title: Directiva 2006/11/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 15 februarie 2006 privind poluarea cauzată de anumite substanțe periculoase deversate în mediul acvatic al Comunității (Versiune codificată)Text cu relevanță pentru SEE.

text:
Anunţ juridic important

|

32006L0011

Jurnalul Oficial L 064 , 04/03/2006 p. 0052 - 0059

		20060215Directiva 2006/11/CE a Parlamentului European și a Consiliuluidin 15 februarie 2006privind poluarea cauzată de anumite substanțe periculoase deversate în mediul acvatic al Comunității(Versiune codificată)(Text cu relevanță pentru SEE)PARLAMENTUL EUROPEAN ȘI CONSILIUL UNIUNII EUROPENE,având în vedere Tratatul de instituire a Comunității Europene, în special articolul 175 alineatul (1),având în vedere propunerea Comisiei,având în vedere avizul Comitetului Economic și Social European [1],după consultarea Comitetului Regiunilor,hotărând în conformitate cu procedura prevăzută la articolul 251 din tratat [2] ,întrucât:(1) Directiva 76/464/CEE a Consiliului din 4 mai 1976 privind poluarea cauzată de anumite substanțe periculoase evacuate în mediul acvatic al Comunității [3] a fost modificată în mod semnificativ în mai multe ocazii [4]. Din motive de clarificare a problemelor, ar trebui elaborată o codificare a dispozițiilor în cauză.(2) Este nevoie de acțiunea generală și simultană a statelor membre pentru a proteja mediul acvatic al Comunității de poluare, mai ales de cea cauzată de anumite substanțe persistente, toxice și bioacumulabile.(3) Mai multe convenții sunt destinate protejării cursurilor de apă internaționale și a mediului marin de poluare. Este important să se asigure o punere în aplicare coordonată a respectivelor convenții.(4) Discrepanțele dintre dispozițiile care se aplică în diferite state membre cu privire la deversarea anumitor substanțe periculoase în mediul acvatic pot determina condiții inegale de concurență și astfel să aibă o influență directă asupra funcționării pieței interne.(5) Decizia nr. 1600/2002/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 22 iulie 2002 de stabilire a celui de-al șaselea program comunitar de acțiune pentru mediu [5] prevede un număr de măsuri de protejare a apei dulci și a apei de mare împotriva anumitor poluanți.(6) Pentru a asigura o protecție efectivă a mediului acvatic al Comunității, este necesar să se stabilească o primă listă, numită lista I, a anumitor substanțe selectate mai ales pe baza toxicității, persistenței și bioacumulării acestora, cu excepția acelora care nu sunt dăunătoare biologic sau care sunt repede convertite în substanțe care nu sunt dăunătoare biologic și o a doua listă, numită lista II, care să conțină substanțe care au un efect nociv asupra mediului acvatic, care poate fi, cu toate acestea, limitat la o anumită zonă și care depinde de caracteristicile și amplasamentul apei în care sunt deversate respectivele substanțe. Orice deversare a respectivelor substanțe ar trebui să fie supusă unei autorizări prealabile, care să specifice standardele de emisie.(7) Poluarea prin deversarea diferitelor substanțe periculoase din cadrul listei I trebuie eliminată. Au fost stabilite valori limită de către directivele prevăzute în anexa IX la Directiva 2000/60/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 23 octombrie 2000 de stabilire a unui cadru de politică comunitară în domeniul apei [6]. Articolul 16 din Directiva 2000/60/CE prevede procedurile pentru dezvoltarea măsurilor de control și a standardelor de calitate a mediului care se aplică substanțelor prioritare.(8) Este necesar să se reducă poluarea apei cauzată de substanțele din lista II. În acest scop, statele membre ar trebui să instituie programe care să incorporeze standardele de calitate a mediului pentru apă, elaborate în conformitate cu directivele Consiliului, în cazul în care există. Standardele pentru emisii care se aplică la respectivele substanțe ar trebui calculate în funcție de aceste standarde de calitate a mediului.(9) Ar trebui ca unul sau mai multe state membre să poată, separat sau în comun, să ia măsuri mai severe decât cele prevăzute de prezenta directivă.(10) Ar trebui elaborat un inventar al deversărilor anumitor substanțe periculoase în mediul acvatic al Comunității pentru a se cunoaște proveniența acestora.(11) Poate fi necesar să se revizuiască și, dacă este necesar, să se suplimenteze listele I și II din anexa I pe baza experienței, după caz, transferând anumite substanțe din lista II în lista I.(12) Prezenta directivă ar trebui să nu aducă atingere obligațiilor statelor membre în legătură cu termenele de transpunere în legislația internă a directivelor prevăzute în anexa II partea B,ADOPTĂ PREZENTA DIRECTIVĂ:Articolul 1Sub rezerva articolului 7, prezenta directivă se aplică:(a) apelor interioare de suprafață;(b) mărilor teritoriale;(c) apelor de coastă interne.Articolul 2În sensul prezentei directive:(a) "ape interioare de suprafață" înseamnă toate apele de suprafață dulci, statice sau curgătoare, situate pe teritoriul unuia sau mai multor state membre;(b) "ape de coastă interne" înseamnă apele situate în partea dinspre uscat a liniei de bază de la care se măsoară lățimea apelor teritoriale, prelungită, în cazul cursurilor de apă, până la limita apelor dulci;(c) "limita apei dulci" înseamnă locul de pe cursul de apă, în care, la reflux și într-o perioadă de debit scăzut al apei dulci, există o creștere apreciabilă a salinității datorată prezenței apei marine;(d) "deversare" înseamnă introducerea în apele menționate la articolul 1 a oricăror substanțe din lista I sau lista II din anexa I, cu excepția:(i) deversărilor de nămol de dragare;(ii) deversărilor operaționale de la nave în ape teritoriale;(iii) imersiunii de deșeuri de pe nave în ape teritoriale;(e) "poluare" înseamnă deversarea de către om, direct sau indirect, a substanțelor sau energiei în mediul acvatic, având consecințe de natură să pună în pericol sănătatea umană, să dăuneze resurselor vii și ecosistemelor acvatice, să afecteze locurile de agrement sau să interfereze cu alte utilizări legitime ale apei.Articolul 3Statele membre iau toate măsurile necesare pentru a elimina, din apele menționate la articolul 1, poluarea cu substanțele periculoase din familiile și grupele de substanțe din lista I din anexa I, denumite în continuare "substanțe din lista I" și pentru a reduce poluarea apelor menționate cu substanțele periculoase din familiile și grupele de substanțe din lista II din anexa I, denumite în continuare "substanțe din lista II", în conformitate cu prezenta directivă.Articolul 4În ceea ce privește substanțele din lista I:(a) toate deversările în apele prevăzute la articolul 1 care pot conține oricare dintre aceste substanțe au nevoie de autorizare prealabilă din partea autorității competente a statului membru în cauză;(b) autorizația stabilește standardele de emisie cu privire la deversările oricărora dintre aceste substanțe în apele prevăzute la articolul 1 și, în cazul în care este necesar pentru punerea în aplicare a prezentei directive, la deversările oricărora dintre aceste substanțe în canalizare;(c) autorizațiile se pot acorda numai pentru o perioadă limitată. Acestea se pot reînnoi, ținând seama de modificările valorilor limită ale emisiilor stabilite de directivele prevăzute în anexa IX la Directiva 2000/60/CE.Articolul 5(1) Standardele de emisie stabilite în autorizațiile acordate în temeiul articolului 4 determină:(a) concentrația maximă a unei substanțe admise la o deversare. În cazul diluției, valoarea limită a emisie stabilită de directivele prevăzute în anexa IX la Directiva 2000/60/CE se împarte la factorul de diluție;(b) cantitatea maximă a unei substanțe admisă la o deversare într-una sau mai multe perioade de timp specificate, exprimată, în cazul în care este necesar, ca unitate de greutate a poluantului pe unitate de element caracteristic al activității de poluare (de exemplu, unitate de greutate pe unitate de materie primă sau pe unitate de produs).(2) Pentru fiecare autorizație, autoritatea competentă a statului membru în cauză poate, în cazul în care este necesar, să impună standarde de emisii mai severe decât cele care rezultă din aplicarea valorilor limită pentru emisii stabilite de directivele prevăzute în anexa IX la Directiva 2000/60/CE, ținând seama, în special, de toxicitatea, persistența și bioacumularea substanței în cauză în mediul în care este deversată.(3) În cazul în care cel care deversează afirmă că nu poate respecta standardele de emisii solicitate sau în cazul în care această situație este evidentă pentru autoritatea competentă a statului membru în cauză, autorizația este refuzată.(4) În cazul în care standardele de emisii nu sunt respectate, autoritatea competentă a statului membru în cauză ia toate măsurile necesare pentru a asigura îndeplinirea condițiilor de autorizare și, în cazul în care este necesar, ca deversarea să fie interzisă.Articolul 6(1) Pentru a reduce poluarea apelor prevăzute la articolul 1 cu substanțele din lista II, statele membre instituie programe în a căror punere în aplicare aplică, în special, metodele prevăzute la alineatele (2) și (3).(2) Toate deversările în apele prevăzute la articolul 1 care pot conține oricare dintre substanțele din lista II au nevoie de autorizație prealabilă din partea autorității competente din statul membru în cauză, în care să fie stabilite standardele de emisii. Respectivele standarde se bazează pe standardele de calitate a mediului, care se stabilesc în conformitate cu alineatul (3).(3) Programele prevăzute la alineatul (1) includ standardele de calitate a mediului pentru apă; acestea se stabilesc în conformitate cu directivele Consiliului, în cazul în care există.(4) Programele pot include, de asemenea, dispoziții speciale, care să reglementeze compoziția și utilizarea substanțelor sau grupurilor de substanțe și produse și să țină seama de cele mai recente evoluții tehnice care se pot aplica din punct de vedere economic.