title: Directiva 2008/55/CE a Consiliului din 26 mai 2008 privind asistența reciprocă în materie de recuperare a creanțelor privind anumite cotizații, drepturi, taxe și alte măsuri (versiune codificată)

text:
               10.6.2008

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               L 150/28

      DIRECTIVA 2008/55/CE A CONSILIULUI

   din 26 mai 2008
   privind asistența reciprocă în materie de recuperare a creanțelor privind anumite cotizații, drepturi, taxe și alte măsuri
   (versiune codificată)
   CONSILIUL UNIUNII EUROPENE,
   având în vedere Tratatul de instituire a Comunității Europene, în special articolele 93 și 94,
   având în vedere propunerea Comisiei,
   având în vedere avizul Parlamentului European (1),
   având în vedere avizul Comitetului Economic și Social European (2),
   întrucât:

               (1)

               Directiva 76/308/CEE a Consiliului din 15 martie 1976 privind asistența reciprocă în materie de recuperare a creanțelor privind anumite cotizații, drepturi, taxe și alte măsuri (3) a fost modificată de mai multe ori (4) în mod substanțial. Este necesar, din motive de claritate și de raționalizare, să se codifice directiva menționată.

               (2)

               Dispozițiile naționale în materie de recuperare constituie, prin simpla limitare a domeniului de aplicare a acestora la teritoriul național, un obstacol în funcționarea pieței interne. Această situație nu permite aplicarea integrală și echitabilă a reglementărilor comunitare, în special în domeniul politicii agricole comune, facilitând realizarea unor operațiuni frauduloase.

               (3)

               Este necesar să se răspundă amenințării pe care intensificarea fraudelor o constituie pentru interesele financiare ale Comunității și ale statelor membre, precum și pentru piața internă, astfel încât să se asigure o mai bună competitivitate și o mai mare neutralitate fiscală a pieței interne.

               (4)

               În consecință, este necesară adoptarea unor norme comune de asistență reciprocă în materie de recuperare.

               (5)

               Aceste norme ar trebui să se aplice pentru recuperarea creanțelor rezultate din diferite măsuri cuprinse în sistemul de finanțare integrală sau parțială al Fondului European Agricol de Garantare și a Fondului European Agricol pentru Dezvoltare Rurală, a cotizațiilor și a altor taxe și a taxelor la import și la export, a taxei pe valoarea adăugată, a accizelor armonizate (tutun prelucrat, alcool și băuturi alcoolice și uleiuri minerale), precum și a impozitului pe venit și pe capital și a impozitelor pe primele de asigurare. Ele ar trebui să se aplice și pentru recuperarea dobânzilor, a penalităților și a amenzilor administrative, cu excepția oricăror sancțiuni cu caracter penal, precum și a cheltuielilor legate de aceste creanțe.

               (6)

               Asistența reciprocă ar trebui să însemne, pentru autoritatea solicitată, pe de o parte, furnizarea către autoritatea solicitantă a unor informații necesare acesteia, în vederea recuperării creanțelor apărute în statul membru în care își are sediul, și înștiințarea debitorului în legătură cu toate actele referitoare la astfel de creanțe, eliberate în statul membru respectiv, și, pe de altă parte, inițierea, la cererea autorității solicitante, a operațiunilor de recuperare a creanțelor apărute în statul membru în care se află sediul autorității solicitante.

               (7)

               Diferitele forme de asistență reciprocă ar trebui practicate de autoritatea solicitată în conformitate cu actele cu putere de lege sau actele administrative în vigoare în aceste cazuri în statul membru în care se află sediul acesteia.

               (8)

               Este necesar să se determine condițiile în care autoritatea solicitantă înaintează cererile de asistență și definește limitele circumstanțelor speciale care permit, în fiecare dintre cazuri, autorității solicitate să nu dea curs solicitării de asistență.

               (9)

               Pentru a permite recuperarea mai eficientă și mai eficace a creanțelor care fac obiectul unei cereri de recuperare, este necesar ca titlul care permite executarea creanței să fie considerat, în principiu, un titlu al statului membru în care își are sediul autoritatea solicitată.

               (10)

               Atunci când intervine pe seama autorității solicitante pentru a recupera o creanță, autoritatea solicitată ar trebui să aibă posibilitatea, dacă dispozițiile în vigoare în statul membru în care își are sediul permit acest lucru și în acord cu autoritatea solicitantă, de a acorda debitorului un termen de plată sau o plată eșalonată în timp. Dobânzile care ar putea fi percepute ca urmare a acordării facilităților de plată ar trebui să fie transferate statului membru în care se află sediul autorității solicitante.

               (11)

               Pe baza cererii motivate a autorității solicitante, autoritatea solicitată ar trebui să aibă posibilitatea, în măsura în care dispozițiile în vigoare în statul membru în care se află sediul acesteia permit acest lucru, de a pune în aplicare măsuri asiguratorii în vederea garantării recuperării creanțelor apărute în statul membru solicitant. Aceste creanțe nu ar trebui să beneficieze neapărat de privilegiile acordate unor creanțe similare apărute în statul membru în care se află sediul autorității solicitate.

               (12)

               În timpul procedurii de recuperare în statul membru în care se află sediul autorității solicitate, creanța sau titlul care permit executarea recuperării acesteia, emise în statul membru în care se află sediul autorității solicitate, pot fi contestate de beneficiar. În acest caz, este necesar să se prevadă ca acțiunea în contestare să fie înaintată de acesta din urmă instanței competente a statului membru în care se află sediul autorității solicitante, iar autoritatea solicitată trebuie să suspende, dacă nu există o cerere în sens contrar formulată de autoritatea solicitantă, procedura de executare pe care a inițiat-o până în momentul luării unei decizii de către instanța competentă.

               (13)

               Este oportun să se prevadă ca documentele și informațiile comunicate în cadrul asistenței reciproce în materie de recuperare să nu poată fi utilizate în alte scopuri.

               (14)

               Cu excepția unor cazuri excepționale, nu se poate recurge la asistența reciprocă în materie de recuperare pe baza unor avantaje financiare sau a unui interes în rezultatele obținute, dar statele membre trebuie să fie în măsură să definească modalitățile de rambursare în cazul în care recuperarea pune probleme deosebite.

               (15)

               Prezenta directivă nu ar trebui să aibă ca efect limitarea asistenței reciproce pe care anumite state membre și-o acordă pe baza unor acorduri sau regimuri bilaterale sau multilaterale.

