nu fie dăunătoare animalelor.
   11.   Animalele ținute în clădiri nu trebuie ținute în permanență în întuneric, dar nici nu trebuie expuse la lumină artificială fără întreruperile necesare. În cazul în care lumina naturală este insuficientă pentru a răspunde nevoilor fiziologice și etologice ale animalelor, trebuie prevăzut un sistem de iluminare artificială adecvat.
   Animale care nu sunt ținute în adăposturi
   12.   Animalele care nu sunt ținute în adăposturi sunt, după caz și în măsura posibilităților, protejate împotriva intemperiilor, a animalelor de pradă și a riscurilor pentru sănătatea lor.
   Echipamente automate sau mecanice
   13.   Toate echipamentele automate sau mecanice care au un rol esențial pentru sănătatea și bunăstarea animalelor trebuie inspectate cel puțin o dată pe zi. Orice defecțiune constatată trebuie remediată imediat, sau, în cazul în care acest lucru este imposibil, trebuie luate măsurile necesare pentru protejarea sănătății și a bunăstării animalelor.
   În cazul în care sănătatea și bunăstarea animalelor depind de un sistem de ventilație artificial, trebuie prevăzut un sistem de rezervă adecvat pentru a garanta reînnoirea suficientă a aerului suficientă pentru protejarea sănătății și a bunăstării animalelor în cazul unei defecțiuni a sistemului, precum și un sistem de alarmă pentru avertizarea defecțiunii. Sistemul de alarmă trebuie testat periodic.
   Hrană, apă și alte substanțe
   14.   Animalele trebuie să primească o hrană completă, adaptată vârstei și speciei acestora, care să le fie administrată în cantități suficiente pentru a le menține într-o stare bună de sănătate și pentru a le satisface nevoile nutriționale. Nici nu animal nu trebuie hrănit sau adăpat astfel încât să i se cauzeze suferințe sau vătămări inutile, iar hrana sau rația de lichide nu trebuie să conțină nici o substanță care să îi poată cauza suferințe sau vătămări inutile.
   15.   Toate animalele trebuie să aibă acces la hrană la intervalele adecvate nevoilor lor fiziologice.
   16.   Toate animalele trebuie să aibă acces la o cantitate suficientă de apă de o calitate adecvată sau trebuie să își poată satisface nevoia de lichide prin alte mijloace.
   17.   Instalațiile de alimentare și adăpare trebuie concepute, construite și amplasate astfel încât să se limiteze riscurile de contaminare a hranei și apei, precum și efectele negative ale rivalității dintre animale.
   18.   Nu trebuie administrate animalelor nici un fel de alte substanțe, cu excepția substanțelor administrate în scopuri terapeutice sau profilactice sau în scopul tratamentului zootehnic așa cum este definit la articolul 1 alineatul (2) litera (c) din Directiva 96/22/CE (1),decât în cazul în care s-a demonstrat prin studii științifice privind bunăstarea animalelor sau din experiența dobândită că efectul substanței respective nu este dăunător pentru sănătatea sau bunăstarea animalului.
   Mutilări
   19.   Până la adoptarea unor dispoziții speciale cu privire la mutilări în conformitate cu procedura prevăzută la articolul 5, și fără a aduce atingere Directivei 91/630/CEE, se aplică dispozițiile naționale în materie, în conformitate cu normele generale ale Tratatului.
   Metode de creștere
   20.   Nu trebuie să se practice metode de creștere naturale sau artificiale care provoacă sau pot provoca suferințe sau vătămări animalelor în cauză.
   Prezenta dispoziție nu interzice utilizarea anumitor metode care pot provoca suferințe sau vătămări minime sau temporare sau care necesită intervenții care nu cauzează vătămări de lungă durată, cu condiția ca aceste metode să fie permise de dispozițiile naționale.
   21.   Nu se pot crește animale într-o crescătorie decât cu condiția să se poată estima, într-o manieră rezonabilă, în baza genotipului sau fenotipului, că ținerea acestora în crescătorie nu are efecte negative asupra sănătății sau bunăstării lor.

