title: Directiva Consiliului din 4 martie 1974 de modificare a primei directive de stabilire a anumitor norme comune pentru transportul internațional (transport rutier de mărfuri în numele terților sau contra cost)

text:
               07/Volumul 01

               RO

               Jurnalul Ofícial al Uniunii Europene

               76

         31974L0149

               L 084/8

               JURNALUL OFÍCIAL AL UNIUNII EUROPENE

      DIRECTIVA CONSILIULUI

   din 4 martie 1974
   de modificare a primei directive de stabilire a anumitor norme comune pentru transportul internațional (transport rutier de mărfuri în numele terților sau contra cost)
   (74/149/CEE)
   CONSILIUL COMUNITĂȚILOR EUROPENE,
   având în vedere Tratatul de instituire a Comunității Europene, în special articolul 75 alineatul (1),
   având în vedere propunerea Comisiei,
   având în vedere avizul Parlamentului European,
   având în vedere avizul Comitetului Economic și Social,
   întrucât este de dorit ca normele care se aplică în domeniul transporturilor să fie modificate pentru a ține cont de dezvoltarea comerțului între statele membre; întrucât, având în vedere această necesitate, este esențial ca, printre altele, anumite tipuri de transport cu vehicule de mic tonaj să fie scutite de regimul de contingentare și de autorizare; întrucât, în plus, este de dorit ca articolul 1 din prima Directivă a Consiliului din 23 iulie 1962 (1), care stabilește anumite norme comune pentru transportul internațional (transportul rutier de mărfuri în numele terților sau contra cost), modificată prin Directiva Consiliului din 19 decembrie 1972 (2), să nu se mai aplice exclusiv transportului în numele terților sau contra cost,
   ADOPTĂ PREZENTA DIRECTIVĂ:
   Articolul 1
   Titlul Directivei din 23 iulie 1962 se înlocuiește cu următorul text:

      „Prima Directivă a Consiliului de stabilire a normelor comune pentru anumite tipuri de transport rutier de mărfuri între statele membre.”.

   Articolul 2
   La articolul 1 alineatul (1) din Directiva Consiliului din 23 iulie 1962 se adaugă următorul paragraf:

      „Fiecare stat membru liberalizează, în condițiile definite la alineatele (2) și (3) din prezentul articol, tipurile de transport rutier internațional de mărfuri în nume propriu cu alte state membre enumerate în anexele I și II la prezenta directivă, în cazul în care astfel de transporturi se realizează având ca punct de plecare sau de destinație teritoriul statului membru respectiv sau tranzitează teritoriul acestuia.”.

   Articolul 3
   La anexa I la Directiva Consiliului din 23 iulie 1962 se adaugă următoarele puncte:

      10.   Transportul de mărfuri cu autovehicule a căror greutate admisibilă cu încărcătură, inclusiv greutatea remorcilor, nu depășește 6 tone metrice sau a căror sarcină utilă admisibilă, inclusiv remorcile, nu depășește 3,5 tone metrice.
      11.   Transportul articolelor necesare îngrijirilor medicale în cazuri de urgență, în special în caz de calamități naturale.
      12.   Transportul mărfurilor cu valoare mare (de exemplu metale prețioase) efectuat cu vehicule speciale escortate de poliție sau alte forțe de pază.”.

   Articolul 4
   Anexa II la Directiva Consiliului din 23 iulie 1962 se modifică după cum urmează:

               (a)

               prima teză de la punctul 1 se înlocuiește cu următorul text:
               „Transportul dintr-un stat membru în zona de frontieră a unui stat membru învecinat, pe o rază de 25 km în linie dreaptă de la frontiera comună, și viceversa.”;

               (b)

               punctul 2 se elimină, iar punctele 3, 4, 5 și 6 se renumerotează 2, 3, 4 și respectiv 5;

               (c)

               următoarele puncte se adaugă:
               6.   Transportul pieselor de schimb pentru nave maritime.
               7.   Transportul animalelor vii cu excepția vitelor pentru abator sau a cailor de rasă.”.

         Articolul 5
   Statele membre iau toate măsurile necesare pentru a liberaliza, până cel târziu la 1 iulie 1974, tipurile de transport prevăzute în articolele 2 și 3 și articolul 4 literele (a) și (c) din prezenta directivă.
   Fiecare stat membru comunică Comisiei, în termen de trei luni de la notificarea prezentei directive, dar oricum înainte de 1 iulie 1974, măsurile adoptate pentru punerea în aplicare a prezentei directive.
   Articolul 6
   Prezenta directivă se adresează statelor membre.

      Adoptată la Bruxelles, 4 martie 1974.

            Pentru Consiliu

            Președintele

         W. SCHEEL

      (1)  JO 70, 6.8.1962, p. 2005/62.

      (2)  JO L 291, 28.12.1972, p. 155.


title: Directiva (UE) 2017/952 a Consiliului din 29 mai 2017 de modificare a Directivei (UE) 2016/1164 în ceea ce privește tratamentul neuniform al elementelor hibride care implică țări terțe

text:
               7.6.2017

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               L 144/1

         DIRECTIVA (UE) 2017/952 A CONSILIULUI
   din 29 mai 2017
   de modificare a Directivei (UE) 2016/1164 în ceea ce privește tratamentul neuniform al elementelor hibride care implică țări terțe
   CONSILIUL UNIUNII EUROPENE,
   având în vedere Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene, în special articolul 115,
   având în vedere propunerea Comisiei Europene,
   după transmiterea proiectului de act legislativ către parlamentele naționale,
   având în vedere avizul Parlamentului European (1),
   având în vedere avizul Comitetului Economic și Social European (2),
   hotărând în conformitate cu o procedură legislativă specială,
   întrucât:

               (1)

               Este esențial să se restabilească încrederea în echitatea sistemelor fiscale și să se permită guvernelor să își exercite în mod efectiv suveranitatea fiscală. Prin urmare, Organizația pentru Cooperare și Dezvoltare Economică (OCDE) a publicat recomandări de măsuri concrete în contextul inițiativei împotriva erodării bazei impozabile și a transferului profiturilor (BEPS).

               (2)

               Rapoartele finale privind cele 15 acțiuni ale OCDE împotriva BEPS au fost publicate la 5 octombrie 2015. Acest rezultat a fost salutat de Consiliu în concluziile sale din 8 decembrie 2015. Concluziile Consiliului au subliniat necesitatea de a identifica soluții comune, dar flexibile, la nivelul Uniunii, în concordanță cu concluziile OCDE privind BEPS.

               (3)

               Ca răspuns la necesitatea unei impozitări mai echitabile și în special pentru a da curs concluziilor OCDE privind BEPS, la 28 ianuarie 2016, Comisia a prezentat Pachetul de măsuri împotriva evitării obligațiilor fiscale. Directiva (UE) 2016/1164 a Consiliului (3) privind normele împotriva practicilor de evitare a obligațiilor fiscale a fost adoptată în cadrul respectivului pachet.

               (4)

               Directiva (UE) 2016/1164 prevede un cadru aplicabil tratamentelor neuniforme ale elementelor hibride.

               (5)

               Este necesar să se stabilească norme care să neutralizeze tratamentele neuniforme ale elementelor hibride într-un mod cât mai cuprinzător posibil. Având în vedere faptul că Directiva (UE) 2016/1164 vizează numai schemele bazate pe tratamentul neuniform al elementelor hibride care apar în interacțiunea dintre sistemele statelor membre de impozitare a societăților, Consiliul Ecofin a publicat o declarație la data de 12 iulie 2016 prin care solicită Comisiei să prezinte, până în octombrie 2016, o propunere privind tratamentul neuniform al elementelor hibride care implică țări terțe, cu scopul de a prevedea norme conforme cu normele recomandate de OCDE în raportul său privind neutralizarea efectelor schemelor bazate pe tratamentul neuniform al elementelor hibride, acțiunea 2 – raport final 2015 („raportul OCDE privind BEPS referitor la acțiunea 2”), și nu mai puțin eficiente decât acestea, în vederea ajungerii la un acord până la sfârșitul anului 2016.

               (6)

               Directiva (UE) 2016/1164 recunoaște, între altele, că este esențial să se continue lucrările cu privire la alte tratamente neuniforme ale elementelor hibride, cum sunt cele legate de sediile permanente. În acest sens, este fundamental ca tratamentele neuniforme ale sediilor permanente hibride să fie la rândul lor abordate de respectiva directivă.

               (7)

               Pentru a asigura un cadru care să fie coerent cu raportul OCDE privind BEPS referitor la acțiunea 2și care să nu fie mai puțin eficace decât acesta, este esențial ca Directiva (UE) 2016/1164 să includă și norme privind transferurile hibride și tratamentele neuniforme importate și să abordeze toate cazurile de dublă deducere, pentru a nu permite contribuabililor să exploateze lacunele rămase.

               (8)

               Directiva (UE) 2016/1164 include norme privind tratamentele neuniforme ale elementelor hibride între statele membre și ar trebui, prin urmare, să includă și norme privind tratamentele neuniforme ale elementelor hibride care implică țări terțe, în cadrul cărora cel puțin una dintre părțile implicate este o societate impozabilă sau, în cazul elementelor hibride inversate, o entitate stabilită într-un anumit stat membru, precum și norme privind tratamentele neuniforme importate. Prin urmare, normele privind tratamentele neuniforme ale elementelor hibride și tratamentele neuniforme ale rezidenței fiscale ar trebui să se aplice tuturor contribuabililor care sunt supuși impozitului pe profit într-un stat membru, inclusiv sediilor permanente sau elementelor tratate drept sedii permanente ale entităților rezidente în țări terțe. Normele privind tratamentele neuniforme ale elementelor hibride inversate ar trebui să se aplice tuturor entităților considerate transparente în scopuri fiscale de către un stat membru.

               (9)

               Normele privind tratamentele neuniforme ale elementelor hibride ar trebui să abordeze situațiile de tratament neuniform care derivă din duble deduceri, din conflictul privind calificarea instrumentelor financiare, a plăților sau a entităților sau din alocarea plăților. Deoarece tratamentele neuniforme ale elementelor hibride ar putea avea drept rezultat o dublă deducere sau o deducere fără includere, este necesar să se stabilească norme conform cărora statul membru implicat fie să refuze deducerea unei plăți sau a unor cheltuieli sau pierderi, fie să impună contribuabilului să includă plata în veniturile sale impozabile, după caz. Aceste norme însă se aplică numai plăților deductibile și nu ar trebui să afecteze caracteristicile generale ale unui sistem fiscal, indiferent dacă acesta este un sistem clasic sau unul de imputare.

               (10)

               Tratamentele neuniforme ale elementelor hibride în ceea ce privește sediile permanente apar atunci când diferențele în ceea ce privește normele din jurisdicția sediului permanent și de rezidență privind alocarea veniturilor și a cheltuielilor între părți diferite ale aceleiași entități conduc la un tratament neuniform al rezultatelor fiscale și includ acele cazuri în care un tratament neuniform este cauzat de faptul că un sediu permanent este ignorat în temeiul legislației sucursalei. Aceste tratamente neuniforme pot avea drept rezultat o dublă deducere sau o deducere fără includere și, prin urmare, ar trebui eliminate. În cazul sediilor permanente ignorate, statul membru în care contribuabilul este rezident ar trebui să includă veniturile care altfel ar fi atribuite sediului permanent.

               (11)

               Orice ajustare care trebuie efectuată în temeiul prezentei directive nu ar trebui, în principiu, să afecteze alocarea drepturilor de impozitare între jurisdicții stabilite în temeiul unei convenții de evitare a dublei impuneri.