               (16)

               Măsurile necesare pentru punerea în aplicare a prezentei directive ar trebui adoptate în conformitate cu Decizia 1999/468/CE a Consiliului din 28 iunie 1999 de stabilire a normelor privind exercitarea competențelor de executare conferite Comisiei (5).

               (17)

               Prezenta directivă nu ar trebui să aducă atingere obligațiilor statelor membre privind termenele de transpunere în dreptul național a directivelor menționate în anexa I, partea C,

         ADOPTĂ PREZENTA DIRECTIVĂ:
   Articolul 1
   Prezenta directivă stabilește normele pe care trebuie să le conțină actele cu putere de lege și actele administrative ale statelor membre cu scopul de a asigura recuperarea în fiecare stat membru a creanțelor menționate la articolul 2, apărute într-un alt stat membru.
   Articolul 2
   Prezenta directivă se aplică tuturor creanțelor aferente:

               (a)

               rambursărilor, intervențiilor și altor măsuri cuprinse în sistemul de finanțare integrală sau parțială al Fondului European de Garantare Agricolă (FEGA) și al Fondului European Agricol pentru Dezvoltare Rurală (FEADR), inclusiv sumelor care se percep în cadrul acestor acțiuni;

               (b)

               cotizațiilor și altor drepturi prevăzute în cadrul organizării comune a piețelor din sectorul zahărului;

               (c)

               taxelor la import;

               (d)

               taxelor la export;

               (e)

               taxei pe valoarea adăugată;

               (f)

               accizelor pentru:

                           (i)

                           tutunul prelucrat;

                           (ii)

                           alcool și băuturi alcoolice;

                           (iii)

                           uleiuri minerale;

               (g)

               impozitelor pe venit și pe capital;

               (h)

               impozitelor pe primele de asigurare;

               (i)

               dobânzilor, penalităților și amenzilor administrative, precum și cheltuielilor privind creanțele menționate la literele (a)-(h), cu excepția oricărei sancțiuni penale prevăzute de legislația în vigoare în statul membru în care își are sediul autoritatea solicitată.

         Prezenta directivă se aplică, de asemenea, creanțelor aferente taxelor de natură identică sau similară care completează sau înlocuiesc taxele pe primele de asigurare menționate la articolul 3 alineatul (6). Autoritățile competente ale statelor membre își comunică reciproc și informează Comisia cu privire la datele de intrare în vigoare a acestor taxe.
   Articolul 3
   În sensul prezentei directive, se înțelege prin:

               1.

               „autoritate solicitantă”, autoritatea competentă a unui stat membru care formulează o cerere de asistență privind o creanță menționată la articolul 2;

               2.

               „autoritatea solicitată”, autoritatea competentă a unui stat membru căreia i se adresează cererea de asistență;

               3.

               „taxe la import”, taxele vamale și taxele cu efect echivalent asupra importurilor, precum și impunerile la import prevăzute în cadrul politicii agricole comune sau în cadrul regimurilor specifice care se aplică anumitor mărfuri ce rezultă din transformarea produselor agricole;

               4.

               „taxe la export”, taxele vamale și taxele cu efect echivalent asupra exporturilor, precum și impunerile la export prevăzute în cadrul politicii agricole comune sau în cadrul regimurilor specifice aplicabile anumitor mărfuri care rezultă din transformarea produselor agricole;

               5.

               „impozite pe venit și pe capital”, cele prevăzute la articolul 1 alineatul (3) din Directiva 77/799/CEE a Consiliului din 19 decembrie 1977 privind asistența reciprocă acordată de autoritățile competente din statele membre în domeniul impozitării directe și al impozitării primelor de asigurare (6) coroborat cu articolul 1 alineatul (4) din directiva în cauză;

               6.

               „impozite pe primele de asigurare”:

                           (a)

                           :

                           în Belgia

                           :

                                       (i)

                                       taxe annuelle sur les contrats d’assurance;

                                       (ii)

                                       jaarlijkse taks op de verzekeringscontracten;

                           (b)

                           :

                           în Denmarca

                           :

                                       (i)

                                       afgift af lystfartøjsforsikringer;

                                       (ii)

                                       afgift af ansvarsforsikringer for motorkøretøjer m.v.;

                                       (iii)

                                       stempelafgift af forsikringspræmier;

                           (c)

                           :

                           în Germania

                           :

                                       (i)

                                       Versicherungssteuer;

                                       (ii)

                                       Feuerschutzsteuer;

                           (d)

                           :

                           în Grecia

                           :

                                       (i)

                                       Φόρος κύκλου εργασιών (Φ.Κ.Ε);

                                       (ii)

                                       Τέλη Χαρτοσήμου;

                           (e)

                           :

                           în Spania

                           :

                           Impuesto sobre las primas de seguros;

                           (f)

                           :

                           în Franța

                           :

                           taxe sur les conventions d’assurances;

                           (g)

                           :

                           în Irlanda

                           :

                           levy on insurance premiums;

                           (h)

                           :

                           în Italia

                           :

                           imposte sulle assicurazioni private ed i contratti vitalizi di cui alla legge 29.10.1967 No 1216;

                           (i)

                           :

                           în Luxemburg

                           :

                                       (i)

                                       impôt sur les assurances;

                                       (ii)

                                       impôt dans l’interêt du service d’incendie;

                           (j)

                           :

                           în Malta

                           :

                           taxxa fuq dokumenti u trasferimenti;

                           (k)

                           :

                           în Țările de Jos

                           :

                           assurantiebelasting;

                           (l)

                           :

                           în Austria

                           :

                                       (i)

                                       Versicherungssteuer;

                                       (ii)

                                       Feuerschutzsteuer;

                           (m)

                           :

                           în Portugalia

                           :

                           Imposto de selo sobre os prémios de seguros;

                           (n)

                           :

                           în Slovenia

                           :

                                       (i)

                                       davek od promenta zavarovalnih poslov;

                                       (ii)

                                       požarna taksa;

                           (o)

                           :

                           în Finlanda

                           :

                                       (i)

                                       eräistä vakuutusmaksuista suoritettava vero/skatt på vissa försäkringspremier;

                                       (ii)

                                       palosuojelumaksu/brandskyddsavgift;

                           (p)

                           :

                           în Regatul Unit

                           :

                           insurance premium tax (IPT).

