title: Directiva Consiliului din 14 iunie 1988 de stabilire a cerințelor de sănătate animală aplicabile în schimburile intracomunitare și la importul de material seminal de animale domestice din specia bovină

text:
               03/Volumul 06

               RO

               Jurnalul Ofícial al Uniunii Europene

               276

         31988L0407

               L 194/10

               JURNALUL OFÍCIAL AL UNIUNII EUROPENE

      DIRECTIVA CONSILIULUI

   din 14 iunie 1988
   de stabilire a cerințelor de sănătate animală aplicabile în schimburile intracomunitare și la importul de material seminal de animale domestice din specia bovină
   (88/407/CEE)
   CONSILIUL COMUNITĂȚILOR EUROPENE,
   având în vedere Tratatul de instituire a Comunității Economice Europene, în special articolul 43,
   având în vedere propunerea Comisiei (1),
   având în vedere avizul Parlamentului European (2),
   având în vedere avizul Comitetului Economic și Social (3),
   întrucât Directiva 64/432/CEE (4), astfel cum a fost modificată ultima dată prin Regulamentul (CEE) nr. 3768/85 (5), conține dispoziții privind problemele de sănătate animală din domeniul schimburilor intracomunitare cu animale din speciile bovină și porcină; întrucât Directiva 72/462/CEE (6), astfel cum a fost modificată ultima dată prin Regulamentul (CEE) nr. 3768/85 conține, în plus, dispoziții privind problemele de sănătate animală întâmpinate la importul de animale din speciile bovină și porcină provenind din țările terțe;
   întrucât dispozițiile menționate anterior au asigurat, în ceea ce privește schimburile intracomunitare și importurile în Comunitate de animale din speciile bovină și porcină din țări terțe, respectarea de către țara de proveniență a criteriilor de sănătate animală, ceea ce permite înlăturarea aproape completă a riscului de răspândire a bolilor veterinare; întrucât, cu toate acestea, există un anumit risc de răspândire a acestor boli în cazul comerțului cu material seminal;
   întrucât, în cadrul politicii comunitare de armonizare a dispozițiilor naționale privind sănătatea animală care reglementează schimburile intracomunitare cu animale și produse de origine animală, este necesar ca, de acum înainte, să se creeze un sistem armonizat de schimburi intracomunitare și de import de material seminal de bovine în Comunitate;
   întrucât, în cadrul schimburilor intracomunitare cu material seminal, statul membru în care este colectat materialul seminal trebuie să aibă obligația de a garanta că materialul este recoltat și tratat în centre de colectare desemnate și controlate, că acesta provine de la animale a căror stare de sănătate este de natură să îndepărteze riscul de transmitere a bolilor animale, că a fost colectat, tratat, depozitat și transportat în conformitate cu norme care permit conservarea stării sale de sănătate și că este însoțit de un certificat de sănătate animală pe durata transportului către țara de destinație, pentru a se asigura respectarea acestor garanții;
   întrucât politicile diferite aplicate în cadrul Comunității în domeniul vaccinării împotriva anumitor boli justifică menținerea unor derogări, limitate în timp, care autorizează statele membre să solicite protecție suplimentară în ceea ce privește anumite boli;
   întrucât, în vederea importului în Comunitate de material seminal din țări terțe, ar trebui să se întocmească o listă a țărilor terțe pe baza cerințelor de sănătate animală; întrucât, fără a aduce atingere acestei liste, statele membre nu ar trebui să autorizeze importul de material seminal decât dacă acesta provine din centre de colectare care respectă anumite cerințe și sunt controlate oficial; întrucât ar trebui, de asemenea, să se stabilească, în funcție de împrejurări, cerințe specifice de sănătate animală aplicabile țărilor care figurează pe listă; întrucât ar putea fi efectuate, de asemenea, controale la fața locului, pentru a se verifica respectarea acestor cerințe;
   întrucât trebuie prevăzută o procedură de soluționare a conflictelor care pot apărea între statele membre în ceea ce privește justificarea aprobării unui centru de colectare;
   întrucât statele membre pot refuza un lot de material seminal dacă se constată că acesta nu îndeplinește condițiile din prezenta directivă; întrucât, dacă nu este contraindicat din motive de sănătate animală și dacă expeditorul sau reprezentantul acestuia solicită acest lucru, materialul seminal trebuie să poată fi reexpediat; întrucât, de asemenea, statelor membre trebuie să le fie acordată posibilitatea de a cunoaște motivele care au stat la baza unei interdicții sau restricții și de a obține avizul unui expert;
   întrucât, pentru a preveni transmiterea anumitor boli contagioase, este necesar să se efectueze un control la import la sosirea pe teritoriul Comunității a loturilor de material seminal, cu excepția cazurilor de tranzit extern;
   întrucât, după acest control, în cazul tranzitului intern, trebuie definite măsurile pe care statele membre urmează să le adopte;
   întrucât statele membre trebuie să aibă posibilitatea de a adopta măsuri de urgență în cazul izbucnirii unor boli contagioase într-un alt stat membru sau într-o țară terță; întrucât pericolele pe care aceste boli le prezintă și măsurile de apărare care se impun ar trebui evaluate în același mod în ansamblul Comunității; întrucât, în acest sens, în cadrul Comitetului veterinar permanent ar trebui instituită o procedură comunitară de urgență în baza căreia să fie adoptate măsurile necesare;
   întrucât Comisiei trebuie să îi fie încredințată sarcina de a adopta anumite măsuri de aplicare a prezentei directive; întrucât, în acest sens, trebuie prevăzută o procedură de instaurare a unei cooperări strânse și eficiente între Comisie și statele membre în cadrul Comitetului veterinar permanent;
   întrucât, în cele din urmă, prezenta directivă nu afectează schimburile cu material seminal desfășurate anterior datei la care statele membre trebuie să o aducă la îndeplinire,
   ADOPTĂ PREZENTA DIRECTIVĂ:
   CAPITOLUL I
   Dispoziții generale
   Articolul 1
   Prezenta directivă stabilește cerințele de sănătate animală aplicabile în schimburile intracomunitare și la importul de material seminal congelat de bovine din țări terțe.
   Articolul 2
   În sensul prezentei directive, definițiile enunțate la articolul 2 din Directivele 64/432/CEE și 72/462/CEE se aplică în măsura în care acest lucru este necesar.
   De asemenea, prin următoarele se înțelege:

               (a)

               „material seminal”: ejaculația unei bovine domestice, preparată sau diluată;

               (b)

               „centru de colectare a materialului seminal”: unitate desemnată și controlată oficial, situată pe teritoriul unui stat membru sau al unei țări terțe, unde se obține material seminal destinat inseminării artificiale;

               (c)

               „medic veterinar oficial”: medicul veterinar aprobat de autoritatea centrală competentă a statului membru sau a țării terțe;

               (d)

               „medicul veterinar al centrului”: medicul veterinar a cărui responsabilitate este să asigure respectarea zilnică, în centru, a condițiilor prevăzute în prezenta directivă;

               (e)

               „lot”: un lot de material seminal acoperit de un singur certificat;

               (f)

               „țară de colectare”: statul membru sau țara terță în care se colectează materialul seminal și de unde acesta este expediat către un stat membru;

               (g)

               „laborator desemnat”: un laborator situat pe teritoriul unui stat membru sau al unei țări terțe și aprobat de autoritatea veterinară competentă în vederea efectuării examinărilor prevăzute în prezenta directivă;

               (h)

               „colectare”: o cantitate de material seminal recoltată de la un donator, în orice moment.

         CAPITOLUL II
   Schimburile intracomunitare
   Articolul 3
   De pe teritoriul lor, statele membre expediază către un alt stat membru numai materialul seminal care îndeplinește următoarele condiții generale:

               (a)

               a fost colectat și tratat, în vederea inseminării artificiale, într-un centru de colectare autorizat din punctul de vedere al sănătății animale în scopul schimburilor intracomunitare, în conformitate cu articolul 5 alineatul (1);

               (b)

               a fost colectat de la bovine a căror stare de sănătate este în conformitate cu dispozițiile anexei B;

               (c)

               a fost colectat, tratat, depozitat și transportat în conformitate cu anexele A și C;

               (d)

               este însoțit, pe parcursul transportului către țara de destinație, de un certificat de sănătate animală în conformitate cu articolul 6 alineatul (1).