               (12)

               Pentru a garanta proporționalitatea, este necesar să se abordeze numai cazurile în care există un risc substanțial de evitare a obligațiilor fiscale prin utilizarea tratamentelor neuniforme ale elementelor hibride. Prin urmare, este necesar să fie acoperite tratamentele neuniforme ale elementelor hibride care apar între sediul social și sediul permanent sau între două sau mai multe sedii permanente ale aceleiași entități, schemele bazate pe tratamentele neuniforme ale elementelor hibride care apar între contribuabil și întreprinderile sale asociate sau între întreprinderile asociate, precum și tratamentele neuniforme ale elementelor hibride care rezultă dintr-un acord structurat care implică un contribuabil.

               (13)

               Tratamentele neuniforme care rezultă în mod special din natura hibridă a entităților ar trebui să fie vizate numai în cazul în care una dintre întreprinderile asociate deține, cel puțin, controlul efectiv asupra celorlalte întreprinderi asociate. În consecință, în aceste cazuri, ar trebui să se solicite ca o întreprindere asociată să fie deținută de contribuabil sau de o altă întreprindere asociată, sau să le dețină, printr-o participare sub formă de drepturi de vot, drepturi de proprietate asupra capitalului sau de drepturi la repartizarea profitului de 50 % sau mai mult. Proprietatea sau drepturile persoanelor care acționează solidar ar trebui agregate în scopul aplicării acestei cerințe.

               (14)

               Pentru a asigura o definiție suficient de cuprinzătoare a „întreprinderilor asociate” în scopul normelor privind tratamentul neuniform al elementelor hibride, această definiție ar trebui, de asemenea, să cuprindă o entitate care face parte din același grup consolidat în scopuri contabile, o întreprindere în care contribuabilul are o influență semnificativă asupra conducerii și invers, o întreprindere care are o influență semnificativă asupra conducerii contribuabilului.

               (15)

               Este necesar să se remedieze patru categorii de tratamente neuniforme ale elementelor hibride: în primul rând, tratamentele neuniforme ale elementelor hibride care rezultă din plățile efectuate în temeiul unui instrument financiar; în al doilea rând, tratamentele neuniforme ale elementelor hibride care sunt consecința diferențelor de alocare a plăților efectuate către o entitate hibridă sau sediu permanent, inclusiv ca urmare a plăților către un sediu permanent ignorat; în al treilea rând, tratamentele neuniforme ale elementelor hibride care rezultă din plățile efectuate de o entitate hibridă către proprietarul ei sau plățile preconizate între sediul social și sediul permanent sau între două sau mai multe sedii permanente; în ultimul rând, cazurile de dublă deducere apărute în urma plăților efectuate de o entitate hibridă sau de un sediu permanent.

               (16)

               În ceea ce privește plățile efectuate în temeiul unui instrument financiar, ar putea să apară un tratament neuniform al elementelor hibride atunci când deducerea fără includere poate fi pusă pe seama diferențelor în ceea ce privește calificarea instrumentului sau a plăților efectuate în temeiul acestuia. În cazul în care caracterul plății o califică pentru evitarea dublei impuneri în temeiul legislației din jurisdicția beneficiarului plății, de exemplu o scutire de impozit, o reducere a ratei de impozitare sau orice creditare sau rambursare a impozitului, atunci plata ar trebui să fie tratată ca dând naștere unui tratament neuniform al elementelor hibride, în limita sumei subimpozitate rezultate. Cu toate acestea, o plată efectuată în temeiul unui instrument financiar nu ar trebui să fie tratată ca dând naștere unui tratament neuniform al elementelor hibride în cazul în care avantajele fiscale acordate în jurisdicția beneficiarului plății se datorează exclusiv statutului fiscal al beneficiarului plății sau faptului că instrumentul este deținut în condițiile unui regim special.

               (17)

               Pentru a evita rezultate nedorite în interacțiunea dintre norma privind instrumentele financiare hibride și cerințele de capacitate de absorbție a pierderilor impuse băncilor și fără a aduce atingere normelor privind ajutoarele de stat, statele membre ar trebui să aibă posibilitatea de a exclude din domeniul de aplicare al prezentei directive instrumentele din cadrul grupului care au fost emise cu unicul scop de a îndeplini cerințele capacitate de absorbție a pierderilor impuse emitentului, și nu cu scopul de a evita plata impozitelor.

               (18)

               Cu privire la plățile efectuate către o entitate hibridă sau un sediu permanent, ar putea să apară un tratament neuniform al elementelor hibride în cazul în care deducerea fără includere este rezultatul unor diferențe de la nivelul normelor care reglementează alocarea plății respective între entitatea hibridă și proprietarul acesteia în cazul unei plăți efectuate către o entitate hibridă, între sediul social și sediul permanent, sau între două sau mai multe sedii permanente în cazul unei plăți efectuate către un sediu permanent. Definiția tratamentului neuniform al elementelor hibride nu ar trebui să se aplice decât în cazul în care tratamentul neuniform este rezultatul unor diferențe de la nivelul normelor care reglementează alocarea plăților în temeiul legislațiilor celor două jurisdicții, iar o plată nu ar trebui să conducă la un tratament neuniform al elementelor hibride care oricum ar fi apărut, din cauza scutirilor fiscale acordate beneficiarului plății în temeiul legislației din orice jurisdicție a beneficiarului plății.

               (19)

               Definiția tratamentului neuniform al elementelor hibride ar trebui, de asemenea, să includă deducerile fără includere care sunt rezultatul plăților efectuate către un sediu permanent ignorat. Un sediu permanent ignorat este orice entitate care este tratată ca dând naștere unui sediu permanent în temeiul legislației din jurisdicția în care se află sediul social, dar care nu este tratată ca un sediu permanent în temeiul legislației din cealaltă jurisdicție. Cu toate acestea, regula tratamentului neuniform al elementelor hibride nu ar trebui să se aplice în cazul în care tratamentul neuniform ar fi apărut oricum, din cauza scutirilor fiscale acordate beneficiarului plății în temeiul legislației din orice jurisdicție a beneficiarului plății.

               (20)

               În ceea ce privește plățile efectuate de o entitate hibridă către proprietarul său sau plățile preconizate efectuate între sediul social și sediul permanent sau între două sau mai multe sedii permanente, ar putea să apară un tratament neuniform al elementelor hibride în cazul în care deducerea fără includere este rezultatul nerecunoașterii plății sau plății preconizate în jurisdicția beneficiarului plății. În acest caz, în cazul în care tratamentul neuniform este o consecință a nealocării plății sau a plății preconizate, jurisdicția beneficiarului plății este jurisdicția în care plata sau plata preconizată este tratată ca fiind primită în temeiul legislației din jurisdicția plătitorului. La fel ca în cazul altor tratamente neuniforme ale entităților hibride și ale sucursalelor hibride care conferă dreptul de deducere fără includere, nu ar trebui să apară un tratament neuniform în cazul în care beneficiarul plății este scutit de impozit în temeiul legislației din jurisdicția sa. Cu toate acestea, în ceea ce privește această categorie de tratamente neuniforme ale elementelor hibride, ar apărea un tratament neuniform numai în măsura în care jurisdicția plătitorului permite deducerea în ceea ce privește plata sau plata preconizată, care urmează să fie compensată cu o sumă care nu reprezintă venituri cu dublă includere. În cazul în care jurisdicția plătitorului permite ca deducerea să fie reportată pentru o perioadă fiscală ulterioară, cerința de a se realiza o eventuală ajustare în temeiul prezentei directive ar putea fi amânată până în momentul în care deducerea este efectiv compensată cu venituri care nu sunt cu dublă includere, din jurisdicția plătitorului.

               (21)

               Definiția tratamentului neuniform al elementelor hibride ar trebui, de asemenea, să includă cazurile de dublă deducere, indiferent dacă acestea apar ca urmare a plăților, a cheltuielilor care nu sunt tratate ca plăți în temeiul legislației naționale sau ca urmare a amortizării sau deprecierii pierderilor. Cu toate acestea, la fel ca în cazul plăților preconizate și al plăților efectuate de o entitate hibridă care sunt ignorate de către beneficiarul plății, un tratament neuniform al elementelor hibride nu ar trebui să apară decât în măsura în care jurisdicția plătitorului permite ca deducerea să fie compensată cu o sumă care nu reprezintă venituri cu dublă includere. Aceasta înseamnă că, în cazul în care jurisdicția plătitorului permite ca deducerea să fie reportată într-o perioadă fiscală ulterioară, cerința de a se realiza o ajustare în temeiul prezentei directive ar putea fi amânată până în momentul în care deducerea este efectiv compensată cu venituri nesupuse dublei includeri în jurisdicția plătitorului.

               (22)

               Diferențele în ceea ce privește impozitele rezultate care pot fi puse exclusiv pe seama diferențelor în ceea ce privește valoarea atribuită unei plăți, inclusiv prin aplicarea de prețuri de transfer, nu ar trebui să intre în domeniul de aplicare al unui tratament neuniform al elementelor hibride. În plus, întrucât jurisdicțiile utilizează perioade fiscale diferite și au norme diferite de recunoaștere a momentului în care elementele de venituri sau cheltuieli au fost obținute sau efectuate, respectivele diferențe temporale nu ar trebui, în general, să fie tratate ca dând naștere unor tratamente neuniforme în rezultatele fiscale. Cu toate acestea, o plată deductibilă în temeiul unui instrument financiar în legătură cu care nu se poate preconiza în mod rezonabil că va fi inclusă în venituri într-o perioadă de timp rezonabilă ar trebui tratată ca dând naștere unui tratament neuniform al elementelor hibride în cazul în care respectiva deducere fără includere poate fi pusă pe seama diferențelor în ceea ce privește calificarea instrumentului financiar sau a plăților efectuate în temeiul acestuia. Ar trebui să se înțeleagă faptul că ar putea apărea un tratament neuniform în cazul în care o plată efectuată în temeiul unui instrument financiar nu este inclusă în venit într-o perioadă de timp rezonabilă. O astfel de plată ar trebui să fie tratată ca fiind inclusă în venit într-o perioadă de timp rezonabilă, în cazul în care a fost inclusă de beneficiarul plății într-o perioadă de 12 luni de la sfârșitul perioadei fiscale a beneficiarului plății, sau astfel cum este determinată în temeiul principiului concurenței depline. Statele membre ar putea solicita ca o plată să fie inclusă într-o perioadă de timp fixă, pentru a evita situațiile care conduc la un tratament neuniform și pentru a garanta controlul fiscal.

               (23)

               Transferurile hibride ar putea avea drept rezultat o diferență de tratament fiscal în cazul în care, ca urmare a unui acord de a transfera un instrument financiar, randamentul aferent instrumentului respectiv ar fi considerat ca fiind obținut de mai mult de una dintre părțile la acord. În aceste cazuri, plata efectuată în cadrul transferului hibrid ar putea conduce la o deducere pentru plătitor, fiind totodată tratată de către beneficiarul plății drept randament aferent instrumentului suport. Această diferență de tratament fiscal ar putea conduce la o deducere fără includere sau la generarea unui excedent de credit fiscal pentru impozitul reținut la sursă asupra instrumentului suport. Astfel de tratamente neuniforme ar trebui, așadar, să fie eliminate. În cazul unei deduceri fără includere ar trebui să se aplice aceleași norme ca în cazul neutralizării unor tratamente neuniforme rezultate din plățile efectuate în temeiul unui instrument financiar hibrid. În cazul unor transferuri hibride care au fost structurate pentru a produce excedente de credite fiscale, statul membru vizat ar trebui să împiedice plătitorul să utilizeze excedentul de credit pentru a obține un avantaj fiscal, inclusiv prin aplicarea unei norme generale anti-abuz în conformitate cu articolul 6 din Directiva (UE) 2016/1164.