         Articolul 4
   (1)   La cererea autorității solicitante, autoritatea solicitată îi comunică informațiile ce îi sunt necesare acesteia în vederea recuperării unei creanțe.
   Pentru procurarea acestor informații, autoritatea solicitată își exercită prerogativele prevăzute în actele cu putere de lege sau în actele administrative care se aplică pentru recuperarea unor creanțe similare apărute în statul membru în care se află sediul autorității solicitate.
   (2)   În solicitarea de informații, se indică numele și adresa persoanei la care se referă informațiile ce urmează să fie furnizate și orice alte informații necesare pentru identificare, la care autoritatea solicitantă are acces în mod normal, precum și tipul de creanță și valoarea creanței pentru care se formulează cererea.
   (3)   Autoritatea solicitată nu este obligată să transmită informații:

               (a)

               pe care nu le-ar putea obține în vederea recuperării creanțelor similare apărute în statul membru în care se află sediul acesteia;

               (b)

               care ar constitui un secret comercial, industrial sau profesional;

               (c)

               sau a căror comunicare ar aduce atingere securității sau ordinii publice din statul membru respectiv.

         (4)   Autoritatea solicitată informează autoritatea solicitantă în legătură cu motivele care o împiedică să furnizeze informațiile solicitate.
   Articolul 5
   (1)   La cererea autorității solicitante, autoritatea solicitată notifică destinatarului, în funcție de normele legislative în vigoare privind notificarea actelor echivalente în statul membru în care se află sediul acesteia, toate actele și deciziile, inclusiv judiciare, privind o creanță sau recuperarea acesteia, stabilite de statul membru în care se află sediul autorității solicitante.
   (2)   În cererea de notificare se menționează numele și adresa destinatarului și orice alte informații necesare pentru identificare, la care autoritatea solicitantă are acces în mod normal, natura și obiectul actului sau deciziei care urmează să fie notificată și, după caz, numele și adresa debitorului și orice alte informații necesare pentru identificare, la care autoritatea solicitantă are acces în mod normal și creanța menționată în act sau decizie, precum și alte informații necesare.
   (3)   Autoritatea solicitată informează în cel mai scurt timp autoritatea solicitantă în privința cursului dat cererii de notificare, în special în legătură cu data la care s-a trimis destinatarului decizia sau actul.
   Articolul 6
   La solicitarea autorității solicitante, autoritatea solicitată procedează, în conformitate cu actele cu putere de lege sau actele administrative care se aplică în cazul recuperării unor creanțe similare apărute în statul membru în care se află sediul acesteia, la recuperarea creanțelor care fac obiectul unui titlu ce permite executarea acestora.
   În acest sens, orice creanță care face obiectul unei cereri de recuperare este considerată o creanță a statului membru în care se află sediul autorității solicitate, cu excepția cazurilor în care se aplică articolul 12.
   Articolul 7
   (1)   Cererea de recuperare a unei creanțe, adresată de autoritatea solicitantă autorității solicitate, trebuie să fie însoțită de un exemplar oficial sau de o copie autentificată a titlului care permite executarea acesteia, emis în statul membru în care se află sediul autorității solicitante, și, dacă este cazul, de originalul sau de o copie autentificată a altor documente necesare pentru recuperare.
   (2)   Autoritatea solicitantă nu poate formula o cerere de recuperare decât dacă:

               (a)

               creanța sau titlul care permit executarea recuperării nu sunt contestate în statul membru în care se află sediul acesteia, cu excepția cazurilor în care se aplică articolul 12 alineatul (2) al doilea paragraf;

               (b)

               a pus în aplicare, în statul membru în care se află sediul său, procedurile de recuperare adecvate care ar putea fi executate pe baza titlului menționat la alineatul (1), iar măsurile luate nu vor conduce la plata integrală a creanței.

         (3)   În cererea de recuperare se menționează:

               (a)

               numele, adresa și orice alte informații necesare pentru identificarea persoanei în cauză și/sau a oricărui terț care deține bunurile acesteia;

               (b)

               numele, adresa și orice alte informații necesare pentru identificarea autorității solicitante;

               (c)

               titlul care permite executarea creanței, emis în statul membru în care se află sediul autorității solicitante;

               (d)

               natura și valoarea creanței, inclusiv capitalul inițial, dobânzile și celelalte penalități, amenzi și cheltuieli datorate, valoarea fiind menționată în monedele statelor membre în care se află sediile cele două autorități;

               (e)

               data la care titlul a fost notificat destinatarului de către autoritatea solicitantă și/sau autoritatea solicitată;

               (f)

               data de la care și perioada în cursul căreia este posibilă executarea, în conformitate cu normele în vigoare în statul membru în care se află sediul autorității solicitante;

               (g)

               orice alte informații necesare.