(5) Programele stabilesc termene pentru punerea lor în aplicare.(6) Comisiei îi sunt comunicate rezumatele programelor și rezultatele punerii lor în aplicare.(7) Comisia, împreună cu statele membre, organizează comparări regulate ale programelor pentru a asigura coordonarea necesară punerii în aplicare a acestor programe. În cazul în care consideră adecvat, Comisia prezintă în acest scop propuneri relevante Parlamentului European și Consiliului.Articolul 7Statele membre iau toate măsurile corespunzătoare pentru a pune în aplicare măsurile adoptate în temeiul prezentei directive astfel încât să nu mărească poluarea apelor la care nu se aplică articolul 1. În plus, acestea interzic toate actele care, intenționat sau neintenționat, se sustrag dispozițiilor prezentei directive.Articolul 8Punerea în aplicare a măsurilor luate în temeiul prezentei directive nu poate duce sub nici o formă, direct sau indirect, la creșterea poluării apelor prevăzute la articolul 1.Articolul 9După caz, unul sau mai multe state membre pot lua, separat sau în comun, măsuri mai severe decât cele prevăzute în temeiul prezentei directive.Articolul 10Autoritatea competentă elaborează un inventar al deversărilor în apele prevăzute la articolul 1, care poate conține substanțe din lista I cărora li se aplică standardele de emisii.Articolul 11(1) La intervale de trei ani și prima dată pentru perioada 1993-1995 inclusiv, statele membre trimit informații Comisiei privind punerea în aplicare a prezentei directive, sub forma unui raport sectorial care acoperă, de asemenea, alte directive comunitare pertinente. Respectivul raport se elaborează pe bază unui chestionar sau a unei scheme elaborate de către Comisie în conformitate cu procedura prevăzută la articolul 6 din Directiva 91/692/CEE a Consiliului din 23 decembrie 1991 de standardizare și raționalizare a rapoartele privind aplicarea anumitor directive referitoare la mediu [7]. Chestionarul sau schema se trimite statelor membre cu șase luni înainte de începerea perioadei acoperite de raport. Raportul se trimite Comisiei în termen de nouă luni de la sfârșitul perioadei de trei ani acoperite de acesta.Comisia publică un raport comunitar privind punerea în aplicare a directivei în termen de nouă luni de la primirea rapoartelor de la statele membre.(2) Informațiile obținute ca rezultat al aplicării alineatului (1) se utilizează numai în scopul pentru care au fost solicitate.(3) Comisia și autoritățile competente ale statelor membre, funcționarii acestora și alți agenți nu divulgă informațiile obținute în temeiul prezentei directive și care prin natura lor sunt acoperite de obligația secretului profesional.(4) Dispozițiile alineatelor (2) și (3) nu împiedică publicarea informațiilor generale sau sondajelor care nu conțin informații privind întreprinderi speciale sau asociații de întreprinderi.Articolul 12Parlamentul European și Consiliul, la propunerea Comisiei, care acționează din proprie inițiativă sau la cererea unui stat membru, revizuiește și, în cazul în care este necesar, suplimentează listele I și II din anexa I pe baza experienței, după caz, transferând anumite substanțe din lista II în lista I.Articolul 13Directiva 76/464/CEE se abrogă, fără a aduce atingere obligațiilor statelor membre în legătură cu termenele de transpunere în legislația internă a directivelor prevăzute în anexa II partea B.Trimiterile la directiva abrogată se interpretează ca trimiteri la prezenta directivă și se citesc în conformitate cu tabelul de corespondență din anexa III.Articolul 14Prezentul regulament intră în vigoare în a douăzecea zi de la data publicării în Jurnalul Oficial al Uniunii Europene.Articolul 15Prezenta directivă se adresează statelor membre.Adoptată la Strasbourg, 15 februarie 2006.Pentru Parlamentul EuropeanPreședinteleJ. Borrell FontellesPentru ConsiliuPreședinteleH. Winkler[1] JO C 117, 30.4.2004, p. 10.[2] Avizul Parlamentului European din 26 octombrie 2004 (JO C 174 E, 14.7.2005, p. 39) și Decizia Consiliului din 30 ianuarie 2006.[3] JO L 129, 18.5.1976, p. 23, directivă astfel cum a fost modificată ultima dată prin Directiva 2000/60/CE a Parlamentului European și a Consiliului (JO L 327, 22.12.2000, p. 1).[4] A se vedea anexa II partea A.[5] JO L 242, 10.9.2002, p. 1.[6] JO L 327, 22.12.2000, p. 23 directivă astfel cum a fost modificată prin Decizia nr. 2455/2001/CE (JO L 331, 15.12.2001, p. 1).[7] JO L 377, 31.12.1991, p. 48, directivă astfel cum a fost modificată prin Regulamentul (CE) nr. 1882/2003 al Parlamentului European și al Consiliului (JO L 284, 31.10.2003, p. 1).--------------------------------------------------20060215ANEXA ILista I de familii și grupe de substanțeLista I conține anumite substanțe individuale care aparțin următoarelor familii și grupe de substanțe, selectate în principal pe baza toxicității, persistenței și bioacumulării, cu excepția acelora care nu sunt dăunătoare biologic sau care se transformă rapid în substanțe care nu sunt dăunătoare biologic:1. compuși organohalogenați și substanțe care pot forma asemenea compuși în mediul acvatic;2. compuși organofosforici;3. compuși organostanici;4. substanțe care s-au dovedit a avea proprietăți cancerigene în sau prin intermediul mediului acvatic [1];5. mercurul și compușii săi;6. cadmiul și compușii săi;7. uleiuri minerale persistente și hidrocarburi petroliereși în sensul punerii în aplicare a articolelor 3, 7, 8 și 12:8. substanțe sintetice persistente care pot pluti, pot rămâne în suspensie sau se pot scufunda și care pot interfera cu orice utilizare a apelor.Lista II de familii și grupe de substanțeLista II conține:- substanțe care aparțin familiilor și grupelor de substanțe din lista I pentru care valorile limită de emisie prevăzute de directivele menționate în anexa IX la Directiva 2000/60/CE nu au fost determinate de respectivele directive;- anumite substanțe individuale și categorii de substanțe care aparțin familiilor și grupelor de substanțe cuprinse în lista de mai josși care au efect dăunător asupra mediului acvatic, care pot, cu toate acestea, să fie limitate la o anumită zonă și care depind de caracteristicile și amplasamentul apei în care se deversează respectivele substanțe.Familii și grupe de substanțe menționate la a doua liniuță1. Următorii metaloizi, metale și compușii lor:1. zinc2. cupru3. nichel4. crom5. plumb6. seleniu7. arsenic8. antimoniu9. molibden10. titan11. staniu12. bariu13. beriliu14. bor15. uraniu16. vanadiu17. cobalt18. taliu19. telur20. argint2. Biocideși derivații lor care nu apar în lista I.3. Substanțe care au efect dăunător asupra gustului și/sau mirosului produselor pentru consumul uman, derivate din mediul acvaticși compușii care pot da naștere la asemenea substanțe în apă.4. Compuși organici toxici sau persistenți ai siliconului și substanțe care pot da naștere la asemenea compuși în apă, cu excepția celor care nu sunt dăunătoare din punct de vedere biologic sau care sunt convertite rapid în apă în substanțe care nu sunt dăunătoare.5. Compuși anorganici ai fosforului și fosforului elementar.6. Uleiuri minerale nepersistente și hidrocarburi petroliere.7. Cianuri,fluoruri.8. Substanțe care au efect advers asupra balanței de oxigen, în special:amoniac,nitriți.Declarație privind articolul 7Cu privire la deversarea apelor reziduale în mare cu ajutorul conductelor, statele membre se obligă să stabilească cerințe care nu sunt mai puțin severe decât cele impuse de prezenta directivă.[1] În cazul în care anumite substanțe din lista II sunt cancerigene, se includ în categoria 4 a prezentei liste.--------------------------------------------------20060215ANEXA IIPARTEA ADIRECTIVĂ ABROGATĂ CU MODIFICĂRILE SALE SUCCESIVE(menționată la articolul 13)Directiva 76/464/CEE a Consiliului (JO L 129, 18.5.1976, p. 23) | |Directiva 91/692/CEE a Consiliului (JO L 377, 31.12.1991, p. 48) | Anexa I, numai punctul (a) |Directiva 2000/60/CE a Parlamentului European și a Consiliului (JO L 327, 22.12.2000, p. 1) | Numai în ceea ce privește trimiterea din articolul 22 alineatul (2) liniuța a patra la articolul 6 din Directiva 76/464/CEE |PARTEA BLISTA DE TERMENE DE TRANSPUNERE ÎN LEGISLAȚIA NAȚIONALĂ(menționată la articolul 13)Directivă | Termen de transpunere |76/464/CEE | — |91/692/CEE | 1 ianuarie 1993 |2000/60/CE | 22 decembrie 2003 |--------------------------------------------------20060215ANEXA IIITABEL DE CORESPONDENȚĂDirectiva 76/464/CEE | Prezenta directivă |Articolul 1 alineatul (1) formularea introductivă | Articolul 1 formularea introductivă |Articolul 1 alineatul (1) prima liniuță | Articolul 1 litera (a) |Articolul 1 alineatul (1) a doua liniuță | Articolul 1 litera (b) |Articolul 1 alineatul (1) a treia liniuță | Articolul 1 litera (c) |Articolul 1 alineatul (1) a patra liniuță | — |Articolul 1 alineatul (2) formulare introductivă | Articolul 2 formularea introductivă |Articolul 1 alineatul (2) literele (a), (b) și (c) | Articolul 2 literele (a), (b) și (c) |Articolul 1 alineatul (2) litera (d) prima liniuță | Articolul 2 litera (d) punctul (i) |Articolul 1 alineatul (2) litera (d) a doua liniuță | Articolul 2 litera (d) punctul (ii) |Articolul 1 alineatul (2) litera (d) a treia liniuță | Articolul 2 litera (d) punctul (iii) |Articolul 1 alineatul (2) litera (e) | Articolul 2 litera (e) |Articolul 2 | Articolul 3 |Articolul 3 formularea introductivă | Articolul 4 formularea introductivă |Articolul 3 punctul 1 | Articolul 4 litera (a) |Articolul 3 punctul 2 | Articolul 4 litera (b) |Articolul 3 punctul 3 | — |Articolul 3 punctul 4 | Articolul 4 litera (c) |Articolul 4 | — |Articolul 5 | Articolul 5 |Articolul 7 | Articolul 6 |Articolul 8 | Articolul 7 |Articolul 9 | Articolul 8 |Articolul 10 | Articolul 9 |Articolul 11 | Articolul 10 |Articolul 12 | — |Articolul 13 | Articolul 11 |Articolul 14 | Articolul 12 |— | Articolul 13 |— | Articolul 14 |Articolul 15 | Articolul 15 |Anexă | Anexa I |— | Anexa II |— | Anexa III |--------------------------------------------------