               (24)

               Este necesar să se prevadă o normă care să permită statelor membre să abordeze discrepanțele din transpunerea și punerea în aplicare a prezentei directive care conduc la un tratament neuniform al elementelor hibride, în ciuda faptului că statele membre acționează în conformitate cu prezenta directivă. În cazul în care apare o astfel de situație, iar norma principală prevăzută în prezenta directivă nu se aplică, ar trebui să se aplice o normă secundară. Cu toate acestea, aplicarea normelor primare și secundare se aplică numai tratamentul neuniform al elementelor hibride, astfel cum este definit de prezenta directivă și nu ar trebui să aducă atingere caracteristicilor generale ale sistemului fiscal al unui stat membru.

               (25)

               Tratamentele neuniforme importate deplasează efectul unui tratament neuniform al elementelor hibride între părți situate în țări terțe către jurisdicția unui stat membru prin utilizarea unui instrument nehibrid, subminând astfel eficacitatea normelor care neutralizează tratamentele neuniforme ale elementelor hibride. O plată deductibilă într-un stat membru poate fi folosită pentru a finanța cheltuieli care implică un tratament neuniform al elementelor hibride. Pentru a contracara astfel de tratamente neuniforme importate, este necesară includerea unor norme care să nu permită deducerea unei plăți dacă veniturile corespunzătoare generate de plata respectivă sunt compensate, în mod direct sau indirect, cu o deducere care apare în cadrul unui tratament neuniform al elementelor hibride care are drept rezultat o dublă deducere sau o deducere fără includere între țări terțe.

               (26)

               Un tratament neuniform al entităților cu dublă rezidență ar putea avea drept rezultat o dublă deducere dacă o plată efectuată de un contribuabil cu rezidență dublă este dedusă în conformitate cu legislațiile din ambele jurisdicții în care contribuabilul este rezident. Având în vedere că ar putea avea drept rezultat deduceri duble, tratamentele neuniforme ale entităților cu dublă rezidență ar trebui să facă obiectul prezentei directive. Un stat membru ar trebui să refuze deducerea duplicată care ar putea apărea în legătură cu o societate cu dublă rezidență în măsura în care plata respectivă este compensată cu o sumă care nu este tratată ca venit în temeiul legislației celeilalte jurisdicții.

               (27)

               Obiectivul prezentei directive este de a îmbunătăți reziliența pieței interne în ansamblul său la tratamentele neuniforme ale elementelor hibride. Acest obiectiv nu poate fi realizat în mod satisfăcător de statele membre prin acțiuni individuale, dat fiind că sistemele naționale de impozitare a societăților sunt disparate și acțiunile independente ale statelor membre nu ar face decât să reproducă fragmentarea actuală a pieței interne în domeniul impozitării directe. Astfel, lipsa de eficacitate și denaturările apărute în interacțiunea dintre măsuri naționale diferite ar persista. Ar apărea astfel o lipsă de coordonare. Având în vedere caracterul transfrontalier al tratamentelor neuniforme ale elementelor hibride și nevoia de a adopta soluții care să funcționeze pentru piața internă în ansamblu, acest obiectiv poate fi realizat mai bine la nivelul Uniunii. Uniunea poate să adopte măsuri în conformitate cu principiul subsidiarității definit la articolul 5 din Tratatul privind Uniunea Europeană. În conformitate cu principiul proporționalității definit la același articol, prezenta directivă nu depășește ceea ce este necesar pentru realizarea obiectivului menționat. Prin stabilirea nivelului necesar de protecție pentru piața internă, prezenta directivă are ca unic scop obținerea gradului esențial de coordonare în cadrul Uniunii, necesar pentru realizarea obiectivului său.

               (28)

               În punerea în aplicare a prezentei directive, statele membre ar trebui să utilizeze explicațiile și exemplele aplicabile din raportul OCDE privind BEPS referitor la acțiunea 2 drept sursă de ilustrare sau interpretare, în măsura în care sunt consecvente cu dispozițiile prezentei directive și cu dreptul Uniunii.

               (29)

               Normele privind tratamentul neuniform al elementelor hibride enunțate la articolul 9 alineatele (1) și (2) se aplică numai în măsura în care situația care implică un contribuabil dă naștere unui tratament neuniform. Nu ar trebui să apară un tratament neuniform atunci când un acord face obiectul unei ajustări în temeiul articolului 9 alineatul (5) sau al articolului 9a și, în consecință, acordurile care fac obiectul unor ajustări în temeiul respectivelor părți din prezenta directivă nu ar trebui să facă obiectul niciunei alte ajustări în temeiul normelor privind tratamentul neuniform al elementelor hibride.

               (30)

               În cazul în care dispozițiile unei alte directive, cum ar fi cele ale Directivei 2011/96/UE (4) a Consiliului, conduc la neutralizarea tratamentului neuniform în cadrul rezultatelor fiscale, nu ar trebui să se aplice normele privind tratamentul neuniform al elementelor hibride prevăzute în prezenta directivă.

               (31)

               Comisia ar trebui să evalueze punerea în aplicare a prezentei directive la cinci ani de la intrarea sa în vigoare și să prezinte un raport Consiliului în acest sens. Statele membre ar trebui să comunice Comisiei toate informațiile necesare pentru această evaluare.

               (32)

               Prin urmare, Directiva (UE) 2016/1164 ar trebui modificată în consecință,

         ADOPTĂ PREZENTA DIRECTIVĂ:
   Articolul 1
   Directiva (UE) 2016/1164 se modifică după cum urmează:

               1.

               articolul 1 se înlocuiește cu următorul text:
               „Articolul 1
               Domeniul de aplicare
               (1)   Prezenta directivă se aplică tuturor contribuabililor care sunt supuși impozitului pe profit în unul sau mai multe state membre, inclusiv sediilor permanente din unul sau mai multe state membre ale entităților cu rezidența fiscală într-o țară terță.
               (2)   Articolul 9a se aplică, de asemenea, tuturor entităților considerate transparente în scopuri fiscale de către un stat membru.”;

               2.

               articolul 2 se modifică după cum urmează:

                           (a)

                           la punctul 4, ultimul paragraf se înlocuiește cu următorul text:
                           „În sensul articolelor 9 și 9a:

                                       (a)

                                       în cazul în care tratamentul neuniform decurge din prezentul articol punctul 9 primul paragraf literele (b), (c), (d), (e) sau (g), sau în cazul în care este necesară o ajustare în temeiul articolului 9 alineatul (3) sau al articolului 9a, definiția întreprinderii asociate se modifică astfel încât procentul impus de 25 % să fie înlocuit cu un procent impus de 50 %.;

                                       (b)

                                       o persoană care acționează împreună cu o altă persoană în ceea ce privește drepturile de vot sau proprietatea asupra capitalului unei entități este considerată deținătoare a unei participații în ceea ce privește toate drepturile de vot în cadrul entității respective sau proprietatea asupra capitalului entității respective care sunt deținute de cealaltă persoană;

                                       (c)

                                       o întreprindere asociată înseamnă, de asemenea, o entitate care face parte din același grup consolidat în scopuri de contabilitate financiară ca și contribuabilul, o întreprindere în care contribuabilul are o influență semnificativă asupra conducerii sau o întreprindere care are o influență semnificativă asupra conducerii contribuabilului.”;

                           (b)

                           punctul 9 se înlocuiește cu următorul text:

                                       „9.

                                       «tratament neuniform al elementelor hibride» înseamnă o situație care implică un contribuabil, sau, în ceea ce privește articolul 9 alineatul (3), o entitate în cazul căruia (căreia):

                                                   (a)

                                                   o plată în temeiul unui instrument financiar conduce la o deducere fără includere și:

                                                               (i)

                                                               plata respectivă nu urmează să fie inclusă într-o perioadă de timp rezonabilă; și

                                                               (ii)

                                                               tratamentul neuniform poate fi pus pe seama diferențelor în ceea ce privește calificarea instrumentului sau a plății efectuate în temeiul acestuia.

                                                         În sensul primului paragraf, o plată efectuată în temeiul unui instrument financiar este tratată ca fiind inclusă în venit într-un interval de timp rezonabil în cazul în care:

                                                               (i)

                                                               plata este inclusă de către jurisdicția plătitorului într-o perioadă fiscală care debutează în termen de 12 luni de la sfârșitul perioadei fiscale a plătitorului; sau

                                                               (ii)

                                                               este rezonabil să se prevadă că plata va fi inclusă de către jurisdicția beneficiarului plății într-o perioadă fiscală viitoare, iar condițiile plății sunt cele preconizate a fi convenite între întreprinderi independente;

                                                   (b)

                                                   o plată către o entitate hibridă conduce la o deducere fără includere, iar tratamentul neuniform este rezultatul unor diferențe privind alocarea plăților efectuate către entitatea hibridă în temeiul legislației jurisdicției în care entitatea hibridă este stabilită sau înregistrată și al legislației jurisdicției oricărei persoane care participă la entitatea hibridă respectivă;

                                                   (c)

                                                   o plată către o entitate cu unul sau mai multe sedii permanente conduce la o deducere fără includere, iar tratamentul neuniform este rezultatul unor diferențe privind alocarea plăților între sediul central și sediul permanent sau între două sau mai multe sedii permanente ale aceleiași entități în temeiul legislației jurisdicției în care își desfășoară activitatea entitatea respectivă;

                                                   (d)

                                                   o plată conduce la o deducere fără includere ca urmare a unei plăți către un sediu permanent ignorat;

                                                   (e)

                                                   o plată de către o entitate hibridă conduce la o deducere fără includere, iar respectivul tratament neuniform este rezultatul faptului că plata este ignorată în temeiul legislației din jurisdicția beneficiarului plății;

                                                   (f)

                                                   o plată preconizată între sediul central și sediul permanent sau între două sau mai multe sedii permanente conduce la o deducere fără includere, iar tratamentul neuniform respectiv este rezultatul faptului că plata este ignorată în temeiul legislației din jurisdicția beneficiarului plății; sau

                                                   (g)

                                                   apare o dublă deducere.

                                             În sensul prezentului punct 9:

                                                   (a)

                                                   o plată reprezentând randamentul aferent unui instrument financiar transferat nu conduce la un tratament neuniform al elementelor hibride în conformitate cu litera (a) din primul paragraf, în cazul în care plata este efectuată de un comerciant financiar în cadrul unui transfer hibrid pe piața reglementată, cu condiția ca jurisdicția plătitorului să impună ca comerciantul financiar să includă toate sumele încasate în legătură cu instrumentul financiar transferat;

                                                   (b)

                                                   un tratament neuniform apare numai în temeiul literelor (e), (f) sau (g) din primul paragraf, în măsura în care jurisdicția plătitorului permite ca deducerea să fie compensată cu o sumă care nu reprezintă venituri cu dublă includere;

                                                   (c)

                                                   un tratament neuniform nu este considerat tratament neuniform al unor elemente hibride, cu excepția cazului în care apare între întreprinderi asociate, între un contribuabil și o întreprindere asociată, între sediul central și sediul permanent, între două sau mai multe sedii permanente ale aceleiași entități sau în cadrul unui acord structurat.

