title: Directiva 96/71/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 16 decembrie 1996 privind detașarea lucrătorilor în cadrul prestării de servicii

text:
               05/Volumul 04

               RO

               Jurnalul Ofícial al Uniunii Europene

               29

         31996L0071

               L 018/1

               JURNALUL OFÍCIAL AL UNIUNII EUROPENE

      DIRECTIVA 96/71/CE A PARLAMENTULUI EUROPEAN ȘI A CONSILIULUI

   din 16 decembrie 1996
   privind detașarea lucrătorilor în cadrul prestării de servicii
   PARLAMENTUL EUROPEAN ȘI CONSILIUL UNIUNII EUROPENE,
   având în vedere Tratatul de instituire a Comunității Europene, în special articolul 57 alineatul (2) și articolul 66,
   având în vedere propunerea Comisiei (1),
   având în vedere avizul Comitetului Economic și Social (2),
   în conformitate cu procedura prevăzută la articolul 189b din tratat (3),

               (1)

               întrucât, în temeiul articolului 3 litera (c) din tratat, eliminarea, între statele membre, a obstacolelor în calea liberei circulații a persoanelor și a serviciilor reprezintă unul din obiectivele Comunității;

               (2)

               întrucât, pentru prestarea serviciilor, orice restricții pe motive de cetățenie sau condiții de reședință sunt interzise, conform tratatului, cu începere de la sfârșitul perioadei de tranziție;

               (3)

               întrucât realizarea pieței interne asigură un mediu dinamic prestării de servicii pe plan transnațional, care obligă un număr din ce în ce mai mare de întreprinderi să detașeze temporar salariați pe teritoriul unui stat membru, altul decât statul în care sunt angajați în mod obișnuit;

               (4)

               întrucât prestarea de servicii poate lua fie forma executării lucrărilor de către o întreprindere în nume propriu sau în coordonarea sa, în cadrul unui contract încheiat între întreprinderea respectivă și destinatarul prestării de servicii, fie forma punerii la dispoziție de lucrători în vederea utilizării lor de către o întreprindere, în cadrul unui contract public sau privat;

               (5)

               întrucât un astfel de tip de promovare a prestării de servicii la nivel transnațional necesită condiții de concurență loială și măsuri care să garanteze respectarea drepturilor lucrătorilor;

               (6)

               întrucât dobândirea de către raporturile de muncă a unei dimensiuni transnaționale ridică probleme în ceea ce privește legislația aplicabilă acestor raporturi de muncă; întrucât este necesar, în interesul părților, să se prevadă condiții de lucru și de angajare aplicabile raporturilor de muncă avute în vedere;

               (7)

               întrucât Convenția de la Roma din 19 iunie 1980 privind legea aplicabilă obligațiilor contractuale (4), semnată de 12 state membre, a intrat în vigoare la data de 1 aprilie 1991 în majoritatea statelor membre;

               (8)

               întrucât articolul 3 din convenția menționată prevede, ca regulă generală, libertatea de alegere a legii aplicabile de către părți; întrucât, în absența libertății de alegere, în temeiul articolului 6 alineatul (2), contractul este reglementat de legea țării în care lucrătorul, executând contractul, își desfășoară în mod obișnuit activitatea, chiar dacă este detașat temporar într-o altă țară, sau, în cazul în care lucrătorul nu își desfășoară în mod obișnuit activitatea într-o singură țară, de legea țării în care se găsește unitatea care a angajat lucrătorul, cu excepția cazului în care, din ansamblul împrejurărilor rezultă că respectivul contract este mai strâns legat de o altă țară, în acest caz aplicându-se legea țării respective;

               (9)

               întrucât, în temeiul articolului 6 alineatul (1) din convenția menționată, alegerea de către părți a legii aplicabile nu poate avea ca rezultat privarea lucrătorului de protecția pe care i-o asigură dispozițiile imperative ale legii care, în temeiul alineatului (2) din articolul menționat, s-ar aplica în cazul în care legea aplicabilă nu este aleasă;

               (10)

               întrucât articolul 7 din convenția menționată prevede, în anumite condiții, aplicarea, în paralel cu legea declarată aplicabilă, a dispozițiilor imperative ale unei alte legi, în special cea a statului membru pe teritoriul căruia lucrătorul este detașat temporar;

               (11)

               întrucât, conform principiului priorității dreptului comunitar, prevăzut la articolul 20, convenția menționată nu aduce atingere aplicării dispozițiilor care, în anumite aspecte, reglementează conflictul de legi în materie de obligații contractuale, și care sunt incluse în acte ale instituțiilor Comunităților Europene sau în legislațiile naționale armonizate care pun în aplicare aceste acte;

               (12)

               întrucât dreptul comunitar nu împiedică statele membre să extindă domeniul de aplicare a legislațiilor lor naționale sau a convențiilor colective de muncă încheiate de partenerii sociali la orice persoană care desfășoară o muncă salariată, inclusiv cu caracter temporar, pe teritoriul lor, chiar dacă angajatorul își are sediul într-un alt stat membru; întrucât dreptul comunitar nu interzice statelor membre să garanteze respectarea acestor norme prin mijloacele corespunzătoare;

               (13)

               întrucât legislațiile statelor membre trebuie coordonate astfel încât să se prevadă un nucleu de norme imperative de protecție minimă, care trebuie respectate, în țara gazdă, de angajatorii care detașează lucrători în vederea executării unor lucrări cu caracter temporar pe teritoriul statului membru în care sunt prestate serviciile; întrucât o astfel de coordonare nu poate fi asigurată decât pe baza dreptului comunitar;

               (14)

               întrucât un „nucleu dur” de norme de protecție, clar definite, ar trebui respectate de către prestatorul de servicii, indiferent de durata detașării lucrătorului;

               (15)

               întrucât este necesar să se prevadă că, în anumite cazuri bine delimitate de lucrări de montare sau instalare a unor bunuri, nu se aplică dispozițiile privind salariul minim și durata minimă a concediului anual plătit;

               (16)

               întrucât, de asemenea, este necesară o abordare mai flexibilă a punerii în aplicare a dispozițiilor privind salariul minim și durata minimă a concediului anual plătit; întrucât, dacă durata detașării nu depășește o lună, statele membre pot deroga, în anumite condiții, de la dispozițiile privind salariul minim sau pot prevedea posibilitatea de derogare prin convenții colective; întrucât, în cazul în care lucrările executate sunt nesemnificative, statele membre pot deroga de la dispozițiile privind salariul minim și durata minimă a concediului anual plătit;