title: Directiva 2013/27/UE a Comisiei din 17 mai 2013 de modificare a Directivei 98/8/CE a Parlamentului European și a Consiliului în vederea includerii clorfenapirului ca substanță activă în anexa I la directivă  Text cu relevanță pentru SEE

text:
               22.5.2013

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               L 135/10

         DIRECTIVA 2013/27/UE A COMISIEI
   din 17 mai 2013
   de modificare a Directivei 98/8/CE a Parlamentului European și a Consiliului în vederea includerii clorfenapirului ca substanță activă în anexa I la directivă
   (Text cu relevanță pentru SEE)
   COMISIA EUROPEANĂ,
   având în vedere Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene,
   având în vedere Directiva 98/8/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 16 februarie 1998 privind comercializarea produselor biocide (1), în special articolul 16 alineatul (2) al doilea paragraf,
   întrucât:

               (1)

               Regulamentul (CE) nr. 1451/2007 al Comisiei din 4 decembrie 2007 privind a doua etapă a programului de lucru de 10 ani prevăzut la articolul 16 alineatul (2) din Directiva 98/8/CE a Parlamentului European și a Consiliului privind introducerea pe piață a produselor biocide (2) stabilește o listă a substanțelor active care trebuie evaluate în vederea unei posibile includeri în anexa I, IA sau IB la Directiva 98/8/CE. Această listă include clorfenapirul.

               (2)

               În temeiul Regulamentului (CE) nr. 1451/2007, clorfenapirul a fost evaluat în conformitate cu articolul 11 alineatul (2) din Directiva 98/8/CE pentru utilizarea în tipul de produs 8, produse de conservare a lemnului, astfel cum este definit în anexa V la directiva menționată.

               (3)

               Portugalia a fost desemnată ca stat membru raportor și a prezentat Comisiei, în august 2006, raportul autorității competente, însoțit de o recomandare, în conformitate cu articolul 10 alineatele (5) și (7) din Regulamentul (CE) nr. 2032/2003 al Comisiei din 4 noiembrie 2003 privind a doua etapă a programului de lucru de 10 ani prevăzut la articolul 16 alineatul (2) din Directiva 98/8/CE a Parlamentului European și a Consiliului privind introducerea pe piață a produselor biocide și de modificare a Regulamentului (CE) nr. 1896/2000 (3).

               (4)

               Raportul autorității competente a fost examinat de statele membre și de Comisie. În conformitate cu articolul 15 alineatul (4) din Regulamentul (CE) nr. 1451/2007, concluziile examinării au fost incluse, în cadrul reuniunii Comitetului permanent pentru produse biocide din 14 decembrie 2012, într-un raport de evaluare.

               (5)

               Din evaluările efectuate, reiese că produsele biocide care sunt utilizate ca produse pentru conservarea lemnului și care conțin clorfenapir ar putea îndeplini cerințele stabilite la articolul 5 din Directiva 98/8/CE. Prin urmare, este oportun să se includă clorfenapirul în anexa I la directiva menționată, pentru utilizarea în tipul de produs 8.

               (6)

               Nu toate utilizările și scenariile de expunere potențiale au fost evaluate la nivelul Uniunii. Prin urmare, este necesar să se prevadă obligația statelor membre de a evalua utilizările sau scenariile de expunere și riscurile pentru grupele de populație și compartimentele de mediu care nu au fost abordate în mod reprezentativ în cadrul evaluării riscurilor la nivelul Uniunii și de a se asigura, în momentul autorizării unui produs, că se iau măsuri adecvate sau se impun condiții specifice pentru a reduce la niveluri acceptabile riscurile identificate.

               (7)

               Având în vedere riscurile pentru sănătatea umană identificate, este oportun să se impună stabilirea de proceduri operaționale sigure, obligația ca produsele respective să fie utilizate cu un echipament individual de protecție adecvat și ca acestea să fie autorizate numai pentru utilizarea industrială sau profesională, cu excepția cazului în care se poate demonstra în cererea de autorizare a produselor că riscurile pot fi reduse până la un nivel acceptabil prin alte mijloace.

               (8)

               Având în vedere riscurile pentru mediu identificate, este oportun să se impună ca aplicarea industrială sau profesională să se efectueze într-un spațiu izolat sau pe o suprafață dură impermeabilă cu îndiguire, ca lemnul proaspăt tratat să fie depozitat după tratare pe o suprafață dură impermeabilă pentru a se evita pierderile directe în sol sau în apă și ca orice pierderi rezultate din aplicarea produselor utilizate pentru conservarea lemnului care conțin clorfenapir să fie colectate pentru a fi refolosite sau eliminate.

               (9)

               S-au identificat riscuri inacceptabile pentru mediu în situațiile în care lemnul tratat cu clorfenapir a fost utilizat în spații exterioare. Prin urmare, este necesar să se dispună neautorizarea produselor pentru tratarea lemnului destinat utilizării în spații exterioare, cu excepția cazului în care se prezintă date care să demonstreze că produsul respectă atât cerințele articolului 5 din Directiva 98/8/CE, cât și ale anexei VI la aceasta, dacă este necesar prin aplicarea de măsuri corespunzătoare de reducere a riscurilor.

               (10)

               Dispozițiile prezentei directive trebuie să se aplice simultan în toate statele membre, pentru a se asigura tratamentul egal pe piața Uniunii al produselor biocide care aparțin tipului de produs 8 și conțin substanța activă clorfenapir, precum și pentru a se facilita funcționarea corespunzătoare a pieței produselor biocide în general.

               (11)

               Trebuie să se prevadă un interval de timp rezonabil înainte de includerea unei substanțe active în anexa I la Directiva 98/8/CE, cu scopul de a permite statelor membre și părților interesate să se pregătească pentru respectarea noilor cerințe care decurg din aceasta și de a garanta că solicitanții care au pregătit dosare pot beneficia pe deplin de perioada de 10 ani de protecție a datelor, care, în conformitate cu articolul 12 alineatul (1) litera (c) punctul (ii) din Directiva 98/8/CE, începe de la data includerii.

               (12)

               După includere, este necesar să se acorde statelor membre un interval de timp rezonabil pentru a pune în aplicare articolul 16 alineatul (3) din Directiva 98/8/CE.

               (13)

               Prin urmare, Directiva 98/8/CE trebuie modificată în consecință.

               (14)

               Conform Declarației politice comune din 28 septembrie 2011 a statelor membre și a Comisiei privind documentele explicative (4), statele membre s-au angajat să însoțească notificarea măsurilor lor de transpunere, în cazuri justificate, cu unul sau mai multe documente care să explice relația dintre componentele unei directive și părțile corespunzătoare din instrumentele naționale de transpunere.

               (15)

               Măsurile prevăzute de prezenta directivă sunt în conformitate cu avizul Comitetului permanent pentru produse biocide,

         ADOPTĂ PREZENTA DIRECTIVĂ:
   Articolul 1
   Anexa I la Directiva 98/8/CE se modifică în conformitate cu anexa la prezenta directivă.
   Articolul 2
   (1)   Statele membre adoptă și publică, până la 30 aprilie 2014 cel târziu, actele cu putere de lege și actele administrative necesare pentru a se conforma prezentei directive. Ele comunică fără întârziere Comisiei textele acestor acte.
   Statele membre aplică aceste acte începând cu 1 mai 2015.
   Atunci când statele membre adoptă aceste acte, ele conțin o trimitere la prezenta directivă sau sunt însoțite de o astfel de trimitere la data publicării lor oficiale. Statele membre stabilesc modalitatea de efectuare a acestei trimiteri.
   (2)   Statele membre comunică Comisiei textul principalelor dispoziții de drept intern pe care le adoptă în domeniul reglementat de prezenta directivă.
   Articolul 3
   Prezenta directivă intră în vigoare în a douăzecea zi de la data publicării în Jurnalul Oficial al Uniunii Europene.
   Articolul 4
   Prezenta directivă se adresează statelor membre.