                                             În sensul prezentului punct 9 și al articolelor 9, 9a și 9b:

                                                   (a)

                                                   «tratament neuniform» înseamnă o dublă deducere sau o deducere fără includere;

                                                   (b)

                                                   «dublă deducere» înseamnă o deducere a aceleiași plăți sau a acelorași cheltuieli sau pierderi în jurisdicția în care își are originea plata, sunt suportate cheltuielile sau sunt suferite pierderile (jurisdicția plătitorului), precum și într-o altă jurisdicție (jurisdicția investitorului). În cazul unei plăți de către o entitate hibridă sau un sediu permanent, jurisdicția plătitorului este jurisdicția în care își are sediul sau se situează entitatea hibridă sau sediul permanent;

                                                   (c)

                                                   «deducere fără includere» înseamnă deducerea unei plăți sau a unei plăți preconizate între sediul principal și sediul permanent sau între două sau mai multe sedii permanente în orice jurisdicție în care plata sau plata preconizată este tratată ca efectuată (jurisdicția plătitorului) fără o includere corespunzătoare în scopuri fiscale a aceleiași plăți sau plăți preconizate în jurisdicția beneficiarului plății. Jurisdicția beneficiarului plății este orice jurisdicție în care plata sau plata preconizată este primită, sau tratată ca fiind primită în conformitate cu legislația oricărei alte jurisdicții;

                                                   (d)

                                                   «deducere» înseamnă suma care este tratată ca deductibilă din venitul impozabil în temeiul legislației din jurisdicția plătitorului sau a investitorului. Termenul «deductibil» este interpretat în mod corespunzător;

                                                   (e)

                                                   «includere» înseamnă suma luată în considerare la calcularea venitului impozabil în temeiul legislației din jurisdicția beneficiarului plății. O plată în temeiul unui instrument financiar nu ar trebui tratată ca inclusă în măsura în care plata se califică pentru orice avantaj fiscal exclusiv datorită modului în care plata se califică în temeiul legislației din jurisdicția beneficiarului plății. Termenul «inclus» este interpretat în mod corespunzător;

                                                   (f)

                                                   «avantaj fiscal» înseamnă o scutire fiscală, o reducere a ratei de impozitare sau orice tip de creditare ori rambursare fiscală (alta decât o creditare pentru impozitul reținut la sursă);

                                                   (g)

                                                   «venituri cu dublă includere» înseamnă orice element de venit care este inclus în temeiul legislațiilor din ambele jurisdicții în care a apărut tratamentul neuniform;

                                                   (h)

                                                   «persoană» înseamnă o persoană fizică sau o entitate;

                                                   (i)

                                                   «entitate hibridă» înseamnă orice entitate sau acord care este considerat(ă) ca fiind o entitate impozabilă în temeiul legislației existente dintr-o jurisdicție și ale cărei/cărui venituri sau cheltuieli sunt tratate ca venituri sau cheltuieli ale uneia sau mai multor altor persoane în temeiul legislației dintr-o altă jurisdicție;

                                                   (j)

                                                   «instrument financiar» înseamnă orice instrument, în măsura în care generează rentabilitate financiară sau pe baza capitalurilor proprii, care este impozitată pe baza normelor de impozitare a datoriei, participației sau instrumentelor financiare derivate în conformitate cu legislația din jurisdicția beneficiarului plății sau din cea a plătitorului și include un transfer hibrid;

                                                   (k)

                                                   «comerciant financiar» este o persoană sau o entitate care desfășoară activitatea de cumpărare și vânzare în mod regulat de instrumente financiare în nume propriu în scop lucrativ;

                                                   (l)

                                                   «transfer hibrid» înseamnă orice acord referitor la transferul unui instrument financiar, în cazul în care randamentul aferent instrumentului financiar transferat este tratat în scopuri fiscale ca fiind obținut simultan de mai mult de una dintre părțile la acordul respectiv;

                                                   (m)

                                                   «transfer hibrid pe piața reglementată» înseamnă orice transfer hibrid încheiat de un comerciant financiar în cursul activității uzuale desfășurate, și nu ca parte a unui acord structurat;

                                                   (n)

                                                   «sediu permanent ignorat» înseamnă orice entitate care este tratată ca dând naștere unui sediu permanent în temeiul legislației din jurisdicția în care se află sediul social și care nu este tratată ca dând naștere unui sediu permanent în temeiul legislației din cealaltă jurisdicție.”;

                           (c)

                           se adaugă următoarele puncte:

                                       „10.

                                       «grup consolidat în scopuri de contabilitate financiară» înseamnă un grup compus din toate entitățile care sunt incluse în totalitate în situațiile financiare consolidate întocmite în conformitate cu standardele internaționale de raportare financiară sau cu sistemul național de raportare financiară al unui stat membru;

                                       11.

                                       «acord structurat» înseamnă un acord care implică un tratament neuniform al elementelor hibride în care prețul tratamentului neuniform este fixat în clauzeleacordului sau un acord care a fost conceput pentru a avea ca rezultat un tratament neuniform al elementelor hibride, cu excepția cazului în care nu s-ar fi putut aștepta în mod rezonabil ca respectivul contribuabil sau o întreprindere asociată să aibă cunoștință de tratamentul neuniform și acesta (aceasta) nu a beneficiat de o parte din valoarea beneficiului fiscal rezultat din tratamentul neuniform al elementelor hibride.”;

               3.

               articolul 4 se modifică după cum urmează:

                           (a)

                           la alineatul (5), litera (a) punctul (ii) se înlocuiește cu următorul text:

                                       „(ii)

                                       toate activele și pasivele sunt evaluate folosind aceeași metodă ca în situațiile financiare consolidate întocmite în conformitate cu standardele internaționale de raportare financiară sau cu sistemul național de raportare financiară al unui stat membru;”;

                           (b)

                           alineatul (8) se înlocuiește cu următorul text:
                           „(8)   În sensul alineatelor (1)-(7), contribuabilului i se poate acorda dreptul de a utiliza situații financiare consolidate întocmite în conformitate cu alte standarde contabile decât standardele internaționale de raportare financiară sau sistemul național de raportare financiară al unui stat membru.”;

               4.

               articolul 9 se înlocuiește cu următorul text:
               „Articolul 9
               Tratamentele neuniforme ale elementelor hibride
               (1)   În măsura în care un tratament neuniform al elementelor hibride are drept rezultat o dublă deducere:

                           (a)

                           deducerea este refuzată în statul membru care constituie jurisdicția investitorului; și

                           (b)

                           în cazul în care deducerea nu este refuzată în jurisdicția investitorului, aceasta este refuzată în statul membru care este jurisdicția plătitorului.

                     Cu toate acestea, orice astfel de deducere este eligibilă pentru compensare cu venituri cu dublă includere, indiferent dacă acestea apar în perioada fiscală curentă sau în cea ulterioară.
               (2)   În măsura în care un tratament neuniform al elementelor hibride are drept rezultat o deducere fără includere:

                           (a)

                           deducerea este refuzată în statul membru care este jurisdicția plătitorului; și

                           (b)

                           în cazul în care deducerea nu este refuzată în jurisdicția plătitorului, cuantumul plății care, altfel, ar conduce la un tratament neuniform este inclus în venituri în statul membru care constituie jurisdicția beneficiarului plății.

                     (3)   Un stat membru refuză deducerea oricărei plăți de către un contribuabil în măsura în care plata respectivă finanțează, direct sau indirect, cheltuieli deductibile care conduc la un tratament neuniform al elementelor hibride prin intermediului unei tranzacții sau al unei serii de tranzacții între întreprinderi asociate sau încheiate ca parte a unui acord structurat, cu excepția cazului în care una dintre jurisdicțiile implicate în tranzacție sau în seria de tranzacții a realizat o ajustare echivalentă în raport cu un astfel de tratament neuniform al elementelor hibride.
               (4)   Un stat membru poate exclude din domeniul de aplicare:

                           (a)

                           al prezentului articol alineatul (2) litera (b) tratamentele neuniforme ale elementelor hibride astfel cum sunt definite la articolul 2 punctul 9 primul paragraf litera (b), (c), (d) sau (f);

                           (b)

                           al prezentului articol alineatul (2) literele (a) și (b) tratamentele neuniforme ale elementelor hibride care rezultă dintr-o plată de dobânzi efectuată în cadrul unui instrument financiar către o întreprindere asociată, în cazul în care:

                                       (i)

                                       instrumentul financiar are caracteristici de conversie, de recapitalizare internă sau de reducere a valorii contabile;

                                       (ii)

                                       instrumentul financiar a fost emis cu scopul unic de a satisface cerințele de capacitate de absorbție a pierderilor aplicabile sectorului bancar și instrumentul financiar este recunoscut ca atare în cerințele de capacitate de absorbție a pierderilor care se aplică contribuabilului;

                                       (iii)

                                       instrumentul financiar a fost emis

                                                   —

                                                   în legătură cu instrumente financiare cu caracteristici de conversie, de recapitalizare internă sau de reducere a valorii contabile, la nivelul unei societăți-mamă;

                                                   —

                                                   la un nivel necesar pentru a satisface cerințele aplicabile în materie de capacitate de absorbție a pierderilor;

                                                   —

                                                   nu ca parte a unui acord structurat; și

                                       (iv)

                                       deducerea totală netă pentru grupul consolidat în cadrul acordului nu depășește cuantumul la care s-ar fi ridicat dacă contribuabilul ar fi emis un astfel de instrument financiar direct pe piață.

                                 Litera (b) se aplică până la 31 decembrie 2022.

                     (5)   În măsura în care un tratament neuniform al elementelor hibride implică venitul unui sediu permanent ignorat care nu face obiectul impozitului în statul membru în care contribuabilul își are rezidența fiscală, statul membru respectiv îi solicită contribuabilului să includă veniturile care, altfel, ar fi atribuite sediului permanent ignorat. Această regulă se aplică, cu excepția cazului în care statul membru este obligat să scutească veniturile în temeiul unei convenții de evitare a dublei impuneri încheiate de statul membru respectiv cu o țară terță.
               (6)   În măsura în care un transfer hibrid are rolul de a genera o reducere a impozitului reținut la sursă pentru o plată care decurge dintr-un instrument financiar transferat către mai multe părți implicate, statul membru al contribuabilului limitează beneficiile unei astfel de reduceri proporțional cu veniturile nete impozabile legate de o astfel de plată.”;

               5.

               se introduc următoarele articole:
               „Articolul 9a
               Tratamentele neuniforme ale elementelor hibride inversate
               (1)   În cazul în care una sau mai multe entități nerezidente asociate care dețin în total o participare directă sau indirectă de minimum 50 % privind drepturile de vot, capitalul sau cota de profit într-o entitate hibridă înregistrată sau stabilită într-un stat membru, sunt situate într-o jurisdicție sau în jurisdicții care tratează respectiva entitate hibridă ca pe un contribuabil, entitatea hibridă va fi considerată rezidentă a statului membru respectiv și i se va percepe impozit pe venit în măsura în care respectivul venit nu este impozitat într-un alt mod în temeiul legislației din statul membru sau din oricare altă jurisdicție.
               (2)   Alineatul (1) nu se aplică unui organism de plasament colectiv. În sensul prezentului articol, «organism de plasament colectiv» înseamnă un fond sau un organism de investiții cu deținere largă, care deține un portofoliu diversificat de titluri de valoare și face obiectul regulamentului privind protecția investitorilor în țara în care este stabilit.
               Articolul 9b
               Tratamentele neuniforme ale rezidenței fiscale
               În măsura în care o deducere pentru plăți, cheltuieli sau pierderi ale unui contribuabil care își are rezidența fiscală în două sau mai multe jurisdicții este deductibilă din baza impozabilă în ambele jurisdicții, statul membru al contribuabilului refuză deducerea în măsura în care cealaltă jurisdicție permite ca deducerea duplicată să fie compensată cu venituri care nu reprezintă venituri cu dublă includere. Dacă ambele jurisdicții sunt state membre, statul membru în care contribuabilul nu este considerat ca fiind rezident, în temeiul convenției de evitare a dublei impuneri dintre cele două state membre vizate, refuză deducerea.”;

               6.

               la articolul 10 alineatul (1) se adaugă următorul paragraf:
               „Prin derogare de la primul paragraf, Comisia evaluează punerea în aplicare a articolelor 9 și 9b și, în special, consecințele scutirii prevăzute la articolul 9 alineatul (4) litera (b) până la 1 ianuarie 2022 și prezintă un raport Consiliului în acest sens.”;

               7.

               la articolul 11 se introduce următorul alineat:
               „(5a)   Prin derogare de la alineatul (1), statele membre adoptă și publică până la 31 decembrie 2019 actele cu putere de lege și actele administrative necesare pentru a se conforma articolului 9. Statele membre comunică de îndată Comisiei textul actelor respective.
               Statele membre aplică actele respective de la 1 ianuarie 2020.
               Atunci când statele membre adoptă actele respective, ele cuprind o trimitere la prezenta directivă sau sunt însoțite de o astfel de trimitere la data publicării lor oficiale. Statele membre stabilesc modalitatea de efectuare a unei astfel de trimiteri.”

