title: Directiva Consiliului din 3 mai 1989 de apropiere a legislațiilor statelor membre privind produsele alimentare destinate unei alimentații speciale

text:
               13/Volumul 09

               RO

               Jurnalul Ofícial al Uniunii Europene

               174

         31989L0398

               L 186/27

               JURNALUL OFÍCIAL AL UNIUNII EUROPENE

      DIRECTIVA CONSILIULUI

   din 3 mai 1989
   de apropiere a legislațiilor statelor membre privind produsele alimentare destinate unei alimentații speciale
   (89/398/CEE)
   CONSILIUL COMUNITĂȚILOR EUROPENE,
   având în vedere Tratatul de instituire a Comunității Economice Europene, în special articolul 100a,
   având în vedere propunerea Comisiei (1),
   în colaborare cu Parlamentul European (2),
   având în vedere avizul Comitetului Economic și Social (3),
   întrucât Directiva 77/94/CEE a Consiliului din 21 decembrie 1976 de apropiere a legislațiilor statelor membre privind produsele alimentare destinate unei alimentații speciale (4), astfel cum a fost modificată ultima dată prin Directiva 85/7/CEE (5), a fost modificată de mai multe ori; întrucât, o dată cu efectuarea noilor modificări directiva menționată trebuie reformată din motive de claritate;
   întrucât adoptarea Directivei 77/94/CEE a fost justificată de faptul că diferențele dintre legislațiile interne privind produsele alimentare destinate unei alimentații speciale împiedicau libera circulație a acestora, puteau favoriza condițiile unei concurențe neloiale, având astfel un impact direct asupra realizării și funcționării pieței comune;
   întrucât, într-o primă etapă, apropierea legislațiilor statelor membre a presupus elaborarea unei definiții comune, determinarea măsurilor care să asigure protecția consumatorului împotriva fraudei legate de natura acestor produse, precum și adoptarea unor norme cărora trebuie să se supună etichetarea produselor în cauză;
   întrucât produsele prevăzute de prezenta directivă sunt produsele alimentare ale căror compoziție și preparare trebuie special concepute pentru a respecta nevoile nutriționale speciale ale persoanelor cărora le sunt cu preponderență destinate; întrucât se poate totuși ivi necesitatea acordării unor derogări de la dispozițiile generale sau speciale aplicabile produselor alimentare, în scopul atingerii obiectivului nutrițional specific;
   întrucât, deși un control eficient al produselor alimentare destinate unei alimentații speciale pentru care au fost adoptate dispoziții speciale poate fi efectuat pe baza unor norme generale care reglementează controlul tuturor produselor alimentare, nu este întotdeauna cazul produselor pentru care nu există astfel de dispoziții speciale;
   întrucât, în cazul din urmă, mijloacele uzuale disponibile organelor de control pot, în anumite situații, să nu permită verificarea proprietăților nutritive reale ale produsului alimentar în cauză; întrucât este astfel necesar ca, în anumite situații, persoana responsabilă de introducerea produsului pe piață să sprijine organul de control în desfășurarea activităților sale;
   întrucât stadiul actual de dezvoltare a reglementărilor comunitare privind aditivii nu permite adoptarea, în cadrul prezentei directive, a dispozițiilor referitoare la utilizarea aditivilor în produsele alimentare destinate unei alimentații speciale, dacă acestea nu aparțin uneia dintre grupele menționate în anexa I; întrucât această problemă trebuie reexaminată în timp util;
   întrucât elaborarea unor directive speciale de punere în aplicare a principiilor de bază ale reglementărilor comunitare și ale modificărilor la acestea sunt măsuri de punere în aplicare de natură tehnică; întrucât, pentru simplificarea și urgentarea procedurii, adoptarea lor trebuie încredințată Comisiei;
   întrucât, în toate cazurile în care Consiliul împuternicește Comisia să pună în aplicare norme privind produsele alimentare destinate consumului uman, trebuie stabilită o procedură care să prevadă colaborarea strânsă între statele membre și Comisie în cadrul Comitetului permanent pentru produsele alimentare, instituit prin Decizia 69/414/CEE (6);
   întrucât prezenta directivă nu aduce atingere termenelor în care statele membre trebuie să se conformeze Directivei 77/94/CEE,
   ADOPTĂ PREZENTA DIRECTIVĂ:
   Articolul 1
   (1)   Prezenta directivă se referă la produsele alimentare destinate unei alimentații speciale.

