title: Directiva Consiliului din 30 noiembrie 1989 privind cerințele minime de securitate și sănătate la locul de muncă [prima directivă specială în sensul articolului 16 alineatul (1) din Directiva 89/391/CEE]

text:
               05/Volumul 02

               RO

               Jurnalul Ofícial al Uniunii Europene

               97

         31989L0654

               L 393/1

               JURNALUL OFÍCIAL AL UNIUNII EUROPENE

      DIRECTIVA CONSILIULUI

   din 30 noiembrie 1989
   privind cerințele minime de securitate și sănătate la locul de muncă [prima directivă specială în sensul articolului 16 alineatul (1) din Directiva 89/391/CEE]
   (89/654/CEE)
   CONSILIUL COMUNITĂȚILOR EUROPENE,
   având în vedere Tratatul de instituire a Comunității Economice Europene și, în special, articolul 118a al acestuia,
   având în vedere propunerea Comisiei (1), prezentată după consultarea Comitetului consultativ pentru securitate, igienă și protecția sănătății la locul de muncă,
   în cooperare cu Parlamentul European (2),
   având în vedere avizul Comitetului Economic și Social (3),
   întrucât articolul 118a din tratat prevede adoptarea de către Consiliu, prin intermediul directivelor, a cerințelor minime pentru a încuraja îmbunătățirea, în special, a mediului de muncă, în vederea garantării unui nivel mai bun de protecție a securității și sănătății lucrătorilor;
   întrucât, în conformitate cu articolul menționat, aceste directive trebuie să evite impunerea unor constrângeri administrative, financiare și juridice care ar îngreuna constituirea și dezvoltarea întreprinderilor mici și mijlocii;
   întrucât Comunicarea Comisiei privind programul său în domeniul securității, igienei și sănătății la locul de muncă (4) prevede adoptarea unei directive menite să garanteze securitatea și sănătatea lucrătorilor la locul de muncă;
   întrucât Consiliul, în Rezoluția sa din 21 decembrie 1987 privind securitatea, igiena și sănătatea la locul de muncă (5), a luat act de intenția Comisiei de a prezenta Consiliului, în termenul cel mai scurt, cerințe minime de amenajare a locului de muncă;
   întrucât respectarea cerințelor minime destinate să garanteze îmbunătățirea nivelului de securitate și sănătate la locul de muncă este esențială pentru a asigura securitatea și sănătatea lucrătorilor;
   întrucât prezenta directivă este o directivă specială în sensul articolului 16 alineatul (1) din Directiva 89/391/CEE a Consiliului din 12 iunie 1989 privind introducerea de măsuri pentru promovarea îmbunătățirii securității și sănătății lucrătorilor la locul de muncă (6); întrucât dispozițiile directivei menționate se aplică în întregime locului de muncă, fără a aduce atingere dispozițiilor mai restrictive sau speciale incluse în prezenta directivă;
   întrucât prezenta directivă constituie un element concret în cadrul realizării dimensiunii sociale a pieței interne;
   întrucât, în temeiul Deciziei 74/325/CEE (7), modificată de Actul de aderare din 1985, Comitetul consultativ pentru securitate, igienă și protecția sănătății la locul de muncă este consultat de către Comisie în vederea elaborării propunerilor în acest domeniu,
   ADOPTĂ PREZENTA DIRECTIVĂ:
   SECȚIUNEA I
   DISPOZIȚII GENERALE
   Articolul 1
   Obiectul
   (1)   Prezenta directivă, care este prima directivă specială în sensul articolului 16 alineatul (1) din Directiva 89/391/CEE, stabilește cerințele minime de protecție în materie de securitate și sănătate la locul de muncă, astfel cum sunt acestea definite la articolul 2.
   (2)   Prezenta directivă nu se aplică:

               (a)

               mijloacelor de transport utilizate în afara întreprinderii sau unității ori locurilor de muncă din interiorul mijloacelor de transport;

               (b)

               șantierelor temporare sau mobile;

               (c)

               industriilor extractive;

               (d)

               vaselor de pescuit;

               (e)

               câmpurilor, pădurilor și altor terenuri care aparțin unei întreprinderi agricole sau forestiere, dar sunt situate departe de clădirile întreprinderii.

         (3)   Dispozițiile Directivei 89/391/CEE se aplică în întregime domeniului menționat la alineatul (1), fără a aduce atingere dispozițiilor mai restrictive sau speciale cuprinse în prezenta directivă.
   Articolul 2
   Definiții
   În sensul prezentei directive, prin loc de muncă se înțelege locul destinat să adăpostească posturi de lucru în clădirea întreprinderii sau unității și orice alt loc din interiorul întreprinderii sau unității la care lucrătorul are acces în timpul executării sarcinilor sale de lucru.
   SECȚIUNEA II
   OBLIGAȚIILE ANGAJATORULUI
   Articolul 3
   Locuri de muncă folosite pentru prima dată
   Locurile de muncă folosite pentru prima dată după 31 decembrie 1992 trebuie să îndeplinească cerințele minime de securitate și sănătate prevăzute în anexa I.
   Articolul 4
   Locurile de muncă aflate deja în folosință
   Locurile de muncă aflate deja în folosință înainte de 1 ianuarie 1993 trebuie să îndeplinească cerințele minime de securitate și sănătate prevăzute în anexa II în termen de cel mult trei ani de la această dată.
   Cu toate acestea, în ceea ce privește Republica Portugheză, locurile de muncă aflate deja în folosință înainte de 1 ianuarie 1993 trebuie să îndeplinească, în termen de cel mult patru ani de la această dată, cerințele minime de sănătate și securitate menționate în anexa II.
   Articolul 5
   Modificări ale locurilor de muncă
   Dacă locurile de muncă suferă modificări, extinderi și transformări după 31 decembrie 1992, angajatorul trebuie să ia toate măsurile necesare pentru a se asigura că aceste modificări, extinderi și transformări sunt în concordanță cu cerințele minime corespunzătoare prevăzute în anexa I.
   Articolul 6
   Cerințe generale
   În scopul protejării securității și sănătății lucrătorilor, angajatorul trebuie să aibă grijă ca:

               —

               să fie păstrate în permanență libere căile de circulație care conduc spre ieșirile de urgență și ieșirile propriu-zise ;

               —

               întreținerea tehnică a locului de muncă și a echipamentelor și dispozitivelor, în special a celor menționate în anexele I și II, să fie realizată, iar orice greșeli constatate, care pot să afecteze securitatea și sănătatea lucrătorilor, să fie corectate cât mai curând posibil;

               —

               locurile de muncă, echipamentele și dispozitivele, în special cele menționate în anexa I punctul 6 și anexa II punctul 6, să fie curățate cu regularitate, pentru a se asigura un nivel de igienă corespunzător;

               —

               echipamentele și dispozitivele de securitate destinate prevenirii sau eliminării pericolelor, în special a celor menționate în anexele I și II, să fie întreținute și controlate.

         Articolul 7
   Informarea lucrătorilor
   Fără a aduce atingere articolului 10 din Directiva 89/391/CEE, lucrătorii și/sau reprezentanții acestora sunt informați cu privire la toate măsurile ce trebuie luate în domeniul securității și sănătății la locul de muncă.
   Articolul 8
   Consultarea și participarea lucrătorilor
   Consultarea și participarea lucrătorilor și/sau a reprezentanților acestora cu privire la problemele la care se face referire în prezenta directivă, inclusiv anexele acesteia, se desfășoară în conformitate cu articolului 11 din Directiva 89/391/CEE.
   SECȚIUNEA III
   DISPOZIȚII DIVERSE
   Articolul 9
   Modificarea anexei
   Modificările de natură strict tehnică ale anexei în funcție de:

               —

               adoptarea directivelor privind armonizarea tehnică și standardizarea proiectării, fabricării sau construirii unor părți ale locurilor de muncă și/sau

               —

               progresele tehnice, modificarea normelor sau specificațiilor internaționale și cunoștințele referitoare la locurile de muncă sunt adoptate în conformitate cu procedura prevăzută la articolul 17 din Directiva 89/391/CEE.

         Articolul 10
   Dispoziții finale
   (1)   Statele membre pun în aplicare actele cu putere de lege și actele administrative necesare aducerii la îndeplinire a prezentei directive până la 31 decembrie 1992. Statele membre informează imediat Comisia cu privire la aceasta.
   Cu toate acestea, în ceea ce privește Republica Elenă, data care se aplică este 31 decembrie 1994.
   (2)   Statele membre comunică Comisiei textul dispozițiilor de drept intern, deja adoptate sau în curs de adoptare în domeniul reglementat de prezenta directivă.
   (3)   Statele membre raportează Comisiei la fiecare cinci ani cu privire la aplicarea dispozițiilor prezentei directive, indicând punctele de vedere ale partenerilor sociali.
   Comisia informează Parlamentul European, Consiliul, Comitetul Economic și Social și Comitetul consultativ pentru securitate, igienă și protecția sănătății la locul de muncă.
   (4)   Comisia prezintă periodic Parlamentului European, Consiliului și Comitetului Economic și Social un raport privind aplicarea prezentei directive, ținând seama de alineatele (1)-(3).
   Articolul 11
   Prezenta directivă se adresează statelor membre.

      Adoptată la Bruxelles, 30 noiembrie 1989.

            Pentru Consiliu

            Președintele

         J. P. SOISSON

      (1)  JO C 141, 30.5.1988, p. 6,

      JO C 115, 8.5.1989, p. 34 și

      JO C 284, 10.11.1989, p. 8.

      (2)  JO C 326, 19.12.1988, p. 123 și

      JO C 256, 9.10.1989, p. 51.

      (3)  JO C 175, 4.7.1988, p. 28.

      (4)  JO C 28, 3.2.1988, p. 3.

      (5)  JO C 28, 3.2.1988, p. 1.

      (6)  JO L 183, 29.6.1989, p. 1.

      (7)  JO L 185, 9.7.1974, p. 15.
   ANEXA I
   CERINȚE MINIME DE SECURITATE ȘI SĂNĂTATE PENTRU LOCURILE DE MUNCĂ FOLOSITE PENTRU PRIMA DATĂ, MENȚIONATE LA ARTICOLUL 3 DIN PREZENTA DIRECTIVĂ

               1.

                  Observație preliminară

               Obligațiile menționate în prezenta anexă se aplică ori de câte ori caracteristicile locului de muncă, activitatea, împrejurările sau un risc impun acest lucru.

               2.

                  Stabilitate și rezistență

               Clădirile care adăpostesc locuri de muncă trebuie să aibă o structură și o rezistență corespunzătoare naturii utilizării lor.

               3.

                  Instalații electrice

               Instalațiile electrice trebuie să fie proiectate și construite astfel încât să nu prezinte pericol de incendiu sau explozie; persoanele trebuie să fie protejate în mod adecvat împotriva riscurilor de accidentare prin contact direct sau indirect.
               Proiectarea, construcția și alegerea materialului și dispozitivelor de protecție trebuie să țină seama de tensiune, condiții externe și de competența persoanelor care au acces la părțile componente ale instalației.

               4.

                  Căi și ieșiri de urgență

                           4.1.