               (17)

               întrucât normele imperative de protecție minimă în vigoare în țara gazdă nu pot împiedica aplicarea unor condiții de muncă și de încadrare în muncă mai favorabile pentru lucrători;

               (18)

               întrucât este necesară respectarea principiului potrivit căruia întreprinderile cu sediul în afara Comunității nu trebuie să se bucure de un tratament mai favorabil decât cel acordat întreprinderilor cu sediul pe teritoriul unui stat membru;

               (19)

               întrucât, fără a aduce atingere altor dispoziții comunitare, prezenta directivă nu impune nici obligația de a recunoaște din punct de vedere juridic existența întreprinderilor cu încadrare în muncă temporară, nici nu împiedică aplicarea de către statele membre a legislației privind punerea la dispoziție de lucrători și întreprinderi cu încadrare în muncă temporară pe lângă întreprinderile care nu își au sediul pe teritoriul lor, dar care exercită activități în cadrul prestării de servicii;

               (20)

               întrucât prezenta directivă nu aduce atingere nici acordurilor încheiate de Comunitate cu țări terțe, nici legislației statelor membre cu privire la accesul pe teritoriul lor al prestatorilor de servicii din țări terțe; întrucât prezenta directivă nu aduce atingere nici legislației naționale cu privire la condițiile de admitere, ședere și încadrare în muncă a lucrătorilor resortisanți ai unor țări terțe;

               (21)

               întrucât Regulamentul (CEE) nr. 1408/71 al Consiliului din 14 iunie 1971 privind aplicarea sistemelor de asigurări sociale salariaților și familiilor acestora care se deplasează în cadrul Comunității (5) stabilește dispozițiile aplicabile în materie de prestații și contribuții la sistemul asigurărilor sociale;

               (22)

               întrucât prezenta directivă nu aduce atingere dreptului statelor membre privind acțiunile colective de apărare a intereselor profesionale și comerciale;

               (23)

               întrucât instanțele competente ale diferitelor state trebuie să colaboreze în aplicarea prezentei directive; întrucât statele membre trebuie să prevadă măsuri corespunzătoare în caz de nerespectare a prezentei directive;

               (24)

               întrucât este necesar să se garanteze aplicarea corectă a prezentei directive și, în acest sens, să se prevadă o colaborare strânsă între Comisie și statele membre;

               (25)

               întrucât, în termen de cel mult cinci ani de la data adoptării prezentei directive, Comisia trebuie să reexamineze modalitățile de aplicare a prezentei directive pentru a putea propune, dacă este cazul, modificările necesare,

         ADOPTĂ PREZENTA DIRECTIVĂ:
   Articolul 1
   Domeniul de aplicare
   (1)   Prezenta directivă se aplică întreprinderilor înființate într-un stat membru care, în cadrul prestării de servicii transnaționale, detașează lucrători, conform alineatului (3), pe teritoriul unui stat membru.
   (2)   Prezenta directivă nu se aplică personalului navigant al întreprinderilor din cadrul marinei comerciale.
   (3)   Prezenta directivă se aplică în măsura în care întreprinderile menționate la alineatul (1) iau una dintre următoarele măsuri cu caracter transnațional:

               (a)

               detașarea unui lucrător, în numele întreprinderii sau sub coordonarea acesteia, pe teritoriul unui stat membru, în cadrul unui contract încheiat între întreprinderea care face detașările și destinatarul prestării de servicii care își desfășoară activitatea în statul membru respectiv, dacă există un raport de muncă între întreprinderea care face detașarea și lucrător pe perioada detașării sau

               (b)

               detașarea unui lucrător pe teritoriul unui stat membru la o unitate sau întreprindere care aparține grupului, dacă există un raport de muncă între întreprinderea care face detașarea și lucrător pe perioada detașării sau

               (c)

               detașarea, în calitate de întreprindere cu încadrare în muncă temporară sau întreprindere care a pus la dispoziție un lucrător, a unui lucrător la o întreprindere utilizatoare înființată sau care își desfășoară activitatea pe teritoriul unui stat membru, dacă există un raport de muncă între întreprinderea cu încadrare în muncă temporară sau întreprinderea care a pus la dispoziție lucrătorul și lucrător pe perioada detașării.

         (4)   Întreprinderile dintr-un stat membru nu se pot bucura de un tratament mai favorabil decât cele înființate în statul membru respectiv.
   Articolul 2
   Definiție
   (1)   În sensul prezentei directive, prin lucrător detașat se înțelege un lucrător care, pe o perioadă limitată, își desfășoară munca pe teritoriul unui stat membru diferit de cel în care lucrează în mod normal.
   (2)   În sensul prezentei directive, noțiunea de lucrător este cea care se aplică în legislația statului membru pe teritoriul căruia este detașat lucrătorul.
   Articolul 3
   Condiții de muncă și de încadrare în muncă
   (1)   Statele membre asigură că, indiferent de legea aplicabilă raporturilor de muncă, întreprinderile menționate la articolul 1 alineatul (1) garantează lucrătorilor detașați pe teritoriul lor condiții de muncă și de încadrare în muncă cu privire la următoarele aspecte stabilite în statul membru pe teritoriul căruia sunt executate lucrările:

               —

               prin acte cu putere de lege și acte administrative și/sau

               —

               prin convenții colective sau sentințe arbitrale de generală aplicare în sensul alineatului (8), în măsura în care acestea se referă la activitățile menționate în anexă:

                           (a)

                           perioadele maxime de lucru și perioadele minime de odihnă;

                           (b)

                           durata minimă a concediilor anuale plătite;

                           (c)

                           salariul minim, inclusiv plata orelor suplimentare; prezenta literă nu se aplică sistemelor complementare de pensii;

                           (d)

                           condițiile de punere la dispoziție a lucrătorilor, în special de către întreprinderile cu încadrare în muncă temporară;

                           (e)

                           securitatea, sănătatea și igiena la locul de muncă;

                           (f)

                           măsurile de protecție aplicabile condițiilor de muncă și de încadrare în muncă a femeilor însărcinate sau care au născut de curând, a copiilor și a tinerilor;

                           (g)

                           egalitatea de tratament între bărbați și femei, precum și alte dispoziții în materie de nediscriminare.