         Articolul 4
   (1)   Fără a aduce atingere alineatului (2), statele membre autorizează, până la 31 decembrie 1992, admiterea materialului seminal de la taurii care prezintă un rezultat negativ la testul de seroneutralizare sau la testul ELISA pentru depistarea rinotraheitei bovine infecțioase sau a vulvo-vaginitei pustuloase infecțioase sau care prezintă un rezultat pozitiv după vaccinarea efectuată în conformitate cu prezenta directivă.
   Statele membre pot să autorizeze, până la 31 decembrie 1992, admiterea materialului seminal de la tauri care reacționează pozitiv la testul de seroneutralizare sau la testul ELISA pentru depistarea rinotraheitei bovine infecțioase sau a vulvo-vaginitei pustuloase infecțioase și care nu au fost vaccinați în conformitate cu prezenta directivă.
   În acest caz, fiecare lot trebuie examinat prin inocularea unui animal viu și/sau printr-un test de izolare a virusului.
   Această cerință nu se aplică materialului seminal de la animalele care, înainte de prima vaccinare preventivă efectuată în centrul de inseminare, au prezentat o reacție negativă la testele menționate în primul paragraf.
   Aceste examinări se pot efectua, în baza unui acord bilateral, fie în țara de colectare, fie în țara de destinație.
   Înainte de 1 ianuarie 1992, Consiliul reexaminează prezentul alineat pe baza unui raport al Comisiei, însoțit de eventuale propuneri.
   (2)   Statele membre în care centrele dețin doar animale care au prezentat un rezultat negativ la testul de seroneutralizare sau la testul ELISA pot refuza introducerea pe teritoriul lor a materialului seminal care provine din centre care nu au același statut.
   În conformitate cu procedura prevăzută la articolul 19, se poate decide extinderea la o parte din teritoriul unui stat membru a dreptului de a beneficia de dispozițiile menționate anterior, în măsura în care toate centrele din această parte a teritoriului dețin doar animale care au prezentat un rezultat negativ la testul de seroneutralizare sau la testul ELISA.
   (3)   Fără a aduce atingere altor dispoziții comunitare, statele membre care nu practică vaccinarea împotriva febrei aftoase nu pot să se opună admiterii materialului seminal provenit de la animale vaccinate în conformitate cu prezenta directivă.
   În acest caz, cel mult 10 % din materialul seminal din fiecare colectare destinată comerțului (minimum 5 lamele) poate fi supus unui test de izolare a virusului pentru depistarea febrei aftoase într-un laborator din statul membru de destinație sau într-un laborator desemnat de acesta. Dacă rezultatul este pozitiv, se poate refuza acceptarea materialului seminal.
   Articolul 5
   (1)   Statul membru pe teritoriul căruia se află centrul de colectare a materialului seminal acordă aprobarea prevăzută la articolul 3 litera (a) doar dacă sunt respectate dispozițiile din anexa A și dacă centrul de colectare a materialului seminal este în măsură să respecte celelalte dispoziții din prezenta directivă.
   De asemenea, statul membru în cauză se asigură că medicul veterinar oficial controlează respectarea acestor dispoziții și retrage aprobarea dacă una sau mai multe dispoziții nu mai sunt respectate.
   (2)   Toate centrele desemnate de colectare a materialului seminal sunt înregistrate și fiecăruia i se atribuie un număr de înregistrare veterinară. Fiecare stat membru comunică lista centrelor de colectare a materialului seminal și numerele de înregistrare veterinară ale acestora celorlalte state membre și Comisiei, căreia îi notifică, dacă este cazul, orice retragere a unei aprobări.
   În cazul în care un stat membru consideră că dispozițiile de reglementare a aprobării nu sunt respectate sau nu mai sunt respectate într-un centru de colectare a materialului seminal situat în alt stat membru, el informează autoritatea competentă din statul în cauză cu privire la aceasta. Autoritatea competentă adoptă toate măsurile care se impun în această situație și notifică autoritatea competentă din celălalt stat membru cu privire la deciziile adoptate, precum și cu privire la motivele acestor decizii.
   În cazul în care statul membru respectiv consideră că nu au fost luate măsurile necesare sau că acestea nu sunt adecvate, el informează Comisia în acest sens, iar aceasta solicită avizul unuia sau mai multor experți veterinari. Pe baza avizului acestora, statele membre pot fi autorizate, în conformitate cu procedura menționată în articolul 19, să interzică provizoriu admiterea materialului seminal de la centrul în cauză.
   Această aprobare poate fi retrasă în conformitate cu procedura prevăzută la articolul 19, în conformitate cu noul aviz emis de unul sau mai mulți experți veterinari.
   Experții veterinari trebuie să fie cetățeni ai unui stat membru altul decât cele implicate în litigiu.
   Dispozițiile generale de aplicare a prezentului articol se adoptă în conformitate cu procedura prevăzută la articolul 18.
   Articolul 6
   (1)   Statele membre condiționează admiterea materialului seminal de prezentarea unui certificat de sănătate animală întocmit de un medic veterinar oficial din statul membru de colectare în conformitate cu anexa D.
   Acest certificat trebuie:

               (a)

               să fie redactat în cel puțin una dintre limbile oficiale ale statului membru de colectare și în una dintre limbile statului membru de destinație;

               (b)

               să însoțească lotul până la destinație, în original;

               (c)

               să fie întocmit pe o singură filă;

               (d)

               să fie prevăzut pentru un singur destinatar.

               (2)

                           (a)

                           Statul membru de destinație poate interzice admiterea loturilor de material seminal în cazul în care controlul documentelor scoate în evidență faptul că nu au fost respectate dispozițiile articolului 3;

                           (b)

                           statul membru de destinație poate lua măsurile necesare, inclusiv introducerea în carantină, pentru a obține dovezi sigure în cazul în care materialul seminal este suspect de infectare sau contaminare cu germeni patogeni;

                           (c)

                           deciziile adoptate în temeiul literei (a) sau (b) trebuie să permită, la cererea expeditorului sau a reprezentantului său, reexpedierea materialului seminal, dacă acest lucru nu este contraindicat din motive de sănătate animală.

         (3)   Dacă admiterea materialului seminal a fost interzisă pe baza unuia din motivele menționate la alineatul (2) literele (a) și (b) și dacă statul membru de colectare nu autorizează reexpedierea acestuia în termen de treizeci de zile, autoritatea veterinară competentă din statul membru de destinație poate dispune distrugerea materialului seminal.
   (4)   Deciziile adoptate de autoritatea veterinară competentă în temeiul alineatelor (2) și (3) trebuie comunicate expeditorului sau reprezentantului său, cu menționarea motivelor care au stat la baza lor.
   Articolul 7
   (1)   Prezenta directivă nu afectează căile de atac pe care le prevede legislația în vigoare a statelor membre împotriva deciziilor autorității competente adoptate în conformitate cu prezenta directivă.
   La cerere, aceste decizii motivate trebuie comunicate în scris, fără întârziere, expeditorului sau reprezentantului său, menționându-se căile de atac prevăzute de legislația în vigoare, precum și formele și termenele în care acestea sunt disponibile. Aceste decizii trebuie comunicate, de asemenea, autorității veterinare competente din statul membru de colectare sau de proveniență.
   (2)   Fiecare stat membru acordă expeditorilor ale căror loturi de material seminal au făcut obiectul măsurilor prevăzute la articolul 6 alineatul (2) dreptul de a obține avizul unui expert veterinar pentru a stabili dacă articolul 6 alineatul (2) a fost respectat, înainte ca autoritatea competentă să adopte alte măsuri.
   Expertul veterinar trebuie să fie cetățean al unui stat membru altul decât statul membru de colectare sau statul membru de destinație.
   La propunerea statelor membre, Comisia întocmește lista experților veterinari care pot fi însărcinați cu elaborarea unor astfel de avize. Dispozițiile generale de aplicare a prezentului articol, în special procedura care trebuie urmată la elaborarea acestui aviz, sunt stabilite în conformitate cu procedura prevăzută la articolul 18.
   CAPITOLUL III
   Importuri din țări terțe
   Articolul 8
   (1)   Un stat membru nu poate autoriza importul de material seminal decât dacă acesta provine din țări terțe care figurează pe o listă care urmează să fie întocmită în conformitate cu procedura prevăzută la articolul 19. Această listă poate fi completată sau modificată în conformitate cu procedura prevăzută la articolul 18.
   (2)   Pentru a hotărî dacă o țară terță poate figura pe lista menționată la alineatul (1), se iau în considerare în special următoarele criterii:

               (a)

               pe de o parte, starea de sănătate a acestor animale, a celorlalte animale domestice și a efectivului sălbatic din țara terță, având în vedere în special bolile animale exotice și, pe de altă parte, starea de sănătate a mediului țării respective, care ar putea compromite sănătatea efectivului din statele membre;

               (b)

               regularitatea și rapiditatea informațiilor furnizate de această țară privind prezența pe teritoriul său a bolilor animale contagioase, în special a celor menționate în listele A și B ale Oficiului Internațional pentru Epizootii;

               (c)

               reglementările din această țară privind prevenirea și combaterea bolilor animale;

               (d)

               structura serviciilor veterinare din această țară și prerogativele acestor servicii;

               (e)

               organizarea și punerea în aplicare a prevenirii și combaterii bolilor veterinare contagioase;

               (f)

               garanțiile pe care țara terță le poate oferi în ceea ce privește respectarea dispozițiilor din prezenta directivă.

         (3)   Lista menționată la alineatul (1) este publicată în Jurnalul Oficial al Comunităților Europene cu toate modificările aferente.
   Articolul 9
   (1)   În conformitate cu procedura prevăzută la articolul 19, se întocmește o listă a centrelor de colectare a materialului seminal din care statele membre pot autoriza importul de material seminal din țări terțe. Această listă poate fi modificată sau completată în baza aceleiași proceduri.
   (2)   Pentru a hotărî dacă un centru de colectare a materialului seminal situat într-o țară terță poate figura pe lista menționată la alineatul (1), se iau în considerare, în special, controlul veterinar efectuat în țara terță cu privire la modalitățile de obținere a materialului seminal, prerogativele serviciilor veterinare și supravegherea centrelor de colectare a materialului seminal.
   (3)   Un centru de colectare a materialului seminal poate fi înscris pe lista prevăzută la alineatul (1) dacă:

               (a)

               este situat în una dintre țările care figurează pe lista menționată la articolul 8 alineatul (1);

               (b)

               îndeplinește cerințele capitolelor I și II din anexa A;

               (c)

               a fost desemnat oficial pentru exportul în Comunitate de către serviciile veterinare din țara terță respectivă;

               (d)

               se află sub supravegherea unui medic veterinar al centrului din țara terță în cauză;

               (e)

               este inspectat în mod regulat, de cel puțin două ori pe an, de un medic veterinar oficial din țara terță în cauză.

         Articolul 10
   (1)   Materialul seminal trebuie să provină de la animale care, imediat înainte de recoltare, s-au aflat cel puțin șase luni pe teritoriul unei țări terțe care figurează pe lista întocmită în conformitate cu articolul 8 alineatul (1).
   (2)   Fără a aduce atingere articolului 8 alineatul (1) și alineatului (1) din prezentul articol, statele membre nu autorizează importul de material seminal dintr-o țară terță care figurează pe listă decât dacă materialul seminal respectiv îndeplinește cerințele de sănătate animală adoptate pentru importurile de material seminal din țara în cauză în conformitate cu procedura prevăzută la articolul 18.
   Pentru adoptarea condițiilor menționate la primul alineat se ia în considerare:

               (a)

               starea de sănătate a zonei din jurul centrului de colectare a materialului seminal, acordându-se o atenție specială bolilor enumerate în lista A a Oficiului Internațional pentru Epizootii;

               (b)

               starea de sănătate a efectivului prezent în centrul de colectare a materialului seminal, inclusiv cerințele privind examenele;

               (c)

               starea de sănătate a animalului donator și dispozițiile privind examenele;

               (d)

               cerințele legate de examenele la care trebuie supus materialul seminal.

         (3)   În ceea ce privește stabilirea cerințelor de sănătate animală, în conformitate cu alineatul (2), pentru tuberculoză, precum și pentru bruceloză, se aplică, ca bază de referință, normele din anexa A la Directiva 64/432/CEE. Se poate decide, în conformitate cu procedura prevăzută la articolul 18, o derogare de la aceste dispoziții pentru fiecare caz în parte dacă țara terță în cauză furnizează garanții de sănătate animală similare; în acest caz se stabilesc cerințe de sănătate animală cel puțin echivalente cu cele din anexa A menționată anterior, în conformitate cu procedura în cauză, pentru a se permite intrarea animalelor avute în vedere în centrele de colectare.
   (4)   Articolul 4 se aplică prin analogie.
   Articolul 11
   (1)   Statele membre autorizează importul de material seminal cu condiția prezentării unui certificat de sănătate animală întocmit și semnat de un medic veterinar oficial din țara terță de colectare.
   Acest certificat trebuie:

               (a)

               să fie redactat în cel puțin în una dintre limbile oficiale ale statului membru de destinație și în una dintre limbile oficiale ale statului membru în care se efectuează controlul la import prevăzut în articolul 12;

               (b)

               să însoțească materialul seminal, în original;

               (c)

               să fie întocmit pe o singură filă;

               (d)

               să fie prevăzut pentru un singur destinatar.

         (2)   Certificatul de sănătate animală trebuie să fie conform cu modelul stabilit în conformitate cu procedura prevăzută la articolul 19.
   Articolul 12
   (1)   Statele membre se asigură ca fiecare lot de material seminal care ajunge pe teritoriul vamal al Comunității este supus unui control înainte de a fi pus în liberă circulație sau este plasat sub un regim vamal și interzic introducerea materialului seminal respectiv în Comunitate în cazul în care, în urma controlului la import efectuat la sosire, se constată:

               —

               că materialul seminal nu provine de pe teritoriul unei țări terțe care figurează pe lista întocmită în conformitate cu articolul 8 alineatul (1);

               —

               că materialul seminal nu provine dintr-un centru de colectare a materialului seminal care figurează pe lista prevăzută la articolul 9 alineatul (1);

               —

               că materialul seminal provine de pe teritoriul unei țări terțe din care se interzic importurile în conformitate cu articolul 15 alineatul (2);

               —

               că certificatul de sănătate animală care însoțește materialul seminal nu îndeplinește condițiile prevăzute la articolul 11 și stabilite în conformitate cu acesta din urmă.

         Prezentul alineat nu se aplică în cazul loturilor de material seminal care ajung pe teritoriul vamal al Comunității și sunt plasate sub un regim de tranzit vamal pentru a fi expediate spre un loc de destinație în afara teritoriului respectiv.
   Cu toate acestea, alineatul anterior se aplică în cazul renunțării la tranzitul vamal în cursul transportului pe teritoriul Comunității.
   (2)   Statul membru de destinație poate lua măsurile necesare, inclusiv introducerea în carantină, pentru a obține rezultate sigure în ceea ce privește materialul seminal suspect de contaminare cu germeni patogeni.
   (3)   În cazul în care introducerea materialului seminal a fost interzisă din unul din motivele menționate la alineatele (1) și (2) și dacă țara terță exportatoare nu autorizează reexpedierea acestuia în termen de treizeci de zile, autoritatea veterinară competentă a statului membru de destinație poate dispune distrugerea materialului seminal.
   Articolul 13
   Fiecare lot de material seminal a cărui introducere în Comunitate a fost autorizată de un stat membru pe baza controlului menționat la articolul 12 alineatul (1) trebuie să fie însoțit, cu ocazia expedierii pe teritoriul unui alt stat membru, de originalul certificatului sau de o copie legalizată a acestuia, iar originalul sau copia trebuie să fie vizate în mod corespunzător de autoritatea competentă responsabilă cu examinarea efectuată în conformitate cu articolul 12.
   Articolul 14
   În cazul în care se adoptă măsuri de distrugere în conformitate cu articolul 12 alineatul (3), cheltuielile aferente sunt suportate de către expeditor, destinatar sau reprezentantul acestora, statul neacordând nici o compensație.
   CAPITOLUL IV
   Măsuri de salvgardare și de control
   Articolul 15
   (1)   Un stat membru poate, în cazul în care există pericolul răspândirii unei boli animale prin introducerea pe teritoriul său a materialului seminal provenit dintr-un alt stat membru, să ia următoarele măsuri:

               (a)

               în cazul apariției unei boli epizootice în celălalt stat membru, să interzică sau să restrângă temporar introducerea de material seminal din acele părți ale teritoriului statului membru în cauză în care a apărut boala;

               (b)

               în cazul extinderii unei boli epizootice sau în cazul apariției unei noi boli veterinare grave și contagioase, să interzică sau să limiteze temporar introducerea de material seminal provenit de pe întreg teritoriul celuilalt stat membru.