                           Căile și ieșirile de urgență trebuie să rămână în permanență libere și să conducă în mod cât mai direct afară sau în spații sigure.

                           4.2.

                           În caz de pericol, trebuie să fie posibilă evacuarea rapidă și în condiții cât mai sigure a lucrătorilor de la toate posturile de lucru.

                           4.3.

                           Numărul, distribuția și dimensiunile căilor și ieșirilor de urgență depind de utilizare, de echipament și de dimensiunile locurilor de muncă, precum și de numărul maxim de persoane care pot fi prezente.

                           4.4.

                           Ușile cu ieșire de urgență trebuie să se deschidă spre exterior.
                           Ușile glisante sau turnante nu sunt permise în cazul în care acestea au destinația de ieșiri de urgență.
                           Ușile cu ieșire de urgență nu trebuie să fie încuiate sau zăvorâte astfel încât să nu poată fi deschise imediat și cu ușurință de către orice persoană care ar avea nevoie să le utilizeze în caz de urgență.

                           4.5.

                           Căile și ieșirile de urgență specifice trebuie semnalizate în conformitate cu normele naționale de transpunere a Directivei 77/576/CEE (1).
                           Aceste semnalizări trebuie amplasate în locuri corespunzătoare și trebuie să fie durabile.

                           4.6.

                           Ușile cu ieșire de urgență nu trebuie să fie încuiate.
                           Căile și ieșirile de urgență, precum și căile de circulație și ușile de acces spre acestea trebuie să fie eliberate de orice obstacole, astfel încât să poată fi utilizate în orice moment fără dificultate.

                           4.7.

                           Căile și ieșirile de urgență care necesită iluminare trebuie prevăzute cu iluminare de siguranță de intensitate suficientă în caz de pană de curent.

               5.

                  Detectarea și stingerea incendiilor

                           5.1.

                           În funcție de dimensiunile și destinația clădirilor, de echipamentele pe care acestea le conțin, de proprietățile fizice și chimice ale substanțelor prezente și de numărul maxim potențial de persoane prezente, locurile de muncă trebuie prevăzute cu dispozitive corespunzătoare de stingerea incendiilor și, dacă este necesar, cu detectoare de incendii și sisteme de alarmă.

                           5.2.

                           Dispozitivele neautomatizate de stingere a incendiilor trebuie să fie ușor accesibile și ușor de manipulat.
                           Acestea trebuie să fie semnalizate în conformitate cu normele naționale de transpunere a Directivei 77/576/CEE.
                           Aceste semnalizări trebuie amplasate în locuri corespunzătoare și trebuie să fie durabile.

               6.

                  Ventilația locurilor de muncă în spații închise

                           6.1.

                           Trebuie luate măsuri pentru a asigura suficient aer proaspăt la locurile de muncă în spații închise, având în vedere metodele de lucru utilizate și cerințele fizice impuse lucrătorilor.
                           În cazul utilizării unui sistem de ventilare forțată, acesta trebuie să fie menținut în stare de funcționare.
                           Orice pană în funcționarea instalației trebuie semnalizată de un sistem de control, dacă acest lucru este necesar pentru sănătatea lucrătorilor.

                           6.2.

                           Dacă se utilizează instalații de ventilare mecanică sau de aer condiționat, acestea trebuie să funcționeze astfel încât să nu creeze disconfort prin expunerea lucrătorilor la curenți de aer.
                           Orice depunere sau impuritate care poate crea un pericol imediat pentru sănătatea lucrătorilor prin poluarea atmosferei trebuie eliminată rapid.

               7.

                  Temperatura în încăperi

                           7.1.

                           În timpul programului de lucru, temperatura din încăperile care conțin locuri de muncă trebuie să fie adecvată organismului uman, ținând seama de metodele de lucru utilizate și de cerințele fizice impuse lucrătorilor.

                           7.2.

                           Temperatura în zonele de odihnă, încăperile pentru personalul de serviciu, încăperile sanitare, cantine și încăperile de prim ajutor trebuie să corespundă destinației specifice a acestor încăperi.

                           7.3.

                           Ferestrele, luminatoarele și glasvandurile trebuie să permită evitarea luminii solare excesive deasupra locurilor de muncă, în funcție de natura muncii și de locul de muncă.

               8.

                  Iluminatul natural și artificial

                           8.1.

                           În măsura în care este posibil, locurile de muncă trebuie să dispună de iluminat natural suficient și să fie echipate cu dispozitive care să permită un iluminat artificial adecvat pentru protecția sănătății și securității lucrătorilor.

                           8.2.

                           Instalațiile de iluminat din încăperile care conțin locuri de muncă și din căile de comunicație trebuie amplasate astfel încât să nu existe riscul de accidentare a lucrătorilor ca rezultat al tipului de iluminare prevăzut.

                           8.3.

                           Locurile de muncă în care lucrătorii sunt în mod deosebit expuși riscurilor în caz de pană de iluminare artificială trebuie să fie prevăzute cu iluminare de urgență de o intensitate suficientă.

               9.

                  Pardoseli, pereți, plafoane și acoperișuri ale încăperilor

                           9.1.

                           Pardoselile locurilor de muncă trebuie să fie lipsite de proeminențe, de găuri sau de planuri înclinate periculoase și trebuie să fie fixe, stabile și nealunecoase.
                           Locurile de muncă care conțin posturi de lucru trebuie să fie izolate în mod corespunzător, ținând seama de tipul de întreprindere și de activitatea fizică a lucrătorilor.

                           9.2.

                           Suprafețele pardoselilor, pereților și plafoanelor din încăperi trebuie să poată fi curățate și retencuite pentru a obține condiții de igienă corespunzătoare.

                           9.3.

                           Pereții transparenți sau translucizi, în special pereții despărțitori din sticlă, ai încăperilor care conțin locuri de muncă sau din vecinătatea acestora și a căilor de circulație trebuie să fie semnalizați clar și construiți din materiale securizate sau să fie separați de aceste locuri de muncă și căi de circulație, astfel încât lucrătorii să nu poată intra în contact cu pereții și să nu fie răniți prin spargerea lor în bucăți.

                           9.4.

                           Accesul pe acoperișurile construite din materiale cu rezistență insuficientă nu trebuie permis dacă nu există echipamente care să asigure executarea lucrării în condiții de siguranță.

               10.

                  Ferestre și luminatoare

                           10.1.

                           Lucrătorii trebuie să aibă posibilitatea de a deschide, a închide, a regla sau a fixa ferestrele, luminatoarele și ventilatoarele în condiții de siguranță. Când sunt deschise, acestea trebuie poziționate astfel încât să nu constituie un pericol pentru lucrători.

                           10.2.

                           Ferestrele și luminatoarele trebuie să fie concepute în raport cu echipamentul sau trebuie prevăzute cu dispozitive care să permită curățarea lor fără riscuri pentru lucrătorii care execută această muncă sau pentru lucrătorii prezenți în clădire sau în jurul acesteia.

               11.

                  Uși și porți

                           11.1.

                           Poziția, numărul și dimensiunile ușilor și porților, precum și materialele care se folosesc pentru construcția acestora, sunt determinate de natura și utilizarea încăperilor sau incintelor.

                           11.2.

                           Ușile transparente trebuie marcate corespunzător, la nivelul ochilor.

                           11.3.

                           Ușile și porțile batante trebuie să fie transparente sau să aibă un panou transparent.

                           11.4.

                           Dacă suprafețele transparente sau translucide ale ușilor și porților nu sunt construite dintr-un material securizat și dacă există pericolul ca lucrătorii să fie răniți în cazul spargerii unei uși sau porți, suprafețele trebuie să fie protejate împotriva spargerii.

                           11.5.

                           Ușile glisante trebuie să fie prevăzute cu un dispozitiv de siguranță care să împiedice ieșirea de pe șine și căderea lor.

                           11.6.

                           Ușile și porțile care se deschid în sus trebuie să fie prevăzute cu un mecanism de siguranță care să împiedice căderea lor.

                           11.7.

                           Ușile situate de-a lungul căilor de salvare trebuie să fie marcate corespunzător.
                           Trebuie să fie posibilă deschiderea lor din interior în orice moment, fără ajutor special.
                           Trebuie să fie posibilă deschiderea ușilor atunci când locurile de muncă sunt ocupate.

                           11.8.

                           În vecinătatea imediată a oricăror porți destinate în principal circulației vehiculelor, trebuie să existe uși pentru pietoni, cu excepția cazului în care utilizarea de către pietoni a acestor porți nu prezintă nici un pericol; astfel de uși trebuie să fie marcate clar și degajate în permanență.

                           11.9.

                           Ușile și porțile mecanice trebuie să funcționeze astfel încât să nu prezinte nici un risc de accidentare pentru lucrători.
                           Acestea trebuie să fie prevăzute cu dispozitive de oprire de urgență accesibile și ușor de identificat și să poată fi deschise manual, dacă nu sunt prevăzute cu dispozitive de deschidere automată în cazul unei pene de curent.

               12.

                  Căi de circulație – zone periculoase

                           12.1.

                           Căile de circulație, inclusiv scările, scările fixe, cheiurile și rampele de încărcare trebuie să fie amplasate și dimensionate astfel încât să poată fi utilizate ușor, în condiții de siguranță și în conformitate cu destinația lor de către pietoni sau vehicule, astfel încât lucrătorii care își desfășoară activitatea în vecinătatea acestor căi de circulație să nu fie amenințați de nici un pericol.

                           12.2.

                           Căile utilizate pentru circulația pietonală și de mărfuri trebuie să fie dimensionate în concordanță cu numărul potențial de utilizatori și tipul de întreprindere.
                           Dacă pe căile de circulație sunt utilizate mijloace de transport, trebuie prevăzută o distanță de siguranță minimă pentru pietoni.

                           12.3.

                           Căile de circulație destinate vehiculelor trebuie amplasate la o distanță suficientă față de uși, porți, treceri de pietoni, culoare și scări.

                           12.4.

                           Dacă echipamentele din încăperi și utilizarea acestora impun protecția lucrătorilor, căile de circulație trebuie să fie marcate clar.

                           12.5.

                           Dacă locurile de muncă includ zone periculoase în care, dată fiind natura activității, există riscul căderii lucrătorului sau a unor obiecte, aceste zone trebuie să fie prevăzute cu dispozitive care să împiedice pătrunderea lucrătorilor neautorizați în aceste zone.
                           Trebuie luate măsuri corespunzătoare pentru a proteja lucrătorii care sunt autorizați să pătrundă în zonele periculoase.
                           Zonele periculoase trebuie marcate clar.

               13.

                  Măsuri specifice pentru scări rulante și transportoare

               Scările rulante și transportoarele trebuie să funcționeze în condiții de siguranță.
               Acestea trebuie prevăzute cu orice dispozitive de securitate necesare.
               Acestea trebuie dotate cu dispozitive de oprire de urgență accesibile și ușor de identificat.

               14.

                  Cheiuri și rampe de încărcare

                           14.1.

                           Cheiurile și rampele de încărcare trebuie să corespundă dimensiunilor încărcăturilor ce se transportă.

                           14.2.