         Articolul 2
   (1)   Statele membre adoptă și publică până la 31 decembrie 2019 actele cu putere de lege și actele administrative necesare pentru a se conforma prezentei directive. Statele membre comunică de îndată Comisiei textul actelor respective.
   Statele membre aplică actele respective de la 1 ianuarie 2020.
   Atunci când statele membre adoptă actele respective, ele cuprind o trimitere la prezenta directivă sau sunt însoțite de o astfel de trimitere la data publicării lor oficiale. Statele membre stabilesc modalitatea de efectuare a unei astfel de trimiteri.
   (2)   Statele membre comunică Comisiei textul principalelor dispoziții de drept intern pe care le adoptă în domeniul reglementat de prezenta directivă.
   (3)   Prin derogare de la alineatul (1), statele membre adoptă și publică până la 31 decembrie 2021 actele cu putere de lege și actele administrative necesare pentru a se conforma articolului 9a din Directiva (UE) 2016/1164. Statele membre comunică de îndată Comisiei textul actelor respective.
   Statele membre aplică actele respective de la 1 ianuarie 2022.
   Atunci când statele membre adoptă actele respective, ele cuprind o trimitere la prezenta directivă sau sunt însoțite de o astfel de trimitere la data publicării lor oficiale. Statele membre stabilesc modalitatea de efectuare a unei astfel de trimiteri.
   Articolul 3
   Prezenta directivă intră în vigoare în a douăzecea zi de la data publicării în Jurnalul Oficial al Uniunii Europene.
   Articolul 4
   Prezenta directivă se adresează statelor membre.

      Adoptată la Bruxelles, 29 mai 2017.

            Pentru Consiliu

            Președintele

         C. CARDONA

      (1)  Avizul din 27 aprilie 2017 (nepublicat încă în Jurnalul Oficial).

      (2)  Avizul din 14 decembrie 2016 (nepublicat încă în Jurnalul Oficial).

      (3)  Directiva (UE) 2016/1164 a Consiliului din 12 iulie 2016 de stabilire a normelor împotriva practicilor de evitare a obligațiilor fiscale care au incidență directă asupra funcționării pieței interne (JO L 193, 19.7.2016, p. 1).

      (4)  Directiva 2011/96/UE a Consiliului din 30 noiembrie 2011 privind regimul fiscal comun care se aplică societăților-mamă și filialelor acestora din diferite state membre (JO L 345, 29.12.2011, p. 8).


title: Directiva 2013/23/UE a Consiliului din 13 mai 2013 de adaptare a anumitor directive în domeniul serviciilor financiare, având în vedere aderarea Republicii Croația

text:
               10.6.2013

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               L 158/362

         DIRECTIVA 2013/23/UE A CONSILIULUI
   din 13 mai 2013
   de adaptare a anumitor directive în domeniul serviciilor financiare, având în vedere aderarea Republicii Croația
   CONSILIUL UNIUNII EUROPENE,
   având în vedere Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene,
   având în vedere Tratatul de aderare a Croației, în special articolul 3 alineatul (4),
   având în vedere Actul de aderare a Croației, în special articolul 50,
   având în vedere propunerea Comisiei Europene,
   întrucât:

               (1)

               În temeiul articolului 50 din Actul de aderare a Croației, în cazul în care aderarea impune adaptarea unor acte ale instituțiilor adoptate înainte de data aderării, iar adaptările necesare nu sunt prevăzute în actul de aderare respectiv sau în anexele la acesta, Consiliul, hotărând cu majoritate calificată la propunerea Comisiei, adoptă în acest scop actele necesare, dacă actul originar nu a fost adoptat de Comisie.

               (2)

               Actul final al Conferinței în cursul căreia a fost redactat și adoptat Tratatul de aderare a Croației a indicat faptul că Înaltele Părți Contractante au ajuns la un acord politic cu privire la un set de adaptări ale actelor adoptate de către instituții, necesare având în vedere aderarea, și că acestea invită Consiliul și Comisia să adopte înainte de aderare aceste adaptări, completate și actualizate, dacă este necesar, pentru a ține seama de evoluția dreptului Uniunii.

               (3)

               Prin urmare, Directivele 73/239/CEE (1), 2002/83/CE (2), 2005/68/CE (3) și 2009/138/CE (4) ar trebui modificate în consecință,

         ADOPTĂ PREZENTA DIRECTIVĂ:
   Articolul 1
   Directivele 73/239/CEE, 2002/83/CE, 2005/68/CE și 2009/138/CE se modifică astfel cum se prevede în anexa la prezenta directivă.
   Articolul 2
   (1)   Statele membre adoptă și publică, cel târziu până la data aderării Croației la Uniune, actele cu putere de lege și actele administrative necesare pentru a se conforma prezentei directive. Statele membre comunică de îndată Comisiei textele acestor acte.
   Statele membre aplică actele respective de la data aderării Croației la Uniune.
   Atunci când statele membre adoptă aceste măsuri, ele conțin o trimitere la prezenta directivă sau sunt însoțite de o asemenea trimitere la data publicării lor oficiale. Statele membre stabilesc modalitatea de efectuare a acestei trimiteri.
   (2)   Statele membre transmit Comisiei textul principalelor dispoziții de drept intern pe care le adoptă în domeniul reglementat de prezenta directivă.
   Articolul 3
   Prezenta directivă intră în vigoare sub rezerva și de la data intrării în vigoare a Tratatului de aderare a Croației.
   Articolul 4
   Prezenta directivă se adresează statelor membre.

      Adoptată la Bruxelles, 13 mai 2013.

            Pentru Consiliu

            Președintele

         S. COVENEY

      (1)  Prima Directivă 73/239/CEE a Consiliului din 24 iulie 1973 de coordonare a actelor cu putere de lege și actelor administrative privind inițierea și exercitarea activității de asigurare generală directă (JO L 228, 16.8.1973, p. 3).

      (2)  Directiva 2002/83/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 5 noiembrie 2002 privind asigurarea de viață (JO L 345, 19.12.2002, p. 1).

      (3)  Directiva 2005/68/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 16 noiembrie 2005 privind reasigurarea (JO L 323, 9.12.2005, p. 1).

      (4)  Directiva 2009/138/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 25 noiembrie 2009 privind accesul la activitate și desfășurarea activității de asigurare și de reasigurare (Solvabilitate II) (JO L 335, 17.12.2009, p. 1).

      ANEXĂ

                  1.

                  La articolul 8 alineatul (1) litera (a) din Directiva 73/239/CEE se introduce următorul text:

                              „—

                              în cazul Republicii Croația: «dioničko društvo», «društvo za uzajamno osiguranje».”

                  2.

                  Directiva 2002/83/CE se modifică după cum urmează:

                              (a)

                              la articolul 6 alineatul (1) litera (a), după mențiunea referitoare la Republica Franceză se introduce următorul text:

                                          „—

                                          în cazul Republicii Croația: «dioničko društvo», «društvo za uzajamno osiguranje»,”;

                              (b)

                              la articolul 18 alineatul (3), după a cincea liniuță se introduce următorul text:

                                          „—

                                          1 iulie 2013, pentru întreprinderile autorizate în Croația; și”.

                  3.

                  În anexa I la Directiva 2005/68/CE, după mențiunea referitoare la Republica Franceză se introduce următorul text:

                              „—

                              pentru Republica Croația: «dioničko društvo»;”.

                  4.

                  Directiva 2009/138/CE se modifică după cum urmează:

                              (a)

                              la articolul 73 alineatul (5) primul paragraf, se adaugă următoarea literă:

                                          „(ea)

                                          1 iulie 2013, pentru întreprinderile autorizate în Croația;”;

                              (b)

                              anexa III se modifică după cum urmează:

                                          (i)

                                          în partea A, se introduce următorul punct:

                                                      „(10a)

                                                      în cazul Republicii Croația: «dioničko društvo», «društvo za uzajamno osiguranje»;”;

                                          (ii)

                                          în partea B, se introduce următorul punct:

                                                      „(10a)

                                                      în cazul Republicii Croația: «dioničko društvo», «društvo za uzajamno osiguranje»;”;

                                          (iii)

                                          în partea C, se introduce următorul punct:

                                                      „(10a)

                                                      în cazul Republicii Croația: «dioničko društvo»;”.


title: Directiva 2011/32/UE a Comisiei din 8 martie 2011 de modificare a Directivei 91/414/CEE a Consiliului în vederea includerii substanței isoxaben ca substanță activă și de modificare a Deciziei 2008/934/CE a Comisiei  Text cu relevanță pentru SEE

text:
               9.3.2011

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               L 62/19

         DIRECTIVA 2011/32/UE A COMISIEI
   din 8 martie 2011
   de modificare a Directivei 91/414/CEE a Consiliului în vederea includerii substanței isoxaben ca substanță activă și de modificare a Deciziei 2008/934/CE a Comisiei
   (Text cu relevanță pentru SEE)
   COMISIA EUROPEANĂ,
   având în vedere Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene,
   având în vedere Directiva 91/414/CEE a Consiliului din 15 iulie 1991 privind introducerea pe piață a produselor de uz fitosanitar (1), în special articolul 6 alineatul (1),
   întrucât:

               (1)

               Regulamentele (CE) nr. 451/2000 (2) și (CE) nr. 1490/2002 (3) ale Comisiei stabilesc normele detaliate de punere în aplicare a etapei a treia a programului de lucru menționat la articolul 8 alineatul (2) din Directiva 91/414/CEE și stabilesc o listă de substanțe active care urmează să fie evaluate în vederea unei eventuale includeri a acestora în anexa I la Directiva 91/414/CEE. Această listă include substanța isoxaben.

               (2)

               În conformitate cu articolul 11e din Regulamentul (CE) nr. 1490/2002, notificatorul și-a retras sprijinul privind includerea substanței active respective în anexa I la Directiva 91/414/CEE în termen de două luni de la primirea proiectului de raport de evaluare. În consecință, Decizia 2008/934/CE a Comisiei din 5 decembrie 2008 privind neincluderea anumitor substanțe active în anexa I la Directiva 91/414/CEE a Consiliului, precum și retragerea autorizațiilor pentru produsele de protecție a plantelor care conțin aceste substanțe (4) a fost adoptată privind neincluderea substanței isoxaben.

               (3)

               În conformitate cu articolul 6 alineatul (2) din Directiva 91/414/CEE, notificatorul inițial (denumit în continuare „solicitantul”) a prezentat o nouă cerere solicitând aplicarea procedurii accelerate prevăzute la articolele 14-19 din Regulamentul (CE) nr. 33/2008 al Comisiei din 17 ianuarie 2008 de stabilire a normelor de aplicare a Directivei 91/414/CEE a Consiliului în privința unei proceduri ordinare și a unei proceduri accelerate de evaluare a substanțelor active prevăzute în programul de lucru menționat la articolul 8 alineatul (2) din directiva respectivă, dar care nu au fost incluse în anexa I la aceasta (5).