               (2)

                           (a)

                           Produsele alimentare destinate unei alimentații speciale sunt produse alimentare care, datorită compoziției lor speciale sau a procesului de fabricație, se pot distinge ușor de produsele alimentare destinate consumului normal, care sunt corespunzătoare obiectivului nutrițional indicat și comercializate astfel încât să indice că răspund acestui obiectiv.

                           (b)

                           O alimentație specială trebuie să răspundă nevoilor nutriționale speciale:

                                       (i)

                                       ale anumitor categorii de persoane al căror proces de asimilare sau metabolism este perturbat;

                                       (ii)

                                       ale anumitor categorii de persoane care sunt într-o stare fiziologică specială și care, din acest motiv, pot obține beneficii speciale din consumul controlat al anumitor substanțe din aceste alimente sau

                                       (iii)

                                       ale sugarilor sau copiilor de vârstă mică, în stare bună de sănătate.

         Articolul 2
   (1)   Produsele menționate la articolul 1 alineatul (2) litera (b) punctele (i) și (ii) pot fi caracterizate prin calificativele „dietetice” sau „pentru regim”.
   (2)   La etichetarea, prezentarea și publicitatea produselor alimentare destinate consumului normal se interzic următoarele:

               (a)

               utilizarea calificativelor „dietetice” sau „pentru regim”, singure sau împreună cu alți termeni, pentru desemnarea acestor produse alimentare;

               (b)

               orice altă indicare sau prezentare care ar putea da impresia că este vorba despre unul dintre produsele definite la articolul 1.

         (3)   Cu toate acestea, potrivit dispozițiilor care trebuie adoptate în conformitate cu procedura prevăzută la articolul 13, este admis ca produsele alimentare destinate consumului normal care sunt adecvate și unei alimentații speciale să indice acest lucru.
   Dispozițiile menționate anterior pot stabili normele prin care se face această indicare.
   Articolul 3
   (1)   Natura sau compoziția produselor menționate în articolul 1 trebuie să fie astfel încât aceste produse să fie adecvate obiectivului nutrițional special căruia îi sunt destinate.
   (2)   Produsele menționate la articolul 1 trebuie, de asemenea, să respecte toate dispozițiile obligatorii aplicabile produselor alimentare destinate consumului normal, cu excepția modificărilor aduse acestor produse pentru a se asigura conformitatea lor cu definițiile prevăzute la articolul 1.
   Articolul 4
   (1)   Dispozițiile speciale aplicabile grupelor de produse alimentare destinate alimentației speciale menționate la anexa I trebuie stabilite prin directive speciale.
   Aceste directive speciale pot trata, în special:

               (a)

               cerințele de bază privind natura sau compoziția acestor produse;

               (b)

               prevederile privind calitatea materiilor prime;

               (c)

               cerințele legate de igienă;

               (d)

               modificările permise în sensul articolului 3 alineatul (2);

               (e)

               o listă de aditivi;

               (f)

               prevederile privind etichetarea, prezentarea și publicitatea;

               (g)

               metodele de prelevare a probelor și metodele de analiză necesare pentru verificarea conformității cu dispozițiile din directivele speciale.
               Aceste directive speciale se adoptă:

                           —

                           în cazul prevăzut la litera (e), de către Consiliu, hotărând în conformitate cu procedura prevăzută la articolul 100a din tratat;

                           —

                           în cazurile prevăzute la celelalte litere, în conformitate cu procedura prevăzută la articolul 13.

                     Dispozițiile care pot avea efecte asupra sănătății publice se adoptă după consultarea Comitetului științific pentru produsele alimentare, instituit prin Decizia 74/234/CEE (7).