                           Cheiurile de încărcare trebuie să aibă cel puțin un punct de ieșire.
                           Dacă este posibil din punct de vedere tehnic, docurile care depășesc o anumită lungime trebuie să aibă câte un punct de ieșire la fiecare capăt.

                           14.3.

                           Rampele de încărcare trebuie să fie suficient de sigure pentru a preveni căderea lucrătorilor.

               15.

                  Dimensiunile încăperilor și volumul de aer în încăperi - libertatea de mișcare la postul de lucru

                           15.1.

                           Încăperile de lucru trebuie să aibă o suprafață, o înălțime și un volum de aer suficiente, care să permită lucrătorilor să își îndeplinească sarcinile de lucru fără riscuri pentru securitatea, sănătatea sau confortul lor.

                           15.2.

                           Dimensiunile zonei neocupate a postului de lucru trebuie să fie calculate astfel încât să permită lucrătorilor să aibă suficientă libertate de mișcare pentru a-și îndeplini sarcinile de lucru.
                           Dacă acest lucru nu este posibil din motive specifice locului de muncă, lucrătorul trebuie să aibă suficientă libertate de mișcare în apropierea postului său de lucru.

               16.

                  Încăperi pentru odihnă

                           16.1.

                           Dacă securitatea sau sănătatea lucrătorilor, în special datorită tipului activității sau prezenței unui număr mare de angajați, impun acest lucru, lucrătorilor trebuie să li se pună la dispoziție încăperi pentru odihnă ușor accesibile.
                           Această prevedere nu se aplică dacă lucrătorii își desfășoară activitatea în birouri sau în încăperi de lucru similare care oferă posibilități echivalente de relaxare în timpul pauzelor.

                           16.2.

                           Încăperile pentru odihnă trebuie să fie suficient de mari și prevăzute cu un număr de mese și scaune cu spătar corespunzător numărului de lucrători.

                           16.3.

                           În încăperile pentru odihnă, trebuie luate măsuri corespunzătoare pentru protecția nefumătorilor împotriva disconfortului cauzat de fumul de tutun.

                           16.4.

                           Atunci când programul de lucru este întrerupt frecvent și în mod regulat și nu există încăperi pentru odihnă, trebuie prevăzute alte încăperi în care lucrătorii să poată sta pe durata acestor întreruperi, dacă securitatea și sănătatea lucrătorilor impune acest lucru.
                           Trebuie adoptate măsuri corespunzătoare pentru protecția nefumătorilor împotriva disconfortului cauzat de fumul de tutun.

               17.

                  Femei gravide și mame care alăptează

               Femeile gravide și mamele care alăptează trebuie să aibă posibilitatea de a se odihni în poziție culcată în condiții corespunzătoare.

               18.

                  Instalații sanitare

                           18.1.

                              Vestiare și dulapuri pentru îmbrăcăminte

                                       18.1.1.

                                       Lucrătorilor trebuie să li se pună la dispoziție vestiare corespunzătoare, dacă aceștia trebuie să poarte echipament de lucru special și dacă, din motive de sănătate sau de decență, nu li se poate cere să se schimbe într-un alt spațiu.
                                       Vestiarele trebuie să fie ușor accesibile, să aibă o capacitate suficientă și să fie prevăzute cu scaune.

                                       18.1.2.

                                       Vestiarele trebuie să aibă dimensiuni suficiente și să fie dotate cu echipamente care să permită fiecărui lucrător să își încuie vestimentația și efectele personale în timpul programului de lucru.
                                       Dacă este cazul (de exemplu, existența substanțelor periculoase, umiditate, murdărie), echipamentul de lucru trebuie să poată fi ținut separat de vestimentația și efectele personale.

                                       18.1.3.

                                       Trebuie să se prevadă vestiare separate sau o utilizare separată a vestiarelor pentru bărbați și femei.

                                       18.1.4.

                                       Dacă vestiarele nu sunt necesare, în sensul punctului 18.1.1., trebuie prevăzut pentru fiecare lucrător un loc în care să își țină vestimentația și efectele personale sub cheie.

                           18.2.

                              Dușuri și chiuvete

                                       18.2.1.

                                       Trebuie prevăzute pentru lucrători dușuri corespunzătoare și în număr suficient, dacă acest lucru este impus de natura activității sau din motive de sănătate.
                                       Trebuie prevăzute dușuri separate sau o utilizare separată a dușurilor pentru bărbați și femei.

                                       18.2.2.

                                       Sălile de dușuri trebuie să fie suficient de încăpătoare pentru a permite fiecărui lucrător să își facă toaleta fără să fie deranjat și în condiții de igienă corespunzătoare.
                                       Dușurile trebuie prevăzute cu apă curentă rece și caldă.

                                       18.2.3.

                                       Dacă dușurile nu sunt necesare, în sensul punctului 18.2.1. primul paragraf, atunci trebuie să fie prevăzute chiuvete cu apă curentă (și cu apă caldă, dacă este necesar) în număr suficient și care să fie amplasate în apropierea posturilor de lucru și a vestiarelor.
                                       Din motive de decență, trebuie să existe chiuvete separate sau să fie asigurată utilizarea separată a acestora pentru bărbați și femei.

                                       18.2.4.

                                       Dacă încăperile cu dușuri sau chiuvete sunt separate de vestiare, trebuie să existe o cale ușoară de comunicare între ele.

                           18.3.

                              W.C.-uri și chiuvete

                           Lucrătorii trebuie să dispună, în apropierea posturilor de lucru, de încăperi de odihnă, de vestiare și de săli de dușuri sau chiuvete, de încăperi speciale dotate cu un număr suficient de W.C.-uri și chiuvete.
                           Trebuie prevăzute W.C.-uri separate sau cu utilizare separată pentru bărbați și femei.

               19.

                  Încăperi de prim ajutor

                           19.1.

                           În funcție de dimensiunile spațiilor de lucru, de tipul de activitate desfășurată și de frecvența accidentelor, trebuie să fie asigurate una sau mai multe încăperi de prim ajutor.

                           19.2.

                           Încăperile de prim ajutor trebuie echipate cu instalații și dispozitive indispensabile pentru primul ajutor și trebuie să permită accesul cu brancarde.
                           Ele trebuie să fie semnalizate cu indicatoare în concordanță cu normele naționale de transpunere a Directivei 77/576/CEE.

                           19.3.

                           De asemenea, echipamentul de prim ajutor trebuie să fie disponibil în toate locurile unde condițiile de muncă impun existența lui.
                           Acest echipament trebuie să fie marcat corespunzător și să fie ușor accesibil.

               20.

                  Lucrători cu handicap

               La organizarea locurilor de muncă, trebuie să se țină seama de lucrătorii cu handicap, dacă este necesar.
               Această dispoziție se aplică în special ușilor, căilor de comunicație, scărilor, dușurilor, chiuvetelor, W.C.-urilor și posturilor de lucru utilizate sau ocupate direct de persoanele cu handicap.

               21.

                  Locuri de muncă în aer liber (dispoziții speciale)

                           21.1.

                           Posturile de lucru, căile de circulație și alte zone sau instalații în aer liber, utilizate sau ocupate de lucrători în cursul activității lor, trebuie să fie organizate astfel încât pietonii sau vehiculele să circule în condiții de siguranță.
                           Punctele 12, 13 și 14 se aplică, de asemenea, căilor de transport intern principale aflate în perimetrul întreprinderii (căi de transport care conduc la posturi de lucru fixe), căilor de transport utilizate pentru întreținerea curentă și supravegherea instalațiilor întreprinderii și spațiilor de încărcare.
                           Punctul 12 se aplică, de asemenea, locurilor de muncă în aer liber.

                           21.2.

                           Posturile de lucru în aer liber trebuie să fie iluminate corespunzător cu un sistem de iluminare artificială, dacă lumina naturală nu este adecvată.

                           21.3.

                           Când lucrătorii își desfășoară activitatea la posturi de lucru în aer liber, astfel de posturi de lucru trebuie să fie amenajate pe cât posibil astfel încât aceștia:

                                       (a)

                                       să fie protejați împotriva condițiilor nefavorabile de vreme și, dacă este necesar, împotriva căderii obiectelor;

                                       (b)

                                       să nu fie expuși unui nivel de zgomot dăunător, nici unor influențe externe vătămătoare, cum ar fi gaze, vapori sau praf;

                                       (c)

                                       să își poată părăsi posturile de lucru rapid în eventualitatea vreunui pericol sau să poată primi rapid asistență;

                                       (d)

                                       să nu poată aluneca sau cădea.

      (1)  JO L 229, 7.9.1977, p. 12.
   ANEXA II
   CERINȚE MINIME DE SECURITATE ȘI SĂNĂTATE PENTRU LOCURILE DE MUNCĂ AFLATE DEJA ÎN FOLOSINȚĂ, MENȚIONATE ÎN ARTICOLUL 4 DIN PREZENTA DIRECTIVĂ

               1.

                  Observație preliminară

               Obligațiile prevăzute în prezenta anexă se aplică ori de câte ori caracteristicile locului de muncă, activitatea, împrejurările sau un risc impun acest lucru.

               2.

                  Stabilitate și rezistență

               Clădirile care adăpostesc locuri de muncă trebuie să aibă o structură și o rezistență corespunzătoare naturii utilizării lor.

               3.

                  Instalații electrice

               Instalațiile electrice trebuie să fie proiectate și construite astfel încât să nu prezinte pericol de incendiu sau explozie; personalul de lucru trebuie să fie protejat în mod adecvat împotriva riscurilor de accidentare prin contact direct sau indirect.
               Instalațiile electrice și dispozitivele de protecție trebuie să corespundă tensiunii, condițiilor externe și competenței persoanelor care au acces la părți ale instalației.

               4.

                  Căi și ieșiri de urgență

                           4.1.

                           Căile și ieșirile de urgență trebuie să rămână în permanență libere și să conducă în mod cât mai direct afară sau în spații sigure.

                           4.2.

                           În caz de pericol, trebuie să fie posibilă evacuarea rapidă și în condiții cât mai sigure a lucrătorilor de la toate posturile de lucru.

                           4.3.

                           Trebuie să existe un număr corespunzător de căi de salvare și ieșiri de urgență.

                           4.4.

                           Ușile cu ieșire de urgență trebuie să se deschidă spre exterior.
                           Ușile glisante sau turnante nu sunt permise în cazul în care acestea au destinația de ieșiri de urgență.
                           Ușile de ieșire de urgență nu trebuie să fie încuiate sau zăvorâte astfel încât să nu poată fi deschise imediat și cu ușurință de către orice persoană care ar avea nevoie să le utilizeze în caz de urgență.

                           4.5.

                           Căile și ieșirile de urgență specifice trebuie semnalizate în conformitate cu normele naționale de transpunere a Directivei 77/576/CEE.
                           Aceste semnalizări trebuie amplasate în locuri corespunzătoare și trebuie să fie durabile.

                           4.6.

                           Ușile de ieșire de urgență nu trebuie să fie încuiate.
                           Căile și ieșirile de urgență, precum și căile de circulație și ușile de acces spre acestea trebuie să fie eliberate de orice obstacole, astfel încât să poată fi utilizate în orice moment fără dificultate.

                           4.7.