      Adoptată la Bruxelles, 17 mai 2013.

            Pentru Comisie

            Președintele

         José Manuel BARROSO

      (1)  JO L 123, 24.4.1998, p. 1.

      (2)  JO L 325, 11.12.2007, p. 3.

      (3)  JO L 307, 24.11.2003, p. 1.

      (4)  JO C 369, 17.12.2011, p. 14.

      ANEXĂ
      În anexa I la Directiva 98/8/CE se introduce următoarea rubrică:

                     Nr.

                     Denumirea comună

                     Denumirea IUPAC
                     Numere de identificare

                     Gradul minim de puritate al substanței active (1)

                     Data includerii

                     Data-limită de punere în conformitate cu articolul 16 alineatul (3), cu excepția cazului în care se aplică una dintre excepțiile menționate în nota de subsol la această rubrică (2)

                     Data expirării includerii

                     Tip de produs

                     Dispoziții specifice (3)

                     „65

                     clorfenapir

                     Denumire IUPAC: 4-bromo-2-(4-clorofenil)-1-etoximetil-5-trifluorometilpirol-3-carbonitril
                     Nr. CE: nu a fost alocat
                     Nr. CAS: 122453-73-0

                     940 g/kg

                     1 mai 2015

                     30 aprilie 2017

                     30 aprilie 2025

                     8

                     Evaluarea riscurilor la nivelul Uniunii nu a inclus toate utilizările și scenariile de expunere potențiale. Atunci când analizează cererea de autorizare a unui produs în conformitate cu articolul 5 și cu anexa VI, statele membre evaluează, dacă sunt relevante pentru produsul respectiv, acele utilizări sau scenarii de expunere și acele riscuri pentru grupele de populație și pentru compartimentele de mediu care nu au fost abordate în mod reprezentativ în cadrul evaluării riscurilor la nivelul Uniunii.
                     Statele membre se asigură că autorizarea produselor este supusă următoarelor condiții:

                                 1.

                                 pentru utilizatorii industriali sau profesionali, se instituie proceduri operaționale sigure și obligația ca produsele să fie utilizate cu echipament individual de protecție adecvat, cu excepția cazului în care se poate demonstra în cererea de autorizare a produsului că riscurile pot fi reduse la un nivel acceptabil prin alte mijloace;

                                 2.

                                 produsele nu sunt autorizate pentru utilizarea de către publicul larg, cu excepția cazului în care se poate demonstra în cererea de autorizare a produsului că riscurile pot fi reduse la un nivel acceptabil;

                                 3.

                                 etichetele și, în cazul în care se prevede astfel, fișele cu date de securitate ale produselor autorizate indică faptul că aplicarea industrială sau profesională trebuie să se desfășoare într-un spațiu izolat sau pe o suprafață dură impermeabilă cu îndiguire, că lemnul proaspăt tratat trebuie depozitat după tratare pe o suprafață dură impermeabilă pentru a se evita pierderile directe în sol sau în apă și că orice pierderi rezultate din aplicarea produsului trebuie recuperate pentru refolosire sau eliminare;

                                 4.

                                 produsele nu sunt autorizate pentru tratarea lemnului folosit în spații exterioare, cu excepția cazului în care se furnizează date care să demonstreze că produsele vor respecta cerințele prevăzute la articolul 5 și în anexa VI, dacă este necesar prin aplicarea de măsuri de atenuare adecvate.”

         (1)  Puritatea indicată în această coloană a fost gradul minim de puritate al substanței active utilizate pentru evaluarea realizată în conformitate cu articolul 11. Substanța activă din produsul introdus pe piață poate avea o puritate egală sau diferită dacă s-a demonstrat, din punct de vedere tehnic, echivalența acesteia cu substanța evaluată.

         (2)  Pentru produsele care conțin mai mult de o substanță activă care intră sub incidența articolului 16 alineatul (2), termenul-limită pentru punerea în conformitate cu articolul 16 alineatul (3) este cel al ultimei dintre substanțele lor active care urmează să fie inclusă în prezenta anexă. Pentru produsele pentru care prima autorizare a fost acordată cu mai puțin de 120 de zile înainte de termenul-limită pentru punerea în conformitate cu articolul 16 alineatul (3) și a fost depusă o cerere completă de recunoaștere reciprocă în conformitate cu articolul 4 alineatul (1) în termen de 60 de zile de la acordarea primei autorizări, termenul-limită pentru punerea în conformitate cu articolul 16 alineatul (3) în legătură cu cererea respectivă se prelungește la 120 de zile de la data primirii cererii complete de recunoaștere reciprocă. Pentru produsele pentru care un stat membru a propus să se acorde o derogare de la recunoașterea reciprocă în conformitate cu articolul 4 alineatul (4), termenul-limită pentru punerea în conformitate cu articolul 16 alineatul (3) se prelungește la 30 de zile de la data adoptării deciziei Comisiei, adoptată în conformitate cu articolul 4 alineatul (4) al doilea paragraf.

         (3)  În vederea aplicării principiilor comune din anexa VI, conținutul și concluziile rapoartelor de evaluare sunt disponibile pe site-ul web al Comisiei: http://ec.europa.eu/comm/environment/biocides/index.htm


title: Directiva 2013/37/UE a Parlamentului European și a Consiliului din 26 iunie 2013 de modificare a Directivei 2003/98/CE privind reutilizarea informațiilor din sectorul public  Text cu relevanță pentru SEE

text:
               27.6.2013

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               L 175/1

         DIRECTIVA 2013/37/UE A PARLAMENTULUI EUROPEAN ȘI A CONSILIULUI
   din 26 iunie 2013
   de modificare a Directivei 2003/98/CE privind reutilizarea informațiilor din sectorul public
   (Text cu relevanță pentru SEE)
   PARLAMENTUL EUROPEAN ȘI CONSILIUL UNIUNII EUROPENE,
   având în vedere Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene, în special articolul 114,
   având în vedere propunerea Comisiei Europene,
   după transmiterea proiectului de act legislativ către parlamentele naționale,
   având în vedere avizul Comitetului Economic și Social European (1),
   hotărând în conformitate cu procedura legislativă ordinară (2),
   întrucât:

               (1)

               Documentele întocmite de organisme din sectorul public ale statelor membre constituie un rezervor de resurse vast, diversificat și valoros, care poate fi utilizat în serviciul economiei cunoașterii.

               (2)

               Directiva 2003/98/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 17 noiembrie 2003 privind reutilizarea informațiilor din sectorul public (3) stabilește un număr minim de norme care guvernează reutilizarea, precum și modurile practice privind facilitarea reutilizării documentelor existente deținute de organismele din sectorul public ale statelor membre.

               (3)

               Politicile de deschidere a datelor care încurajează punerea la dispoziție pe scară largă și reutilizarea informațiilor din sectorul public în scopuri private sau comerciale, cu constrângeri juridice, tehnice sau financiare minime sau inexistente, și care promovează circulația informațiilor, nu numai pentru operatorii economici, ci și pentru publicul larg, pot juca un rol important în demararea dezvoltării de noi servicii bazate pe mijloace inovatoare de combinare și utilizare a acestor informații, pot stimula creșterea economică și promova angajamentul social. Cu toate acestea, acest lucru necesită condiții de concurență echitabile la nivelul Uniunii în ceea ce privește autorizarea sau interzicerea reutilizării documentelor, obiectiv care nu poate fi atins dacă este lăsat în seama diferitelor norme și practici ale statelor membre sau ale organismelor din sectorul public în cauză.

               (4)

               Permisiunea de a reutiliza documentele deținute de un organism din sectorul public adaugă valoare pentru reutilizatori, pentru utilizatorii finali și pentru societate în general și, în numeroase cazuri, pentru organismul public propriu-zis, prin promovarea transparenței și a răspunderii și furnizarea de feedback din partea reutilizatorilor și a utilizatorilor finali, ceea ce permite organismului din sectorul public în cauză să îmbunătățească calitatea informațiilor colectate.

               (5)

               După adoptarea primului set de norme privind reutilizarea informațiilor din sectorul public în 2003, cantitatea de date, inclusiv de date publice, a crescut într-un ritm exponențial la nivel mondial, fiind generate și colectate noi tipuri de date. În paralel, are loc o evoluție continuă a tehnologiilor de analiză, exploatare și prelucrare a datelor. Progresul tehnologic rapid permite crearea de noi servicii și aplicații pe baza utilizării, cumulării sau combinării datelor. Normele adoptate în 2003 nu mai țin pasul cu aceste schimbări rapide și, prin urmare, există riscul pierderii oportunităților economice și sociale oferite de reutilizarea datelor publice.

               (6)

               În același timp, statele membre au stabilit politici de reutilizare în temeiul Directivei 2003/98/CE, iar unele dintre acestea au adoptat abordări ambițioase în materie de deschidere a datelor pentru a le permite cetățenilor și societăților comerciale să reutilizeze datele accesibile din sectorul public în condiții mai favorabile decât nivelul de bază prevăzut de directiva respectivă. Pentru a împiedica transformarea diverselor norme din diferite state membre în obstacole pentru oferta transfrontalieră de produse și servicii și pentru a permite reutilizarea seturilor de date publice comparabile în cazul aplicațiilor paneuropene bazate pe acestea, este necesară o armonizare minimă pentru a identifica datele publice care pot fi reutilizate pe piața internă de informații, în mod coerent cu sistemul relevant privind accesul la informațiile respective.