               (4)

               Cererea a fost transmisă Suediei, desemnat stat membru raportor prin Regulamentul (CE) nr. 1490/2002. Termenul pentru procedura accelerată a fost respectat. Specificațiile substanței active și utilizările indicate sunt identice cu cele care au făcut obiectul Deciziei 2008/934/CE. Cererea respectivă respectă, de asemenea, cerințele de fond și de procedură restante menționate la articolul 15 din Regulamentul (CE) nr. 33/2008.

               (5)

               Suedia a evaluat informațiile suplimentare transmise de către solicitant și a pregătit un raport suplimentar. Raportul respectiv a fost comunicat Autorității Europene pentru Siguranța Alimentară (denumită în continuare „autoritatea”) și Comisiei, la data de 20 noiembrie 2009. Autoritatea a comunicat raportul suplimentar celorlalte state membre și solicitantului pentru observații, pe care le-a transmis Comisiei. În conformitate cu articolul 20 alineatul (1) din Regulamentul (CE) nr. 33/2008 și la solicitarea Comisiei, la data de 27 august 2010, autoritatea a prezentat Comisiei concluzia sa referitoare la isoxaben (6). Proiectul de raport de evaluare, raportul suplimentar și concluzia autorității au fost reexaminate de către statele membre și Comisie în cadrul Comitetului permanent pentru lanțul alimentar și sănătatea animală și au fost finalizate la 28 ianuarie 2011 sub forma raportului Comisiei de examinare a substanței isoxaben.

               (6)

               Diferitele examinări efectuate au arătat că produsele de protecție a plantelor care conțin isoxaben pot îndeplini, în general, cerințele prevăzute la articolul 5 alineatul (1) literele (a) și (b) din Directiva 91/414/CEE, în special în ceea ce privește utilizările examinate și precizate în raportul de reexaminare al Comisiei. Prin urmare, este adecvată includerea în anexa I a substanței isoxaben, pentru a garanta că, în toate statele membre, autorizațiile pentru produsele de protecție a plantelor care conțin această substanță activă pot fi acordate în conformitate cu dispozițiile directivei menționate.

               (7)

               Fără a aduce atingere acestei concluzii, este oportun să se obțină informații suplimentare privind anumite aspecte specifice. În conformitate cu articolul 6 alineatul (1) din Directiva 91/414/CEE, includerea unei substanțe în anexa I poate face obiectul anumitor condiții. Prin urmare, ar trebui solicitate solicitantului informații de confirmare privind specificațiile materialului tehnic, astfel cum a fost fabricat în scop comercial, privind relevanța impurităților, reziduurile din culturile în sistem de rotație și riscul potențial pentru organismele acvatice.

               (8)

               Înainte de includerea unei substanțe active în anexa I ar trebui acordat un termen rezonabil pentru a permite statelor membre și părților interesate să se pregătească pentru îndeplinirea noilor cerințe care decurg din această includere.

               (9)

               Fără a aduce atingere obligațiilor prevăzute în Directiva 91/414/CEE ca urmare a includerii unei substanțe active în anexa I, statele membre trebuie să dispună de un termen de șase luni de la includere pentru a revizui autorizațiile existente pentru produsele de protecție a plantelor care conțin isoxaben, în scopul de a garanta respectarea dispozițiilor Directivei 91/414/CEE, în special articolul 13, precum și a condițiilor aplicabile prevăzute în anexa I. După caz, statele membre ar trebui să modifice, să înlocuiască sau să retragă autorizațiile existente, în conformitate cu dispozițiile Directivei 91/414/CEE. Prin derogare de la termenul menționat anterior, ar trebui să se prevadă un termen mai lung pentru prezentarea și evaluarea dosarului complet, prevăzut în anexa III, al fiecărui produs de protecție a plantelor pentru fiecare utilizare preconizată, în conformitate cu principiile unitare enunțate în Directiva 91/414/CEE.

               (10)

               Experiența dobândită din includerile precedente în anexa I la Directiva 91/414/CEE ale substanțelor active evaluate în cadrul Regulamentului (CEE) nr. 3600/92 al Comisiei din 11 decembrie 1992 de stabilire a normelor de punere în aplicare a primei etape a programului de lucru prevăzut la articolul 8 alineatul (2) din Directiva 91/414/CEE a Consiliului privind introducerea pe piață a produselor fitosanitare (7) a arătat că pot interveni dificultăți în interpretarea obligațiilor titularilor de autorizații existente în ceea ce privește accesul la informații. Prin urmare, pentru a se evita dificultăți suplimentare, este necesar să se precizeze obligațiile statelor membre, în special aceea de a verifica dacă titularul unei autorizații are acces la un dosar care îndeplinește cerințele din anexa II la directiva menționată. Această clarificare nu impune însă obligații noi statelor membre sau titularilor autorizațiilor, în raport cu directivele de modificare a anexei I adoptate până în prezent.

               (11)

               Prin urmare, Directiva 91/414/CEE ar trebui modificată în consecință.

               (12)

               Decizia 2008/934/CE prevede neincluderea substanței isoxaben și retragerea autorizațiilor pentru produsele de protecție a plantelor care conțin această substanță până la 31 decembrie 2011. Este necesară eliminarea rândului referitor la isoxaben din anexa la decizia menționată mai sus.

               (13)

               Prin urmare, Decizia 2008/934/CE ar trebui modificată în consecință.

               (14)

               Măsurile prevăzute în prezenta directivă sunt conforme cu avizul Comitetului permanent pentru lanțul alimentar și sănătatea animală,

         ADOPTĂ PREZENTA DIRECTIVĂ:
   Articolul 1
   Anexa I la Directiva 91/414/CEE se modifică în conformitate cu anexa la prezenta directivă.
   Articolul 2
   Se elimină rândul referitor la isoxaben din anexa la Decizia 2008/934/CE.
   Articolul 3
   Statele membre adoptă și publică, până la 30 noiembrie 2011 cel târziu, actele cu putere de lege și actele administrative necesare pentru a se conforma prezentei directive. Statele membre comunică de îndată Comisiei textele acestor acte, precum și un tabel de corespondență între respectivele acte și prezenta directivă.
   Statele membre aplică actele respective de la 1 decembrie 2011.
   Atunci când statele membre adoptă aceste acte, ele conțin o trimitere la prezenta directivă sau sunt însoțite de o asemenea trimitere la data publicării lor oficiale. Statele membre stabilesc modalitatea de efectuare a acestei trimiteri.
   Articolul 4
   (1)   Atunci când este necesar, statele membre modifică sau retrag, până la 30 noiembrie 2011, autorizațiile existente pentru produsele de protecție a plantelor care conțin isoxaben ca substanță activă, în conformitate cu Directiva 91/414/CEE.
   Până la această dată, statele membre verifică, în special, dacă se respectă condițiile privind substanța isoxaben din anexa I la directiva menționată, cu excepția celor din partea B a rubricii corespunzătoare acestei substanțe active, precum și dacă titularul autorizației deține un dosar sau are acces la un dosar care îndeplinește cerințele din anexa II la directiva menționată, în conformitate cu condițiile prevăzute la articolul 13 din directiva menționată.
   (2)   Prin derogare de la alineatul (1), pentru fiecare produs de protecție a plantelor autorizat care conține isoxaben fie ca substanță activă unică, fie ca una dintre substanțele active cuprinse în anexa I la Directiva 91/414/CEE până la 31 mai 2011 cel târziu, statele membre reevaluează produsul în conformitate cu principiile uniforme prevăzute în anexa VI la Directiva 91/414/CEE, pe baza unui dosar care îndeplinește cerințele din anexa III la respectiva directivă și luând în considerare partea B a rubricii din anexa I la respectiva directivă cu privire la isoxaben. Pe baza evaluării, statele membre stabilesc dacă produsul îndeplinește condițiile menționate la articolul 4 alineatul (1) literele (b), (c), (d) și (e) din Directiva 91/414/CEE.
   În urma acelei determinări, statele membre:

               (a)

               în cazul unui produs care conține isoxaben ca substanță activă unică, după caz, modifică sau retrag autorizația până la 31 mai 2015 cel târziu; sau

               (b)

               în cazul unui produs care conține isoxaben ca una dintre mai multe substanțe active, modifică sau retrag autorizația, după caz, până la 31 mai 2015 sau până la data stabilită pentru a efectua această modificare sau retragere în directiva sau directivele respective care a (au) adăugat substanța sau substanțele relevantă (relevante) în anexa I la Directiva 91/414/CEE, dacă ultima dată este ulterioară celei dintâi.

         Articolul 5
   Prezenta directivă intră în vigoare la 1 iunie 2011.
   Articolul 6
   Prezenta directivă se adresează statelor membre.

      Adoptată la Bruxelles, 8 martie 2011.

            Pentru Comisie

            Președintele

         José Manuel BARROSO

      (1)  JO L 230, 19.8.1991, p. 1.

      (2)  JO L 55, 29.2.2000, p. 25.

      (3)  JO L 224, 21.8.2002, p. 23.

      (4)  JO L 333, 11.12.2008, p. 11.

      (5)  JO L 15, 18.1.2008, p. 5.

      (6)  Autoritatea Europeană pentru Siguranța Alimentară; Conclusion on the peer review of the pesticide risk assessment of the active substance isoxaben (Concluzia evaluării inter pares a riscului utilizării ca pesticid a substanței active isoxaben). EFSA Journal 2010; 8(9):1714. [83 pp.] doi:10.2903/j.efsa.2010.1714. Document disponibil la adresa: www.efsa.europa.eu/efsajournal.htm.

      (7)  JO L 366, 15.12.1992, p. 10.

      ANEXĂ
      La sfârșitul tabelului din anexa I la Directiva 91/414/CEE se adaugă următoarea rubrică:

                     Nr.

                     Denumire comună, numere de identificare

                     Denumire IUPAC

                     Puritate (1)

                     Data intrării în vigoare

                     Data expirării includerii

                     Dispoziții specifice

                     „341

                     Isoxaben
                     Nr. CAS: 82558-50-7
                     Nr. CIPAC: 701

                     N-[3-(1-etil-1-metilpropil)-1,2-oxazol-5-il]-2,6-dimetoxibenzamidă

                     ≥ 910 g/kg
                     Toluen: ≤ 3g/kg

                     1 iunie 2011

                     31 mai 2021

                     PARTEA A
                     Se pot autoriza numai utilizările ca erbicid.
                     PARTEA B
                     Pentru punerea în aplicare a principiilor uniforme din anexa VI, se iau în considerare concluziile raportului de examinare pentru substanța isoxaben, în special apendicele I și II, în forma lor finalizată în cadrul Comitetului permanent pentru lanțul alimentar și sănătatea animală, la 28 ianuarie 2011.
                     Cu ocazia acestei evaluări generale, statele membre acordă o atenție deosebită riscului pentru organismele acvatice, riscului pentru plantele terestre nevizate și scurgerii potențiale de metaboliți în apele terestre.
                     Condițiile de utilizare includ măsuri de diminuare a riscului, atunci când este necesar.
                     Statele membre în cauză solicită prezentarea de informații de confirmare privind:

                                 (a)

                                 specificațiile materialului tehnic, astfel cum a fost fabricat în scop comercial;

                                 (b)

                                 relevanța impurităților;

                                 (c)

                                 reziduurile din culturile în sistem de rotație;

                                 (d)

                                 riscul potențial pentru organismele acvatice.