         Cererea de recuperare conține, de asemenea, o declarație a autorității solicitante prin care se confirmă îndeplinirea condițiilor de la alineatul (2).
   (4)   Autoritatea solicitantă transmite autorității solicitate toate informațiile necesare privind speța care a motivat cererea de recuperare, imediat după aflarea acestora.
   Articolul 8
   Titlul care permite executarea recuperării creanței este recunoscut direct și considerat automat ca un titlu care permite executarea unei creanțe a statului membru în care se află sediul autorității solicitate.
   Fără a aduce atingere alineatului (1), titlul executoriu care permite recuperarea creanței poate fi, după caz și în conformitate cu dispozițiile în vigoare în statul membru în care se află sediul autorității solicitate, omologat, recunoscut ca sau completat ori înlocuit cu un titlu care permite executarea sa pe teritoriul statului membru în cauză.
   În termen de trei luni de la data primirii cererii, statele membre fac toate eforturile pentru a finaliza formalitățile de omologare, de recunoaștere, de completare sau de înlocuire a titlului, cu excepția cazurilor menționate în al patrulea paragraf. Formalitățile în cauză nu pot face obiectul unui refuz, dacă titlul este redactat corect. În cazul depășirii termenului de trei luni, autoritatea solicitată informează autoritatea solicitantă asupra motivelor care au determinat depășirea.
   În cazul în care oricare dintre aceste formalități dă naștere unei contestații privind creanța sau titlul executoriu care permite recuperarea acesteia, emis de autoritatea solicitantă, se aplică articolul 12.
   Articolul 9
   (1)   Recuperarea se face în moneda statului membru în care se află sediul autorității solicitate. Autoritatea solicitată transferă autorității solicitante întreaga valoare a creanței pe care a recuperat-o.
   (2)   Autoritatea solicitată poate, în conformitate cu actele cu putere de lege sau actele administrative în vigoare în statul membru în care se află sediul acesteia și după consultarea autorității solicitante, să acorde debitorului un termen de plată sau să autorizeze o plată eșalonată. Dobânzile percepute de autoritatea solicitată ca urmare a acordării termenului de plată se transferă statului membru în care se află sediul autorității solicitante.
   De la data la care titlul executoriu care permite recuperarea creanței a fost recunoscut direct în conformitate cu articolul 8 primul paragraf sau omologat, recunoscut, completat ori înlocuit în conformitate cu articolul 8 al doilea paragraf, se percep dobânzi pentru orice întârziere la plată, în conformitate cu actele cu putere de lege și practicile administrative în vigoare în statul membru în care se află sediul autorității solicitate, care trebuie transferate, de asemenea, statului membru în care se află sediul autorității solicitante.
   Articolul 10
   Fără a aduce atingere celui de-al doilea paragraf din articolul 6, creanțele de recuperat nu se bucură neapărat de privilegiile creanțelor similare apărute în statul membru în care se află sediul autorității solicitate.
   Articolul 11
   Autoritatea solicitată informează în cel mai scurt timp autoritatea solicitantă cu privire la cursul dat cererii de recuperare.
   Articolul 12
   (1)   Dacă, în cursul procedurii de recuperare, creanța sau titlul care permite executarea recuperării acesteia, emis(ă) în statul membru în care se află sediul autorității solicitante, este contestat(ă) de un beneficiar, acesta prezintă cazul în fața instanței competente a statului membru în care se află sediul autorității solicitante, în conformitate cu normele legislative în vigoare în statul respectiv. Autoritatea solicitantă notifică autorității solicitate această acțiune. Beneficiarul poate, de asemenea, să notifice această acțiune autorității solicitate.
   (2)   De îndată ce autoritatea solicitată primește notificarea menționată la alineatul (1), fie din partea autorității solicitante, fie din partea beneficiarului, ea suspendă procedura de executare și așteaptă decizia instanței competente în domeniu, cu excepția cazurilor în care autoritatea solicitantă formulează o cerere contrară, în conformitate cu al doilea paragraf al prezentului alineat. În cazul în care consideră necesar acest lucru și fără să aducă atingere articolului 13, ea poate recurge la măsuri asiguratorii pentru a garanta recuperarea, în măsura în care actele cu putere de lege în vigoare în statul membru în care se află sediul său permit acest lucru pentru creanțe similare.
   În conformitate cu actele cu putere de lege și practicile administrative în vigoare în statul membru în care se află sediul autorității solicitante, aceasta poate cere autorității solicitate să recupereze o creanță contestată, în măsura în care actele cu putere de lege și practicile administrative în vigoare în statul membru în care se află sediul autorității solicitate permit acest lucru. Dacă rezultatul contestației este favorabil debitorului, autoritatea solicitantă are obligația de a rambursa orice sumă recuperată, precum și de a plăti orice compensație datorată, în conformitate cu legislația în vigoare în statul membru în care se află sediul autorității solicitate.
   (3)   În cazul în care constatarea se referă la măsurile de executare luate de statul membru în care se află sediul autorității solicitate, acțiunea este înaintată instanței competente a statului membru respectiv, în conformitate cu dispozițiile legale și de reglementare din acest stat.
   (4)   În cazul în care instanța competentă la care a fost înaintată acțiunea, în conformitate cu alineatul (1), este un tribunal judiciar sau administrativ, decizia acestuia, dacă este favorabilă autorității solicitante și dacă permite recuperarea creanței în statul membru în care se află sediul autorității solicitante, constituie „titlul care permite executarea” menționat în articolele 6, 7 și 8, iar recuperarea creanței se efectuează pe baza deciziei respective.
   Articolul 13
   La cererea motivată a autorității solicitante, autoritatea solicitată ia măsurile asiguratorii corespunzătoare pentru a garanta recuperarea unei creanțe în măsura în care actele cu putere de lege în vigoare în statul membru în care se află sediul său permit acest lucru.
   Pentru punerea în aplicare a primului paragraf, articolul 6, articolul 7 alineatele (1), (3) și (4) și articolele 8, 11, 12 și 14 se aplică mutatis mutandis.
   Articolul 14
   Autoritatea solicitată nu are obligația:

               (a)

               de a acorda asistența prevăzută la articolele 6-13, dacă recuperarea creanței, în funcție de situația debitorului, este de natură să cauzeze grave dificultăți de ordin economic sau social în statul membru în care se află sediul său, dacă actele cu putere de lege sau practicile administrative în vigoare în statul membru în care se află sediul autorității solicitate permit o astfel de măsură în cazul creanțelor naționale similare;

               (b)

               de a acorda asistența prevăzută la articolele 4-13, în cazul în care cererea inițială, formulată în temeiul articolului 4, 5 sau 6, vizează creanțe pentru care perioada dintre momentul în care titlul executoriu care permite recuperarea este stabilit în conformitate cu actele cu putere de lege sau practicile administrative în vigoare în statul membru în care se află sediul autorității solicitante și data cererii depășește cinci ani. Cu toate acestea, în cazul în care creanța sau titlul face obiectul unei contestații, termenul se scurge din momentul în care statul solicitant stabilește că creanța sau titlul care permite recuperarea nu mai poate face obiectul unei contestații.

         Autoritatea solicitată informează autoritatea solicitantă în legătură cu motivele pentru care nu satisface cererea de asistență. Refuzul motivat este de asemenea comunicat Comisiei.
   Articolul 15
   (1)   Chestiunile privind prescrierea se află sub incidența exclusivă a normelor legislative în vigoare în statul membru în care se află sediul autorității solicitante.
   (2)   Recuperările efectuate de autoritatea solicitată în conformitate cu cererea de asistență, care, dacă ar fi fost efectuate de autoritatea solicitantă, ar fi avut drept efect suspendarea sau întreruperea prescrierii în conformitate cu normele legislative în vigoare în statul membru în care se află sediul acesteia, sunt considerate, din punctul de vedere al acestui efect, realizate în statul membru respectiv.
   Articolul 16
   Documentele și informațiile comunicate autorității solicitate pentru punerea în aplicare a prezentei directive nu pot fi comunicate de către aceasta decât:

               (a)

               persoanei menționate în cererea de asistență;

               (b)

               persoanelor și autorităților însărcinate cu recuperarea creanțelor, numai în scopul recuperării;

               (c)

               autorităților judiciare sesizate în legătură cu acțiunile referitoare la recuperarea creanțelor.