                           Căile și ieșirile de urgență care necesită iluminare trebuie prevăzute cu iluminare de siguranță de intensitate suficientă în caz de pană de curent.

               5.

                  Detectarea și stingerea incendiilor

                           5.1.

                           În funcție de dimensiunile și destinația clădirilor, de echipamentele pe care acestea le conțin, de proprietățile fizice și chimice ale substanțelor prezente și de numărul maxim potențial de persoane prezente, locurile de muncă trebuie prevăzute cu dispozitive corespunzătoare pentru stingerea incendiilor și, dacă este necesar, cu detectoare de incendii și sisteme de alarmă.

                           5.2.

                           Dispozitivele neautomatizate de stingere a incendiului trebuie să fie ușor accesibile și ușor de manipulat.
                           Acestea trebuie să fie semnalizate în conformitate cu normele naționale de transpunere a Directivei 77/576/CEE.
                           Aceste semnalizări trebuie amplasate în locuri corespunzătoare și trebuie să fie durabile.

               6.

                  Ventilația locurilor de muncă în spații închise

               Trebuie luate măsuri pentru a asigura suficient aer proaspăt la locurile de muncă în spații închise, având în vedere metodele de lucru utilizate și cerințele fizice impuse lucrătorilor.
               În cazul utilizării unui sistem de ventilare forțată, acesta trebuie să fie menținut în stare de funcționare.
               Orice pană în funcționarea instalației trebuie semnalizată de un sistem de control, dacă acest lucru este necesar pentru sănătatea lucrătorilor.

               7.

                  Temperatura în încăperi

                           7.1.

                           În timpul programului de lucru, temperatura din încăperile care conțin locuri de muncă trebuie să fie adecvată organismului uman, ținând seama de metodele de lucru utilizate și de cerințele fizice impuse lucrătorilor.

                           7.2.

                           Temperatura în zonele de odihnă, încăperile pentru personalul de serviciu, încăperile sanitare, cantine și încăperile de prim ajutor trebuie să corespundă destinației specifice a acestor încăperi.

               8.

                  Iluminatul natural și artificial

                           8.1.

                           În măsura în care este posibil, locurile de muncă trebuie să aibă iluminat natural suficient și să fie echipate cu dispozitive care să permită un iluminat artificial adecvat pentru sănătatea și securitatea lucrătorilor.

                           8.2.

                           Locurile de muncă în care lucrătorii sunt în mod deosebit expuși riscurilor în caz de pană de iluminat artificial trebuie să fie prevăzute cu iluminat de urgență de o intensitate suficientă.

               9.

                  Uși și porți

                           9.1.

                           Ușile transparente trebuie să fie marcate corespunzător, la nivelul ochilor.

                           9.2.

                           Ușile și porțile batante trebuie să fie transparente sau să aibă un panou transparent.

               10.

                  Zone periculoase

               Dacă locurile de muncă includ zone periculoase în care, dată fiind natura activității, există riscul căderii lucrătorului sau a unor obiecte, aceste zone trebuie să fie prevăzute cu dispozitive care să împiedice pătrunderea lucrătorilor neautorizați în aceste zone.
               Trebuie luate măsuri corespunzătoare pentru a proteja lucrătorii care sunt autorizați să pătrundă în zonele periculoase.
               Zonele periculoase trebuie marcate clar.

               11.

                  Încăperi și zone pentru odihnă

                           11.1.

                           Dacă securitatea sau sănătatea lucrătorilor, în special datorită tipului activității sau prezenței unui număr mare de angajați, impun acest lucru, lucrătorilor trebuie să li se pună la dispoziție încăperi pentru odihnă ușor accesibile sau zone pentru odihnă corespunzătoare.
                           Această prevedere nu se aplică dacă lucrătorii sunt angajați în birouri sau în încăperi de lucru similare care oferă posibilități echivalente de relaxare în timpul pauzelor.

                           11.2.

                           Încăperile și zonele pentru odihnă trebuie prevăzute cu mese și scaune cu spătar.

                           11.3.

                           În încăperile și zonele pentru odihnă, trebuie luate măsuri corespunzătoare pentru protecția nefumătorilor împotriva disconfortului cauzat de fumul de tutun.

               12.

                  Femei gravide și mame care alăptează

               Femeile gravide și mamele care alăptează trebuie să aibă posibilitatea de a se odihni în poziție culcată în condiții corespunzătoare.

               13.

                  Instalații sanitare

                           13.1.

                              Vestiare și dulapuri pentru îmbrăcăminte

                                       13.1.1.

                                       Lucrătorilor trebuie să li se pună la dispoziție vestiare corespunzătoare, dacă aceștia trebuie să poarte echipament de lucru special și dacă, din motive de sănătate sau de decență, nu li se poate cere să se schimbe într-un alt spațiu.
                                       Vestiarele trebuie să fie ușor accesibile și să aibă o capacitate suficientă.

                                       13.1.2.

                                       Vestiarele trebuie să fie dotate cu echipamente care să permită fiecărui lucrător să își încuie vestimentația și efectele personale în timpul programului de lucru.
                                       Dacă este cazul (de exemplu, existența substanțelor periculoase, umiditate, murdărie), echipamentul de lucru trebuie să poată fi ținut separat de vestimentația și efectele personale.

                                       13.1.3.

                                       Trebuie să existe vestiare separate sau o utilizare separată a vestiarelor pentru bărbați și femei.

                           13.2.

                              Dușuri, W.C.-uri și chiuvete

                                       13.2.1.

                                       Locurile de muncă trebuie dotate astfel încât lucrătorii să aibă în apropierea lor:

                                                   —

                                                   dușuri, dacă natura activității lor impune acest lucru;

                                                   —

                                                   instalații speciale prevăzute cu un număr corespunzător de W.C.-uri și chiuvete.

                                       13.2.2.

                                       Dușurile și chiuvetele trebuie prevăzute cu apă curentă rece (și apă caldă, dacă este necesar).

                                       13.2.3.

                                       Trebuie prevăzute dușuri separate sau trebuie asigurată utilizarea separată a dușurilor pentru bărbați și femei.
                                       Trebuie prevăzute W.C.-uri separate sau trebuie asigurată utilizarea separată a W.C.-urilor pentru bărbați și femei.

               14.

                  Echipamente de prim ajutor

               Locurile de muncă trebuie dotate cu echipamente de prim ajutor.
               Echipamentele trebuie să fie marcate corespunzător și să fie ușor accesibile.

               15.

                  Lucrători cu handicap

               La organizarea locurilor de muncă, trebuie să se țină seama de lucrătorii cu handicap, dacă este necesar.
               Această dispoziție se aplică în special ușilor, căilor de comunicație, scărilor, dușurilor, chiuvetelor, W.C.-urilor și posturilor de lucru utilizate sau ocupate direct de persoanele cu handicap.

               16.

                  Circulația pietonilor și vehiculelor

               Locurile de muncă în spații închise sau în aer liber trebuie organizate astfel încât pietonii și vehiculele să poată circula în condiții de siguranță.

               17.

                  Locuri de muncă în aer liber (dispoziții speciale)

               Dacă lucrătorii sunt angajați la posturi de lucru în aer liber, astfel de posturi de lucru trebuie să fie amenajate pe cât posibil astfel încât aceștia:

                           (a)

                           să fie protejați împotriva condițiilor nefavorabile de vreme și, dacă este necesar, împotriva căderii obiectelor;

                           (b)

                           să nu fie expuși unui nivel de zgomot dăunător, nici unor influențe externe vătămătoare, cum ar fi gaze, vapori sau praf;

                           (c)

                           să își poată părăsi posturile de lucru rapid în eventualitatea vreunui pericol sau să poată primi rapid asistență;

                           (d)

                           să nu poată aluneca sau cădea.


title: Directiva 2004/81/CE a Consiliului din 29 aprilie 2004 privind permisul de ședere eliberat resortisanților țărilor terțe care sunt victime ale traficului de persoane sau care au făcut obiectul unei facilitări a imigrației ilegale și care cooperează cu autoritățile competente

text:
Anunţ juridic important

|

32004L0081

Official Journal L 261 , 06/08/2004 P. 0003 - 0003 Official Journal L 261 , 06/08/2004 P. 0019 - 0023 Ediţie specială în limba cehă Chapter 19 Volume 07 P. 69  - 73 Ediţie specială în limba estonă Chapter 19 Volume 07 P. 69  - 73 Ediţie specială în limba maghiară Chapter 19 Volume 07 P. 69  - 73 Ediţie specială în limba lituaniană Chapter 19 Volume 07 P. 69  - 73 Ediţie specială în limba letonă Chapter 19 Volume 07 P. 69  - 73 Ediţie specială în limba malteză Chapter 19 Volume 07 P. 69  - 73 Ediţie specială în limba polonă Chapter 19 Volume 07 P. 69  - 73 Ediţie specială în limba slovacă Chapter 19 Volume 07 P. 69  - 73 Ediţie specială în limba slovenă Chapter 19 Volume 07 P. 69  - 73