               (7)

               Directiva 2003/98/CE nu include nicio obligație cu privire la accesul la documente și nicio obligație de a permite reutilizarea documentelor. Decizia de a permite sau nu reutilizarea acestora aparține statelor membre sau organismului din sectorul public în cauză. În același timp, Directiva 2003/98/CE are la bază normele naționale privind accesul la documente, iar autorizația de reutilizare nu mai constituie, prin urmare, o obligație impusă de directiva respectivă în cazul în care accesul este restrâns (de exemplu, atunci când norme naționale restrâng accesul, permițându-l doar cetățenilor sau societăților care fac dovada unui interes special pentru a obține accesul la documente) sau exclus (de exemplu, atunci când norme naționale exclud accesul, din cauza caracterului sensibil al documentelor întemeiat, printre altele, pe motive de securitate națională, de apărare sau de securitate publică). Anumite state membre au legat în mod expres dreptul de reutilizare de un drept de acces, pentru ca toate documentele care sunt în general accesibile să poată fi reutilizate. În alte state membre, legătura dintre cele două seturi de norme este mai puțin evidentă, iar acest fapt constituie o sursă de insecuritate juridică.

               (8)

               Prin urmare, Directiva 2003/98/CE ar trebui să fie modificată, astfel încât să prevadă o obligație clară din partea statelor membre de a lua măsuri pentru ca toate documentele să devină reutilizabile, cu excepția cazurilor în care accesul este restrâns sau exclus în temeiul unor norme naționale referitoare la accesul la documente și sub rezerva celorlalte excepții prevăzute în prezenta directivă. Modificările aduse prin prezenta directivă nu urmăresc să definească sau să schimbe regimurile de acces din statele membre, care rămân sub răspunderea acestora.

               (9)

               Ținând seama de dreptul Uniunii și de obligațiile internaționale asumate de statele membre și de Uniune, în special în temeiul Convenției de la Berna pentru protecția operelor literare și artistice și al Acordului privind aspectele legate de comerț ale drepturilor de proprietate intelectuală, documentele asupra cărora părți terțe dețin drepturi de proprietate intelectuală ar trebui să fie excluse din domeniul de aplicare al Directivei 2003/98/CE. În cazul în care o parte terță a fost proprietarul inițial al unor drepturi de proprietate intelectuală asupra unui document deținut de biblioteci, inclusiv de biblioteci universitare, de muzee și de arhive și dacă durata protecției drepturilor respective nu a expirat, respectivul document ar trebui să fie considerat, în sensul prezentei directive, drept document asupra căruia părți terțe dețin drepturi de proprietate intelectuală.

               (10)

               Directiva 2003/98/CE ar trebui să se aplice documentelor a căror punere la dispoziție se încadrează în sfera misiunii de serviciu public a organismelor în cauză din sectorul public, astfel cum este definită misiunea de serviciu public prin lege sau prin alte norme obligatorii din statele membre în cauză. În lipsa unor astfel de norme, misiunea de serviciu public ar trebui definită în conformitate cu practica administrativă obișnuită din statele membre în cauză, cu condiția ca sfera misiunii de serviciu public să fie transparentă și să poată face obiectul unei căi de atac. Misiunea de serviciu public ar putea fi definită în general sau de la caz la caz, pentru fiecare dintre organismele din sectorul public.

               (11)

               Prezenta directivă ar trebui pusă în aplicare și aplicată în deplină concordanță cu principiile referitoare la protecția datelor cu caracter personal, în conformitate cu Directiva 95/46/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 24 octombrie 1995 privind protecția persoanelor fizice în ceea ce privește prelucrarea datelor cu caracter personal și libera circulație a acestor date (4). Este important de remarcat în special faptul că directiva respectivă prevede că statele membre ar trebui să stabilească condițiile în care operațiunile de prelucrare a datelor cu caracter personal sunt legale. În plus, unul dintre principiile directivei respective este că datele cu caracter personal trebuie să nu fie prelucrate în urma colectării într-un mod incompatibil cu scopurile determinate, explicite și legitime pentru care datele respective au fost colectate.

               (12)

               Directiva 2003/98/CE nu ar trebui să aducă atingere drepturilor, inclusiv drepturilor economice și morale, de care beneficiază angajații organismelor din sectorul public, conform normelor naționale.

               (13)

               Mai mult, atunci când un document este pus la dispoziție în vederea reutilizării, organismul din sectorul public ar trebui să își păstreze dreptul de a exploata documentul respectiv.

               (14)

               Domeniul de aplicare al Directivei 2003/98/CE ar trebui extins la biblioteci, inclusiv la biblioteci universitare, la muzee și arhive.

               (15)

               Unul din principalele obiective ale instituirii pieței interne îl constituie crearea unor condiții propice dezvoltării de servicii la nivelul întregii Uniuni. Bibliotecile, muzeele și arhivele dețin un volum important de resurse valoroase de informații din sectorul public, mai ales de când proiectele de digitalizare au permis creșterea volumului de materiale digitale din domeniul public. Aceste colecții din patrimoniul cultural și metadatele aferente constituie o posibilă bază a produselor și serviciilor cu conținut digital și prezintă un potențial imens de reutilizare novatoare în sectoare precum educația și turismul. Posibilitățile mai ample de reutilizare a materialului cultural din sectorul public ar trebui, printre altele, să permită întreprinderilor din Uniune să își fructifice potențialul și să contribuie la creșterea economică și la crearea de locuri de muncă.

               (16)

               Normele și practicile aplicate de statele membre referitoare la exploatarea resurselor culturale din sectorul public prezintă diferențe importante, care ridică obstacole în calea valorificării potențialului economic al resurselor respective. Continuând să investească în digitalizare, numeroase biblioteci, muzee și arhive își pun deja la dispoziție conținutul care aparține domeniului public în vederea reutilizării și caută în mod activ posibilități de reutilizare a conținuturilor lor. Cu toate acestea, deoarece instituțiile de cultură își desfășoară activitatea în medii foarte diferite din punct de vedere normativ și cultural, practicile aplicate de aceste instituții în vederea valorificării conținutului s-au înscris într-o evoluție divergentă.

               (17)

               Deoarece diferențele dintre normele și practicile naționale sau lipsa clarității împiedică buna funcționare a pieței interne și dezvoltarea adecvată a societății informaționale în Uniune, ar trebui întreprinsă o minimă armonizare a normelor și practicilor naționale în materie de reutilizare a materialelor culturale publice din librării, muzee și arhive.

               (18)

               Extinderea domeniului de aplicare al Directivei 2003/98/CE ar trebui limitată la trei tipuri de instituții de cultură: biblioteci, inclusiv biblioteci universitare, muzee și arhive, deoarece colecțiile acestora sunt și vor deveni într-o tot mai mare măsură un material valoros destinat reutilizării sub forma a numeroase produse, cum ar fi aplicațiile mobile. Alte tipuri de instituții de cultură (precum orchestrele, operele, baletele și teatrele), inclusiv arhivele care fac parte din aceste instituții, ar trebui excluse în continuare din domeniul de aplicare, având în vedere particularitatea lor, proprie „artei spectacolului”. Deoarece aproape toate materialele lor sunt protejate prin drepturi de proprietate intelectuală deținute de părți terțe și, prin urmare, ar fi excluse din domeniul de aplicare al directivei respective, includerea lor în domeniul de aplicare ar avea efecte limitate.

               (19)

               Digitalizarea reprezintă un mijloc important de creștere a gradului de accesibilitate și de reutilizare a materialului cultural în scopuri educaționale, profesionale sau recreative. Aceasta oferă, de asemenea, importante oportunități economice, facilitându-se integrarea materialului cultural în serviciile și produsele digitale, ceea ce contribuie la crearea de locuri de muncă și la creșterea economică. Aceste aspecte au fost evidențiate, între altele, în Rezoluția Parlamentului European din 5 mai 2010 referitoare la „Europeana — etapele următoare” (5), în Recomandarea 2011/711/UE a Comisiei din 27 octombrie 2011 privind digitizarea și accesibilitatea online a materialului cultural și conservarea digitală (6) și în concluziile Consiliului din 10 mai 2012 privind digitizarea și accesibilitatea online a materialului cultural și conservarea digitală (7). Aceste documente trasează calea de urmat pentru abordarea aspectelor juridice, economice și organizatorice ale transpunerii în format digital și punerii la dispoziție online a patrimoniului cultural al Europei.

               (20)

               Pentru a facilita reutilizarea, organismele din sectorul public ar trebui, acolo unde este posibil și adecvat, să pună la dispoziție documentele în formate deschise și prelucrabile automat și să le prezinte, însoțite de metadate, la nivelul optim de precizie și granularitate, într-un format care să asigure interoperabilitatea, de exemplu prin prelucrarea lor în conformitate cu principiile de guvernare a cerințelor în materie de compatibilitate și de capacitate de utilizare aplicabile informațiilor spațiale în cadrul Directivei 2007/2/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 14 martie 2007 de instituire a unei infrastructuri pentru informații spațiale în Comunitatea Europeană (INSPIRE) (8).