         Articolul 17
   Cererile de asistență, titlul executoriu care permite recuperarea și celelalte documente anexate sunt însoțite de traducerea în limba oficială sau într-una dintre limbile oficiale ale statului membru în care se află sediul autorității solicitate, fără să aducă atingere posibilității acesteia de a renunța la comunicarea traducerii respective.
   Articolul 18
   (1)   Autoritatea solicitată recuperează, de asemenea, de la persoana în cauză, toate cheltuielile aferente recuperării și păstrează suma, în conformitate cu actele cu putere de lege din statul membru în care se află sediul său, aplicabile unor creanțe similare.
   (2)   Statele membre solicitante și solicitate renunță la restituirea cheltuielilor rezultate din asistența reciprocă pe care și-o acordă în conformitate cu prezenta directivă.
   (3)   În cazul unor recuperări care prezintă dificultăți deosebite, implicând cheltuieli foarte mari sau care se înscriu în lupta împotriva organizațiilor criminale, autoritățile solicitante și autoritățile solicitate pot să convină asupra unor modalități de rambursare specifice cazurilor în speță.
   (4)   Statul membru în care se află sediul autorității solicitante rămâne răspunzător față de statul membru în care se află sediul autorității solicitate pentru toate cheltuielile și toate pierderile suportate în legătură cu acțiuni recunoscute ca fiind nejustificate din punctul de vedere al realității creanței sau al valabilității titlului emis de autoritatea solicitantă.
   Articolul 19
   Statele membre își comunică unele altora lista autorităților abilitate să formuleze sau să primească cereri de asistență.
   Articolul 20
   (1)   Comisia este asistată de comitetul de recuperare, denumit în continuare „comitetul”.
   (2)   În cazul în care se face trimitere la prezentul alineat, se aplică articolele 5 și 7 din Decizia 1999/468/CE.
   Perioada prevăzută la articolul 5 alineatul (6) din Decizia 1999/468/CE se stabilește la trei luni.
   Articolul 21
   Comitetul poate examina orice problemă referitoare la punerea în aplicare a prezentei directive, invocată de președintele său, fie la inițiativa acestuia, fie la solicitarea reprezentantului unui stat membru.
   Articolul 22
   Normele de aplicare a articolului 4 alineatele (2) și (4), a articolului 5 alineatele (2) și (3), a articolelor 7, 8, 9 și 11, a articolului 12 alineatele (1) și (2), a articolului 14, a articolului 18 alineatul (3) și a articolului 24, modalitățile de stabilire a mijloacelor care pot fi utilizate pentru transmiterea comunicărilor între autorități, normele privind conversia și transferul sumelor recuperate și modalitățile de stabilire a unei valori minime a creanțelor care poate conduce la formularea unei cereri de asistență sunt stabilite în conformitate cu procedura menționată la articolul 20 alineatul (2).
   Articolul 23
   Prezenta directivă nu împiedică aplicarea asistenței reciproce mai extinse pe care anumite state membre și-o acordă sau și-ar acorda-o în temeiul unor acorduri sau înțelegeri, inclusiv în domeniul notificării actelor judiciare sau extrajudiciare.
   Articolul 24
   Fiecare stat membru informează Comisia cu privire la dispozițiile pe care le adoptă în vederea aplicării prezentei directive.
   Comisia comunică aceste informații celorlalte state membre.
   Fiecare stat membru informează anual Comisia asupra numărului de cereri de informații, de notificare și de recuperare pe care le adresează și le primește în fiecare an, asupra valorii creanțelor în cauză și asupra sumelor recuperate.
   Din doi în doi ani, Comisia prezintă Parlamentului European și Consiliului un raport privind aplicarea acestor dispoziții și rezultatele obținute.
   Articolul 25
   Directiva 76/308/CEE, astfel cum a fost modificată prin actele menționate în anexa I părțile A și B, se abrogă fără a aduce atingere obligațiilor statelor membre cu privire la termenele de transpunere în dreptul intern a directivelor care figurează la anexa I partea C.
   Trimiterile la directiva abrogată se înțeleg ca trimiteri la prezenta directivă și se citesc în conformitate cu tabelul de corespondență din anexa II.
   Articolul 26
   Prezenta directivă intră în vigoare în a douăzecea zi de la data publicării în Jurnalul Oficial al Uniunii Europene.
   Articolul 27
   Prezenta directivă se adresează statelor membre.

      Adoptată la Bruxelles, 26 mai 2008.

            Pentru Consiliu

            Președintele

         D. RUPEL

      (1)  Aviz din 19 iunie 2007 (nepublicat încă în Jurnalul Oficial).

      (2)  JO C 93, 27.4.2007, p. 15.

      (3)  JO L 73, 19.3.1976, p. 18. Directivă modificată ultima dată prin Actul de aderare din 2003. Titlul original al directivei este „Directiva 76/308/CEE a Consiliului din 15 martie 1976 privind asistența reciprocă în materie de recuperare a creanțelor rezultate din operațiuni cuprinse în sistemul de finanțare al Fondului European de Orientare și Garantare Agricolă, precum și a prelevărilor agricole și taxelor vamale”. Acesta a fost modificat prin Directiva 79/1071/CEE (JO L 331, 27.12.1979, p. 10), prin Directiva 92/12/CEE (JO L 76, 23.3.1992, p. 1) și prin Directiva 2001/44/CE (JO L 175, 28.6.2001, p. 17).

      (4)  A se vedea anexa I, părțile A și B.

      (5)  JO L 184, 17.7.1999, p. 23. Decizie modificată ultima dată prin Decizia 2006/512/CE (JO L 200, 22.7.2006, p. 11).

      (6)  JO L 336, 27.12.1977, p. 15. Directivă, astfel cum a fost modificată ultima dată prin Directiva 2006/98/CE (JO L 363, 20.12.2006, p. 129).

      ANEXA I
      PARTEA A
      Directiva abrogată și lista modificărilor ulterioare
      (menționate la articolul 25)

                  Directiva 76/308/CEE
                  (JO L 73, 19.3.1976, p. 18)

                  Directiva 79/1071/CEE
                  (JO L 331, 27.12.1979, p. 10)

                  Directiva 92/12/CEE
                  (JO L 76, 23.3.1992, p. 1)

                  numai articolul 30a

                  Directiva 92/108/CEE
                  (JO L 390, 31.12.1992, p. 124)

                  numai articolul 1 punctul 9

                  Directiva 2001/44/CE a Consiliului
                  (JO L 175, 28.6.2001, p. 17)

            PARTEA B
      Acte modificatoare neabrogate
      Actul de aderare din 1979
      Actul de aderare din 1985
      Actul de aderare din 1994
      Actul de aderare din 2003
      PARTEA C
      Termene de transpunere în dreptul național
      (menționate la articolul 25)

                  Directiva

                  Data limită de transpunere

                  76/308/CEE

                  1 ianuarie 1978

                  79/1071/CEE

                  1 ianuarie 1981

                  92/12/CEE

                  1 ianuarie 1993 (1)

                  92/108/CEE

                  31 decembrie 1992

                  2001/44/CE

                  30 iunie 2002

         (1)  În ceea privește articolul 9 alineatul (3), regatul Danemarcei este autorizat să introducă actele cu putere de lege și actele administrative necesare pentru a se conforma cu această dispoziție cel târziu până la 1 ianuarie 1993.