		20040429Directiva 2004/81/CE a Consiliuluidin 29 aprilie 2004privind permisul de ședere eliberat resortisanților țărilor terțe care sunt victime ale traficului de persoane sau care au făcut obiectul unei facilitări a imigrației ilegale și care cooperează cu autoritățile competenteCONSILIUL UNIUNII EUROPENE,având în vedere Tratatul de instituire a Comunității Europene, în special articolul 63 alineatul (3),având în vedere propunerea Comisiei [1],având în vedere avizul Parlamentului European [2],având în vedere avizul Comitetului Economic și Social European [3],după consultarea Comitetului Regiunilor,întrucât:(1) Elaborarea unei politici comune în materie de imigrație, care să includă definirea condițiilor de intrare și ședere a străinilor, precum și măsuri de combatere a imigrației ilegale, reprezintă un element constitutiv al obiectivului Uniunii Europene de a crea un spațiu de libertate, securitate și justiție.(2) La reuniunea sa extraordinară de la Tampere din 15 și 16 octombrie 1999, Consiliul European și-a exprimat hotărârea de a combate la sursă imigrația ilegală, în special prin vizarea celor implicați în traficul de persoane și în exploatarea economică a migranților. Acesta a recomandat statelor membre să-și concentreze eforturile pentru depistarea și dezmembrarea rețelelor criminale, protejând în același timp drepturile victimelor.(3) Fenomenul respectiv suscită preocupări tot mai mari la scară internațională, după cum o dovedește adoptarea de către Adunarea Generală a Organizației Națiunilor Unite a unei convenții împotriva criminalității transnaționale organizate, completată de un protocol privind prevenirea, reprimarea și pedepsirea traficului de persoane, în special al femeilor și copiilor, precum și de un protocol împotriva traficului ilegal de migranți, pe calea terestră, a aerului și pe mare. Comunitatea și cele cincisprezece state membre le-au semnat în decembrie 2000.(4) Prezenta directivă se aplică fără a aduce atingere protecției acordate refugiaților, celor ce beneficiază de protecție subsidiară și solicitanților de protecție internațională, în conformitate cu normele de drept internațional privind refugiații și fără a aduce atingere celorlalte instrumente privind drepturile omului.(5) Prezenta directivă se pune în aplicare fără a aduce atingere altor dispoziții privind protecția victimelor, martorilor sau persoanelor deosebit de vulnerabile. De asemenea, directiva în cauză nu aduce atingere prerogativelor statelor membre în materie de acordare a dreptului de ședere pentru motive umanitare sau de orice alt fel.(6) Prezenta directivă respectă drepturile fundamentale și principiile recunoscute în special în Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene.(7) Statele membre trebuie să pună în aplicare dispozițiile prezentei directive fără discriminare pe nici un temei precum sexul, rasa, culoarea, originea etnică sau socială, caracteristicile genetice, limba, religia sau convingerile, opiniile politice sau orice altă opinie, apartenența la o minoritate națională, averea, nașterea, handicapul, vârsta sau orientarea sexuală.(8) La nivel european, Directiva 2002/90/CE a Consiliului din 28 noiembrie 2002 de definire a facilitării intrării, tranzitului și șederii neautorizate [4] și Decizia-cadru 2002/629/JAI a Consiliului din 19 iulie 2002 privind combaterea traficului de persoane [5] au fost adoptate în vederea întăririi eficacității descoperirii și reprimării infracțiunilor menționate de prezenta convenție.(9) Prezenta directivă instituie un permis de ședere destinat victimelor traficului de persoane sau, în cazul în care un stat membru decide extinderea sferei de aplicare a prezentei directive, destinat resortisanților țărilor terțe care au făcut obiectul unei facilitări a imigrației ilegale, pentru care obținerea permisului de ședere reprezintă o incitare suficientă pentru a coopera cu autoritățile competente, supunându-se în același timp unor condiții în vederea evitării abuzurilor.(10) În acest sens, este necesară stabilirea criteriilor de eliberare a unui permis de ședere, a condițiilor de ședere și a motivelor de refuz de reînnoire sau de retragere a permisului respectiv. Acordarea dreptului de ședere în temeiul prezentei directive se face în anumite condiții și are un caracter provizoriu.(11) Resortisanții țărilor terțe în cauză trebuie să fie informați cu privire la posibilitatea de a obține permisul de ședere respectiv și să dispună de o perioadă de gândire. Aceasta le oferă posibilitatea să decidă în cunoștință de cauză dacă să coopereze sau nu cu autoritățile polițienești și judiciare și alte autorități competente — având în vedere eventualele riscuri — pentru a coopera în mod liber și prin urmare mai eficace.(12) Având în vedere vulnerabilitatea lor, resortisanților țărilor terțe în cauză trebuie să li se acorde asistența prevăzută de prezenta directivă. Asistența respectivă trebuie să le permită recuperarea și sustragerea de sub influența autorilor de infracțiuni. Tratamentul medical ce trebuie acordat resortisanților țărilor terțe care intră sub incidența prezentei directive include, în funcție de situație, și tratament psihoterapeutic.(13) Decizia de eliberare a unui permis de ședere pentru o durată de cel puțin șase luni sau de reînnoire a acestuia, aparține autorităților competente, care trebuie să verifice dacă sunt îndeplinite condițiile necesare.(14) Prezenta directivă trebuie aplicată fără a aduce atingere activităților efectuate de autoritățile competente în fiecare fază a procedurii interne aplicabile, în special în timpul anchetei privind infracțiunile în cauză.(15) Statele membre trebuie să studieze posibilitatea de a autoriza șederea și pentru alte motive, în conformitate cu legislația lor internă, resortisanților țărilor terțe care pot intra în sfera de aplicare a prezentei directive, dar care nu îndeplinesc sau nu mai îndeplinesc condițiile menționate de aceasta, precum și membrilor familiilor lor sau persoanelor asimilate acestora.(16) Pentru a permite resortisanților țărilor terțe în cauză să-și dobândească independența și să nu se mai întoarcă în rețeaua criminală, titularii unui permis de ședere trebuie să fie autorizați, în condițiile stabilite de prezenta directivă, să aibă acces pe piața muncii, precum și la o formare profesională și studii. În autorizarea titularilor unui permis de ședere de a urma o formare profesională sau de a efectua studii, statele membre trebuie să țină seama în special de durata probabilă a șederii.(17) Participarea resortisanților țărilor terțe în cauză la programe și proiecte deja existente sau care urmează să fie instituite trebuie să-i ajute să revină la o viață socială normală.(18) În cazul în care resortisanții unei țări terțe în cauză formulează o cerere de permis de ședere de altă categorie, statele membre iau o decizie în temeiul dreptului comun aplicabil străinilor. În examinarea unei astfel de cereri, statele membre trebuie să țină seama de faptul că resortisanții unei țări terțe în cauză au obținut permisul de ședere eliberat în temeiul prezentei directive.(19) Statele membre trebuie să transmită Comisiei, cu privire la punerea în aplicare a prezentei directive, informațiile obținute în cadrul activităților de colectare și analiză a datelor statistice privind chestiunile din domeniul "Justiție și afaceri interne".(20) Întrucât obiectivul de a institui un permis de ședere pentru resortisanții țărilor terțe în cauză care cooperează în combaterea traficului de persoane nu poate fi îndeplinit în mod suficient de către statele membre și, având în vedere dimensiunile acțiunii, poate fi îndeplinit mai bine la nivel comunitar, Comunitatea poate lua măsuri în conformitate cu principiul subsidiarității enunțat la articolul 5 din tratat. În conformitate cu principiul proporționalității enunțat în respectivul articol, prezenta directivă nu poate depăși ceea ce este necesar pentru îndeplinirea acestui obiectiv.(21) În conformitate cu articolele 1 și 2 din Protocolul privind poziția Regatului Unit și Irlandei anexat la Tratatul privind Uniunea Europeană și la Tratatul de instituire a Comunității Europene și fără a aduce atingere articolului 4 din respectivul protocol, statele membre respective nu participă la adoptarea prezentei directive, nu sunt obligate de aceasta și nu fac obiectul aplicării sale.(22) În conformitate cu articolele 1 și 2 din Protocolul privind poziția Danemarcei anexat la Tratatul privind Uniunea Europeană și la Tratatul de instituire a Comunității Europene și fără a aduce atingere articolului 4 din respectivul protocol, Danemarca nu participă la adoptarea prezentei directive, nu este obligată de aceasta și nu face obiectul aplicării sale,ADOPTĂ PREZENTA DIRECTIVĂ:CAPITOLUL IDISPOZIȚII GENERALEArticolul 1ObiectulPrezenta directivă are ca obiect definirea condițiilor de acordare a permiselor de ședere cu durată limitată, în funcție de durata procedurii interne aplicabile, resortisanților țărilor terțe care cooperează în combaterea traficului de persoane sau facilitării imigrației ilegale.Articolul 2DefinițiiÎn sensul prezentei directive:(a) "resortisant al unei țări terțe" înseamnă orice persoană care nu este cetățean al Uniunii în sensul articolului 17 alineatul (1) din tratat;(b) "facilitare a imigrației ilegale" se referă la cazuri precum cele menționate la articolul 1 și articolul 2 din Directiva 2002/90/CE;(c) "traficul de ființe umane" se referă la cazuri precum cele menționate la articolul 1, articolul 2 și articolul 3 din Decizia-cadru 2002/629/JAI;(d) "măsură de executare a unei decizii de îndepărtare" înseamnă orice măsură luată de un stat membru în scopul executării deciziei luate de autoritățile competente care dispune îndepărtarea unui resortisant al unei țări terțe;(e) "permis de ședere" înseamnă orice autorizație eliberată de un stat membru care permite unui resortisant al unei țări terțe care îndeplinește condițiile menționate în prezenta directivă să rezideze legal pe teritoriul său;(f) "minor neînsoțit" înseamnă orice resortisant al unei țări terțe în vârstă de mai puțin de optsprezece ani, care intră pe teritoriul unui stat membru fără a fi însoțit de un adult responsabil de acesta prin lege sau cutumă, atâta timp cât nu se află efectiv în întreținerea unei astfel de persoane, sau orice persoană minoră care este lăsată singură după ce intră pe teritoriul unui stat membru.Articolul 3Domeniul de aplicare(1) Statele membre aplică prezenta directivă resortisanților țărilor terțe care sunt sau au fost victime ale unor infracțiuni de trafic de ființe umane, chiar în cazul în care au intrat în mod ilegal pe teritoriul statelor membre.(2) Statele membre pot aplica prezenta directivă resortisanților țărilor terțe care au făcut obiectul unei facilitări a imigrației ilegale.(3) Prezenta directivă se aplică resortisanților țărilor terțe în cauză care au atins vârsta majoratului astfel cum este definită de legislația statului membru în cauză.Prin derogare, statele membre pot decide să aplice prezenta directivă persoanelor minore în condițiile menționate de legislația lor internă.Articolul 4Dispoziții mai favorabilePrezenta directivă nu împiedică statele membre să adopte sau să mențină dispoziții mai favorabile persoanelor vizate de prezenta directivă.CAPITOLUL IIPROCEDURA DE ELIBERARE A PERMISULUI DE ȘEDEREArticolul 5Informarea resortisanților țărilor terțe în cauzăÎn cazul în care autoritățile competente ale unui stat membru consideră că un resortisant al unei țări terțe poate intra în sfera de aplicare a prezentei directive, acestea informează persoana în cauză cu privire la posibilitățile oferite de directiva respectivă.Statele membre pot decide dacă o astfel de informație poate fi furnizată și de o organizație neguvernamentală sau de o asociație desemnată în acest scop de statul membru respectiv.Articolul 6Perioada de gândire(1) Statele membre garantează că resortisanții țărilor terțe în cauză beneficiază de o perioadă de gândire care să le permită recuperarea și să se sustragă influenței autorilor infracțiunilor, astfel încât să poată decide în deplină cunoștință de cauză dacă să coopereze sau nu cu autoritățile competente.Durata și începutul perioadei menționate la primul paragraf se stabilesc în conformitate cu legislația internă.(2) În timpul perioadei de gândire și până la pronunțarea autorităților competente, resortisanții țărilor terțe în cauză au acces la tratamentul prevăzut la articolul 7 și nici o măsură de îndepărtare nu poate fi executată împotriva acestora.(3) Perioada de gândire nu conferă un drept de ședere în temeiul prezentei directive.(4) Statul membru poate pune capăt oricând perioadei de gândire în cazul în care autoritățile competente stabilesc că persoana în cauză a intrat din nou în legătură în mod activ, voluntar și din proprie inițiativă cu autorii infracțiunilor menționate la articolul 2 literele (b) și (c) sau din motive privind ordinea publică și protecția siguranței interne.Articolul 7Tratamentul acordat înainte de eliberarea permisului de ședere(1) Statele membre garantează resortisanților țărilor terțe în cauză, care nu dispun de resurse suficiente, condiții de viață în măsură să le asigure subzistența, precum și acces la îngrijiri medicale de urgență. Acestea satisfac nevoile speciale ale persoanelor cele mai vulnerabile, inclusiv, în funcție de situație și în cazul în care legislația internă prevede acest lucru, prin acordarea de asistență psihologică.(2) În aplicarea prezentei directive, statele membre țin seama în mod corespunzător de nevoile privind siguranța și protecția resortisanților țărilor terțe în cauză, în conformitate cu legislația internă.(3) În funcție de situație, statele membre acordă asistență lingvistică resortisanților țărilor terțe în cauză.(4) Statele membre pot acorda asistență juridică gratuită resortisanților țărilor terțe în cauză, în condițiile menționate în legislația internă, cu condiția să fie prevăzută o astfel de asistență.Articolul 8Eliberarea și reînnoirea permisului de ședere(1) La expirarea perioadei de gândire sau înainte de expirarea perioadei respective, în cazul în care autoritățile competente consideră că resortisantul țării terțe în cauză îndeplinește criteriul prevăzut la litera (b), statul membru examinează:(a) dacă este oportună prelungirea șederii persoanei respective pe teritoriul său în scopul anchetei sau procedurii judiciare și(b) dacă persoana interesată manifestă voința clară de a coopera și(c) dacă a rupt orice legătură cu presupușii autori ai faptelor ce pot fi considerate drept una dintre infracțiunile menționate la articolul 2 literele (b) și (c).(2) Fără a aduce atingere motivelor privind ordinea publică și protecția siguranței interne, eliberarea permisului de ședere necesită respectarea condițiilor menționate la alineatul (1).(3) Fără a aduce atingere dispozițiilor privind retragerea permisului menționate la articolul 14, permisul de ședere este valabil pe o perioadă de cel puțin șase luni. Acesta poate fi reînnoit în cazul în care condițiile menționate la alineatul (2) din prezentul articol continuă să fie îndeplinite.CAPITOLUL IIITRATAMENTUL ACORDAT TITULARULUI UNUI PERMIS DE ȘEDEREArticolul 9Tratamentul acordat după eliberarea permisului de ședere(1) Statele membre garantează titularului unui permis de ședere care nu dispune de resurse suficiente un tratament cel puțin echivalent cu cel prevăzut la articolul 7.(2) Statele membre acordă asistența medicală necesară sau orice alt tip de asistență resortisanților țărilor terțe care nu dispun de resurse suficiente și care au nevoi speciale, în special femeilor însărcinate, persoanelor cu handicap sau victimelor unor violențe sexuale sau de orice alt fel și, în ipoteza în care statele membre au recurs la posibilitatea prevăzută la articolul 3 alineatul (3), minorilor.Articolul 10MinoriiÎn cazul în care statele membre recurg la posibilitatea prevăzută la articolul 3 alineatul (3), se aplică dispozițiile următoare:(a) în scopul aplicării prezentei directive, statele membre au în vedere în mod corespunzător interesul superior al copilului. Ele urmăresc ca procedura să fie adecvată, luându-se în considerare vârsta și gradul de maturitate ale copilului. În mod special, statele membre pot prelungi durata perioadei de gândire, în cazul în care estimează că este în interesul copilului;(b) statele membre garantează minorului accesul la sistemul de învățământ în aceleași condiții ca și propriilor cetățeni. Statele membre pot prevedea ca accesul respectiv să se limiteze la învățământul public;(c) în cazul în care resortisantul țării terțe este un minor neînsoțit, statele membre adoptă dispozițiile necesare pentru a stabili identitatea și cetățenia copilului și faptul că nu este însoțit. Statele membre iau toate măsurile pentru a-i regăsi cât mai repede posibil familia și adoptă dispozițiile necesare în cel mai scurt termen pentru a asigura reprezentarea juridică a acestuia, inclusiv, în funcție de situație, în cadrul procedurii penale, în conformitate cu legislația națională.Articolul 11Munca, formarea profesională și învățământul(1) Statele membre definesc reglementările potrivit cărora beneficiarul unui permis de ședere este autorizat să acceadă la piața muncii, la formare profesională și la învățământ.Accesul respectiv este limitat la durata permisului de ședere.(2) Condițiile și procedurile de autorizare a accesului la piața muncii, la formare profesională și la învățământ sunt stabilite de autoritățile competente, în conformitate cu legislația internă.Articolul 12Programe sau proiecte destinate resortisanților țărilor terțe în cauză(1) Resortisanții țărilor terțe în cauză au dreptul de a accede la programele și proiectele existente prevăzute de statele membre sau de organizații neguvernamentale sau asociații care au încheiat acorduri speciale cu statele membre, al căror obiectiv este întoarcerea resortisanților respectivi la o viață socială normală, inclusiv, în funcție de situație, la cursuri concepute pentru ameliorarea competențelor lor profesionale sau pregătirea întoarcerii lor asistate în țara lor de origine.Statele membre pot prevedea programe sau proiecte specifice pentru resortisanții țărilor terțe în cauză.(2) Atunci când un stat membru decide să instituie și să pună în aplicare programele sau proiectele menționate la alineatul (1), acesta poate condiționa eliberarea permisului de ședere sau reînnoirea acestuia de participarea la programele sau proiectele menționate anterior.CAPITOLUL IVREFUZUL DE REÎNNOIRE ȘI RETRAGEREA PERMISULUI DE ȘEDEREArticolul 13Refuzul de reînnoire a permisului de ședere(1) Permisul de ședere eliberat în temeiul prezentei directive nu se reînnoiește în cazul în care nu mai sunt îndeplinite condițiile menționate la articolul 8 alineatul (2) sau în cazul în care o decizie adoptată de autoritățile competente a pus capăt procedurii respective.(2) La expirarea permisului de ședere eliberat în temeiul prezentei directive se aplică dreptul comun pentru străini.Articolul 14Retragerea permisului de șederePermisul de ședere poate fi oricând retras, în cazul în care condițiile de eliberare nu mai sunt îndeplinite. În mod special, permisul de ședere poate fi retras în următoarele cazuri:(a) în cazul în care beneficiarul a reluat în mod activ, voluntar și din proprie inițiativă legătura cu presupușii autori ai infracțiunilor menționate la articolul 2 literele (b) și (c) sau(b) în cazul în care autoritatea competentă consideră cooperarea victimei ca fiind frauduloasă sau plângerea acesteia ca fiind frauduloasă sau nefondată sau(c) din motive privind ordinea publică și protecția siguranței interne sau(d) în cazul în care victima încetează să coopereze sau(e) în cazul în care autoritățile competente decid întreruperea procedurii.CAPITOLUL VDISPOZIȚII FINALEArticolul 15Clauză de salvgardarePrezenta directivă se aplică fără a aduce atingere reglementărilor interne specifice privind protecția victimelor și a martorilor.Articolul 16Raport(1) Până la 6 august 2008, Comisia prezintă Parlamentului European și Consiliului un raport cu privire la aplicarea prezentei directive în statele membre și propune modificările necesare. Statele membre transmit Comisiei toate informațiile relevante în vederea elaborării raportului respectiv.(2) După prezentarea raportului menționat la alineatul (1), Comisia prezintă Parlamentului European și Consiliului, cel puțin la fiecare trei ani, un raport cu privire la aplicarea prezentei directive în statele membre.Articolul 17TranspunereStatele membre adoptă actele cu putere de lege și actele administrative necesare pentru a se conforma prezentei directive înainte de 6 august 2006. Statele membre informează de îndată Comisia cu privire la aceasta.Atunci când statele membre adoptă aceste acte, ele cuprind o trimitere la prezenta directivă sau sunt însoțite de o asemenea trimitere la data publicării lor oficiale. Statele membre stabilesc modalitatea de efectuare a acestei trimiteri.Articolul 18Intrarea în vigoarePrezenta directivă întră în vigoare la data publicării sale în Jurnalul Oficial al Uniunii Europene.Articolul 19DestinatariPrezenta directivă se adresează statelor membre, în conformitate cu Tratatul de instituire a Comunității Europene.Adoptată la Luxemburg, 29 aprilie 2004Pentru ConsiliuPreședinteleM. McDowell[1] JO C 126 E, 28.5.2002, p. 393.[2] Aviz adoptat la 5 decembrie 2002 (nepublicat încă în Jurnalul Oficial).[3] JO C 221, 17.9.2002, p. 80.[4] JO L 328, 5.12.2002, p. 17.[5] JO L 203, 1.8.2002, p. 1.--------------------------------------------------