                           Statele membre în cauză se asigură că solicitantul furnizează Comisiei informațiile prevăzute la literele (a) și (b) în termen de șase luni de la intrarea în vigoare a Directivei privind includerea, precum și informațiile prevăzute la literele (c) și (d) până la 31 mai 2013.”

         (1)  Detalii suplimentare privind identitatea și specificațiile substanței active se găsesc în raportul de reexaminare.


title: Directiva Comisiei din 1 iulie 1982 de adaptare la progresul tehnic a Directivei 76/765/CEE a Consiliului de apropiere a legislațiilor statelor membre privind alcoolmetrele și aerometrele pentru alcool

text:
               13/Volumul 06

               RO

               Jurnalul Ofícial al Uniunii Europene

               68

         31982L0624

               L 252/8

               JURNALUL OFÍCIAL AL UNIUNII EUROPENE

      DIRECTIVA COMISIEI

   din 1 iulie 1982
   de adaptare la progresul tehnic a Directivei 76/765/CEE a Consiliului de apropiere a legislațiilor statelor membre privind alcoolmetrele și aerometrele pentru alcool
   (82/624/CEE)
   COMISIA COMUNITĂȚILOR EUROPENE,
   având în vedere Tratatul de instituire a Comunității Economice Europene,
   având în vedere Directiva 71/316/CEE din 26 iulie 1971 de apropiere a legislațiilor statelor membre referitoare la dispozițiile comune pentru mijloacele de măsurare și pentru metodele de control metrologic (1), astfel cum a fost modificată ultima dată prin Actul de aderare a Greciei, în special articolul 17,
   întrucât de la adoptarea Directivei 76/765/CEE a Consiliului (2) au fost elaborate noi tehnici în domeniul termometrelor utilizate la măsurarea concentrației de alcool; întrucât este necesar, în consecință, să se modifice directiva menționată;
   întrucât dispozițiile prezentei directive sunt conforme cu avizul comitetului pentru adaptarea la progresul tehnic a directivelor care vizează eliminarea barierelor tehnice din calea schimburilor comerciale în sectorul instrumentelor de măsură,
   ADOPTĂ PREZENTA DIRECTIVĂ:
   Articolul 1
   Textul de la punctul 9 din anexa la Directiva 76/765/CEE se înlocuiește în conformitate cu anexa la prezenta directivă.
   Articolul 2
   Statele membre pun în aplicare actele cu putere de lege și actele administrative necesare pentru a se conforma prezentei directive până la 1 mai 1983. Statele membre informează imediat Comisia cu privire la aceasta.
   Articolul 3
   Prezenta directivă se adresează statelor membre.

      Adoptată la Bruxelles, 1 iulie 1982.

            Pentru Comisie

         Karl-Heinz NARJES

            Membru al Comisiei

      (1)  JO L 202, 6.9.1971, p. 1.

      (2)  JO L 262, 27.9.1976, p. 143.
   ANEXĂ
   9.   TERMOMETRE UTILIZATE LA MĂSURAREA CONCENTRAȚIEI DE ALCOOL
   9.1.   Termometre încorporate în instrumentul utilizat la măsurarea concentrației de alcool
   Dacă instrumentul utilizat la măsurarea concentrației de alcool este din clasa II sau III, poate fi încorporat în acesta un termometru cu dilatare de mercur și cu încapsulare de sticlă.
   9.1.1.   Termometrul are valoarea diviziunii de 0,1 °C, 0,2 °C sau 0,5 °C și nu este nevoie să aibă marcat reperul de 0 °C.
   9.1.2.   Diviziunea minimă a scării gradate este de:

               0,8 mm pentru termometrele cu valoarea diviziunii de 0,1 °C și 0,2 °C,

               1,0 mm pentru termometrele cu valoarea diviziunii de 0,5 °C.

         9.1.3.   Grosimea liniilor nu trebuie să fie mai mare decât o cincime din diviziunea scării gradate.
   9.1.4.   Eroarea maximă tolerată, în plus sau minus, este de:

               0,10 °C pentru termometrele cu valoarea diviziunii de 0,1 °C,

               0,20 °C pentru termometrele cu valoarea diviziunii de 0,2 °C sau 0,5 °C.

         9.1.5.   În timpul verificării inițiale CEE, eroarea termometrului încorporat se stabilește în cel puțin trei puncte din întregul domeniu nominal al scării gradate.
   9.2.   Termometre neîncorporate într-un instrument utilizat la măsurarea concentrației de alcool
   9.2.1.   Dacă instrumentul utilizat la măsurarea concentrației de alcool face parte din clasa I, termometrul utilizat împreună cu acest instrument este:

               —

               fie de tipul cu rezistență metalică, care permite măsurarea temperaturii amestecului de apă cu etanol respectând erorile maxime tolerate de ± 0,10 °C;

               —

               fie de tipul cu dilatare de mercur și cu încapsulare de sticlă, cu valoarea diviziunii de 0,1 °C sau 0,5 °C.

         Termometrele cu mercur trebuie să aibă marcat pe scara gradată reperul de 0 °C, diviziunea minimă a scării gradate este de 0,8 mm, iar grosimea liniilor nu trebuie să fie mai mare decât o cincime din diviziunea scării gradate.
   Eroarea maximă tolerată, în plus sau minus, este egală cu un interval al scalei.
   Dacă instrumentul utilizat la măsurarea concentrației alcoolice face parte din clasele II sau III, termometrul utilizat împreună cu acest instrument este un termometru cu dilatare de mercur și cu încapsulare de sticlă.
   9.2.2.1.   Termometrul are valoarea diviziunii de 0,1 °C sau 0,2 °C sau 0,5 °C. Are marcat pe scara gradată reperul de 0 °C.
   9.2.2.2.   Diviziunea minimă a scării gradate este de:

               0,8 mm pentru termometrele cu valoarea diviziunii de 0,1 °C sau 0,2 °C,

               1,0 mm pentru termometrele cu valoarea diviziunii de 0,5 °C.

         9.2.2.3.   Grosimea liniilor nu trebuie să fie mai mare de o cincime din diviziunea scării gradate.
   9.2.2.4.   Eroarea maximă tolerată este de:

               ± 0,10 °C pentru termometrele cu valoarea diviziunii de 0,1 °C,

               ± 0,20 °C pentru termometrele cu valoarea diviziunii de 0,2 °C sau 0,5 °C.


title: Directiva 2013/18/UE a Consiliului din 13 mai 2013 de adaptare a Directivei 2009/28/CE a Parlamentului European și a Consiliului privind promovarea utilizării energiei din surse regenerabile, având în vedere aderarea Republicii Croația

text:
               10.6.2013

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               L 158/230

         DIRECTIVA 2013/18/UE A CONSILIULUI
   din 13 mai 2013
   de adaptare a Directivei 2009/28/CE a Parlamentului European și a Consiliului privind promovarea utilizării energiei din surse regenerabile, având în vedere aderarea Republicii Croația
   CONSILIUL UNIUNII EUROPENE,
   având în vedere Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene,
   având în vedere Tratatul de aderare a Croației, în special articolul 3 alineatul (4),
   având în vedere Actul de aderare a Croației, în special articolul 50,
   având în vedere propunerea Comisiei Europene,
   întrucât:

               (1)

               În temeiul articolului 50 din Actul de aderare a Croației, în cazul în care aderarea impune adaptarea unor acte ale instituțiilor adoptate înainte de data aderării, iar adaptările necesare nu sunt prevăzute în actul de aderare respectiv sau în anexele la acesta, Consiliul, hotărând cu majoritate calificată la propunerea Comisiei, adoptă în acest scop actele necesare, dacă actul originar nu a fost adoptat de Comisie.

               (2)

               Actul final al Conferinței în cursul căreia a fost redactat și adoptat Tratatul de aderare a Croației a indicat faptul că Înaltele Părți Contractante au ajuns la un acord politic cu privire la un set de adaptări ale actelor adoptate de către instituții, necesare având în vedere aderarea, și că acestea invită Consiliul și Comisia să adopte înainte de aderare aceste adaptări, completate și actualizate, dacă este necesar, pentru a ține seama de evoluția dreptului Uniunii.

               (3)

               Prin urmare, Directiva 2009/28/CE a Parlamentului European și a Consiliului (1) ar trebui modificată în consecință,

         ADOPTĂ PREZENTA DIRECTIVĂ:
   Articolul 1
   În tabelul din partea A din anexa I la Directiva 2009/28/CE, după mențiunea referitoare la Franța se introduce următorul text:

                  „Croația

                  12,6 %

                  20 %”

   Articolul 2
   (1)   Statele membre adoptă și publică, cel târziu până la data aderării Croației la Uniune, actele cu putere de lege și actele administrative necesare pentru a se conforma prezentei directive. Comisiei îi este comunicat de îndată de statele membre textul acestor acte.
   Statele membre aplică actele respective de la data aderării Croației la Uniune.
   Atunci când statele membre adoptă aceste măsuri, ele conțin o trimitere la prezenta directivă sau sunt însoțite de o asemenea trimitere la data publicării lor oficiale. Statele membre stabilesc modalitatea de efectuare a acestei trimiteri.
   (2)   Statele membre transmit Comisiei textul principalelor dispoziții de drept intern pe care le adoptă în domeniul reglementat de prezenta directivă.
   Articolul 3
   Prezenta directivă intră în vigoare sub rezerva și de la data intrării în vigoare a Tratatului de aderare a Croației.
   Articolul 4
   Prezenta directivă se adresează statelor membre.

      Adoptată la Bruxelles, 13 mai 2013.

            Pentru Consiliu

            Președintele

         S. COVENEY

      (1)  JO L 140, 5.6.2009, p. 16.


title: Directiva 2000/21/CE a Comisiei din 25 aprilie 2000 privind lista de acte comunitare menționate în articolul 13 alineatul (1) liniuța a cincea din Directiva 67/548/CEE a ConsiliuluiText cu relevanță pentru SEE.

text:
               13/Volumul 29

               RO

               Jurnalul Ofícial al Uniunii Europene

               3

         32000L0021

               L 103/70

               JURNALUL OFÍCIAL AL UNIUNII EUROPENE

      DIRECTIVA 2000/21/CE A COMISIEI

   din 25 aprilie 2000
   privind lista de acte comunitare menționate în articolul 13 alineatul (1) liniuța a cincea din Directiva 67/548/CEE a Consiliului
   (Text cu relevanță pentru SEE)
   COMISIA COMUNITĂȚILOR EUROPENE,
   având în vedere Tratatul de instituire a Comunității Europene,
   având în vedere Directiva 67/548/CEE a Consiliului din 27 iunie 1967 privind apropierea actelor cu putere de lege și a actelor administrative referitoare la clasificarea, ambalarea și etichetarea substanțelor periculoase (1), astfel cum a fost modificată ultima dată prin Directiva 1999/33/CE a Parlamentului European și a Consiliului (2), în special articolul 13 alineatul (1),
   întrucât:

               (1)

               Articolul 13 alineatul (1) din Directiva 67/548/CEE prevede că anumite substanțe sunt exceptate de la dispozițiile articolelor 7, 8, 14 și 15 din directiva menționată, care se referă la notificare. De asemenea, articolul 13 alineatul (1) a cincea liniuță prevede că sunt exceptate de la aceste dispoziții substanțele utilizate exclusiv pentru alte categorii de produse, pentru care există proceduri comunitare de notificare sau omologare și pentru care cerințele referitoare la informațiile care trebuie furnizate sunt echivalente cu cele prevăzute în Directiva 67/548/CEE. Prin urmare, Comisia trebuie să stabilească o listă de acte comunitare care conțin astfel de proceduri de notificare sau omologare. Această listă va fi reexaminată periodic și, dacă este necesar, va fi revizuită.