         În sensul prezentei directive, noțiunea de salariu minim, menționată la alineatul (1) litera (c), este definită de legislația și practica națională a statului membru pe teritoriul căruia este detașat lucrătorul.
   (2)   În cazul lucrărilor de montaj inițial și/sau de primă instalare a unui bun, care fac parte integrantă dintr-un contract de furnizare de bunuri, indispensabile pentru punerea în funcțiune a bunului furnizat și executate de lucrători calificați și/sau specializați ai întreprinderii furnizoare, primul paragraf al alineatului (1) literele (b) și (c) nu se aplică dacă perioada detașării nu depășește opt zile.
   Prezenta dispoziție nu se aplică activităților din domeniul construcțiilor menționate în anexă.
   (3)   După consultarea partenerilor sociali, statele membre pot decide, conform uzanțelor și cutumelor statelor membre, să nu aplice alineatul (1) litera (c) primul paragraf în cazurile menționate la articolul 1 alineatul (3) literele (a) și (b) dacă durata detașării nu depășește o lună.
   (4)   Statele membre pot, conform legislațiilor și/sau practicilor naționale, să prevadă derogarea de la dispozițiile alineatului (1) primul paragraf litera (c) în cazurile menționate la articolul 1 alineatul (3) literele (a) și (b) și de la o decizie a statului membru în sensul alineatului (3) din prezentul articol, prin convenții colective în sensul alineatului (8) din prezentul articol, cu privire la unul sau mai multe sectoare de activitate, dacă durata detașării nu depășește o lună.
   (5)   Statele membre pot să prevadă acordarea unei derogări de la alineatul (1) primul paragraf literele (b) și (c) în cazurile menționate la articolul 1 alineatul (3) literele (a) și (b), dacă lucrările executate sunt nesemnificative.
   Statele membre care utilizează opțiunea menționată în primul paragraf stabilesc criteriile pe care trebuie să le îndeplinească lucrările executate pentru a fi considerate nesemnificative.
   (6)   Durata detașării se calculează în funcție de o perioadă de referință de un an de la data începerii lor.
   La calcularea acesteia, trebuie luată în calcul durata detașărilor deja efectuate de lucrătorul care va fi înlocuit.
   (7)   Alineatele (1)-(6) nu aduc atingere aplicării unor condiții de muncă și de încadrare în muncă mai favorabile pentru lucrători.
   Alocațiile specifice detașării sunt considerate parte a salariului minim, în măsura în care nu sunt vărsate cu titlu de rambursare a cheltuielilor suportate efectiv pentru detașare, cum ar fi cheltuielile de transport, cazare și masă.
   (8)   Prin convenții colective sau sentințe arbitrale declarate de generală aplicare se înțelege convențiile colective sau sentințele arbitrale care trebuie respectate de către toate întreprinderile aparținând sectorului sau profesiei respective și care țin de domeniul teritorial de aplicare al acestora.
   În absența unui sistem de declarare cu aplicare generală a convențiilor colective sau a sentințelor arbitrale în sensul alineatului (1), statele membre pot, dacă hotărăsc acest lucru, să ia drept bază:

               —

               convențiile colective sau sentințele arbitrale cu efect general asupra tuturor întreprinderilor similare aparținând sectorului sau profesiei respective și care țin de domeniul teritorial de aplicare al acestora și/sau

               —

               convențiile colective încheiate de cele mai reprezentative organizații ale partenerilor sociali pe plan național, aplicate pe întreg teritoriul statului respectiv,

         dacă aplicarea acestora la întreprinderile menționate la articolul 1 alineatul (1) garantează, în ceea ce privește aspectele enumerate la alineatul (1) primul paragraf din prezentul articol, tratamentul egal aplicat acestor întreprinderi și întreprinderilor menționate în prezentul alineat, care se găsesc într-o situație asemănătoare.
   Există egalitate de tratament, în sensul prezentului articol, atunci când întreprinderile naționale aflate în situații similare:

               —

               sunt supuse, la locul de desfășurare a activității sau în sectorul respectiv, acelorași obligații, în ceea ce privește aspectele enumerate la alineatul (1) primul paragraf, ca și întreprinderile care efectuează detașări și

               —

               trebuie să impună aceste obligații cu aceleași efecte.

         (9)   Statele membre pot să prevadă ca întreprinderile menționate la articolul 1 alineatul (1) să garanteze lucrătorilor în sensul articolului 1 alineatul (3) litera (c) condițiile aplicabile lucrătorilor cu contract pe durată determinată din statul membru pe teritoriul căruia sunt executate lucrările.
   (10)   Prezenta directivă nu împiedică statele membre să impună, în baza tratatului, întreprinderilor naționale și celor din alte state, în mod egal:

               —

               condiții de muncă și de încadrare în muncă privind alte aspecte decât cele menționate la alineatul (1) primul paragraf, în măsura în care este vorba despre dispoziții de ordine publică;

               —

               condiții de muncă și de încadrare în muncă stabilite prin acorduri colective și sentințe arbitrale în sensul alineatului (8), cu privire la alte activități decât cele menționate în anexă.

         Articolul 4
   Cooperare în materie de informare
   (1)   În scopul punerii în aplicare a prezentei directive, statele membre desemnează unul sau mai multe birouri de legătură sau autorități naționale competente conform legislației și/sau practicii naționale.
   (2)   Statele membre prevăd cooperarea între autoritățile administrației publice care, conform legislației naționale, au competență în supravegherea condițiilor de muncă și de încadrare în muncă menționate la articolul 3. Această cooperare constă în special în a răspunde cererilor de informare motivate ale acestor autorități cu privire la punerea la dispoziție a lucrătorilor pe plan transnațional, inclusiv în ceea ce privește abuzurile manifeste sau cazurile de activități transnaționale considerate ilegale.
   Comisia și autoritățile administrației publice menționate în primul alineat colaborează strâns în vederea examinării dificultăților care ar putea apărea în aplicarea articolului 3 alineatul (10).
   Asistența administrativă reciprocă se furnizează cu titlu gratuit.
   (3)   Fiecare stat membru ia măsurile corespunzătoare pentru ca informațiile privind condițiile de muncă și de încadrare în muncă menționate la articolul 3 să fie în general accesibile.
   (4)   Fiecare stat membru comunică celorlalte state membre și Comisiei birourile de legătură și/sau organismele competente menționate la alineatul (1).
   Articolul 5
   Măsuri
   Statele membre iau măsurile corespunzătoare în cazul nerespectării prezentei directive.
   Statele membre se asigură că lucrătorii și/sau reprezentanții acestora beneficiază de proceduri corespunzătoare în vederea aplicării obligațiilor prevăzute în cadrul prezentei directive.
   Articolul 6
   Competența judiciară
   Pentru a aplica dreptul la condițiile de muncă și de încadrare în muncă garantate la articolul 3, o acțiune în instanță poate fi introdusă într-un stat membru pe al cărui teritoriu lucrătorul este sau a fost detașat, fără a aduce atingere, acolo unde este cazul, dreptului de a introduce o acțiune în justiție într-un alt stat, pe baza convențiilor internaționale existente în materie de competență judiciară.
   Articolul 7
   Punerea în aplicare
   Statele membre adoptă actele cu putere de lege și actele administrative necesare aducerii la îndeplinire a prezentei directive până la data de 16 decembrie 1999. Ele informează de îndată Comisia cu privire la aceasta.
   Atunci când statele membre adoptă aceste dispoziții, ele conțin o trimitere la prezenta directivă sau sunt însoțite de o asemenea trimitere la data publicării lor oficiale. Statele membre stabilesc modalitatea de efectuare a acestei trimiteri.
   Articolul 8
   Revizuirea de către Comisie
   Până la data de 16 decembrie 2001, Comisia revizuiește modalitățile de punere în aplicare a prezentei directive pentru a propune Consiliului, dacă este cazul, modificările necesare.
   Articolul 9
   Prezenta directivă se adresează statelor membre.