         Fiecare stat membru informează fără întârziere celelalte state membre și Comisia cu privire la apariția pe teritoriul său a oricărei boli menționate în primul paragraf și cu privire la măsurile adoptate pentru a combate această boală. De asemenea, statul membru în cauză notifică, fără întârziere, celorlalte state membre și Comisiei dispariția bolii.
   (2)   Fără a aduce atingere articolelor 8, 9 și 10, dacă o boală contagioasă a animalelor care s-ar putea răspândi prin materialul seminal și care ar putea compromite starea de sănătate a animalelor dintr-un stat membru apare sau se extinde într-o țară terță sau dacă orice altă cerință de sănătate animală justifică acest lucru, statul membru de destinație interzice importul de material seminal, fie că este un import direct, fie că este un import indirect, efectuat prin intermediul unui alt stat membru și indiferent dacă materialul seminal provine de pe întreg teritoriul țării terțe sau doar dintr-o parte a acestuia.
   (3)   Măsurile pe care statele membre le adoptă în temeiul alineatelor (1) și (2), precum și abrogarea acestora, trebuie comunicate fără întârziere celorlalte state membre și Comisiei, cu menționarea motivelor care justifică aceste măsuri.
   În conformitate cu procedura prevăzută la articolul 18, se poate hotărî că aceste măsuri trebuie modificate, în special în vederea coordonării lor cu măsurile adoptate de către celelalte state membre, sau abrogate.
   (4)   Dacă apare situația preconizată în alineatele (1) și (2) și dacă se dovedește necesar ca și alte state membre să aplice măsurile adoptate în temeiul alineatelor menționate anterior și modificate, dacă este cazul, în conformitate cu alineatul (3), se adoptă dispozițiile adecvate în conformitate cu procedura prevăzută la articolul 18.
   (5)   Reluarea importurilor provenite dintr-o țară terță este autorizată în conformitate cu procedura prevăzută la articolul 18.
   Articolul 16
   (1)   În măsura în care acest lucru este necesar pentru aplicarea uniformă a prezentei directive, experții veterinari ai Comisiei pot să efectueze controale la fața locului, în colaborare cu autoritățile competente din statele membre și din țările terțe.
   Țara de colectare pe teritoriul căreia se efectuează un control acordă tot sprijinul necesar experților pentru îndeplinirea misiunii lor. Comisia informează statul membru sau țara de colectare în cauză cu privire la rezultatul controalelor efectuate.
   Țara de colectare în cauză adoptă măsurile care se pot dovedi necesare pentru a lua în considerare rezultatele acestui control. Dacă țara de colectare nu adoptă aceste măsuri, Comisia poate recurge, după examinarea situației în cadrul Comitetului veterinar permanent, la dispozițiile prevăzute în articolul 5 alineatul (2) al patrulea paragraf și în articolul 9 alineatul (1).
   (2)   Dispozițiile generale de aplicare a prezentului articol, în special în ceea ce privește frecvența și modalitățile de efectuare a controalelor menționate la alineatul (1) primul paragraf, se stabilesc în conformitate cu procedura prevăzută la articolul 19.
   CAPITOLUL V
   Dispoziții finale
   Articolul 17
   Consiliul modifică anexele la prezenta directivă, hotărând cu majoritate calificată la propunerea Comisiei, în special în vederea adaptării lor la evoluția tehnologică.
   Articolul 18
   (1)   Dacă trebuie urmată procedura prevăzută în prezentul articol, Comitetul veterinar permanent instituit prin Decizia Consiliului din 15 octombrie 1968, denumit în continuare „comitetul”, este sesizat fără întârziere de președinte, fie la inițiativa acestuia, fie la cererea unui stat membru.
   (2)   În cadrul comitetului, voturile statelor membre sunt ponderate în conformitate cu articolul 148 alineatul (2) din tratat. Președintele nu participă la vot.
   (3)   Reprezentantul Comisiei prezintă un proiect cu măsurile ce urmează să fie adoptate. Comitetul își dă avizul cu privire la aceste măsuri în termen de două zile. Avizele se adoptă cu o majoritate de cincizeci și patru de voturi.
   (4)   Comisia adoptă măsurile și le pune de îndată în aplicare, dacă acestea sunt în conformitate cu avizul comitetului. Dacă măsurile nu sunt în conformitate cu avizul comitetului sau în absența avizului, Comisia prezintă Consiliului, fără întârziere, o propunere cu privire la măsurile ce trebuie adoptate. Consiliul adoptă măsurile cu majoritate calificată.
   În cazul în care, în termen de trei luni de la data la care i-a fost prezentată propunerea, Consiliul nu adoptă nici o măsură, Comisia adoptă măsurile propuse și le pune de îndată în aplicare, cu excepția cazului în care Consiliul s-a pronunțat cu majoritate simplă împotriva măsurilor în cauză.
   Articolul 19
   (1)   În cazul în care trebuie urmată procedura prevăzută în prezentul articol, comitetul este sesizat de președinte fără întârziere, fie la inițiativa acestuia, fie la cererea unui stat membru.
   (2)   În cadrul comitetului, voturile statelor membre sunt ponderate în conformitate cu articolul 148 alineatul (2) din tratat. Președintele nu participă la vot.
   (3)   Reprezentantul Comisiei prezintă un proiect cu măsurile care urmează să fie adoptate. Comitetul își dă avizul cu privire la aceste propuneri în termenul pe care președintele îl poate stabili în funcție de urgența subiectului în cauză. Avizele se adoptă cu o majoritate de cincizeci și patru de voturi.
   (4)   Comisia adoptă măsurile și le pune de îndată în aplicare, dacă acestea sunt conforme cu avizul comitetului. Dacă măsurile nu sunt în conformitate cu avizul comitetului sau în absența avizului, Comisia prezintă Consiliului, fără întârziere, o propunere cu privire la măsurile ce trebuie adoptate. Consiliul adoptă măsurile cu majoritate calificată.
   În cazul în care, în termen de cincisprezece zile de la data la care i-a fost prezentată propunerea, Consiliul nu adoptă nici o măsură, Comisia adoptă măsurile propuse și le pune de îndată în aplicare, cu excepția cazului în care Consiliul s-a pronunțat cu majoritate simplă împotriva măsurilor în cauză.
   Articolul 20
   (1)   Prezenta directivă nu se aplică în cazul materialului seminal colectat și tratat într-un stat membru înainte de 1 ianuarie 1990.
   (2)   Până la data intrării în vigoare a deciziilor adoptate în conformitate cu articolele 8, 9 și 10, statele membre nu aplică la importul de material seminal din țări terțe condiții mai favorabile decât cele care rezultă din capitolul II.
   Articolul 21
   Statele membre pun în aplicare actele cu putere de lege și actele administrative necesare aducerii la îndeplinire a prezentei directive până la 1 ianuarie 1990 cel târziu. Statele membre informează de îndată Comisia cu privire la acestea.
   Articolul 22
   Prezenta directivă se adresează statelor membre.

      Adoptată la Luxemburg, 14 iunie 1988.

            Pentru Consiliu

            Președintele

         I. KIECHLE

      (1)  JO C 267, 6.10.1983, p. 5.

      (2)  JO C 342, 19.12.1983, p. 11.

      (3)  JO C 140, 28.5.1984, p. 6.