      ANEXA II
      Tabel de corespondență

                  Directiva 76/308/CEE

                  Prezenta directivă

                  Articolul 1

                  Articolul 1

                  Articolul 2 formula introductivă literele (a)-(e)

                  Articolul 2 primul paragraf literele (a)-(e)

                  Articolul 2 formula introductivă litera (f) prima, a doua și a treia liniuță

                  Articolul 2 primul paragraf litera (f) punctele (i), (ii) și (iii)

                  Articolul 2 formula introductivă literele (g)-(i)

                  Articolul 2 primul paragraf literele (g)-(i)

                  Articolul 3 primul paragraf liniuțele de la unu la cinci

                  Articolul 3 primul paragraf punctele 1-5

                  Articolul 3 a șasea liniuță primul paragraf litera (a)

                  Articolul 3 punctul 6 litera (l)

                  Articolul 3 a șasea liniuță primul paragraf litera (b)

                  Articolul 3 punctul 6 litera (a)

                  Articolul 3 a șasea liniuță primul paragraf litera (c)

                  Articolul 3 punctul 6 litera (c)

                  Articolul 3 a șasea liniuță primul paragraf litera (d)

                  Articolul 3 punctul 6 litera (b)

                  Articolul 3 a șasea liniuță primul paragraf litera (e)

                  Articolul 3 punctul 6 litera (e)

                  Articolul 3 a șasea liniuță primul paragraf litera (f)

                  Articolul 3 punctul 6 litera (d)

                  Articolul 3 a șasea liniuță primul paragraf litera (g)

                  Articolul 3 punctul 6 litera (f)

                  Articolul 3 a șasea liniuță primul paragraf litera (h)

                  Articolul 3 punctul 6 litera (o)

                  Articolul 3 a șasea liniuță primul paragraf litera (i)

                  Articolul 3 punctul 6 litera (h)

                  Articolul 3 a șasea liniuță primul paragraf litera (j)

                  Articolul 3 punctul 6 litera (g)

                  Articolul 3 a șasea liniuță primul paragraf litera (k)

                  Articolul 3 punctul 6 litera (i)

                  Articolul 3 a șasea liniuță primul paragraf litera (l)

                  Articolul 3 punctul 6 litera (k)

                  Articolul 3 a șasea liniuță primul paragraf litera (m)

                  Articolul 3 punctul 6 litera (m)

                  Articolul 3 a șasea liniuță primul paragraf litera (n)

                  —

                  Articolul 3 a șasea liniuță primul paragraf litera (o)

                  Articolul 3 punctul 6 litera (p)

                  Articolul 3 a șasea liniuță primul paragraf litera (p)

                  Articolul 3 punctul 6 litera (j)

                  Articolul 3 a șasea liniuță primul paragraf litera (q)

                  Articolul 3 punctul 6 litera (n)

                  Articolul 3 a șasea liniuță al doilea paragraf

                  Articolul 2 al doilea paragraf

                  Articolele 4 și 5

                  Articolele 4 și 5

                  Articolul 6 alineatul (1)

                  Articolul 6 primul paragraf

                  Articolul 6 alineatul (2)

                  Articolul 6 al doilea paragraf

                  Articolele 7 alineatele (1) și (2)

                  Articolele 7 alineatele (1) și (2)

                  Articolul 7 alineatul (3)

                  Articolul 7 alineatul (3) primul paragraf

                  Articolul 7 alineatul (4)

                  Articolul 7 alineatul (3) al doilea paragraf

                  Articolul 7 alineatul (5)

                  Articolul 7 alineatul (4)

                  Articolul 8 alineatul (1)

                  Articolul 8 primul paragraf

                  Articolul 8 alineatul (2) primul, al doilea și al treilea paragraf

                  Articolul 8 al doilea, al treilea și al patrulea paragraf

                  Articolele 9-19

                  Articolele 9-19

                  Articolul 20 alineatele (1) și (2)

                  Articolul 20 alineatele (1) și (2)

                  Articolul 20 alineatul (3)

                  —

                  Articolele 21, 22 și 23

                  Articolele 21, 22 și 23

                  Articolul 24

                  —

                  Articolul 25 primul paragraf prima și a doua teză

                  Articolul 24 primul și al doilea paragraf

                  Articolul 25 al doilea paragraf prima și a doua teză

                  Articolul 24 al doilea și al treilea paragraf

                  Articolul 26

                  Articolul 27

                  —

                  Anexa I

                  —

                  Anexa II


title: Directiva 1999/41/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 7 iunie 1999 de modificare a Directivei 89/398/CEE de apropiere a legislațiilor statelor membre privind produsele alimentare destinate unei alimentații speciale

text:
Anunţ juridic important

|

31999L0041

Official Journal L 172 , 08/07/1999 P. 0038 - 0039 Ediţie specială în limba cehă Chapter 13 Volume 24 P. 50  - 51 Ediţie specială în limba estonă Chapter 13 Volume 24 P. 50  - 51 Ediţie specială în limba maghiară Chapter 13 Volume 24 P. 50  - 51 Ediţie specială în limba lituaniană Chapter 13 Volume 24 P. 50  - 51 Ediţie specială în limba letonă Chapter 13 Volume 24 P. 50  - 51 Ediţie specială în limba malteză Chapter 13 Volume 24 P. 50  - 51 Ediţie specială în limba polonă Chapter 13 Volume 24 P. 50  - 51 Ediţie specială în limba slovacă Chapter 13 Volume 24 P. 50  - 51 Ediţie specială în limba slovenă Chapter 13 Volume 24 P. 50  - 51