      Adoptată la Bruxelles, 16 decembrie 1996.

            Pentru Parlamentul European

            Președintele

         K. HÄNSCH

            Pentru Consiliu

            Președintele

         I. YATES

      (1)  JO C 225, 30.8.1991, p. 6 și

      JO C 187, 9.7.1993, p. 5.

      (2)  JO C 49, 24.2.1992, p. 41.

      (3)  Avizul Parlamentului European din 10 februarie 1993 (JO C 72, 15.3.1993, p. 78), Poziția comună a Consiliului din 3 iunie 1996 (JO C 220, 29.7.1996, p. 1) și Decizia Parlamentului European din 18 septembrie 1996 (nepublicată încă în Jurnalul Oficial). Decizia Consiliului din 24 septembrie 1996.

      (4)  JO L 266, 9.10.1980, p. 1.

      (5)  JO L 149, 5.7.1971, p. 2; Ediția Specială 1971 (II), p. 416. Regulament modificat ultima dată de Regulamentul (CE) nr. 3096/95 (JO L 335, 30.12.1995, p. 10).
   ANEXĂ
   Activitățile menționate la articolul 3 alineatul (1) a doua liniuță înglobează toate activitățile din domeniul construcțiilor care se referă la construirea, repararea, întreținerea, modificarea sau demolarea clădirilor, în special lucrări de:

               1.

               excavații

               2.

               terasament

               3.

               construcții

               4.

               montare și demontare a elementelor prefabricate

               5.

               amenajare sau echipare

               6.

               transformare

               7.

               renovare

               8.

               reparare

               9.

               demontare

               10.

               demolare

               11.

               întreținere

               12.

               întreținere, lucrări de vopsire și curățare

               13.

               îmbunătățiri.


title: Directiva 96/35/CE a Consiliului din 3 iunie 1996 privind desemnarea și calificarea profesională a consilierilor pe probleme de siguranță a transportului rutier, feroviar și naval de mărfuri periculoase

text:
               07/Volumul 03

               RO

               Jurnalul Ofícial al Uniunii Europene

               233

         31996L0035

               L 145/10

               JURNALUL OFÍCIAL AL UNIUNII EUROPENE

      DIRECTIVA 96/35/CE A CONSILIULUI

   din 3 iunie 1996
   privind desemnarea și calificarea profesională a consilierilor pe probleme de siguranță a transportului rutier, feroviar și naval de mărfuri periculoase
   CONSILIUL UNIUNII EUROPENE,
   având în vedere Tratatul de instituire a Comunității Europene, în special articolul 75,
   având în vedere propunerea Comisiei (1),
   având în vedere avizul Comitetului Economic și Social (2),
   hotărând în conformitate cu procedura stabilită în articolul 189c din tratat (3),
   întrucât în ultimii ani au crescut considerabil cantitățile de mărfuri periculoase transportate la nivel național și internațional, crescând astfel riscul accidentelor;
   întrucât unele dintre accidentele care au loc în timpul transportului de mărfuri periculoase pot fi cauzate de o cunoaștere insuficientă a riscurilor inerente în cazul acestor transporturi;
   întrucât este necesar, în contextul realizării pieței unice de transport, să se adopte măsuri de îmbunătățire a prevenirii riscurilor inerente în transportul de mărfuri periculoase ;
   întrucât Directiva 89/391/CEE a Consiliului din 12 iunie 1989 privind punerea în aplicare a unor măsuri pentru promovarea îmbunătățirii siguranței și a sănătății lucrătorilor la locul de muncă (4) nu instituie măsuri de prevenire a riscurilor inerente în transportul de mărfuri periculoase;
   întrucât este necesar ca firmelor de transport de mărfuri periculoase sau a căror activitate este legată de încărcarea sau descărcarea de mărfuri periculoase trebuie să li se impună respectarea normelor de prevenire a riscurilor inerente în transportul rutier, feroviar sau naval de mărfuri periculoase; întrucât, în acest scop, este necesar să se prevadă desemnarea unor consilieri pe probleme de siguranță a transportului de mărfuri periculoase, cu o pregătire profesională corespunzătoare;
   întrucât obiectivul formării profesionale a unor astfel de consilieri pe probleme de siguranță constă în cunoașterea actelor cu putere de lege și a actelor administrative esențiale, aplicabile în cazul acestor transporturi;
   întrucât statele membre trebuie să instituie un cadru minim comun pentru formarea profesională atestată prin rezultatul favorabil obținut în urma unui examen;
   întrucât statele membre trebuie să emită certificate comunitare tip de atestare pentru calificările profesionale ale consilierilor, astfel încât posesorii unor astfel de certificate să poată să-și practice activitatea la nivelul întregii Comunități;
   întrucât calificarea profesională a consilierilor pe probleme de siguranță ajută la îmbunătățirea calității serviciului pe care îl oferă în interesul utilizatorilor; întrucât o astfel de calificare profesională ajută, de asemenea, și la minimizarea riscurilor de accidente care pot cauza deteriorarea ireversibilă a mediului și vătămări grave ale altor persoane care pot intra în contact cu mărfurile periculoase,
   ADOPTĂ PREZENTA DIRECTIVĂ:
   Articolul 1
   Scopul
   Statele membre iau măsurile necesare, în conformitate cu cerințele prezentei directive, pentru a se asigura că întreprinderile a căror activitate include transportul rutier, feroviar sau naval sau încărcarea sau descărcarea de mărfuri periculoase desemnează, fiecare în parte și nu mai târziu de 31 decembrie 1999, câte unul sau mai mulți consilieri pe probleme de siguranță pentru transportul de mărfuri periculoase, a căror sarcină este de a ajuta la prevenirea riscurilor inerente în astfel de activități, în ceea ce privește persoanele, bunurile și mediul.
   Articolul 2
   Definiții
   În înțelesul prezentei directive:

               (a)

               „întreprindere” înseamnă orice persoană fizică, orice persoană juridică, cu sau fără scop lucrativ, orice asociație sau grup de persoane fără personalitate juridică, cu sau fără scop lucrativ, sau orice organism al unei autorități publice, indiferent dacă are personalitate juridică proprie sau este dependent de o autoritate care are o astfel de personalitate și care transportă, încarcă sau descarcă mărfuri periculoase;

               (b)

               „consilier pe probleme de siguranță pentru transportul de mărfuri periculoase”, numit în continuare „consilier”, înseamnă orice persoană desemnată de către conducătorul unei întreprinderi și al cărui rol este acela de a realiza sarcinile și de a îndeplini funcțiile definite la articolul 4 și care deține un certificat de formare profesională prevăzut la articolul 5;

               (c)

               „produse periculoase” reprezintă mărfuri definite astfel în anexa A la Directiva 94/55/CE a Consiliului din 21 noiembrie 1994 privind apropierea legislațiilor statelor membre cu privire la transportul rutier de mărfuri periculoase (5);

               (d)

               „activități” înseamnă transportul rutier, feroviar și naval de mărfuri periculoase, cu excepția căilor de navigație interioare care nu au legătură cu căile de navigație din alte state membre, împreună cu încărcarea și descărcarea aferentă acestor transporturi.

         Articolul 3
   Exceptări
   Statele membre pot să prevadă că prezenta directivă nu se aplică întreprinderilor ale căror/a căror:

               (a)

               activități implică transportul de mărfuri periculoase prin mijloacele de transport care aparțin forțelor armate sau sunt în responsabilitatea acestora;

               (b)

               activități presupun cantități, la fiecare transport, mai mici decât cele stabilite la pozițiile 10010 și 10011 din anexa B la Directiva 94/55/CE sau

               (c)

               activitate principală sau secundară nu este cea de transport sau activitățile legate de încărcarea sau descărcarea mărfurilor periculoase, dar care efectuează ocazional transporturi naționale sau activități legate de încărcarea sau descărcarea de mărfuri periculoase care prezintă un pericol sau un risc scăzut de poluare.

         Articolul 4
   Rolul și desemnarea consilierului
   (1)   Sarcina principală a consilierului este, sub responsabilitatea conducătorului întreprinderii, de a încerca să faciliteze, prin toate mijloacele și acțiunile adecvate, în limitele activităților corespunzătoare ale întreprinderii respective, desfășurarea acelor activități care sunt conforme cu reglementările aplicabile și în condiții optime de siguranță. Consilierul îndeplinește sarcinile menționate în anexa I privind activitățile întreprinderii.
   (2)   Consilierul poate, de asemenea, să fie conducătorul întreprinderii, o persoană cu alte atribuții în întreprindere sau o persoană care nu este direct angajată de către întreprindere, dacă acea persoană este capabilă să îndeplinească sarcinile consilierului.
   (3)   La cerere, fiecare întreprindere interesată informează autoritatea competentă sau organul desemnat în acest scop de către fiecare stat membru cu privire la identitatea consilierului său.
   Articolul 5
   Certificatul de formare profesională
   (1)   Un consilier trebuie să fie titularul unui certificat comunitar tip de formare profesională, numit în continuare „certificat”, valabil pentru modul sau modurile de transport respective. Acest certificat este emis de către autoritatea competentă sau organismul desemnat în acest scop de către fiecare stat membru.
   (2)   Pentru a obține un certificat, un candidat trebuie să parcurgă procesul de formare profesională atestată prin rezultatul favorabil obținut în urma unui examen aprobat de către autoritatea competentă a statului membru.
   (3)   Scopurile principale ale formării profesionale constau în asigurarea de cunoștințe suficiente ale candidaților cu privire la riscurile inerente ale transportului de mărfuri periculoase, cu privire la actele cu putere de lege și actele administrative aplicabile modurilor de transport în cauză și la atribuțiile menționate în anexa I.
   (4)   Examenul include cel puțin subiectele menționate în anexa II.
   (5)   Forma certificatului este conform modelului prezentat în anexa III.
   (6)   Certificatul este recunoscut de statele membre.
   Articolul 6
   Valabilitatea certificatului
   Certificatul este valabil pe o perioadă de cinci ani. Perioada de valabilitate a certificatului se prelungește automat pentru o perioadă de cinci ani în cazul în care, în cursul ultimului an înainte de expirarea certificatului, titularul său a urmat cursuri de perfecționare sau a fost admis la un examen, ambele aprobate de autoritatea competentă.
   Articolul 7
   Rapoartele referitoare la accidente
   Ori de câte ori un accident aduce atingere unei persoane, unui bun sau mediului, sau cauzează prejudicii ale bunului sau mediului în timpul transportului, al încărcării sau al descărcării efectuate de întreprinderea respectivă, consilierul întocmește, după ce adună toate informațiile pertinente, un raport asupra accidentului, adresat conducerii întreprinderii sau unei autorități publice locale, după caz.
   Raportul respectiv nu înlocuiește rapoartele întocmite de conducerea întreprinderii, care ar putea fi prevăzute în statele membre de orice altă legislație internațională, comunitară sau internă.
   Articolul 8
   Adaptarea directivei
   Modificările necesare pentru adaptarea prezentei directive la progresul tehnic și științific în domeniile care intră în sfera sa de aplicare se adoptă în conformitate cu procedura prevăzută la articolul 9.
   Articolul 9
   (1)   Comisia este sprijinită de Comitetul pentru transportul de mărfuri periculoase, instituit prin articolul 9 din Directiva 94/55/CE, numit în continuare „comitet”, care este constituit din reprezentanți ai statelor membre și prezidat de către un reprezentant al Comisiei.
   (2)   Reprezentantul Comisiei prezintă comitetului un proiect de măsuri care urmează să fie adoptate. Comitetul emite avizul său cu privire la acest proiect într-un termen pe care președintele îl poate stabili în funcție de urgența problemei în cauză. Avizul este emis cu majoritatea prevăzută în articolul 148 alineatul (2) din tratat pentru deciziile pe care Consiliul trebuie să le adopte la propunerea Comisiei. În cadrul comitetului, voturile reprezentanților statelor membre sunt ponderate, conform articolului menționat anterior. Președintele nu participă la vot.