      (4)  JO 121, 29.7.1964, p. 1977/64.

      (5)  JO L 362, 31.12.1985, p. 8.

      (6)  JO L 302, 31.12.1972, p. 28.
   ANEXA A
   CAPITOLUL I
   CONDIȚII DE APROBARE A CENTRELOR DE COLECTARE A MATERIALULUI SEMINAL
   Centrele de colectare a materialului seminal trebuie:

               (a)

               să se afle în permanență sub supravegherea unui veterinar al centrului;

               (b)

               să dispună cel puțin:

                           (i)

                           de unități care permit adăpostirea și izolarea animalelor;

                           (ii)

                           de unități pentru colectarea materialului seminal, inclusiv de o zonă separată pentru curățarea și dezinfectarea sau sterilizarea echipamentelor;

                           (iii)

                           de o zonă de tratare a materialului seminal, care nu trebuie neapărat să se afle în același loc;

                           (iv)

                           de o zonă de depozitare a materialului seminal, care nu trebuie neapărat să se afle în același loc;

               (c)

               să fie construite sau izolate astfel încât să se interzică orice contact cu animale care se află în exterior;

               (d)

               să fie construite astfel încât unitățile folosite pentru adăpostirea animalelor, precum și pentru colectarea, tratarea și depozitarea materialului seminal, să poată fi curățate și dezinfectate cu ușurință;

               (e)

               să dispună, pentru adăpostirea animalelor care trebuie izolate, de unități care nu comunică direct cu unitățile obișnuite;

               (f)

               să fie concepute astfel încât zona de adăpostire a animalelor să fie efectiv separată de unitatea de tratare a materialului seminal și ambele să fie separate de unitatea de depozitare a materialului seminal.

         CAPITOLUL II
   CONDIȚII PRIVIND SUPRAVEGHEREA CENTRELOR DE COLECTARE A MATERIALULUI SEMINAL
   Centrele de colectare trebuie:

               (a)

               să fie supravegheate astfel încât în ele să nu poată staționa decât animale din specia de la care trebuie colectat materialul seminal. Cu toate acestea, alte animale domestice care sunt absolut necesare pentru funcționarea normală a centrului de colectare pot fi acceptate, cu condiția să nu prezinte nici un risc de infecție pentru animalele din speciile al căror material seminal trebuie colectat și să îndeplinească condițiile stabilite de medicul veterinar al centrului;

               (b)

               să fie supravegheate astfel încât să se poată întocmi un registru care include toate datele de identificare a fiecărui animal, precum și un registru privind toate controalele asupra bolilor și asupra tuturor vaccinărilor efectuate, care să reia datele din dosarul privind starea de boală sau de sănătate a fiecărui animal;

               (c)

               să fie supuse unor inspecții regulate efectuate, cel puțin de două ori pe an, de către un medic veterinar oficial, în cursul cărora se efectuează controlul permanent al condițiilor de aprobare și de supraveghere;

               (d)

               să beneficieze de o supraveghere care împiedică accesul oricărei persoane neautorizate. În plus, vizitatorii autorizați trebuie admiși în conformitate cu condițiile stabilite de medicul veterinar al centrului;

               (e)

               să aibă angajați competenți din punct de vedere tehnic, care au beneficiat de o formare adecvată în ceea ce privește procedurile de dezinfectare și tehnicile de igienă care permit prevenirea răspândirii bolilor;

               (f)

               să fie supravegheate astfel încât să se garanteze următoarele condiții:

                           (i)

                           numai materialul seminal colectat într-un centru desemnat este tratat și depozitat în centrele desemnate, fără a intra în contact cu alt lot de material seminal. Cu toate acestea, în centrele de colectare desemnate se poate trata și material seminal care nu a fost colectat într-un centru desemnat, cu condiția ca:

                                       —

                                       acest material seminal să fie obținut de la bovine care îndeplinesc condițiile prevăzute în anexa B capitolul I punctul 1 litera (d) punctele (i), (ii), (iii) și (v);

                                       —

                                       tratarea să se realizeze cu echipamente separate sau în alt moment decât cel în care se tratează materialul seminal destinat comerțului intracomunitar, echipamentele trebuind, în al doilea caz, curățate și sterilizate după utilizare;

                                       —

                                       acest material seminal să nu poată face obiectul comerțului intracomunitar și să nu poată intra nici un moment în contact sau să fie depozitat împreună cu materialul seminal destinat comerțului intracomunitar;

                                       —

                                       acest material seminal să poată fi identificat prin aplicarea unei mărci diferite de marca prevăzută la punctul (vii);

                           (ii)

                           colectarea, tratarea și depozitarea materialului seminal se efectuează exclusiv în zonele rezervate în acest scop și în cele mai riguroase condiții de igienă;

                           (iii)

                           toate instrumentele care intră în contact cu materialul seminal sau cu animalul donator în timpul colectării și al tratării se dezinfectează sau se sterilizează în mod corespunzător înainte de fiecare utilizare;

                           (iv)

                           produsele de origine animală utilizate pentru tratarea materialului seminal– inclusiv aditivii sau diluantul– provin din surse care nu prezintă nici un risc de sănătate animală, în care au fost supuse unui tratament prealabil de natură să îndepărteze acest risc;

                           (v)

                           recipientele utilizate pentru depozitare și transport se dezinfectează sau se sterilizează în mod corespunzător înainte de începerea oricărei operațiuni de umplere;

                           (vi)

                           agentul criogenic utilizat nu a fost folosit anterior pentru alte produse de origine animală;

                           (vii)

                           fiecare doză individuală de material seminal este prevăzută cu o marcă vizibilă care permite să se stabilească cu ușurință data colectării materialului seminal, precum și rasa și identificarea animalului donator și denumirea centrului, dacă este cazul prin intermediul unui cod; caracteristicile și forma acestei mărci vor fi stabilite în conformitate cu procedura prevăzută în articolul 19.

         ANEXA B
   CAPITOLUL I
   CONDIȚII APLICABILE PENTRU ACCEPTAREA ANIMALELOR ÎN CENTRELE DESEMNATE DE COLECTARE A MATERIALULUI SEMINAL
   1.   Toate animalele din specia bovină acceptate într-un centru de colectare a materialului seminal trebuie:

               (a)

               să fi fost supuse unei perioade de izolare de cel puțin treizeci de zile în unități aprobate special în acest scop de către autoritatea competentă a statului membru și în care nu se găsesc decât animale biongulate care au cel puțin aceeași stare de sănătate;

               (b)

               să fi fost alese, înainte de a intra în unitățile de izolare descrise la litera (a), din efective:

                           (i)

                           oficial indemne de tuberculoză;

                           (ii)

                           oficial indemne de bruceloză sau indemne de bruceloză.

                     Nu este posibil ca animalele să se fi aflat anterior în alte efective cu statut inferior;

               (c)

               să provină dintr-un efectiv indemn de leucoză enzootică bovină sau să fi fost născute de o vacă care a fost supusă unui test serologic pentru depistarea leucozei enzootice bovine, cu cel mult treizeci de zile înainte de acceptarea animalului în centru și a prezentat un rezultat negativ.
               Dacă această cerință nu poate fi îndeplinită, materialul seminal nu poate fi acceptat în comerțul intracomunitar atâta timp cât donatorul nu a împlinit vârsta de 2 ani și nu a fost testat în conformitate cu capitolul II punctul 1 (iii) cu rezultat negativ;

               (d)

               să fi fost supuse, înainte de perioada de izolare menționată la litera (a) și pe parcursul celor treizeci de zile anterioare, cu rezultate negative, la următoarele teste:

                           (i)

                           o intradermotuberculinare efectuată în conformitate cu procedura stabilită în anexa B la Directiva 64/432/CEE;

                           (ii)

                           un test de seroaglutinare în conformitate cu procedura stabilită în anexa C la Directiva 64/432/CEE și care indică un titru brucelic mai mic de 30 UI de aglutinare pe mililitru și, în cazul efectivelor indemne de bruceloză, la o reacție de fixare a complementului care are ca rezultat un titru brucelic mai mic de 20 unități CEE pe mililitru (20 unități EFCT);

                           (iii)

                           un test serologic pentru depistarea leucozei enzootice bovine, efectuat în conformitate cu procedura stabilită în anexa G la Directiva 64/432/CEE;

                           (iv)

                           un test de seroneutralizare sau un test ELISA pentru depistarea rinotraheitei bovine infecțioase sau a vulvo-vaginitei pustuloase infecțioase;

                           (v)

                           un test de izolare a virusului (test de depistare a antigenilor prin fluorescență sau test imunoperoxidazic) pentru depistarea diareei virotice bovine. Pentru animalele cu vârste sub 6 luni, testul se amână până la împlinirea acestei vârste.