title: Directiva Consiliului din 19 martie 1987 privind prevenirea și reducerea poluării mediului cu azbest

text:
               13/Volumul 07

               RO

               Jurnalul Ofícial al Uniunii Europene

               233

         31987L0217

               L 085/40

               JURNALUL OFÍCIAL AL UNIUNII EUROPENE

      DIRECTIVA CONSILIULUI

   din 19 martie 1987
   privind prevenirea și reducerea poluării mediului cu azbest
   (87/217/CEE)
   CONSILIUL COMUNITĂȚILOR EUROPENE,
   având în vedere Tratatul de instituire a Comunității Economice Europene și, în special, articolele 100 și 235 ale acestuia
   având în vedere propunerea Comisiei (1),
   având în vedere avizul Parlamentului European (2),
   având în vedere avizul Comitetului Economic și Social (3),
   întrucât programele succesive de acțiune ale Comunităților Europene (4) în domeniul mediului subliniază importanța prevenirii și a reducerii poluării mediului; întrucât, în acest context, azbestul a fost inclus printre poluanții din prima categorie, care trebuie să fie analizați din punct de vedere al toxicității lor și al efectelor grave potențiale asupra sănătății umane și mediului;
   întrucât Directiva 83/478/CEE a Consiliului (5) a introdus în Directiva 76/769/CEE (6), astfel cum a fost modificată ultima dată prin Directiva 85/467/CEE (7), dispoziții care restricționează introducerea pe piață și utilizarea crocidolitului (azbest albastru) și a produselor care conțin fibre de crocidolit și dispoziții speciale privind etichetarea produselor care conțin azbest;
   întrucât Directiva 83/477/CEE a Consiliului (8) prevede dispoziții privind protecția lucrătorilor împotriva riscurilor legate de expunerea la azbest la locul de muncă;
   întrucât Directiva 84/360/CEE (9) prevede dispoziții privind combaterea poluării atmosferice provenite de la instalațiile industriale;
   întrucât statele membre ar trebui să ia măsurile necesare pentru a asigura că emisiile de azbest în aer, evacuările de azbest în mediul acvatic și deșeurile solide de azbest sunt, pe cât posibil, reduse la sursă sau prevenite;
   întrucât este adecvat să se admită o perioadă de timp suficientă pentru aplicarea acestor măsuri la instalațiile existente;
   întrucât statele membre ar trebui să aibă posibilitatea ca, respectând prevederile tratatului, să introducă dispoziții mai stricte pentru o mai bună protecție a sănătății omului și a mediului;
   întrucât neconcordanțele dintre dispozițiile în vigoare sau modificate ale statelor membre cu privire la controlul poluării provocate de instalațiile industriale pot crea condiții inegale de concurență, afectând în mod direct funcționarea pieței comune; întrucât este așadar necesar să fie apropiată legislația statelor membre în acest domeniu în conformitate cu articolul 100 din tratat;
   întrucât reducerea poluării cu azbest servește realizării unuia dintre obiectivele viitoare ale Comunității privind protecția și îmbunătățirea mediului; întrucât, cu toate acestea, în tratat nu s-au stabilit în mod expres competențe speciale în acest scop, trebuie invocat și articolul 235 al acestuia,
   ADOPTĂ PREZENTA DIRECTIVĂ:
   Articolul 1
   (1)   Obiectivul prezentei directive este de a stabili măsuri și de a suplimenta dispozițiile deja în vigoare, în vederea prevenirii și reducerii poluării cu azbest, în interesul protecției sănătății umane și a mediului.
   (2)   Prezenta directivă se aplică fără a aduce atingere dispozițiilor prevăzute de Directiva 83/477/CEE.
   Articolul 2
   În sensul prezentei directive:

               1.