               (3)

                           (a)

                           Comisia adoptă măsurile preconizate, dacă acestea sunt conforme cu avizul comitetului.

                           (b)

                           În cazul în care măsurile preconizate nu sunt conforme cu avizul comitetului sau în absența avizului, Comisia prezintă Consiliului, fără întârziere, o propunere cu privire la măsurile ce trebuie luate. Consiliul hotărăște cu majoritate calificată.
                           În cazul în care, în termen de trei luni de la data sesizării Consiliului, acesta nu a hotărât, Comisia adoptă măsurile propuse.

         Articolul 10
   Prezenta directivă nu aduce atingere dispozițiilor privind condițiile de siguranță și sănătate a muncitorilor la locul de muncă stabilite în Directiva 89/391/CEE și în directivele individuale de punere în aplicare a acesteia.
   Articolul 11
   (1)   Statele membre pun în aplicare actele cu putere de lege și actele administrative necesare pentru a se conforma prezentei directive până cel târziu la 31 decembrie 1999. Statele membre informează imediat Comisia cu privire la aceasta.
   Când statele membre adoptă aceste măsuri, ele conțin o trimitere la prezenta directivă sau sunt însoțite de o astfel de trimitere în momentul publicării lor oficiale. Statele membre stabilesc modalitatea de efectuare a acestor trimiteri.
   (2)   Statele membre comunică Comisiei textul principalelor dispoziții de drept intern pe care le adoptă în domeniul reglementat de prezenta directivă.
   Articolul 12
   Prezenta directivă se adresează statelor membre.

      Adoptată la Luxemburg, 3 iunie 1996.

            Pentru Consiliu

            Președintele

         T. TREU

      (1)  JO C 185, 17.7.1991, p. 5 și JO C 223, 11.9.1992, p. 5.

      (2)  Aviz emis la 27 noiembrie 1991 (JO C 40, 17.2.1992, p. 46).

      (3)  Avizul Parlamentului European din 15 mai 1992 (JO C 150, 15.6.1992, p. 332), Poziția comună a Consiliului din 6 octombrie 1995 (JO C 297, 10.11.1995, p. 13) și Decizia Parlamentului European din 17 ianuarie 1996 (JO C 32, 5.2.1996, p. 49).

      (4)  JO L 183, 29.6.1989, p. 1.

      (5)  JO L 319, 12.12.1994, p. 7.
   ANEXA I
   ATRIBUȚIILE CONSILIERULUI MENȚIONAT LA ARTICOLUL 4 ALINEATUL (1)
   Consilierul are următoarele atribuții, în special:

               —

               monitorizarea respectării normelor care reglementează transportul de mărfuri periculoase;

               —

               consilierea întreprinderii în activitatea de transport de mărfuri periculoase;

               —

               întocmirea unui raport anual adresat conducerii întreprinderii sale sau autorității publice locale, după caz, privind activitățile de transport de mărfuri periculoase ale întreprinderii. Aceste rapoarte anuale se păstrează timp de cinci ani și se pun la dispoziția autorităților naționale, la solicitarea acestora.

         Printre atribuțiile consilierului se numără, de asemenea, monitorizarea următoarelor practici și proceduri legate de activitățile pertinente ale întreprinderii:

               —

               procedurile destinate respectării normelor care reglementează identificarea mărfurilor periculoase care sunt transportate;

               —

               practica întreprinderii în ceea ce privește luarea în considerare, la achiziționarea de mijloace de transport, a tuturor nevoilor speciale legate de mărfurile periculoase transportate;

               —

               procedurile de verificare a echipamentului utilizat la transportul, încărcarea și descărcarea mărfurilor periculoase;

               —

               instruirea corespunzătoare a angajaților întreprinderii și păstrarea unor evidențe cu privire la această instruire;

               —

               aplicarea unor proceduri de urgență corespunzătoare în cazul unui accident sau incident care ar putea afecta siguranța mărfurilor periculoase în timpul transportului, al încărcării sau al descărcării lor;

               —

               investigarea și, dacă este cazul, pregătirea unor rapoarte referitoare la accidentele grave, incidentele sau încălcarea gravă a normelor, înregistrate în timpul transportului, al încărcării sau al descărcării mărfurilor periculoase;

               —

               aplicarea măsurilor adecvate în vederea evitării repetării accidentelor, a incidentelor și a infracțiunilor grave;

               —

               luarea în considerare a actelor cu putere de lege și a cerințelor speciale asociate transportului de mărfuri periculoase la alegerea și utilizarea subcontractanților și a părților terțe;

               —

               verificarea faptului că angajații implicați în activitățile de transport, încărcare și descărcare a mărfurilor periculoase au acces la proceduri și instrucțiuni de execuție detaliate;

               —

               punerea în aplicare a măsurilor destinate sensibilizării față de riscurile inerente la transportul, încărcarea și descărcarea mărfurilor periculoase;

               —

               punerea în aplicare a procedurilor de verificare pentru asigurarea prezenței la bordul mijloacelor de transport a documentelor și a echipamentului de protecție care trebuie să însoțească transportul și a conformității documentelor și echipamentului de protecție cu reglementările;

               —

               punerea în aplicare a procedurilor de verificare pentru a asigura respectarea normelor care reglementează activitatea de încărcare și descărcare.

         ANEXA II
   Subiecte prevăzute la articolul 5 alineatul (4)
   Cunoștințele necesare pentru obținerea unui certificat trebuie să includă cel puțin următoarele:

               I.

               Măsuri generale de prevenire și siguranță:

                           —

                           cunoașterea tipurilor de consecințe care pot fi cauzate de un accident în care sunt implicate mărfuri periculoase;

                           —

                           cunoașterea principalelor cauze ale accidentelor.

               II.

               Dispoziții referitoare la modul de transport utilizat conform legislației interne, standardelor comunitare, convențiilor și acordurilor internaționale, în special în ceea ce privește:

                           1.