      (1)  Directiva 96/22/CE a Consiliului din 29 aprilie 1996 privind interzicerea utilizării anumitor substanțe cu efect hormonal sau tireostatic și a substanțelor beta-agoniste (JO L 125, 23.5.1996, p. 3).


title: Directiva 2008/34/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 11 martie 2008 de modificare a Directivei 2002/96/CE privind deșeurile de echipamente electrice și electronice (DEEE), în ceea ce privește competențele de executare conferite Comisiei

text:
               20.3.2008

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               L 81/65

      DIRECTIVA 2008/34/CE A PARLAMENTULUI EUROPEAN ȘI A CONSILIULUI

   din 11 martie 2008
   de modificare a Directivei 2002/96/CE privind deșeurile de echipamente electrice și electronice (DEEE), în ceea ce privește competențele de executare conferite Comisiei
   PARLAMENTUL EUROPEAN ȘI CONSILIUL UNIUNII EUROPENE,
   având în vedere Tratatul de instituire a Comunității Europene, în special articolul 175 alineatul (1),
   având în vedere propunerea Comisiei,
   având în vedere avizul Comitetului Economic și Social European (1),
   după consultarea Comitetului Regiunilor,
   hotărând în conformitate cu procedura prevăzută la articolul 251 din tratat (2),
   întrucât:

               (1)

               Directiva 2002/96/CE A Parlamentului European și a Consiliului (3) prevede adoptarea anumitor măsuri în conformitate cu Decizia 1999/468/CE a Consiliului din 28 iunie 1999 de stabilire a normelor privind exercitarea competențelor de executare conferite Comisiei (4).

               (2)

               Decizia 1999/468/CE a fost modificată prin Decizia 2006/512/CE, care a introdus procedura de reglementare cu control pentru adoptarea măsurilor care au un domeniu general de aplicare și care sunt destinate să modifice elementele neesențiale ale unui act de bază adoptat în conformitate cu procedura prevăzută la articolul 251 din tratat, inclusiv prin eliminarea unora dintre aceste elemente sau prin adăugarea de elemente noi neesențiale.

               (3)

               În conformitate cu declarația Parlamentului European, a Consiliului și a Comisiei (5) cu privire la Decizia 2006/512/CE, pentru ca procedura de reglementare cu control să se aplice actelor adoptate în conformitate cu procedura prevăzută la articolul 251 din tratat, care sunt deja în vigoare, aceste acte trebuie să fie adaptate în conformitate cu procedurile aplicabile.

               (4)

               Comisia ar trebui să fie împuternicită să adapteze anexele și să adopte norme de monitorizare a respectării obiectivelor. Deoarece măsurile respective au un domeniu general de aplicare și sunt destinate să modifice elemente neesențiale ale Directivei 2002/96/CE și să o completeze, inclusiv prin adăugarea de elemente noi neesențiale, acestea trebuie să fie adoptate în conformitate cu procedura de reglementare cu control prevăzută la articolul 5a din Decizia 1999/468/CE.

               (5)

               Deoarece Comisia a stabilit prin Decizia 2005/369/CE (6) normele detaliate menționate la articolul 7 alineatul (3) din Directiva 2002/96/CE, este necesar să se elimine referirea cu privire la termenul de 13 august 2004.

               (6)

               Directiva 2002/96/CE ar trebui, prin urmare, să fie modificată în mod corespunzător.

               (7)

               Deoarece modificările aduse Directivei 2002/96/CE prin prezenta directivă sunt de natură tehnică și se referă numai la procedura comitetului, acestea nu trebuie să fie transpuse de statele membre. Prin urmare, nu este necesar să se prevadă dispoziții în acest sens,

         ADOPTĂ PREZENTA DIRECTIVĂ:
   Articolul 1
   Modificări
   Directiva 2002/96/CE se modifică după cum urmează:

               1.