                     Autoritatea competentă poate autoriza efectuarea controalelor menționate la litera (d) în unitatea de izolare, cu condiția ca rezultatele să fie cunoscute înainte de începerea perioadei de izolare de treizeci de zile prevăzute la litera (e);

               (e)

               să fi fost supuse, pe parcursul perioadei de izolare de cel puțin treizeci de zile menționate la litera (a), cu rezultate negative, la următoarele teste:

                           (i)

                           un test de seroaglutinare în conformitate cu procedura stabilită în anexa C la Directiva 64/432/CEE și care indică un titru brucelic mai mic de 30 UI de aglutinare pe mililitru, precum și la o reacție de fixare a complementului care are ca rezultat un titru brucelic mai mic de 20 unități CEE pe mililitru (20 unități EFCT) în cazul animalelor provenite din efective indemne de bruceloză;

                           (ii)

                           fie un test de depistare a antigenilor cu anticorpi prin imunofluorescență, fie o cultură pentru infecția campylobacter fœtus pe o probă de material colectat din prepuț sau dintr-o spălătură vaginală artificială; în cazul femelelor trebuie efectuat un test de aglutinare a mucusului vaginal;

                           (iii)

                           un examen microscopic și o cultură pentru depistarea Trichomonas fœtus dintr-o probă de spălătură vaginală sau din prepuț; în cazul femelelor trebuie efectuat un test de aglutinare a mucusului vaginal;

                           (iv)

                           un test de seroneutralizare sau un test ELISA pentru rinotraheita infecțioasă bovină sau vulvo-vaginita pustuloasă infecțioasă

                     și să fi fost supuse unui tratament împotriva leptospirozei cu două injecții de streptomicină administrate la un interval de 14 zile (25 miligrame pe kilogram de greutate vie).
               Dacă unul din testele enumerate anterior este pozitiv, animalul trebuie îndepărtat imediat din unitatea de izolare. În cazul izolării unui grup, autoritatea competentă ia toate măsurile necesare pentru a le permite animalelor rămase să fie acceptate în centrul de colectare în conformitate cu prezenta anexă.

         2.   Toate testele se efectuează într-un laborator desemnat de statul membru.
   3.   Animalele nu sunt acceptate în centrul de colectare a materialului seminal decât cu aprobarea expresă a medicului veterinar al centrului. Circulația animalelor vii, respectiv toate intrările sau ieșirile, se înregistrează.
   4.   Animalele acceptate în centrul de colectare a materialului seminal nu trebuie să prezinte nici un semn clinic de boală boli în ziua acceptării și care, fără a aduce atingere punctului 5, trebuie să provină dintr-o unitate de izolare menționată la punctul 1 litera (a), care îndeplinește în mod oficial, în ziua expedierii, următoarele condiții:

               (a)

               este situată în centrul unei zone cu o rază de 10 kilometri în care nu a existat nici un caz de febră aftoasă cel puțin în ultimele treizeci de zile;

               (b)

               este indemnă, de cel puțin trei luni, de febră aftoasă și de bruceloză;

               (c)

               este indemnă, de cel puțin treizeci de zile, de bolile bovine cu declarare obligatorie în conformitate cu anexa E la Directiva 64/432/CEE.

         5.   În măsura în care condițiile prevăzute la punctul 4 sunt îndeplinite și examenele de rutină enumerate în capitolul II au fost realizate în cursul celor douăsprezece luni precedente, animalele pot fi transferate dintr-un centru desemnat de colectare a materialului seminal în altul având un nivel echivalent al stării de sănătate, fără o perioadă de izolare și fără examinări, cu condiția ca deplasarea să se efectueze direct. Animalele în cauză nu trebuie să intre în contact direct sau indirect cu animale biongulate având un nivel de sănătate inferior, iar mijlocul de transport utilizat trebuie să fi fost dezinfectat în prealabil. Dacă transferul de la un centru de colectare a materialului seminal la altul are loc între state membre, acesta se efectuează în conformitate cu Directiva 64/432/CEE.
   CAPITOLUL II
   EXAMENE ȘI TRATAMENT DE RUTINĂ OBLIGATORII PENTRU BOVINELE AFLATE ÎN CENTRELE DESEMNATE DE COLECTARE A MATERIALULUI SEMINAL
   1.   Toate bovinele aflate într-un centru de colectare a materialului seminal trebuie supuse, cel puțin o dată pe an, următoarelor teste sau tratamente:

               (i)

               o intradermotuberculinare pentru tuberculoză efectuată în conformitate cu procedura stabilită în anexa B la Directiva 64/432/CEE cu rezultat negativ;

               (ii)

               un test de seroaglutinare pentru bruceloză, efectuat în conformitate cu procedura stabilită în anexa C la Directiva 64/432/CEE și care indică un titru brucelic mai mic de 30 UI de aglutinare pe mililitru;

               (iii)

               un test serologic pentru leucoza bovină enzootică efectuat în conformitate cu procedura stabilită în anexa G la Directiva 64/432/CEE cu rezultat negativ;

               (iv)

               pentru rinotraheita bovină infecțioasă sau vulvo-vaginita pustuloasă infecțioasă, un test de seroneutralizare sau un test ELISA cu rezultate negative. Totuși, până la 31 decembrie 1992, se poate practica vaccinarea taurilor seronegativi împotriva bolilor menționate anterior, fie cu o doză de vaccin viu termosensibilă și administrată pe cale nazală, fie cu două doze de vaccin inactivat administrate la un interval de cel puțin trei săptămâni și de cel mult patru săptămâni; în continuare, procedura trebuie repetată la intervale de cel mult șase luni;

               (v)

               fie un test de depistare a antigenilor cu anticorpi prin imunofluorescență, fie o cultură pentru infecția campylobacter fœtus dintr-o probă de material colectat din prepuț sau dintr-o spălătură vaginală artificială; în cazul femelelor, trebuie efectuat un test de aglutinare a mucusului vaginal.

         2.   Toate testele se efectuează într-un laborator desemnat de statul membru.
   3.   Dacă unul din testele enumerate anterior are un rezultat pozitiv, animalul trebuie izolat, iar materialul seminal colectat după data ultimului test negativ nu poate face obiectul comerțului intracomunitar.
   Materialul seminal colectat de la toate celelalte animale care se găsesc în centru de la data la care a fost efectuat testul pozitiv este depozitat separat și nu poate face obiectul comerțului intracomunitar până la restabilirea stării de sănătate a centrului.
   ANEXA C
   CONDIȚII CARE TREBUIE ÎNDEPLINITE DE MATERIALUL SEMINAL COLECTAT ÎN CENTRELE DESEMNATE DE COLECTARE A MATERIALULUI SEMINAL ȘI DESTINAT COMERȚULUI INTRACOMUNITAR
   1.   Materialul seminal trebuie să provină de la animale care:

               (a)

               nu prezintă nici un semn clinic de boală la data colectării;

               (b)

                           (i)

                           nu au fost vaccinate împotriva febrei aftoase

                           (ii)

                           aparțin unui centru în care toate animalele au fost protejate în întregime împotriva sușelor A, O și C:

                                       —

                                       fie că este vorba de animale care, înaintea intrării în centru, nu au fost vaccinate împotriva febrei aftoase și din această cauză a fost necesar să li se administreze 2 doze de vaccin inactivat aprobat și controlat de autoritatea competentă a statului membru exportator la un interval de cel puțin șase săptămâni și de cel mult opt luni;

                                       —

                                       fie că este vorba de animale care, înainte de a fi acceptate în centru, au fost vaccinate de cel puțin 3 ori la intervale de cel mult un an.