		19990607Directiva 1999/41/CE a Parlamentului European și a Consiliuluidin 7 iunie 1999de modificare a Directivei 89/398/CEE de apropiere a legislațiilor statelor membre privind produsele alimentare destinate unei alimentații specialePARLAMENTUL EUROPEAN ȘI CONSILIUL UNIUNII EUROPENE,având în vedere Tratatul de instituire a Comunității Europene, în special articolul 95,având în vedere propunerea Comisiei [1],având în vedere avizul Comitetului Economic și Social [2],hotărând în conformitate cu procedura prevăzută la articolul 251 din tratat [3], având în vedere proiectul comun aprobat de Comitetul de consiliere la 18 martie 1999,(1) întrucât articolul 4 din Directiva 89/398/CEE [4] prevede că dispozițiile speciale aplicabile grupurilor de produse alimentare care apar la anexa I la acesta se stabilesc prin intermediul unor directive speciale;(2) întrucât, până în prezent, au fost adoptate directive speciale privind preparatele pentru sugari și preparatele de continuare [5], privind produsele alimentare pe bază de cereale și alimentele pentru copii destinate sugarilor și copiilor de vârstă mică [6] și privind alimentele utilizate în dietele hipocalorice pentru scăderea în greutate [7]; întrucât motive legate de sănătatea publică justifică adoptarea unor dispoziții speciale, în conformitate cu articolul 4 din Directiva 89/398/CEE, aplicabile alimentelor dietetice destinate scopurilor medicale speciale și alimentelor adaptate pentru un consum muscular intens, în special destinate sportivilor, menționate în anexa I la directiva menționată;(3) întrucât introducerea pe piață și controlul într-un mod satisfăcător și controlul oficial eficient al alimentelor în cazul grupelor de alimente cu conținut scăzut de sodiu, incluzând sărurile dietetice cu conținut scăzut de sodiu sau fără sodiu și alimentele fără gluten, pot fi reglementate prin intermediul dispozițiilor generale Directivei 89/398/CEE, în măsura în care condițiile de utilizare a anumitor termeni întrebuințați pentru a indica proprietățile nutritive speciale ale produselor sunt bine definite;(4) întrucât eliminarea acestor categorii din anexa I la Directiva 89/398/CEE s-ar alătura eforturilor întreprinse pentru evitarea dispozițiilor legislative inutil de detaliate;(5) întrucât nu este clar dacă există rațiuni suficiente care să justifice adoptarea de dispoziții speciale pentru grupul de produse alimentare menționat la punctul 9 din anexa I la Directiva 89/398/CEE, și anume grupul de alimente destinate persoanelor care suferă de disfuncții în metabolismul glucidelor (diabeticii);(6) întrucât, în consecință, înainte de luarea unei decizii finale în această materie, trebuie obținut, în special, un aviz de la Comitetul științific pentru produse alimentare;(7) întrucât este încă posibilă armonizarea, la nivel comunitar, a normelor aplicabile altor grupe de produse alimentare destinate unei alimentații speciale, în interesul protecției consumatorului și a liberei circulații a acestui fel de produse alimentare,ADOPTĂ PREZENTA DIRECTIVĂ:Articolul 1Directiva 89/398/CEE se modifică după cum urmează:1. Se inserează articolele 4a și 4b după cum urmează:"Articolul 4aModalitățile de utilizare a termenilor privind:- reducerea sau absența conținutului de sodiu sau sare (clorură de sodiu, sare de masă);- absența glutenului,care pot fi utilizați pentru descrierea produselor menționate la articolul 1 trebuie adoptate în conformitate cu procedura prevăzută la articolul 13.Articolul 4bÎnainte de 8 iulie 2002, după consultarea Comitetului științific pentru produse alimentare, Comisia prezintă Parlamentului European și Consiliului un raport privind necesitatea unor dispoziții speciale privind alimentele pentru persoanele care suferă de disfuncții în metabolismul glucidelor (diabeticii).În lumina concluziilor acestui raport, Comisia elaborează, în conformitate cu procedura prevăzută la articolul 13, dispoziții speciale pertinente sau prezintă, în conformitate cu procedura prevăzută la articolul 95 din tratat, toate propunerile adecvate pentru modificarea prezentei directive."2. Articolul 9 alineatul (5) se înlocuiește cu următoarele:"(5) Înainte de 8 iulie 2002 și, ulterior, la fiecare trei ani, Comisia trimite Parlamentului European și Consiliului un raport privind punerea în aplicare a prezentului articol."3. Anexa I se înlocuiește cu următoarele:"19990607"ANEXA I- Grupele de alimente destinate utilizărilor nutriționale speciale pentru care se vor stabili dispoziții speciale prin directive speciale [1]:1. Preparatele pentru sugari și preparatele de continuare2. Produse alimentare pe bază de cereale și alimentele pentru copii destinate sugarilor și copiilor de vârstă mică3. Alimentele destinate utilizării în dietele hipocalorice pentru scăderea în greutate4. Alimentele dietetice destinate unor scopuri medicale speciale5. Alimentele adaptate pentru un consum muscular intens, în special destinate sportivilor;- Grupele de produse alimentare destinate unei alimentații speciale pentru care vor fi stabilite dispoziții speciale prin directive speciale [1], în funcție de rezultatul procedurii prevăzute la articolul 4b:6. Alimente destinate persoanelor care suferă de disfuncții ale metabolismului glucidelor (diabeticii)."Articolul 2Statele membre pun în aplicare actele cu putere de lege și actele administrative necesare pentru a se conforma prezentei directive până la 8 iulie 2000. Statele membre informează de îndată Comisia cu privire la acestea.Aceste dispoziții se aplică astfel încât:- să permită comerțul cu produse conforme prezentei directive până la 8 iulie 2000;- să interzică comerțul cu produse neconforme prezentei directive până la 8 iulie 2001.Atunci când statele membre adoptă aceste acte, acestea cuprind o trimitere la prezenta directivă sau sunt însoțite de o asemenea trimitere la data publicării lor oficiale. Statele membre stabilesc modalitatea de efectuare a acestei trimiteri.Articolul 3Prezenta directivă intră în vigoare la data publicării în Jurnalul Oficial al Comunităților Europene.Articolul 4Prezenta directivă se adresează statelor membre.Adoptată la Luxemburg, 7 iunie 1999.Pentru Parlamentul EuropeanPreședinteleJ. M. Gil-roblesPentru ConsiliuPreședinteleE. Bulmahn[1] JO C 108, 16.4.1994, p. 17 șiJO C 35, 8.2.1996, p. 17.[2] JO C 388, 31.12.1994, p. 1.[3] Avizul Parlamentului European din 11 octombrie 1995 (JO C 287, 30.10.1995, p. 104), Poziția comună a Consiliului din 22 iulie 1997 (JO C 297, 29.9.1997, p. 1) și Decizia Parlamentului European din 18 decembrie 1997 (JO C 14, 19.1.1998, p. 123). Decizia Parlamentului European din 5 mai 1999 și Decizia Consiliului din 11 mai 1999.[4] JO L 186, 30.6.1989, p. 27. Directivă, astfel cum a fost modificată prin Directiva 96/84/CE (JO L 48, 19.2.1997, p. 20).[5] Directiva 91/321/CEE a Comisiei din mai 1991 privind preparatele pentru sugari și preparatele de continuare (JO L 175, 4.7.1991, p. 35). Directivă, astfel cum a fost modificată prin Directiva 96/4/CE (JO L 49, 28.2.1996, p. 12).[6] Directiva 96/5/CE a Comisiei din 16 februarie 1996 privind preparatele pe bază de cereale și alimentele pentru copii destinate sugarilor și copiilor de vârstă mică (JO L 49, 28.2.1996, p. 17).[7] Directiva 96/8/CE a Comisiei din 26 februarie 1996 privind alimentele utilizate în dietele hipocalorice pentru scăderea în greutate (JO L 55, 6.3.1996, p. 22).[1] Se înțelege că produsele deja aflate pe piață la data adoptării directivei nu sunt afectate de aceasta.--------------------------------------------------