                  Azbest reprezintă următorii silicați fibroși:

                           —

                           crocidolit (azbest albastru);

                           —

                           actinolit;

                           —

                           antofilit;

                           —

                           crisolit (azbest alb);

                           —

                           amosit (azbest brun);

                           —

                           tremolit.

               2.

                  Azbest brut reprezintă:
               produsul rezultat din sfărâmarea primară a minereului de azbest.

               3.

                  Utilizarea azbestului reprezintă:
               activități care implică manipularea unei cantități mai mari de 100 kg de azbest brut pe an și care se referă la:

                           (a)

                           producerea de minereu de azbest brut, cu excepția oricărui proces direct asociat extracției de minereu și/sau

                           (b)

                           fabricarea și finisarea industrială a următoarelor produse folosind azbest brut: azbociment sau produse din azbociment, produse de fricțiune pe bază de azbest, filtre din azbest, textile din azbest, hârtie și carton din azbest, rosturi din azbest, ambalaje și materiale de rezistență din azbest, pardoseli din azbest, filere din azbest etc.

               4.

                  Prelucrarea produselor ce conțin azbest reprezintă:
               alte activități decât utilizarea azbestului, care sunt răspunzătoare de eliberarea azbestului în mediu.

               5.

                  Deșeuri reprezintă:
               orice substanță sau obiect, definite la articolul 1 din Directiva 75/442/CEE (10).

         Articolul 3
   (1)   Statele membre iau măsurile necesare pentru a asigura că emisiile de azbest în aer, evacuările de azbest în mediul acvatic și deșeurile solide din azbest sunt, atât cât este posibil din punct de vedere practic, reduse la sursă și prevenite. În cazul utilizării azbestului, aceste măsuri ar trebui să determine utilizarea celor mai bune tehnologii disponibile care nu presupun costuri excesive, inclusiv, dacă este cazul, reciclarea sau tratarea.
   (2)   În cazul instalațiilor existente, cerința de la alineatul (1), conform căreia trebuie să se utilizeze cele mai bune tehnologii disponibile care nu presupun costuri excesive pentru reducerea și eliminarea emisiilor de azbest în aer, se aplică ținând seama de elementele prevăzute la articolul 13 din Directiva 84/360/CEE.
   Articolul 4
   (1)   Fără a aduce atingere articolului 3, statele membre iau măsurile necesare, astfel încât concentrația azbestului emis prin intermediul căilor de evacuare în aer în timpul utilizării azbestului să nu depășească o valoare limită de 0,1 mg/m3 (miligrame de azbest pe m3 de aer evacuat).
   (2)   Statele membre pot excepta de la obligația menționată la alineatul (1) instalațiile cu emisii gazoase totale de mai puțin de 5 000 m3/h, dacă evacuarea de azbest în aer nu depășește în nici un moment 0,5 g/h în condiții normale de funcționare.
   La aplicarea acestei exceptări, autoritățile competente ale statelor membre iau măsurile necesare pentru a asigura că pragurile menționate la alineatul (1) nu sunt depășite.
   Articolul 5
   Statele membre iau măsurile necesare pentru a asigura că:

               (a)

               orice efluent apos rezultat din fabricarea azbocimentului este reciclat. Dacă această reciclare nu este eficientă din punct de vedere economic, statele membre iau măsurile necesare pentru a asigura că eliminarea deșeurilor lichide cu conținut de azbest nu determină poluarea mediului acvatic și a altor sectoare, inclusiv aerul.
               În acest scop:

                           —

                           se aplică o valoare limită de 30 grame de substanță în suspensie totală pe m3 de efluent apos evacuat;

                           —

                           autoritățile competente ale statelor membre precizează, pentru fiecare instalație în cauză, volumul evacuărilor în apă al cantității totale de substanțe în suspensie evacuate pe tona de produs, luând în considerare situația specifică a instalației.

                     Aceste limite se aplică în punctul în care apele reziduale părăsesc instalația industrială;

               (b)

               orice efluent apos care rezultă din fabricarea hârtiei sau a cartonului din azbest este reciclat.
               Cu toate acestea, evacuarea efluentului apos care nu conține mai mult de 30 de grame de substanțe în suspensie pe m3 de apă poate fi autorizată în timpul depoluării sau al întreținerii de rutină a instalației.

         Articolul 6
   (1)   Statele membre iau măsurile necesare pentru a asigura că se efectuează cu regularitate măsurări ale emisiilor în aer și ale evacuărilor efluentului apos de la instalațiile pentru care se aplică valorile limită prevăzute la articolele 4 și 5.
   (2)   În scopul controlării respectării valorilor limită amintite, procedurile și metodele de prelevare de probe și analiză trebuie să fie în conformitate cu cele descrise în anexă sau cu orice altă procedură sau metodă cu rezultate echivalente.
   (3)   Comisiei îi sunt notificate de statele membre procedurile și metodele pe care le folosesc, împreună cu informațiile relevante, care să ateste justețea unor astfel de proceduri și metode. Pe baza acestor informații, Comisia va revizui echivalența diferitelor proceduri și metode și va prezenta Consiliului un raport în acest sens după cinci ani de la notificarea prezentei directive.
   Articolul 7
   Statele membre iau măsurile necesare pentru a asigura că:

               —

               activitățile care implică prelucrarea produselor care conțin azbest nu provoacă o poluare semnificativă a mediului cu fibre sau praf de azbest;

               —

               demolarea construcțiilor, a structurilor și a instalațiilor care conțin azbest și îndepărtarea din acestea a azbestului sau a materialelor ce conțin azbest, implicând înlăturarea fibrelor sau a prafului de azbest, nu provoacă o poluare semnificativă a mediului cu azbest; în acest scop, trebuie să se aibă grijă ca planul de lucru prevăzut la articolul 12 din Directiva 83/477/CEE să prevadă introducerea tuturor măsurilor preventive necesare în acest scop.

         Articolul 8
   Fără a aduce atingere Directivei 78/319/CEE (11), astfel cum a fost modificată ultima dată prin Actul de aderare din 1985, statele membre iau măsurile necesare pentru a asigura că:

               —

               în cursul transportului și al depozitării deșeurilor care conțin fibre sau praf de azbest, astfel de fibre sau prafuri nu sunt evacuate în aer și nici lichidele care conțin fibre de azbest nu se scurg în mediul înconjurător;

               —

               dacă deșeurile care conțin fibre sau praf de azbest sunt în depozite controlate în spații special amenajate, aceste deșeuri sunt astfel tratate, ambalate sau acoperite, în funcție de condițiile locale, încât să se prevină eliberarea particulelor de azbest în mediu.

         Articolul 9
   În scopul protecției sănătății și a mediului, un stat membru poate introduce dispoziții mai stricte decât cele ale prezentei directive, în conformitate cu condițiile prevăzute de tratat.
   Articolul 10
   Procedura prevăzută la articolele 11 și 12 este stabilită pentru adaptarea anexei la progresul tehnic și trebuie să fie respectată pentru orice modificare a metodelor de prelevare de probe și analiză menționate în anexă. Această adaptare nu trebuie să ducă la nici o modificare, directă sau indirectă, a valorilor limită indicate la articolele 4 și 5.
   Articolul 11
   Se constituie un Comitet pentru adaptarea prezentei directive la progresul științific și tehnic, denumit în continuare „Comitetul”, format din reprezentanții statelor membre și prezidat de un reprezentant al Comisiei.
   Comitetul își stabilește regulamentul de procedură.
   Articolul 12
   (1)   Dacă trebuie urmată procedura prevăzută în prezentul articol, Comitetul este sesizat de președinte, fie la inițiativa acestuia, fie la cererea reprezentantului unui stat membru.
   (2)   Reprezentantul Comisiei prezintă Comitetului un proiect privind măsurile ce urmează să fie adoptate. Comitetul își dă avizul cu privire la acest proiect în termenul pe care președintele îl poate stabili în funcție de urgența subiectului în cauză. Avizul este emis cu o majoritate de 54 de voturi, voturile statelor membre fiind ponderate în conformitate cu articolul 148 alineatul (2) din tratat. Președintele nu participă la vot.

               (3)

                           (a)

                           Comisia adoptă măsurile preconizate, dacă acestea sunt conforme cu avizul comitetului;

                           (b)

                           dacă măsurile preconizate nu sunt conforme cu avizul Comitetului sau în absența avizului, Comisia prezintă Consiliului, fără întârziere, o propunere cu privire la măsurile ce trebuie adoptate. Consiliul hotărăște cu majoritate calificată.
                           Dacă, în termen de trei luni de la data la care i-a fost prezentată propunerea, Consiliul nu adoptă nici o măsură, Comisia adoptă măsurile propuse și le pune în aplicare imediat.

         Articolul 13
   (1)   Periodic, Comisia face o evaluare comparativă a aplicării prezentei directive de către statele membre. În acest scop, statele membre furnizează Comisiei toate informațiile relevante. Se va respecta caracterul confidențial al oricăror informații furnizate.
   (2)   Dacă este necesar, în temeiul evoluției cunoștințelor în domeniul medical și în cel al progresului tehnologic, Comisia prezintă propuneri suplimentare, în scopul prevenirii și al reducerii poluării cu azbest, în interesul protecției sănătății umane și a mediului.
   Articolul 14
   (1)   Sub rezerva alineatului (2), statele membre adoptă și pun în aplicare actele cu putere de lege și actele administrative necesare aducerii la îndeplinire a prezentei directive până la 31 decembrie 1988. Ele informează de îndată Comisia cu privire la aceasta.
   (2)   Statele membre adoptă și publică dispozițiile necesare aducerii la îndeplinire a articolelor 4 și 5 cât mai curând posibil și, în orice caz, până la 30 iunie 1991, pentru instalațiile construite sau autorizate înainte de data prevăzută la alineatul (1).
   (3)   Comisiei îi sunt comunicate de statele membre textele dispozițiilor de drept intern pe care le adoptă în domeniul reglementat de prezenta directivă.
   Articolul 15
   Prezenta directivă se adresează statelor membre.

      Adoptată la Bruxelles, 19 martie 1987.

            Pentru Consiliu

            Președintele

         M. SMET

      (1)  JO C 349, 31.12.1985, p. 27.

      (2)  Aviz emis la 9 martie 1987 (nepublicat încă în Jurnalul Oficial).

      (3)  JO C 207, 18.8.1986, p. 21.

      (4)  JO C 112, 20.12.1973, p. 1, JO C 139, 13.6.1977, p. 1 și JO C 46, 17.2.1983, p. 1.