               (2)

               Directiva 91/414/CEE a Consiliului din 15 iulie 1991 privind introducerea pe piață a produselor fitofarmaceutice (3), astfel cum a fost modificată ultima dată prin Directiva 1999/80/CE a Comisiei (4), prevede includerea substanțelor active în anexa I la directiva menționată ca o condiție pentru autorizarea acestor produse înainte de a fi introduse pe piață. Directiva 93/90/CEE a Comisiei din 29 octombrie 1993 referitoare la lista de substanțe menționate în articolul 13 alineatul (1) a cincea liniuță din Directiva 67/548/CEE a Consiliului (5) nu reglementează decât substanțele active care trebuie să fie prevăzute în anexa I la Directiva 91/414/CEE privind introducerea pe piață. Substanțele active care urmează să fie autorizate pentru alte scopuri, inclusiv cercetare și dezvoltare conform articolului 22 din Directiva 91/414/CEE, ar trebui să fie, de asemenea, reglementate, astfel încât procedurile de autorizare pentru aceste substanțe să fie prevăzute numai de Directiva 91/414/CEE.

               (3)

               Substanțele utilizate exclusiv drept substanțe active în produse biocide, în conformitate cu Directiva 98/8/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 16 februarie 1998 privind introducerea pe piață a produselor biocide (6), intră în domeniul de aplicare a articolului 13 alineatul (1) liniuța a cincea din Directiva 67/548/CEE și ar trebui, prin urmare, să fie exceptate, inclusiv în ce privește cercetarea și dezvoltarea, astfel încât procedurile de autorizare pentru aceste substanțe să fie prevăzute numai de Directiva 98/8/CE.

               (4)

               Este necesar ca Directiva 93/90/CEE să fie abrogată.

               (5)

               Dispozițiile prezentei directive sunt conforme cu avizul Comitetului pentru adaptarea la progresul tehnic a directivelor privind eliminarea barierelor tehnice din calea comerțului cu substanțe și preparate periculoase,

         ADOPTĂ PREZENTA DIRECTIVĂ:
   Articolul 1
   Lista de acte comunitare privind categoriile de produse pentru care există proceduri comunitare de notificare sau omologare și pentru care cerințele referitoare la informațiile care trebuie furnizate pentru categoriile de substanțe identificate pe listă sunt echivalente cu cele prevăzute în Directiva 67/548/CEE este conținută în anexa la prezenta directivă.
   Articolul 2
   Directiva 93/90/CEE se abrogă.
   Articolul 3
   (1)   Statele membre adoptă și publică dispozițiile necesare pentru a se conforma prezentei directive până la 1 aprilie 2001. Statele membre informează de îndată Comisia cu privire la aceasta.
   (2)   Atunci când statele membre adoptă aceste dispoziții, ele cuprind o trimitere la prezenta directivă sau sunt însoțite de o asemenea trimitere la data publicării lor oficiale. Statele membre stabilesc modalitatea de efectuare a acestei trimiteri.
   Articolul 4
   Prezenta directivă se adresează statelor membre.

      Adoptată la Bruxelles, 25 aprilie 2000.

            Pentru Comisie

         Margot WALLSTRÖM

            Membru al Comisiei

      (1)  JO 196, 16.8.1967, p. 1.

      (2)  JO L 199, 30.7.1999, p. 57.

      (3)  JO L 230, 19.8.1991, p. 1.

      (4)  JO L 210, 10.8.1999, p. 13.

      (5)  JO L 277, 10.11.1993, p. 33.

      (6)  JO L 123, 24.4.1998, p. 1.
   ANEXĂ
   Acte comunitare privind categoriile de produse pentru care există proceduri comunitare de notificare sau omologare și pentru care cerințele referitoare la informațiile care trebuie furnizate pentru categoriile de substanțe identificate sunt echivalente cu cele prevăzute în articolele 7, 8, 14 și 15 din Directiva 67/548/CEE

               1.

               Directiva 91/414/CEE a Consiliului din 15 iulie 1991 privind introducerea pe piață a produselor fitofarmaceutice.

               2.

               Directiva 98/8/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 16 februarie 1998 privind introducerea pe piață a produselor biocide.

         Pentru substanțele destinate a fi utilizate exclusiv drept substanțe active în produse fitofarmaceutice și/sau produse biocide.


title: Directiva 2003/117/CE a Consiliului din 5 decembrie 2003 de modificare a Directivelor 92/79/CEE și 92/80/CEE în vederea autorizării Republicii Franceze să prelungească aplicarea unor rate reduse ale accizelor pentru produsele din tutun puse în consum în Corsica

text:
Anunţ juridic important

|

32003L0117

Official Journal L 333 , 20/12/2003 P. 0049 - 0050 Ediţie specială în limba cehă Chapter 3 Volume 41 P. 430  - 431 Ediţie specială în limba estonă Chapter 3 Volume 41 P. 430  - 431 Ediţie specială în limba maghiară Chapter 3 Volume 41 P. 430  - 431 Ediţie specială în limba lituaniană Chapter 3 Volume 41 P. 430  - 431 Ediţie specială în limba letonă Chapter 3 Volume 41 P. 430  - 431 Ediţie specială în limba malteză Chapter 3 Volume 41 P. 430  - 431 Ediţie specială în limba polonă Chapter 3 Volume 41 P. 430  - 431 Ediţie specială în limba slovacă Chapter 3 Volume 41 P. 430  - 431 Ediţie specială în limba slovenă Chapter 3 Volume 41 P. 430  - 431

		20031205Directiva 2003/117/CE a Consiliuluidin 5 decembrie 2003de modificare a Directivelor 92/79/CEE și 92/80/CEE în vederea autorizării Republicii Franceze să prelungească aplicarea unor rate reduse ale accizelor pentru produsele din tutun puse în consum în CorsicaCONSILIUL UNIUNII EUROPENE,având în vedere Tratatul de instituire a Comunității Europene, în special articolul 93,având în vedere propunerea Comisiei,având în vedere avizul Parlamentului European [1],având în vedere avizul Comitetului Economic și Social European [2],după consultarea Comitetului Regiunilor,întrucât:(1) Prin dispozițiile Directivei 92/79/CEE a Consiliului din 19 octombrie 1992 privind apropierea taxelor pe țigări [3] și ale Directivei 92/80/CEE a Consiliului din 19 octombrie 1992 privind apropierea taxelor pe tutun prelucrat, altul decât țigările [4], Franța a fost autorizată să aplice în continuare, pentru țigările și produsele din tutun vândute în Corsica, ratele aflate în vigoare la 31 decembrie 1997.(2) Considerând că este necesar mai mult timp pentru a apropia taxele aplicate tutunului prelucrat din Corsica de taxele aplicate pe continent, Franța a solicitat, în special, într-un memorandum din 26 iulie 2000 privind recunoașterea poziției speciale a Corsicăi ca insulă în Uniunea Europeană ("Pour une reconnaissance de la spécificité insulaire de la Corse dans l'Union européenne"), autorizația de a prelungi până la 31 decembrie 2009 aplicarea anumitor norme fiscale de derogare de la cerințele comunitare privind impozitarea produselor din tutun.(3) Activitatea economică legată de tutunul prelucrat contribuie la menținerea echilibrului economic și social în Corsica. Această activitate asigură locuri de muncă pentru 350 comercianți cu amănuntul care angajează aproximativ același număr de salariați. Un procent mare din acești comercianți cu amănuntul se află în regiunile montane slab populate în care oferă servicii de proximitate, contribuind indirect la menținerea populației în regiunile în cauză.(4) Alinierea legislativă imediată și completă la normele fiscale pentru tutun din Franța continentală ar avea un impact negativ asupra activității economice legate de tutunul prelucrat în Corsica, activitate care, în prezent, asigură locurile de muncă menționate anterior.(5) Prin urmare, pentru a evita dezechilibrarea economică și socială a insulei, este esențială și justificată acordarea unei derogări care să intre în vigoare de la 1 ianuarie 2003 până la 31 decembrie 2009, prin care Franța să poată aplica o rată a accizelor mai mică decât rata națională pentru țigări și alte tutunuri prelucrate puse în consum în Corsica.(6) Până la sfârșitul acestei perioade de derogare, normele fiscale pentru tutunul prelucrat pus în consum în Corsica trebuie să fie pe deplin în concordanță cu normele din Franța. Totuși, ar trebui să se evite o schimbare prea bruscă și, prin urmare, ar trebui să existe o creștere intermediară a accizelor percepute în prezent pe țigări în Corsica.(7) Pentru a evita subminarea bunei funcționări a pieței interne, volumul de țigări eligibil pentru această măsură de derogare ar trebui limitat la o cotă anuală de 1200 tone.(8) Directivele 92/79/CEE și 92/80/CEE ar trebui modificate în consecință,ADOPTĂ PREZENTA DIRECTIVĂ:Articolul 1Articolul 3 alineatul (4) din Directiva 92/79/CEE se înlocuiește cu următorul text:"(4) Prin derogare de la articolul 2, de la 1 ianuarie 2003 până la 31 decembrie 2009, Republica Franceză poate continua să aplice o rată redusă a accizelor pentru țigările puse în consum în Corsica. Această rată se aplică numai unei cote anuale de 1200 tone.De la 1 ianuarie 2003 până la 31 decembrie 2007, rata redusă trebuie să fie egală cu cel puțin 35 % din prețul țigărilor din categoria de preț cu cea mai mare cerere în Corsica.De la 1 ianuarie 2008 până la 31 decembrie 2009, rata redusă trebuie să fie egală cu cel puțin 44 % din prețul țigărilor din categoria de preț cu cea mai mare cerere în Corsica."Articolul 2Articolul 3 alineatul (4) din Directiva 92/80/CEE se înlocuiește cu următorul text:"(4) Prin derogare de la articolul 3 alineatul (1), de la 1 ianuarie 2003 până la 31 decembrie 2009, Republica Franceză poate aplica în continuare o rată redusă a accizelor la tutunul prelucrat, altul decât țigările, pus în consum în Corsica. Rata redusă trebuie să fie:(a) pentru trabucuri și țigări de foi, cel puțin 10 % din prețul de vânzare cu amănuntul, cu toate taxele incluse, practicat în Corsica;(b) pentru tutun mărunțit destinat răsucirii țigărilor, cel puțin 25 % din prețul de vânzare cu amănuntul, cu toate taxele incluse, practicat în Corsica;(c) pentru alte tutunuri de fumat, cel puțin 22 % din prețul de vânzare cu amănuntul, cu toate taxele incluse, practicat în Corsica."Articolul 3Statele membre pun în aplicare actele cu putere de lege și actele administrative necesare pentru a se conforma prezentei directive până la 1 ianuarie 2004. Statele membre informează imediat Comisia cu privire la aceasta.Atunci când statele membre adoptă aceste măsuri, ele conțin o trimitere la prezenta directivă sau sunt însoțite de o asemenea trimitere în momentul publicării lor oficiale. Statele membre stabilesc modalitatea de efectuare a acestei trimiteri.Articolul 4Prezenta directivă intră în vigoare la data publicării în Jurnalul Oficial al Uniunii Europene.Articolul 5Prezenta directivă se adresează statelor membre.Adoptată la Bruxelles, 5 decembrie 2003.Pentru ConsiliuPreședinteleP. Lunardi[1] Avizul din 21 octombrie 2003 (nepublicat încă în Jurnalul Oficial).[2] JO C 234, 30.9.2003, p. 49.[3] JO L 316, 31.10.1992, p. 8. Directivă modificată ultima dată de Directiva 2002/10/CE (JO L 46, 16.2.2002, p. 26).[4] JO L 316, 31.10.1992, p. 10. Directivă modificată ultima dată de Directiva 2002/10/CE.--------------------------------------------------