title: Directiva 96/84/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 19 decembrie 1996 de modificare a Directivei 89/398/CEE de apropiere a legislațiilor statelor membre privind produsele alimentare destinate unei alimentații speciale

text:
               13/Volumul 20

               RO

               Jurnalul Ofícial al Uniunii Europene

               258

         31996L0084

               L 048/20

               JURNALUL OFÍCIAL AL UNIUNII EUROPENE

      DIRECTIVA 96/84/CE A PARLAMENTULUI EUROPEAN ȘI A CONSILIULUI

   din 19 decembrie 1996
   de modificare a Directivei 89/398/CEE de apropiere a legislațiilor statelor membre privind produsele alimentare destinate unei alimentații speciale
   PARLAMENTUL EUROPEAN ȘI CONSILIUL UNIUNII EUROPENE,
   având în vedere Tratatul de instituire a Comunității Europene, în special articolul 100a,
   având în vedere propunerea Comisiei (1),
   având în vedere avizul Comitetului Economic și Social (2),
   acționând în conformitate cu procedura prevăzută la articolul 189b din tratat (3),
   întrucât articolul 4 din Directiva 89/398/CEE a Consiliului (4) menționează că dispozițiile specifice aplicabile grupelor de produse alimentare menționate la anexa I la aceasta trebuie prevăzute prin directive speciale ale Comisiei;
   întrucât la 20 decembrie 1994 s-a încheiat un modus vivendi între Parlamentul European, Consiliu și Comisie privind măsurile de punere în aplicare a actelor adoptate în conformitate cu procedura prevăzută la articolul 189b din tratat (5);
   întrucât directivele speciale reflectă stadiul cunoștințelor din momentul în care acestea au fost adoptate; întrucât, de aceea, orice modificare care acceptă inovațiile determinate de progresul științific și tehnic trebuie să fie aprobată în conformitate cu procedura prevăzută la articolul 13 din Directiva 89/398/CEE, după consultarea Comitetului științific pentru produsele alimentare, instituit prin Decizia 95/273/CE (6);
   întrucât trebuie stabilită o procedură care să permită introducerea pe piață, cu titlu temporar, a produselor alimentare obținute în urma acestor inovații tehnologice, astfel încât să se poată obține beneficii ca urmare a rezultatelor cercetării industriale, până la modificarea directivei speciale în cauză;
   întrucât, cu toate acestea, din motive de protecție a sănătății consumatorului, autorizația de introducere pe piață trebuie acordată doar după consultarea Comitetului științific pentru produsele alimentare;
   întrucât autorizația poate fi acordată numai în cazul în care produsul respectiv nu periclitează sănătatea umană,
   ADOPTĂ PREZENTA DIRECTIVĂ:
   Articolul 1
   La articolul 4 din Directiva 89/398/CEE se inserează alineatul (1a) după cum urmează:

      „(1a)   Pentru a permite introducerea rapidă pe piață a produselor alimentare destinate unei alimentații speciale rezultate în urma progresului științific și tehnic, Comisia poate autoriza pentru o perioadă de doi ani introducerea pe piață a produselor alimentare care nu respectă normele de compoziție prevăzute de directivele speciale menționate la anexa I, după consultarea Comitetului științific pentru produsele alimentare și în conformitate cu procedura prevăzută la articolul 13.
      Dacă este necesar, Comisia poate adăuga în decizia de autorizare și norme de etichetare referitoare la modificarea de compoziție.”

   Articolul 2
   Statele membre pun în aplicare actele cu putere de lege și actele administrative necesare pentru a se conforma prezentei directive până la 30 septembrie 1997. Statele membre informează de îndată Comisia cu privire la aceasta.
   Atunci când statele membre adoptă aceste acte, acestea cuprind o trimitere la prezenta directivă sau sunt însoțite de o asemenea trimitere la data publicării lor oficiale. Statele membre stabilesc modalitatea de efectuare a acestei trimiteri.
   Articolul 3
   Prezenta directivă intră în vigoare în a douăzecea zi de la data publicării în Jurnalul Oficial al Comunităților Europene.
   Articolul 4
   Prezenta directivă se adresează statelor membre.

      Adoptată la Bruxelles, 19 decembrie 1996.

            Pentru Parlamentul European

            Președintele

         K. HÄNSCH

            Pentru Consiliu

            Președintele

         S. BARRETT

      (1)  JO C 389, 31.12.1994, p. 21 și JO C 41, 13.2.1996, p. 13.

      (2)  JO C 256, 2.10.1995, p. 1.

      (3)  Aviz emis la 11 octombrie 1995 (JO C 287, 30.10.1995, p. 108). Poziția comună a Consiliului din 18 iunie 1996 (JO C 315, 24.10.1996, p. 1) și Decizia Parlamentului European din 23 octombrie 1996 (JO C 347, 18.11.1996). Decizia Consiliului din 9 decembrie 1996.

      (4)  JO L 186, 30.6.1989, p. 27.

      (5)  JO C 102, 4.4.1996, p. 1.

      (6)  JO L 167, 18.7.1995, p. 22.