               (21)

               Ar trebui să se considere că un document există într-un format prelucrabil automat dacă formatul de fișier care îl conține este structurat în așa fel încât aplicațiile software să poată identifica, recunoaște și extrage cu ușurință date specifice din acesta. Datele codificate în fișiere care sunt structurate într-un format prelucrabil automat sunt date prelucrabile automat. Formatele prelucrabile automat pot fi deschise sau protejate prin drepturi exclusive și pot fi standarde formale sau nu. Documentele codificate într-un format de fișier care limitează această prelucrare automată, deoarece datele nu pot fi extrase sau nu pot fi extrase cu ușurință din aceste documente, nu ar trebui considerate documente în format prelucrabil automat. Statele membre ar trebui, după caz, să încurajeze utilizarea de formate deschise, prelucrabile automat.

               (22)

               În cazul în care organismele din sectorul public percep taxe pentru reutilizarea documentelor, taxele respective ar trebui, în principiu, să se limiteze la costurile marginale. Cu toate acestea, ar trebui să se țină seama de necesitatea de a nu împiedica funcționarea obișnuită a organismelor din sectorul public care sunt obligate să genereze venituri care să acopere o parte semnificativă a costurilor lor legate de îndeplinirea misiunii lor de serviciu public sau a costurilor aferente colectării, întocmirii, reproducerii și difuzării anumitor documente puse la dispoziție în vederea reutilizării. În astfel de cazuri, organismele din sectorul public ar trebui să fie în măsură să impună taxe superioare costurilor marginale. Respectivele taxe ar trebui să fie stabilite pe baza unor criterii obiective, transparente și verificabile, iar venitul total obținut prin punerea la dispoziție a documentelor și autorizarea reutilizării lor nu ar trebui să depășească costul colectării, întocmirii, reproducerii și difuzării, la care se adaugă un profit rezonabil. Cerința de a genera venituri pentru a acoperi o parte semnificativă a costurilor organismelor din sectorul public legate de îndeplinirea misiunii lor de serviciu public sau a costurilor aferente colectării, întocmirii, reproducerii și difuzării anumitor documente nu trebuie să fie prevăzută prin lege ci poate decurge, de exemplu, din practicile administrative în vigoare în statele membre. Statele membre ar trebui să revizuiască în mod regulat o astfel de cerință.

               (23)

               Bibliotecile, muzeele și arhivele ar trebui să aibă dreptul de a impune taxe superioare costurilor marginale și cu scopul de a nu împiedica funcționarea lor obișnuită. În cazul respectivelor organisme din sectorul public, venitul total obținut prin punerea la dispoziție a documentelor și autorizarea reutilizării lor în perioada contabilă corespunzătoare nu ar trebui să depășească costul colectării, întocmirii, reproducerii, difuzării, conservării și al autorizației de a utiliza opere protejate prin drepturi, la care se adaugă un profit rezonabil. În cazul bibliotecilor, muzeelor și arhivelor, având în vedere particularitățile lor, la calculul profitului rezonabil ar putea fi luate în considerare prețurile aplicate de sectorul privat pentru reutilizarea unor documente identice sau similare.

               (24)

               Limitele superioare ale taxelor stabilite în prezenta directivă nu aduc atingere dreptului statelor membre de a aplica taxe inferioare sau de a nu aplica taxe.

               (25)

               Statele membre ar trebui să stabilească criteriile aplicabile perceperii unor taxe superioare costurilor marginale. În această privință, de exemplu, statele membre pot stabili aceste criterii în normele naționale sau pot desemna unul sau mai multe organisme adecvate, altele decât însuși organismul din sectorul public, competente să stabilească acest tip de criterii. Organismul respectiv ar trebui să fie organizat în conformitate cu sistemele constituționale și juridice ale statelor membre. Ar putea fi un organism existent, care dispune de competențe de execuție bugetară și se află sub răspundere politică.

               (26)

               În ceea ce privește orice reutilizare a documentului, organismele din sectorul public pot impune o serie de condiții, după caz prin intermediul unei licențe,precum recunoașterea sursei și confirmarea modificării documentului, sub orice formă, de către reutilizator. Orice licențe de reutilizare a informațiilor din sectorul public ar trebui să impună, în orice caz, cât mai puține restricții în materie de reutilizare, de exemplu limitându-le la o indicare a sursei. Licențele deschise disponibile online, care oferă mai multe drepturi de reutilizare fără limitări tehnologice, financiare sau geografice și care se bazează pe formatele de date deschise ar trebui să joace un rol important în acest sens. Prin urmare, statele membre ar trebui să încurajeze utilizarea licențelor deschise, care ar trebui să devină, eventual, o practică standard în întreaga Uniune.

               (27)

               Comisia a sprijinit elaborarea unui tablou de bord online privind informațiile din sectorul public, cuprinzând indicatori de performanță relevanți pentru reutilizarea informațiilor din sectorul public din toate statele membre. Printr-o actualizare periodică a acestui tablou de bord, se va contribui la schimbul de informații dintre statele membre și la disponibilitatea informațiilor în legătură cu politicile și practicile din întreaga Uniune.

               (28)

               Căile de atac ar trebui să includă posibilitatea unei revizuiri de către un organism de control imparțial. Organismul respectiv ar putea fi o autoritate națională deja existentă, precum autoritatea națională din domeniul concurenței, autoritatea națională de reglementare a accesului la documente sau o autoritate națională judiciară. Organismul în cauză ar trebui să fie organizat în conformitate cu sistemele constituționale și juridice ale statelor membre și nu ar trebui să aducă atingere niciuneia dintre căile de atac de care dispun, sub o altă formă, solicitanții reutilizării. Cu toate acestea, organismul în cauză ar trebui să fie distinct de mecanismul aplicat de statul membru pentru stabilirea criteriilor de impunere a unor taxe superioare costurilor marginale. Căile de atac ar trebui să includă posibilitatea de revizuire a deciziilor nefavorabile, precum și a deciziilor care, deși permit reutilizarea, ar putea afecta totuși solicitanții din alte motive, în special prin normele aplicate pentru impunerea taxelor. Procedura de revizuire ar trebui să fie promptă, răspunzând nevoilor unei piețe aflate în schimbare rapidă.

               (29)

               La stabilirea principiilor de reutilizare a documentelor, ar trebui respectate normele privind concurența, evitându-se, pe cât posibil, eventualele înțelegeri exclusive dintre organismele din sectorul public și parteneri privați. Cu toate acestea, pentru a oferi un serviciu de interes public, uneori poate fi necesară acordarea unui drept exclusiv de reutilizare a anumitor documente din sectorul public. Aceasta s-ar putea întâmpla, printre alte cazuri, dacă niciun editor comercial nu ar dori să publice informațiile fără a deține acest drept de exclusivitate. Pentru a ține seama de acest aspect problematic, Directiva 2003/98/CE autorizează, cu condiția unei revizuiri periodice, acorduri de exclusivitate în cazul în care este necesar un drept exclusiv pentru a presta un serviciu de interes public

               (30)

               În urma extinderii domeniului de aplicare al Directivei 2003/98/CE la biblioteci, inclusiv biblioteci universitare, muzee și arhive, este indicat să se ia în considerare divergențele actuale dintre statele membre în ceea ce privește digitalizarea resurselor culturale, care nu ar putea fi reglementate în mod eficace de normele în vigoare prevăzute de directiva menționată cu privire la acordurile exclusive. Există numeroase acorduri de cooperare între biblioteci, inclusiv bibliotecile universitare, muzee și arhive și, respectiv, parteneri privați, care presupun digitalizarea unor resurse culturale și prin care se acordă drepturi exclusive partenerilor privați. Experiența a demonstrat că aceste parteneriate public-private pot facilita utilizarea judicioasă a colecțiilor culturale, accelerând, în același timp, accesul publicului la patrimoniul cultural.

               (31)

               În cazul în care există un drept exclusiv care se aplică digitalizării resurselor culturale, ar putea fi necesară o anumită perioadă de exclusivitate pentru a oferi partenerului privat posibilitatea de a-și recupera investiția. Această perioadă ar trebui totuși să fie limitată în timp și cât mai scurtă posibil, pentru a respecta principiul potrivit căruia materialul aparținând domeniului public ar trebui să rămână în domeniul public după ce este transpus în format digital. Perioada de-a lungul căreia dreptul de exclusivitate de a digitaliza resurse culturale rămâne în vigoare nu ar trebui să depășească, în general, 10 ani. Orice perioadă de exclusivitate mai lungă de 10 ani ar trebui să facă obiectul unei revizuiri, luându-se în considerare schimbările tehnologice, financiare și administrative care au avut loc în mediul în cauză de la încheierea acordului. În plus, orice parteneriat public-privat privind digitalizarea resurselor culturale ar trebui să acorde instituției de cultură partenere drepturi depline asupra utilizării resurselor culturale digitalizate după expirarea parteneriatului.

               (32)

               Pentru a lua în considerare în mod corespunzător contractele și alte acorduri prin care se acordă drepturi exclusive și care au fost încheiate înainte de intrarea în vigoare a prezentei directive, ar trebui instituite măsuri tranzitorii adecvate pentru protecția intereselor părților interesate, în cazul în care drepturile lor exclusive nu se încadrează la excepțiile autorizate în temeiul prezentei directive. Respectivele măsuri tranzitorii ar trebui să permită drepturilor exclusive ale părților să rămână în vigoare până la expirarea contractului sau, în cazul contractelor cu durată nedeterminată sau al contractelor cu o durată foarte lungă, să fie menținute pe o perioadă suficient de îndelungată pentru a le permite părților să ia măsurile corespunzătoare. Măsurile tranzitorii în cauză nu ar trebui să se aplice contractelor sau altor acorduri încheiate după intrarea în vigoare a prezentei directive dar anterior aplicării măsurilor naționale de transpunere a prezentei directive, pentru a se evita situațiile în care se încheie contracte sau alte acorduri pe termen lung care nu sunt conforme cu prezenta directivăcu scopul de a eluda viitoarele măsuri naționale de transpunere care urmează să fie adoptate. Prin urmare, contractele și alte acorduri încheiate după data intrării în vigoare a prezentei directive, dar înainte de data aplicării măsurilor naționale de transpunere ar trebui să respecte prezenta directivă cu începere de la data aplicării măsurilor naționale de transpunere a prezentei directive.