         (2)   În conformitate cu procedura prevăzută la articolul 13, se adoptă o listă de substanțe cu scopuri nutriționale specifice, precum vitaminele, sărurile minerale, aminoacizii și alte substanțe care pot fi adăugate produselor alimentare destinate unei alimentații speciale, împreună cu criteriile de puritate aplicabile și, după caz, cu menționarea condițiilor în care acestea trebuie utilizate.
   Articolul 5
   Normele prin care etichetarea, prezentarea și publicitatea pot face referire la un regim sau la o categorie de persoane căreia îi este destinat unul dintre produsele menționate la articolul 1 pot fi adoptate în conformitate cu procedura prevăzută la articolul 13.
   Articolul 6
   (1)   Etichetarea și metodele de etichetare utilizate, prezentarea și publicitatea produselor menționate la articolul 1 nu trebuie să atribuie acestor produse proprietăți legate de prevenirea, tratamentul sau vindecarea bolilor umane și nu trebuie să implice existența acestor proprietăți.
   Pentru situații excepționale și clar definite se pot acorda derogări de la alineatul (1) în conformitate cu procedura prevăzută la articolul 13. Derogările în cauză pot fi menținute până la finalizarea procedurii.
   (2)   Alineatul (1) nu împiedică difuzarea oricărei informații sau recomandări utile destinate în exclusivitate persoanelor cu calificare în medicină, nutriție sau farmacie.
   Articolul 7
   (1)   Directiva 79/112/CEE a Consiliului din 18 decembrie 1978 de apropiere a legislațiilor statelor membre privind etichetarea, prezentarea și publicitatea produselor alimentare (8), astfel cum a fost modificată ultima dată prin Directiva 89/395/CEE (9), se aplică produselor menționate la articolul 1, în condițiile prevăzute în continuare.
   (2)   Denumirea sub care este vândut produsul trebuie însoțită de o indicare a proprietăților sale nutriționale speciale; cu toate acestea, în cazul produselor menționate la articolul 1 alineatul (2) litera (b) punctul (iii), aceasta trebuie înlocuită cu o indicare a scopului căruia îi sunt destinate aceste produse.
   (3)   Etichetarea produselor pentru care nu s-a adoptat nici o directivă specială în conformitate cu articolul 4 trebuie să includă și:

               (a)

               elementele specifice ale compoziției calitative și cantitative sau procesul specific de fabricație care conferă produsului caracteristicile sale nutriționale speciale;

               (b)

               valoarea energetică disponibilă exprimată în kJ și/sau kcal și conținutul de hidrați de carbon, proteine și grăsimi per 100 g sau 100 ml de produs comercializat și raportat la cantitatea propusă pentru consum dacă produsul este astfel prezentat.

         Cu toate acestea, în cazul în care valoarea energetică este mai mică de 50 kj (12 kcal) per 100 g sau 100 ml de produs comercializat, aceste mențiuni pot fi înlocuite fie prin expresiile „valoare energetică mai mică de 50 kj (12 kcal) per 100 g” sau „valoare energetică mai mică de 50 kj (12 kcal) per 100 ml”.
   (4)   Prezenta directivă stabilește cerințele specifice privind etichetarea produselor pentru care a fost adoptată o directivă specială.
   Articolul 8
   (1)   Produsele menționate la articolul 1 pot fi introduse pe piață doar în formă preambalată, iar ambalajul trebuie să acopere complet produsele respective.
   (2)   Statele membre pot acorda, cu toate acestea, derogări de la aceste dispoziții în scopul comercializării cu amănuntul, cu condiția ca, în momentul scoaterii sale la vânzare, produsul să fie însoțit de mențiunile prevăzute la articolul 7.
   Articolul 9
   Pentru a se permite controlul oficial eficient al produselor alimentare destinate unei alimentații speciale, care nu aparțin nici unei grupe dintre cele menționate la anexa I, se aplică următoarele dispoziții speciale:

               1.