                                 În cazul în care se administrează vaccinul, procedura se repetă pentru toate animalele la intervale de cel mult douăsprezece luni;

               (c)

               nu au fost vaccinate împotriva febrei aftoase pe parcursul celor treizeci de zile imediat anterioare colectării;

               (d)

               s-au aflat într-un centru aprobat de colectare a materialului seminal pe parcursul unei perioade neîntrerupte de cel puțin treizeci de zile înaintea colectării materialului seminal;

               (e)

               nu sunt autorizate pentru monta naturală;

               (f)

               se află în centre de colectare a materialului seminal care au fost indemne de febră aftoasă cel puțin în timpul celor trei luni anterioare și al celor treizeci de zile care au urmat colectării, aceste centre fiind situate în mijlocul unei zone cu o rază de 10 kilometri în care nu s-a înregistrat nici un caz de febră aftoasă de cel puțin treizeci de zile;

               (g)

               s-au aflat în centre de colectare a materialului seminal care, pe parcursul perioadei care începe cu treizeci de zile înainte de colectare și se încheie la treizeci de zile după colectare, au fost indemne de bolile bovine cu declarare obligatorie, în conformitate cu anexa E la Directiva 64/432/CEE.

         2.   Antibioticele enumerate în continuare trebuie adăugate pentru a se obține următoarele concentrații în materialul seminal, după diluția finală:

               minimum:

               500 ui de streptomicină pe mililitru,

               500 ui de penicilină pe mililitru,

               150 μg de lincomicină pe mililitru,

               300 μg de spectinomicină pe mililitru.

         Se poate utiliza o combinație diferită de antibiotice care au un efect echivalent împotriva campylobacteriilor, a leptospirelor și a micoplasmelor.
   Imediat după adăugarea antibioticelor, materialul seminal diluat trebuie păstrat la o temperatură de cel puțin 5 °C timp de cel puțin 45 de minute.
   3.   Materialul seminal destinat comerțului intracomunitar trebuie:

               (i)

               să fie depozitat în condiții aprobate timp de minimum treizeci de zile înainte de expediere;

               (ii)

               să fie transportat către statul membru de destinație în flacoane care au fost curățate, dezinfectate sau sterilizate înainte de utilizare și care au fost sigilate înainte de a părăsi zona de depozitare desemnată.

         ANEXA D


title: Directiva 2009/60/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 13 iulie 2009 cu privire la viteza maximă prin construcție și la platformele de încărcare ale tractoarelor agricole sau forestiere pe roți (versiune codificată) (Text cu relevanță pentru SEE )

text:
               30.7.2009

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               L 198/15

      DIRECTIVA 2009/60/CE A PARLAMENTULUI EUROPEAN ȘI A CONSILIULUI

   din 13 iulie 2009
   cu privire la viteza maximă prin construcție și la platformele de încărcare ale tractoarelor agricole sau forestiere pe roți
   (versiune codificată)
   (Text cu relevanță pentru SEE)
   PARLAMENTUL EUROPEAN ȘI CONSILIUL UNIUNII EUROPENE,
   având în vedere Tratatul de instituire a Comunității Europene, în special articolul 95,
   având în vedere propunerea Comisiei,
   având în vedere avizul Comitetului Economic și Social European (1),
   hotărând în conformitate cu procedura prevăzută la articolul 251 din tratat (2),
   întrucât:

               (1)

               Directiva 74/152/CEE a Consiliului din 4 martie 1974 de apropiere a legislațiilor statelor membre cu privire la viteza maximă prin construcție și la platformele de încărcare ale tractoarelor agricole sau forestiere pe roți (3) a fost modificată de mai multe ori și în mod substanțial (4). Este necesar, din motive de claritate și de raționalizare, să se codifice directiva menționată.

               (2)

               Directiva 74/152/CEE este una dintre directivele speciale în legătură cu procedura de omologare CE de tip prevăzută de Directiva 74/150/CEE a Consiliului din 4 martie 1974 de apropiere a legislațiilor statelor membre cu privire la omologarea tractoarelor agricole și forestiere pe roți, înlocuită de Directiva 2003/37/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 26 mai 2003 privind omologarea de tip a tractoarelor agricole sau forestiere, a remorcilor acestora și a echipamentului remorcat interschimbabil, împreună cu sistemele, componentele și unitățile lor tehnice separate (5), și stabilește cerințe tehnice cu privire la designul și construcția tractoarelor agricole sau forestiere, în ceea ce privește viteza maximă prin construcție și platformele de încărcare. Aceste cerințe tehnice vizează apropierea legislațiilor statelor membre pentru a permite punerea în aplicare, pentru fiecare tip de tractor, a procedurii de omologare CE care face obiectul Directivei 2003/37/CE. În consecință, dispozițiile Directivei 2003/37/CE privind omologarea de tip a tractoarelor agricole sau forestiere, a remorcilor acestora și a echipamentului remorcat interschimbabil, împreună cu sistemele, componentele și unitățile lor tehnice separate, se aplică prezentei directive.

               (3)

               Prezenta directivă nu ar trebui să aducă atingere obligațiilor statelor membre privind termenele de transpunere în dreptul național și de aplicare a directivelor menționate în anexa II partea B,

         ADOPTĂ PREZENTA DIRECTIVĂ:
   Articolul 1
   (1)   Se înțelege prin „tractor (agricol sau forestier)” orice vehicul cu motor, pe roți sau șenile, care are cel puțin două osii, a cărui funcție constă în mod esențial în forța sa de tracțiune și care este special conceput pentru tractarea, împingerea, purtarea sau acționarea anumitor utilaje, mașini sau remorci destinate să fie folosite în exploatarea agricolă sau forestieră. Acesta poate fi amenajat pentru a transporta o încărcătură și însoțitori.
   (2)   Prezenta directivă se aplică numai tractoarelor definite la alineatul (1), care sunt prevăzute cu pneuri și au o viteză maximă prin construcție între 6 și 40 km/h.
   Articolul 2
   (1)   Statele membre nu pot refuza omologarea CE de tip și nici eliberarea documentului prevăzut la articolul 2 litera (u) din Directiva 2003/37/CE, nici omologarea națională a unui tip de tractor din motive legate de viteza maximă prin construcție și platformele de încărcare, în cazul în care acestea îndeplinesc cerințele care figurează în anexa I.
   (2)   Statele membre nu pot elibera documentul prevăzut la articolul 2 litera (u) din Directiva 2003/37/CE pentru un tip de tractor, în cazul în care acesta nu corespunde prevederilor prezentei directive.
   Statele membre pot refuza acordarea omologării naționale pentru un tip de tractor, în cazul în care acesta nu corespunde prevederilor prezentei directive.
   Articolul 3
   Statele membre nu pot refuza înmatricularea sau interzice vânzarea, prima punere în circulație sau utilizarea tractoarelor din motive ce privesc viteza maximă prin construcție sau platformele lor de încărcare, în cazul în care acestea îndeplinesc cerințele care figurează în anexa I.
   Articolul 4
   (1)   Statele membre nu pot interzice și nici solicita ca tractoarele să fie echipate cu una sau mai multe platforme de încărcare.
   (2)   Statele membre nu pot interzice transportul pe platforme de încărcare a produselor al căror transport este admis în remorci utilizate pentru exploatarea agricolă sau forestieră. În limitele prevăzute de constructor, acestea autorizează o încărcătură maximă de cel puțin 80 % din greutatea tractorului gol, aflat în stare de funcționare.
   Articolul 5
   Modificările necesare pentru adaptarea cerințelor din anexa I la progresul tehnic se adoptă în conformitate cu procedura menționată la articolul 20 alineatul (3) din Directiva 2003/37/CE.
   Articolul 6
   Comisiei îi sunt comunicate de către statele membre textele principalelor dispoziții de drept intern pe care le adoptă în domeniul reglementat de prezenta directivă.
   Articolul 7
   Directiva 74/152/CEE, astfel cum a fost modificată prin directivele menționate în anexa II partea A, se abrogă, fără a aduce atingere obligațiilor statelor membre în ceea ce privește termenele de transpunere în dreptul național și de aplicare a directivelor menționate în anexa II partea B.
   Trimiterile la directiva abrogată se interpretează ca trimiteri la prezenta directivă și se citesc în conformitate cu tabelul de corespondență din anexa III.
   Articolul 8
   Prezenta directivă intră în vigoare în a douăzecea zi de la data publicării în Jurnalul Oficial al Uniunii Europene.
   Se aplică de la 1 ianuarie 2010.
   Articolul 9
   Prezenta directivă se adresează statelor membre.