               (33)

               Deoarece obiectivele prezentei directive, și anume facilitarea creării de produse și servicii informaționale la nivelul întregii Uniuni pe baza documentelor din sectorul public pentru a asigura utilizarea transfrontalieră efectivă a documentelor din sectorul public, pe de o parte de către întreprinderile private, în special întreprinderile mici și mijlocii, pentru produsele și serviciile informaționale cu valoare adăugată, și pe de altă parte de către cetățeni, pentru a facilita libera circulație a informațiilor și comunicarea, nu pot fi realizate în mod satisfăcător de statele membre și, având în vedere domeniul de aplicare paneuropean al acțiunii propuse, acestea pot fi, prin urmare, realizate mai bine la nivelul Uniunii, Uniunea poate adopta măsuri în conformitate cu principiul subsidiarității, astfel cum este prevăzut la articolul 5 din Tratatul privind Uniunea Europeană. În conformitate cu principiul proporționalității, astfel cum este enunțat în respectivul articol, prezenta directivă nu depășește ceea ce este necesar pentru îndeplinirea acestor obiective.

               (34)

               Prezenta directivă respectă drepturile fundamentale și se observă principiile recunoscute în special de Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene, inclusiv dreptul la protecția datelor cu caracter personal (articolul 8) și dreptul la proprietate (articolul 17). Nicio dispoziție din prezenta directivă nu ar trebui să facă obiectul unei interpretări sau puneri în aplicare care nu este conformă cu Convenția europeană pentru apărarea drepturilor omului și a libertăților fundamentale.

               (35)

               Este necesar ca statele membre să informeze Comisia în legătură cu amploarea reutilizării informațiilor din sectorul public, cu condițiile în care este aceasta posibilă, precum și cu practicile în materie de căi de atac.

               (36)

               Comisia ar trebui să asiste statele membre în punerea în aplicare a prezentei directive într-o manieră coerentă, prin elaborarea de orientări, în special cu privire la licențele standard recomandate, la seturile de date și la taxarea reutilizării documentelor, după consultarea cu părțile interesate.

               (37)

               Prin urmare, Directiva 2003/98/CE ar trebui modificată în consecință,

         ADOPTĂ PREZENTA DIRECTIVĂ:
   Articolul 1
   Directiva 2003/98/CE se modifică după cum urmează:

               1.

               Articolul 1 se modifică după cum urmează:

                           (a)

                           alineatul (2) se modifică după cum urmează:

                                       (i)

                                       litera (a) se înlocuiește cu următorul text:

                                                   „(a)

                                                   documentelor a căror punere la dispoziție constituie o activitate care nu se încadrează în sfera misiunii de serviciu public a organismelor în cauză din sectorul public, astfel cum este definită prin lege sau prin alte norme obligatorii din statul membru, sau în lipsa unor astfel de norme, astfel cum este definită în conformitate cu practica administrativă obișnuită din statul membru în cauză, cu condiția ca sfera misiunii de serviciu public să fie transparentă și să poată face obiectul unei căi de atac;”;

                                       (ii)

                                       litera (c) se înlocuiește cu următorul text:

                                                   „(c)

                                                   documentelor la care accesul este exclus în temeiul regimurilor de acces din statele membre, inclusiv din următoarele motive:

                                                               —

                                                               protecția securității naționale (și anume, securitatea statului), apărarea sau siguranța publică;

                                                               —

                                                               confidențialitatea statistică;

                                                               —

                                                               confidențialitatea comercială (de exemplu, secretele de afaceri, profesionale sau de întreprindere);”;

                                       (iii)

                                       se introduc următoarele litere:

                                                   „(ca)

                                                   documentelor la care accesul este restrâns în temeiul regimurilor de acces din statele membre, inclusiv cazurilor în care cetățenii sau întreprinderile trebuie să facă dovada unui interes special pentru a obține accesul la documente;

                                                   (cb)

                                                   părților din documente care conțin doar sigle, steme și însemne;

                                                   (cc)

                                                   documentelor la care accesul este exclus sau restrâns în temeiul regimurilor de acces din motive legate de protecția datelor cu caracter personal și părților din documente accesibile în temeiul respectivelor regimuri care conțin date cu caracter personal a căror reutilizare a fost definită prin lege ca fiind incompatibilă cu legislația privind protecția persoanelor fizice în ceea ce privește prelucrarea datelor cu caracter personal;”;

                                       (iv)

                                       litera (e) se înlocuiește cu următorul text:

                                                   „(e)

                                                   documentelor deținute de instituții de învățământ și cercetare, inclusiv organizații constituite pentru transferul rezultatelor cercetării, școli și universități, cu excepția bibliotecilor universitare; și”;

                                       (v)

                                       litera (f) se înlocuiește cu următorul text:

                                                   „(f)

                                                   documentelor deținute de instituții de cultură, altele decât muzeele, bibliotecile și arhivele.”;

                           (b)

                           alineatul (3) se înlocuiește cu următorul text:
                           „(3)   Prezenta directivă se bazează pe regimurile de acces din statele membre și nu le aduce atingere.”;

                           (c)

                           la alineatul (4), cuvântul „comunitară” se înlocuiește cu cuvântul „Uniunii”.

               2.

               La articolul 2 se adaugă următoarele puncte:

                           „6.

                           «format prelucrabil automat» înseamnă un format de fișier structurat astfel încât să permită aplicațiilor software să identifice, să recunoască și să extragă cu ușurință date specifice, inclusiv declarații individuale de fapt, și structura internă a acestora;

                           7.

                           «format deschis» înseamnă un format de fișier care este independent de platformele utilizate și care se află la dispoziția publicului fără nicio restricție de natură să împiedice reutilizarea documentelor în cauză;

                           8.

                           «standard formal deschis» înseamnă un standard care a fost stabilit în scris și care conține specificații privind cerințele cu privire la modalitatea de asigurare a interoperabilității software-ului;

                           9.

                           «universitate» înseamnă orice organism din sectorul public care organizează studii superioare postliceale la a căror absolvire se acordă diplome universitare.”

               3.

               Articolul 3 se înlocuiește cu următorul text:
               „Articolul 3
               Principiu general
               (1)   Sub rezerva dispozițiilor alineatului (2), statele membre se asigură că documentele care intră sub incidența prezentei directive în conformitate cu articolul 1 sunt reutilizabile în scopuri comerciale sau necomerciale în conformitate cu condițiile stabilite în capitolele III și IV.
               (2)   În cazul documentelor asupra cărora bibliotecile, inclusiv bibliotecile universitare, muzeele și arhivele dețin drepturi de proprietate intelectuală, statele membre se asigură că, dacă este permisă reutilizarea acestui tip de documente, ele sunt reutilizabile în scopuri comerciale sau necomerciale în conformitate cu condițiile stabilite în capitolele III și IV.”

               4.

               La articolul 4, alineatele (3) și (4) se înlocuiesc cu următorul text:
               „(3)   În cazul unei decizii nefavorabile, organismele din sectorul public comunică solicitantului motivele refuzului, pe baza prevederilor relevante ale regimului de acces din statul membru în cauză sau a dispozițiilor de drept intern adoptate în temeiul prezentei directive, în special a articolului 1 alineatul (2) literele (a)-(cc) sau a articolului 3. În cazul în care decizia nefavorabilă a fost luată în temeiul articolului 1 alineatul (2) litera (b), organismul din sectorul public menționează persoana fizică sau juridică titulară a drepturilor, în cazul în care este cunoscută, sau la deținătorul licenței de la care organismul din sectorul public a obținut materialul în cauză. Nu este necesar ca bibliotecile, inclusiv bibliotecile universitare, muzeele și arhivele să includă o astfel de mențiune.
               (4)   Orice decizie privind reutilizarea cuprinde o trimitere la căile de atac, în cazul în care solicitantul dorește să conteste decizia. Printre căile de atac se numără posibilitatea revizuirii de către un organism de control imparțial, care dispune de cunoștințele de specialitate adecvate, cum ar fi autoritatea națională din domeniul concurenței, autoritatea națională de reglementare a accesului la documente sau o autoritate judiciară națională, și ale cărui decizii sunt obligatorii pentru organismul din sectorul public în cauză.”

               5.

               Articolul 5 se înlocuiește cu următorul text:
               „Articolul 5
               Formate disponibile
               (1)   Organismele din sectorul public își pun la dispoziție documentele în orice format preexistent sau în orice limbă disponibilă și, dacă este posibil și adecvat, în formate deschise și prelucrabile automat, împreună cu metadatele lor. Atât formatele, cât și metadatele, ar trebui, în măsura posibilului, să respecte standardele formale deschise.
               (2)   Alineatul (1) nu impune o obligație pentru organismele din sectorul public de a crea sau adapta documente sau de a furniza extrase din documente pentru a se conforma alineatului respectiv, în cazul în care acest demers ar necesita eforturi disproporționate, care depășesc amploarea unei simple operațiuni.
               (3)   Organismele din sectorul public nu pot fi obligate, în temeiul prezentei directive, să continue producția și stocarea unui anumit tip de documente, în vederea reutilizării acestora de o organizație din sectorul privat sau public.”