                           clasificarea mărfurilor periculoase:

                                       —

                                       procedura de clasificare a soluțiilor și a amestecurilor;

                                       —

                                       structura descrierii substanțelor;

                                       —

                                       clasele de mărfuri periculoase și principiile clasificării lor;

                                       —

                                       natura substanțelor periculoase și a articolelor transportate;

                                       —

                                       proprietățile fizice, chimice și toxicologice ale acestora;

                           2.

                           condițiile generale de ambalare, inclusiv autocisterne, containere cisterne etc.:

                                       —

                                       tipuri de ambalaj, codificare și marcare;

                                       —

                                       norme de ambalare și cerințe pentru testarea ambalajului;

                                       —

                                       starea ambalajului și controale periodice;

                           3.

                           indicații și etichete de pericol:

                                       —

                                       indicațiile de pe etichetele de pericol;

                                       —

                                       aplicarea și îndepărtarea etichetelor de pericol;

                                       —

                                       aplicarea de afișe și etichetarea;

                           4.

                           mențiunile din documentele de transport:

                                       —

                                       informațiile din documentul de transport;

                                       —

                                       declarația de conformitate a expeditorului;

                           5.

                           metoda de expediere și restricțiile la expediere:

                                       —

                                       transport întreg;

                                       —

                                       transport în vrac;

                                       —

                                       transport în containere mari pentru vrac;

                                       —

                                       transport în containere;

                                       —

                                       transport în rezervoare fixe și mobile;

                           6.

                           transportul pasagerilor;

                           7.

                           interdicții și precauții legate de încărcături mixte;

                           8.

                           separarea substanțelor;

                           9.

                           limite la nivelul cantităților transportate și cantități exceptate;

                           10.

                           manevrarea și arimarea:

                                       —

                                       încărcare și descărcare (coeficientul de umplere);

                                       —

                                       arimare și separare;

                           11.

                           curățarea și/sau dezaerarea înaintea încărcării și după descărcare;

                           12.

                           echipajele: formare profesională;

                           13.

                           documente ale vehiculului:

                                       —

                                       documentul de transport;

                                       —

                                       instrucțiuni scrise;

                                       —

                                       certificatul de autorizare a vehiculului;

                                       —

                                       certificatul de formare a șoferului vehiculului;

                                       —

                                       atestarea formării pentru transporturile navale;

                                       —

                                       cópii ale tuturor derogărilor;

                                       —

                                       alte documente;

                           14.

                           instrucțiuni de siguranță: aplicarea instrucțiunilor și echipamentul de protecție a șoferului;

                           15.

                           obligațiile de supraveghere: parcarea;

                           16.

                           reglementările și restricțiile de trafic și navigare;

                           17.

                           deversarea accidentală sau operațională a poluanților;

                           18.

                           cerințe referitoare la echipamentul de transport.

         ANEXA III
   MODEL DE CERTIFICAT PREVĂZUT LA ARTICOLUL 5 ALINEATUL (5)
   Certificat CE de formare a consilierilor pe probleme de siguranță a transportului de mărfuri periculoase


title: Directiva 2008/78/CE a Comisiei din 25 iulie 2008 de modificare a Directivei 98/8/CE a Parlamentului European și a Consiliului pentru includerea propiconazolului ca substanță activă în anexa I la directivă (Text cu relevanță pentru SEE)

text:
               26.7.2008

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               L 198/44

      DIRECTIVA 2008/78/CE A COMISIEI

   din 25 iulie 2008
   de modificare a Directivei 98/8/CE a Parlamentului European și a Consiliului pentru includerea propiconazolului ca substanță activă în anexa I la directivă
   (Text cu relevanță pentru SEE)
   COMISIA COMUNITĂȚILOR EUROPENE,
   având în vedere Tratatul de instituire a Comunității Europene,
   având în vedere Directiva 98/8/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 16 februarie 1998 privind comercializarea produselor biodestructive (1), în special articolul 16 alineatul (2) al doilea paragraf,
   întrucât:

               (1)

               Regulamentul (CE) nr. 1451/2007 al Comisiei din 4 decembrie 2007 privind a doua etapă a programului de lucru de 10 ani prevăzut la articolul 16 alineatul (2) din Directiva 98/8/CE a Parlamentului European și a Consiliului privind introducerea pe piață a produselor biocide (2) stabilește o listă a substanțelor active care urmează a fi evaluate, în vederea unei posibile includeri a acestora în anexa I, IA sau IB la Directiva 98/8/CE. Această listă include propiconazolul.

               (2)

               În temeiul Regulamentului (CE) nr. 1451/2007, propiconazolul a fost evaluat în conformitate cu articolul 11 alineatul (2) din Directiva 98/8/CE în vederea utilizării pentru tipul de produse 8, produse de întreținere a lemnului, astfel cum este definit în anexa V la Directiva 98/8/CE.

               (3)

               Finlanda a fost desemnată ca stat membru raportor și a prezentat Comisiei, la 5 aprilie 2006, raportul autorității competente, însoțit de o recomandare, în conformitate cu articolul 14 alineatele (4) și (6) din Regulamentul (CE) nr. 1451/2007.

               (4)

               Raportul autorității competente a fost analizat de statele membre și de Comisie. În conformitate cu articolul 15 alineatul (4) din Regulamentul (CE) nr. 1451/2007, concluziile acestei examinări au fost încorporate într-un raport de evaluare, în cadrul Comitetului permanent pentru produse biocide, din 29 noiembrie 2007.

               (5)

               Examinarea propiconazolului nu a evidențiat întrebări sau probleme care să necesite o consultare a Comitetului științific pentru riscurile asupra sănătății și a mediului.

               (6)

               Din analizele efectuate reiese că produsele biocide care conțin propiconazol și sunt folosite ca produse de întreținere a lemnului ar putea satisface dispozițiile articolului 5 din Directiva 98/8/CE. Prin urmare, este necesar să se includă propiconazolul în anexa I pentru tipul de produse 8, pentru a se garanta faptul că autorizațiile pentru produsele biocide care conțin propiconazol și sunt utilizate ca produse de întreținere a lemnului pot fi acordate, modificate sau anulate în toate statele membre în conformitate cu articolul 16 alineatul (3) din Directiva 98/8/CE. Cu toate acestea, au fost identificate riscuri inacceptabile pentru tratarea in situ a lemnului în exterior și a lemnului tratat expus intemperiilor. Autorizațiile pentru aceste utilizări vor necesita prezentarea unor date care să demonstreze că produsele pot fi utilizate fără riscuri inacceptabile pentru mediu.