      Adoptată la Bruxelles, 13 iulie 2009.

            Pentru Parlamentul European

            Președintele

         H.-G. PÖTTERING

            Pentru Consiliu

            Președintele

         E. ERLANDSSON

      (1)  JO C 161, 13.7.2007, p. 37.

      (2)  Avizul Parlamentului European din 19 iunie 2007 (JO C 146 E, 12.6.2008, p. 74) și Decizia Consiliului din 22 iunie 2009.

      (3)  JO L 84, 28.3.1974, p. 33.

      (4)  A se vedea anexa II partea A.

      (5)  JO L 171, 9.7.2003, p. 1.

      ANEXA I
      1.   Viteza maximă prin construcție

                  1.1.

                  Pentru încercările de omologare, viteza medie se măsoară pe o pistă rectilinie, pe care tractorul o parcurge în ambele sensuri de la un punct de plecare în care acesta se află în mișcare. Terenul pistei trebuie să fie stabilizat; pista are o lungime de cel puțin 100 m și este plană, putând totuși prezenta înclinații de cel mult 1,5 %.

                  1.2.

                  În timpul încercării, tractorul este gol și în stare de funcționare, fără contragreutăți de echilibrare sau echipamente speciale, iar presiunea pneurilor este cea prevăzută pentru circulația pe drumuri.

                  1.3.

                  Pe durata testării, tractorul este echipat cu pneuri noi care să aibă cea mai mare rază de rulare prevăzută de producător pentru tractor.

                  1.4.

                  Raportul de transmitere al mecanismului de direcție utilizat în timpul încercărilor este cel care generează viteza maximă a tractorului în condiții de sarcină plină.

                  1.5.

                  Pentru a ține seama de diferite erori inevitabile datorate, în special, tehnicii de măsurare și de mărire de regim a motorului cu încărcare parțială, pentru testul de omologare de tip este acceptabil ca viteza măsurată să depășească valoarea stabilită pentru viteza maximă prin construcție cu 3 km/h.

                  1.6.

                  În scopul de a permite autorităților competente de omologare a tractoarelor să calculeze viteza maximă teoretică a acestora, constructorii precizează cu titlu informativ raportul de transmitere, înaintarea reală a roților motoare pentru o rotație completă și numărul de turații ale motorului la puterea maximă cu sarcina plină și cu regulatorul, dacă există, reglat conform cerințelor constructorului.

            2.   Platforma de încărcare

                  2.1.

                  Centrul de greutate al platformei este situat între osii.

                  2.2.

                  Dimensiunile platformei sunt următoarele:

                              —

                              lungimea nu depășește de 1,4 ori ecartamentul cel mai mare din fața sau din spatele tractorului;

                              —

                              lățimea nu depășește lățimea maximă totală a tractorului fără echipamente.

                  2.3.

                  Platforma este dispusă simetric în raport cu planul median longitudinal al tractorului.

                  2.4.

                  Platforma de încărcare se află la cel mult 150 cm deasupra solului.

                  2.5.

                  Montarea și tipul platformei sunt de așa natură încât pentru o încărcătură normală să nu afecteze vizibilitatea conducătorului, iar diferitele dispozitive obligatorii de iluminare și de semnalizare luminoasă să poată funcționa normal.

                  2.6.

                  Platforma de încărcare este detașabilă; fixarea pe tractor se face în așa fel încât să se elimine orice pericol de desprindere accidentală.

      ANEXA II

         Partea A

         Directiva abrogată și lista modificărilor ulterioare

      (menționate la articolul 7)

                  Directiva 74/152/CEE a Consiliului
                  (JO L 84, 28.3.1974, p. 33)

                  Directiva 82/890/CEE a Consiliului
                  (JO L 378, 31.12.1982, p. 45)

                  numai în ceea ce privește trimiterile la Directiva 74/152/CEE din articolul 1 alineatul (1)

                  Directiva 88/412/CEE a Comisiei
                  (JO L 200, 26.7.1988, p. 31)

                  Directiva 97/54/CE a Parlamentului European și a Consiliului
                  (JO L 277, 10.10.1997, p. 24)

                  numai în ceea ce privește trimiterile la Directiva 74/152/CEE din articolul 1 prima liniuță

                  Directiva 98/89/CE a Comisiei
                  (JO L 322, 1.12.1998, p. 40)

         Partea B

         Termene de transpunere în dreptul național și de aplicare

      (menționate la articolul 7)

                  Directiva

                  Termen de transpunere

                  Data de aplicare

                  74/152/CEE

                  8 septembrie 1975

                  —

                  82/890/CEE

                  22 iunie 1984

                  —

                  88/412/CEE

                  30 septembrie 1988 (1)

                  —

                  97/54/CE

                  22 septembrie 1998

                  23 septembrie 1998

                  98/89/CE

                  31 decembrie 1999 (2)

                  —

         (1)  În conformitate cu articolul 2 din Directiva 88/412/CEE:

         „(1)   De la 1 octombrie 1988, statele membre nu pot:

                     —

                     refuza, pentru un tip de tractor, acordarea omologării CEE de tip, eliberarea documentului menționat la articolul 10 alineatul (1) ultima liniuță din Directiva 74/150/CEE sau acordarea omologării de tip naționale și nici

                     —

                     interzice punerea în circulație a tractoarelor,

               în cazul în care viteza maximă prin construcție și platformele de încărcare ale acestui tip de tractor sau ale acestor tractoare sunt conforme cu dispozițiile prezentei directive.
         (2)   De la 1 octombrie 1989, statele membre:

                     —

                     nu mai pot elibera documentul menționat la articolul 10 alineatul (1) ultima liniuță din Directiva 74/150/CEE pentru un tip de tractor ale cărui viteză maximă prin construcție și platforme de încărcare nu sunt conforme cu dispozițiile prezentei directive;

                     —

                     pot refuza acordarea omologării de tip naționale pentru un tip de tractor ale cărui viteză maximă prin construcție și platforme de încărcare nu sunt conforme cu dispozițiile prezentei directive.”

         (2)  În conformitate cu articolul 2 din Directiva 98/89/CE:

         „(1)   De la 1 ianuarie 2000, statele membre nu pot:

                     —

                     refuza, pentru un tip de tractor, acordarea omologării CE de tip, eliberarea documentului menționat la articolul 10 alineatul (1) ultima liniuță din Directiva 74/150/CEE sau acordarea omologării naționale de tip și nici

                     —

                     interzice punerea în circulație a tractoarelor,

               în cazul în care tractoarele respective sunt conforme cu cerințele Directivei 74/152/CEE, astfel cum a fost modificată prin prezenta directivă.
         (2)   De la 1 octombrie 2004, statele membre:

                     —

                     nu mai pot elibera documentul menționat la articolul 10 alineatul (1) ultima liniuță din Directiva 74/150/CEE pentru un tip de tractor, dacă acesta nu este conform cu cerințele Directivei 74/152/CEE, astfel cum a fost modificată prin prezenta directivă;

                     —

                     pot refuza acordarea omologării naționale de tip pentru un tip de tractor, dacă acesta nu este conform cu cerințele Directivei 74/152/CEE, astfel cum a fost modificată prin prezenta directivă.”

      ANEXA III

         TABEL DE CORESPONDENȚĂ

                  Directiva 74/152/CEE

                  Directiva 98/89/CE

                  Prezenta directivă

                  Articolul 1

                  Articolul 1

                  Articolul 2

                  Articolul 2

                  Articolele 3-5

                  Articolele 3-5

                  Articolul 6 alineatul (1)

                  —

                  Articolul 6 alineatul (2)

                  Articolul 6

                  —

                  Articolul 7

                  —

                  Articolul 8

                  Articolul 7

                  Articolul 9

                  Anexa

                  Anexa I

                  —

                  Anexa II

                  —

                  Anexa III