               6.

               Articolul 6 se înlocuiește cu următorul text:
               „Articolul 6
               Principii de taxare
               (1)   În cazul în care se percep taxe pentru reutilizarea documentelor, taxele respective se limitează la costurile marginale suportate în legătură cu reproducerea, punerea la dispoziție și difuzarea.
               (2)   Alineatul (1) nu se aplică:

                           (a)

                           organismelor din sectorul public obligate să genereze venituri pentru a acoperi o parte semnificativă a costurilor lor legate de îndeplinirea misiunii de serviciu public care le revine;

                           (b)

                           cu titlu de excepție, documentelor pentru care organismul din sectorul public în cauză este obligat să genereze venituri suficiente pentru a acoperi o parte semnificativă a costurilor aferente colectării, întocmirii, reproducerii și difuzării lor. Cerințele respective sunt definite prin lege sau prin alte norme obligatorii din statul membru. În lipsa unor astfel de norme, cerințele se definesc în conformitate cu practica administrativă obișnuită din statul membru în cauză;

                           (c)

                           bibliotecilor, inclusiv bibliotecilor universitare, muzeelor și arhivelor.

                     (3)   În cazurile menționate la alineatul (2) literele (a) și (b), organismele din sectorul public în cauză calculează cuantumul total al taxelor pe baza unor criterii obiective, transparente și verificabile, care urmează să fie stabilite de statele membre. Venitul total obținut de organismele respective prin punerea la dispoziție a documentelor și autorizarea reutilizării lor în perioada contabilă corespunzătoare nu depășește costul colectării, întocmirii, reproducerii și difuzării, la care se adaugă un profit rezonabil. Taxele se calculează în conformitate cu principiile contabile aplicabile organismelor din sectorul public în cauză.
               (4)   În cazul în care organismele din sectorul public menționate la alineatul (2) litera (c) impun taxe, venitul total obținut prin punerea la dispoziție a documentelor și autorizarea reutilizării lor în perioada contabilă corespunzătoare nu depășește costul colectării, întocmirii, reproducerii, difuzării, conservării și obținerii autorizației de a utiliza opere protejate prin drepturi, la care se adaugă un profit rezonabil. Taxele se calculează în conformitate cu principiile contabile aplicabile organismelor din sectorul public în cauză.”

               7.

               Articolul 7 se înlocuiește cu următorul text:
               „Articolul 7
               Transparență
               (1)   În cazul taxelor standard pentru reutilizarea documentelor deținute de organisme din sectorul public, orice condiție aplicabilă și cuantumul real al respectivelor taxe, inclusiv baza de calcul a acestor taxe, sunt prestabilite și publicate, prin mijloace electronice ori de câte ori este posibil și adecvat.
               (2)   În cazul altor taxe pentru reutilizare decât cele menționate la alineatul (1), organismul în cauză din sectorul public indică în prealabil factorii care sunt luați în considerare la calcularea taxelor în cauză. La cerere, organismul în cauză din sectorul public indică și modul în care au fost calculate aceste taxe în legătură cu respectiva cerere de reutilizare.
               (3)   Cerințele menționate la articolul 6 alineatul (2) litera (b) sunt prestabilite. Acestea se publică prin mijloace electronice ori de câte ori este posibil și adecvat.
               (4)   Organismele din sectorul public se asigură că persoanele care adresează cereri de reutilizare a documentelor sunt informate cu privire la căile de atac disponibile pentru deciziile sau practicile care îi privesc.”

               8.

               La articolul 8, alineatul (1) se înlocuiește cu următorul text:
               „(1)   Organismele din sectorul public pot acorda permisiunea reutilizării necondiționate sau pot impune o serie de condiții, dacă este cazul prin intermediul unei licențe. Condițiile respective nu trebuie să limiteze în mod inutil posibilitățile de reutilizare și nu trebuie utilizate pentru restricționarea concurenței.”

               9.

               Articolul 9 se înlocuiește cu următorul text:
               „Articolul 9
               Măsuri practice
               Statele membre adoptă măsuri practice care să faciliteze căutarea documentelor disponibile pentru reutilizare, cum ar fi listele de resurse ale principalelor documente, împreună cu metadatele relevante, accesibile, în cazurile în care acest lucru este posibil și oportun, online și în formate prelucrabile automat, și situri portal cu legături spre listele de resurse. În cazurile în care acest lucru este posibil, statele membre facilitează căutarea în mai multe limbi a documentelor.”

               10.

               Articolul 11 se modifică după cum urmează:

                           (a)

                           la alineatul (2) se introduce următorul paragraf:
                           „Digitalizarea resurselor culturale nu intră sub incidența prezentului alineat.”;

                           (b)

                           se introduce următorul alineat:
                           „(2a)   Fără a aduce atingere alineatului (1), în cazul în care un drept exclusiv privește digitalizarea resurselor culturale, perioada de exclusivitate nu depășește, în general, 10 ani. În cazul în care perioada respectivă depășește 10 ani, durata acesteia face obiectul unei revizuiri pe parcursul celui de al 11-lea an și, ulterior, dacă este cazul, o dată la șapte ani.
                           Acordurile prin care se stabilesc drepturile exclusive menționate la primul paragraf sunt transparente și se fac publice.
                           În cazul în care există un drept exclusiv menționat la primul paragraf, organismul din sectorul public în cauză primește în mod gratuit, ca parte a acordurilor respective, o copie a resurselor culturale digitalizate. Copia respectivă este disponibilă în scopul reutilizării la expirarea perioadei de exclusivitate.”;

                           (c)

                           alineatul (3) se înlocuiește cu următorul text:
                           „(3)   Acordurile de exclusivitate în vigoare la 1 iulie 2005 cărora nu li se aplică excepțiile prevăzute la alineatul (2) încetează la sfârșitul contractului sau, în orice caz, la 31 decembrie 2008 cel târziu.”;

                           (d)

                           se adaugă următorul alineat:
                           „(4)   Fără a aduce atingere alineatului (3), acordurile de exclusivitate în vigoare la 17 iulie 2013 care nu se încadrează la excepțiile prevăzute în conformitate cu alineatele (2) și (2a) încetează la sfârșitul contractului sau, în orice caz, cel mai târziu la 18 iulie 2043.”

               11.

               Articolul 13 se înlocuiește cu următorul text:
               „Articolul 13
               Revizuirea
               (1)   Comisia revizuiește modul de punere în aplicare a prezentei directive până la 18 iulie 2018 și comunică rezultatele respectivei revizuiri Parlamentului European și Consiliului, însoțite de eventualele propuneri de modificare a directivei.
               (2)   O dată la trei ani, statele membre prezintă Comisiei un raport privind informațiile din sectorul public disponibile în vederea reutilizării, condițiile în care sunt puse la dispoziție respectivele informații și practicile în materie de căi de atac. Pe baza respectivului raport, care se face public, statele membre întreprind o revizuire a punerii în aplicare a articolului 6, în special în ceea ce privește impunerea de taxe superioare costului marginal.
               (3)   Revizuirea menționată la alineatul (1) are ca obiect în special domeniul de aplicare și impactul prezentei directive, inclusiv măsura în care a crescut reutilizarea documentelor din sectorul public, efectele principiilor aplicate taxării și reutilizarea textelor oficiale cu caracter legislativ și administrativ, interacțiunea dintre normele referitoare la protecția datelor cu caracter personal și posibilitățile de reutilizare, precum și posibilitățile viitoare de a aduce îmbunătățiri bunei funcționări a pieței interne și de dezvoltare a industriei europene a conținutului.”

         Articolul 2
   (1)   Până la 18 iulie 2015 statele membre adoptă și publică actele cu putere de lege și actele administrative necesare pentru a se conforma prezentei directive. Statele membre informează de îndată Comisia cu privire la aceasta.
   Statele membre pun în aplicare respectivele acte începând cu 18 iulie 2015.
   (2)   Atunci când statele membre măsurile respective, ele cuprind o trimitere la prezenta directivă sau sunt însoțite de o asemenea trimitere la data publicării lor oficiale. Statele membre stabilesc modalitatea de efectuare a acestei trimiteri.
   Articolul 3
   Prezenta directivă intră în vigoare în a douăzecea zi de la data publicării în Jurnalul Oficial al Uniunii Europene.
   Articolul 4
   Prezenta directivă se adresează statelor membre.

      Adoptată la Bruxelles, 26 iunie 2013.

            Pentru Parlamentul European

            Președintele

         M. SCHULZ

            Pentru Consiliu

            Președintele

         A. SHATTER

      (1)  JO C 191, 29.6.2012, p. 129.

      (2)  Poziția Parlamentului European din 13 iunie 2013 (nepublicată încă în Jurnalul Oficial) și Decizia Consiliului din 20 iunie 2013.

      (3)  JO L 345, 31.12.2003, p. 90.

      (4)  JO L 281, 23.11.1995, p. 31.

      (5)  JO C 81 E, 15.3.2011, p. 16.

      (6)  JO L 283, 29.10.2011, p. 39.

      (7)  JO C 169, 15.6.2012, p. 5.

      (8)  JO L 108, 25.4.2007, p. 1.