      (5)  JO L 263, 24.9.1983, p. 33.

      (6)  JO L 262, 27.9.1976, p. 201.

      (7)  JO L 269, 11.10.1985, p. 56.

      (8)  JO L 263, 24.9.1983, p. 25.

      (9)  JO L 188, 16.7.1984, p. 20.

      (10)  JO L 194, 25.7.1975, p. 47.

      (11)  JO L 84, 31.3.1978, p. 43.
   ANEXĂ
   METODE DE PRELEVARE DE PROBE ȘI ANALIZĂ
   A.   EVACUAREA EFLUENTULUI APOS
   Metoda de referință de analiză pentru determinarea cantității totale de substanțe în suspensie (substanțe filtrabile din proba neprecipitată), exprimate în mg/l trebuie să fie filtrarea printr-un filtru membrană de 0,45 µm, uscarea la 105 °C și cântărirea (1).
   Probele trebuie să fie astfel prelevate încât să fie reprezentative pentru evacuarea pe o perioadă de 24 de ore.
   Această determinare trebuie să fie efectuată cu o precizie (2) de ± 5 % și o acuratețe de ± 10 % (2).
   B.   SPECIFICAȚII CARE TREBUIE RESPECTATE ATUNCI CÂND SE SELECTEAZĂ METODA DE MĂSURARE A EMISIILOR ÎN AER
   I.   Metoda gravimetrică
   1.   Metoda selectată trebuie să fie o metodă gravimetrică, capabilă să măsoare cantitățile totale de praf emis prin conductele de evacuare.
   Trebuie să se țină cont de concentrația azbestului din praf. Dacă sunt solicitate măsurări de concentrații, trebuie măsurată sau evaluată concentrația azbestului în praf. Autoritățile de control decid cu privire la periodicitatea acestor măsurări, în funcție de caracteristicile instalației și de producția acesteia, dar acestea ar trebui inițial efectuate la un interval de cel puțin șase luni. Dacă un stat membru a constatat că aceste concentrații nu prezintă nici o variație semnificativă, frecvența acestor măsurări poate fi redusă. Dacă nu se efectuează măsurări periodice, valoarea limită specificată la articolul 4 din directivă se aplică emisiilor de praf totale.
   Prelevarea de probe se efectuează înainte de orice diluare a debitului care trebuie măsurat.
   2.   Prelevarea de probe se efectuează cu o precizie de ± 40 % și o acuratețe de ± 20 % la valoarea limită. Limita de detecție trebuie să fie de 20 %. Pentru a controla respectarea valorii limită, trebuie să se efectueze cel puțin două măsurări, în aceleași condiții.
   3.   Funcționarea instalației
   Măsurările sunt valabile numai dacă prelevarea se efectuează în condiții de funcționare normală a instalației.
   4.   Selectarea punctului de prelevare
   Prelevarea trebuie să se facă într-un punct în care există un debit laminar de aer. Pe cât posibil, trebuie să se aibă grijă să se evite turbulența și obstacolele care pot afecta debitul de aer.
   5.   Modificări necesare prelevării
   Trebuie să se facă deschizători adecvate în conductele unde trebuie să aibă loc prelevările și trebuie să se asigure platforme corespunzătoare.
   6.   Măsurări ce se efectuează înainte de prelevare
   Înainte de a începe prelevarea, este mai întâi necesar să se măsoare temperatura și presiunea aerului și viteza debitului din conductă. Temperatura și presiunea aerului se măsoară de-a lungul liniei de prelevare la viteze normale de debit. În condiții excepționale, este de asemenea necesar să se măsoare concentrația vaporilor de apă, astfel încât rezultatele să poată fi modificate corespunzător.
   7.   Cerințe generale ale procedurii de prelevare
   Procedura prevede prelevarea unei probe de aer de la o conductă care transportă emisiile de praf de azbest aspirate printr-un filtru și măsurarea conținutului de azbest al prafului reținut în filtru.
   7.1.   Traseul de prelevare este mai întâi verificat pentru ca acesta să fie etanș și să nu existe scurgeri care ar putea duce la erori de măsurare. Capul de prelevare trebuie să fie etanșat cu atenție și pompa de prelevare trebuie să fi pornită. Ritmul scurgerilor nu trebuie să depășească 1 % din debitul normal de prelevare.
   7.2.   În mod normal, prelevarea se efectuează în condiții izocinetice.
   7.3.   Durata prelevării depinde de tipul procesului care este monitorizat și de traseul utilizat pentru prelevare și perioada de prelevare trebuie să fie suficientă pentru a asigura ca o cantitate adecvată de material să fie colectată pentru cântărire. Trebuie să fie reprezentativă pentru întregul proces monitorizat.
   7.4.   Dacă filtrul de prelevare nu se află în imediata apropiere a capului de prelevare, este esențial să fie recuperate materialele depozitate în sonda de prelevare.
   7.5.   Capul de prelevare și numărul punctelor de unde trebuie luate probe trebuie să fie stabilite în conformitate cu standardul național adoptat.
   8.   Natura filtrului de prelevare
   8.1.   Filtrul trebuie să fie ales corespunzător tehnicii de analiză folosite. Pentru metoda gravimetrică sunt preferabile filtrele din fibră de sticlă.
   8.2.   Este necesară o eficiență minimă de filtrare de 99 %, definită în funcție de testul DOP, care folosește un aerosol cu particule de 0,3 μm în diametru.
   9.   Cântărirea
   9.1.   Se utilizează o balanță adecvată de înaltă precizie.
   9.2.   Pentru a obține acuratețea necesară pentru cântărire, este esențial ca filtrele să fie bine condiționate, înainte și după prelevare.
   10.   Exprimarea rezultatelor
   Pe lângă datele de măsurare, rezultatele trebuie să înregistreze date de temperatură, presiune și debit și trebuie să includă toate informațiile relevante, cum ar fi o diagramă simplă ce indică amplasarea punctelor de prelevare, dimensiunile conductelor, volumele prelevate și metoda de calcul folosită pentru obținerea rezultatelor. Aceste rezultate trebuie exprimate în condiții normale de temperatură (273 K) și presiune (101,3 kPa).
   II.   Metoda numărării fibrelor
   Când sunt utilizate procedurile numărării fibrelor, în scopul verificării conformității cu valoarea limită prevăzută în articolul 4 din directivă, sub rezerva dispozițiilor articolului 6 alineatul (3) din directivă, poate fi folosit un factor de conversie de două fibre/ml la 0,1 mg/m3 de praf de azbest.
   În sensul prezentei directive, fibră reprezintă orice obiect mai lung de 5 μm, cu o lățime mai mică de 3 μm și având un raport lungime/lățime mai mare de 3/1, care poate fi numărat prin microscopul optic cu contrast de fază, utilizând metoda de referință europeană definită în anexa I la Directiva 83/477/CEE.
   Această metodă de numărare a fibrelor trebuie să respecte următoarele specificații:

               1.

               Metoda permite măsurarea concentrației fibrelor numărabile din gazele emise.
               Autoritățile de control decid cu privire la periodicitatea acestor măsurări, în funcție de caracteristicile și producția instalației, dar acestea ar trebui să fie efectuate la un interval de cel puțin șase luni.
               Dacă nu sunt efectuate măsurări periodice, valoarea limită specificată în articolul 4 se aplică emisiei totale de praf.

               2.

                  Funcționarea instalației

               Măsurarea este valabilă numai dacă prelevarea se face în condiții normale de funcționare a instalației.

               3.

                  Selectarea punctului de prelevare

               Prelevarea trebuie să se facă într-un punct în care există un debit laminar de aer. Pe cât posibil, trebuie să se aibă grijă să se evite turbulența și obstacolele care pot afecta debitul de aer.

               4.

                  Modificări necesare prelevării

               Trebuie să se facă deschizători adecvate în conductele unde trebuie să aibă loc prelevările și trebuie să se asigure platforme corespunzătoare.

               5.

                  Măsurări ce se efectuează înainte de prelevare

               Înainte de a începe prelevarea, este mai întâi necesar să se măsoare temperatura și presiunea aerului și viteza debitului din conductă. Temperatura și presiunea aerului se măsoară de-a lungul liniei de prelevare la viteze normale de debit. În condiții excepționale, este de asemenea necesar să se măsoare concentrația vaporilor de apă, astfel încât rezultatele să poată fi modificate corespunzător.

               6.

                  Cerințe generale ale procedurilor de prelevare

               Procedura prevede prelevarea unei probe de aer de la o conductă care transportă emisiile de praf de azbest aspirate printr-un filtru și măsurarea conținutului de azbest al prafului reținut în filtru.

               6.1.

               Traseul de prelevare este mai întâi verificat pentru ca acesta să fie etanș și să nu existe scurgeri care ar putea duce la erori de măsurare. Capul de prelevare trebuie să fie etanșat cu atenție și pompa de prelevare trebuie să fi pornită. Ritmul scurgerilor nu trebuie să depășească 1 % din debitul normal de prelevare.

               6.2.

               Prelevarea gazelor emise se efectuează în interiorul conductei de emisie în condiții izocinetice.

               6.3.

               Durata prelevării depinde de tipul procesului monitorizat și de dimensiunea duzei de prelevare utilizate. Perioada de prelevare trebuie să fie suficientă pentru a asigura ca filtrul de colectare a probei să transporte între 100-600 fibre de azbest numărabile pe mm2. Trebuie să fie reprezentativă pentru întregul proces monitorizat.

               6.4.

               Capul de prelevare și numărul punctelor de unde trebuie prelevate probe se stabilesc în conformitate cu standardul național adoptat.

               7.

                  Natura filtrului de colectare a probei

               7.1.

               Filtrul trebuie să fie ales corespunzător metodei de măsurare. Pentru metoda fibrei numărabile, trebuie să fie folosite filtre cu membrană (esteri combinați de celuloză sau nitrat de celuloză) cu pori având dimensiunea nominală de 5 µm, cu pătrate imprimate și un diametru de 25 mm.

               7.2.

               Filtrul de colectare a probei trebuie să aibă o eficiență minimă de filtrare de 99 % în ceea ce privește fibrele de azbest numărabile.

               8.

                  Numărarea fibrelor

               Metoda de numărare a fibrei trebuie să fie în conformitate cu metoda de referință europeană, după cum se prevede în anexa I la Directiva 83/477/CEE.

               9.

                  Exprimarea rezultatelor

               Pe lângă datele de măsurare, rezultatele trebuie să înregistreze date de temperatură, presiune și debit și trebuie să includă toate informațiile relevante, cum ar fi o diagramă simplă care indică amplasarea punctelor de prelevare, dimensiunile conductelor, volumele prelevate și metoda de calcul folosită pentru obținerea rezultatelor. Aceste rezultate trebuie exprimate în condiții normale de temperatură (273 K) și presiune (101,3 kPa).

      (1)  A se vedea anexa III din Directiva 82/883/CEE (JO L 378, 31.12.1982, p. 1).

      (2)  Aceste puncte sunt definite la articolul 2 din Directiva 79/869/CEE (JO L 271, 29.10.1979, p. 44), modificată de Directiva 81/855/CEE (JO L 319, 7.11.1981, p. 16).