               Articolul 6 alineatul (1) al doilea paragraf se înlocuiește cu următorul text:
               „Anexa II poate fi modificată prin introducerea altor tehnologii de tratare care asigură cel puțin același nivel de protecție a sănătății umane și a mediului. Aceste măsuri destinate să modifice elemente neesențiale ale prezentei directive se adoptă în conformitate cu procedura de reglementare cu control menționată la articolul 14 alineatul (3).”

               2.

               Articolul 7 alineatul (3) al doilea paragraf se înlocuiește cu următorul text:
               „Se stabilesc norme detaliate de monitorizare a respectării de către statele membre a obiectivelor enunțate la alineatul (2), inclusiv specificațiile referitoare la materii. Aceste măsuri destinate să modifice elemente neesențiale ale prezentei directive, completând-o, se adoptă în conformitate cu procedura de reglementare cu control menționată la articolul 14 alineatul (3).”

               3.

               Articolul 13 se înlocuiește cu următorul text:
               „Articolul 13
               Adaptarea la progresul științific și tehnic
               Se adoptă orice modificări necesare în vederea adaptării la progresul științific și tehnic a articolului 7 alineatul (3), a anexei IB (în special în vederea adăugării eventuale a aparatelor casnice de iluminat, a becurilor cu filament și a produselor fotovoltaice, precum panourile solare), a anexei II (în special ținând seama de progresele tehnice înregistrate în domeniul tratării DEEE) și a anexelor III și IV. Aceste măsuri destinate să modifice elemente neesențiale ale prezentei directive se adoptă în conformitate cu procedura de reglementare cu control menționată la articolul 14 alineatul (3).
               Înainte de modificarea anexelor, Comisia consultă, în special, producătorii de echipamente electrice și electronice, agenții de reciclare, întreprinderile de tratare, precum și organizațiile de protecție a mediului și asociațiile lucrătorilor și consumatorilor.”

               4.

               La articolul 14, alineatul (3) se înlocuiește cu următorul text:
               „(3)   Atunci când se face trimitere la prezentul alineat, se aplică articolul 5a alineatele (1)-(4) și articolul 7 din Decizia 1999/468/CE, având în vedere dispozițiile articolului 8.”

               5.

               În anexa II, textul de la punctul 4 se înlocuiește cu următorul text:

                           „4.

                           Acționând în conformitate cu procedura de reglementare cu control menționată la articolul 14 alineatul (3), Comisia evaluează cu prioritate dacă se impune modificarea dispozițiilor referitoare la plăcile de circuit imprimat ale telefoanelor mobile și la ecranele cu cristale lichide.”

         Articolul 2
   Intrarea în vigoare
   Prezenta directivă intră în vigoare în ziua următoare datei publicării în Jurnalul Oficial al Uniunii Europene.
   Articolul 3
   Destinatari
   Prezenta directivă se adresează statelor membre.

      Adoptată la Strasbourg, 11 martie 2008.

            Pentru Parlamentul European

            Președintele

         H.-G. PÖTTERING

            Pentru Consiliu

            Președintele

         J. LENARČIČ

      (1)  JO C 161, 13.7.2007, p. 45.

      (2)  Avizul Parlamentului European din 11 iulie 2007 (nepublicat încă în Jurnalul Oficial) și Decizia Consiliului din 3 martie 2008.

      (3)  JO L 37, 13.2.2003, p. 24. Directivă modificată prin Directiva 2003/108/CE (JO L 345, 31.12.2003, p. 106).

      (4)  JO L 184, 17.7.1999, p. 23. Decizie modificată prin Decizia 2006/512/CE (JO L 200, 22.7.2006, p. 11).

      (5)  JO C 255, 21.10.2006, p. 1.

      (6)  Decizia 2005/369/CE a Comisiei din 3 mai 2005 de stabilire a normelor de control al conformității statelor membre și de stabilire a formatelor de date în sensul Directivei 2002/96/CE (JO L 119, 11.5.2005, p. 13).