               (7)

               În urma concluziilor raportului de evaluare, este necesar să se solicite folosirea cu echipament individual de protecție adecvat a produselor care conțin propiconazol și sunt utilizate ca produse de întreținere a lemnului, aplicarea unor măsuri de reducere a riscurilor pentru a proteja solul și mediul acvatic și furnizarea instrucțiunilor aferente, în conformitate cu articolul 10 alineatul (2) punctul (i) litera (d) din Directiva 98/8/CE.

               (8)

               Este important ca dispozițiile prezentei directive să fie aplicate în mod simultan în toate statele membre pentru asigurarea unui tratament egal pe piață al produselor biocide care conțin substanța activă propiconazol, precum și pentru facilitarea funcționării corespunzătoare a pieței produselor biocide în general.

               (9)

               Este necesar să se prevadă un interval de timp rezonabil înainte de includerea unei substanțe active în anexa I, pentru a permite statelor membre și părților interesate să se pregătească în vederea respectării noilor cerințe și pentru a garanta că solicitanții care au pregătit un dosar beneficiază pe deplin de perioada de 10 ani de protecție a datelor, care, în conformitate cu articolul 12 alineatul (1) litera (c) punctul (ii) din Directiva 98/8/CE, începe de la data includerii.

               (10)

               După includere, este necesar să se acorde statelor membre un interval de timp rezonabil pentru a pune în aplicare articolul 16 alineatul (3) din Directiva 98/8/CE și, în special, pentru a acorda, modifica sau anula autorizații pentru produsele biocide din tipul de produse 8 care conțin propiconazol, pentru a garanta că acestea sunt conforme cu Directiva 98/8/CE.

               (11)

               Prin urmare, Directiva 98/8/CE ar trebui modificată în consecință.

               (12)

               Măsurile prevăzute în prezenta directivă sunt conforme cu avizul Comitetului permanent pentru produse biocide,

         ADOPTĂ PREZENTA DIRECTIVĂ:
   Articolul 1
   Anexa I la Directiva 98/8/CE se modifică în conformitate cu anexa la prezenta directivă.
   Articolul 2
   Transpunere
   (1)   Statele membre adoptă și publică, până la 31 martie 2009, actele cu putere de lege și actele administrative necesare pentru a se conforma prezentei directive. Statele membre comunică imediat Comisiei textele acestor acte, precum și un tabel de corespondență între respectivele acte și prezenta directivă.
   Statele membre aplică aceste dispoziții începând cu 1 aprilie 2010.
   Atunci când statele membre adoptă actele menționate, acestea trebuie să conțină o trimitere la prezenta directivă sau să fie însoțite de o asemenea trimitere la data publicării lor oficiale. Statele membre sunt cele care stabilesc modalitatea de efectuare a acestei trimiteri.
   (2)   Comisiei îi sunt comunicate de către statele membre textele principalelor dispoziții de drept intern pe care acestea le adoptă în domeniul reglementat de prezenta directivă.
   Articolul 3
   Prezenta directivă intră în vigoare în a douăzecea zi de la data publicării în Jurnalul Oficial al Uniunii Europene.
   Articolul 4
   Prezenta directivă se adresează statelor membre.

      Adoptată la Bruxelles, 25 iulie 2008.

            Pentru Comisie

         Stavros DIMAS

            Membru al Comisiei

      (1)  JO L 123, 24.4.1998, p. 1. Directivă modificată ultima dată prin Directiva 2008/31/CE (JO L 81, 20.3.2008, p. 57).

      (2)  JO L 325, 11.12.2007, p. 3.

      ANEXĂ
      Următoarea intrare „Nr. 8” se introduce în anexa I la Directiva 98/8/CE:

                     Nr.

                     Denumire comună

                     Denumire IUPAC
                     Numere de identificare

                     Puritatea minimă a substanței active din produsele biocide introduse pe piață

                     Data includerii

                     Termen limită pentru punerea în conformitate cu articolul 16 alineatul (3)
                     [exceptând produsele care conțin mai mult de o substanță activă, pentru care termenul limită de punere în conformitate cu articolul 16 alineatul (3) este cel prevăzut de ultima decizie de includere vizând substanțele active ale acestor produse]

                     Data expirării includerii

                     Tip de produs

                     Dispoziții specifice (1)

                     „8

                     propiconazol

                     1-[[2-(2,4-diclorofenil)-4-propil-1,3-dioxolan-2-il]metil]-1H-1,2,4-triazol
                     Nr. CE: 262-104-4
                     Nr. CAS: 60207-90-1

                     930 g/kg

                     1 aprilie 2010

                     31 martie 2012

                     31 martie 2020

                     8

                     Statele membre se asigură că autorizațiile respectă următoarele condiții:
                     Având în vedere ipotezele emise în cadrul evaluării riscurilor, produsele autorizate pentru uz industrial și/sau profesional trebuie să fie folosite cu echipament individual de protecție adecvat, cu excepția cazului în care se poate demonstra, în cererea privind autorizarea produsului, că riscurile pentru utilizatorii industriali și/sau profesionali pot fi reduse prin alte mijloace până la un nivel acceptabil.
                     Având în vedere riscurile identificate privind solul și mediul acvatic, trebuie luate măsuri corespunzătoare de reducere a riscurilor, pentru protejarea acestor medii. În special, etichetele și/sau fișele de date de securitate ale produselor autorizate pentru uz industrial trebuie să indice faptul că lemnul proaspăt tratat trebuie să fie depozitat după tratare într-un loc acoperit sau pe o suprafață dură impermeabilă, în scopul prevenirii pierderilor directe pe sol sau în apă, și că eventualele pierderi trebuie să fie recuperate pentru reutilizare sau eliminare.
                     Pe lângă acestea, produsele nu pot fi autorizate pentru o tratare in situ a lemnului în exterior sau pentru lemnul care va fi expus intemperiilor, cu excepția cazului în care sunt furnizate date care să demonstreze că produsele vor respecta cerințele articolului 5 și ale anexei VI, dacă este necesar prin intermediul unor măsuri corespunzătoare de reducere a riscurilor.”

         (1)  În vederea implementării principiilor comune din anexa VI, conținutul și concluziile rapoartelor de evaluare sunt disponibile la adresa de internet a Comisiei: http://ec.europa.eu/comm/environment/biocides/index.htm