               în cazul primei introduceri pe piață a unuia dintre produsele menționate anterior, producătorul sau importatorul, în cazul în care produsul este fabricat într-o țară terță, trebuie să informeze autoritatea competentă a statului membru în care această introducere pe piață se produce, prin depunerea unui model de etichetă utilizat pentru acesta;

               2.

               în cazul introducerii ulterioare pe piață a aceluiași produs într-un alt stat membru, producătorul sau, după caz, importatorul trebuie să furnizeze autorităților competente din statul membru în cauză aceeași informație, împreună cu indicarea autorității destinatare a primei notificări;

               3.

               dacă este necesar, autoritatea competentă poate fi împuternicită să solicite producătorului sau, după caz, importatorului prezentarea lucrărilor științifice și a datelor care dovedesc conformitatea produsului cu articolul 1 alineatul (2), împreună cu informațiile prevăzute la articolul 7 alineatul (3) litera (a). În măsura în care aceste lucrări sunt incluse într-o publicație ușor accesibilă, o simplă trimitere la această publicație este suficientă;

               4.

               Comisiei îi este comunicată de către statele membre identitatea autorităților competente în sensul prezentului articol și orice alte informații utile cu privire la acestea.
               Comisia publică aceste informații în Jurnalul Oficial al Comunităților Europene.
               Pentru punerea în aplicare a prezentului paragraf se pot adopta norme de aplicare în conformitate cu procedura prevăzută la articolul 13;

               5.

               în termen de patru ani de la data notificării prezentei directive, Comisia trimite Consiliului un raport privind punerea în aplicare a prezentului articol, după caz, însoțit de alte propuneri corespunzătoare.

         Articolul 10
   (1)   Statele membre nu pot interzice sau limita din motive legate de compoziție, specificații de fabricație, prezentare sau etichetare comercializarea produselor menționate la articolul 1 care respectă prezenta directivă și, după caz, directivele adoptate pentru punerea în aplicare a prezentei directive.
   (2)   Alineatul (1) nu aduce atingere dispozițiilor de drept intern aplicabile în absența directivelor de punere în aplicare a prezentei directive.
   Articolul 11
   (1)   În cazul în care un stat membru are motive întemeiate să considere că un produs alimentar destinat unei alimentații speciale care nu aparține nici uneia dintre grupele menționate la anexa I nu respectă articolul 1 alineatul (2) sau pune în pericol sănătatea umană, deși circulă liber în unul sau mai multe state membre, statul membru respectiv poate suspenda temporar sau limita comercializarea produsului în cauză pe teritoriul său. Statul membru în cauză trebuie să informeze de îndată Comisia și celelalte state membre cu privire la aceasta și să își motiveze decizia.
   (2)   Comisia examinează cât mai repede posibil motivele invocate de statul membru în cauză și consultă statele membre în cadrul Comitetului permanent pentru produsele alimentare, apoi își dă fără întârziere avizul și adoptă măsurile corespunzătoare.
   (3)   În cazul în care consideră că măsura de drept intern trebuie abrogată sau modificată, Comisia inițiază procedura prevăzută la articolul 13 privind adoptarea măsurilor corespunzătoare.
   Articolul 12
   (1)   În cazul în care un stat membru, ca rezultat al primirii unor informații noi sau al reevaluării informațiilor existente efectuate din momentul adoptării uneia dintre directivele speciale, are motive întemeiate să considere că un produs alimentar destinat unei alimentații speciale pune în pericol sănătatea umană, deși respectă directiva specială relevantă, statul membru în cauză poate suspenda sau limita temporar aplicarea prevederilor în cauză pe teritoriul său. Acesta informează de îndată celelalte state membre și Comisia cu privire la aceasta și își motivează decizia.
   (2)   Comisia examinează cât mai repede motivele invocate de statul membru în cauză și consultă statele membre în cadrul Comitetului permanent pentru produsele alimentare, apoi își dă fără întârziere avizul și adoptă măsurile corespunzătoare.
   (3)   În cazul în care Comisia consideră că sunt necesare modificări la prezenta directivă sau la directivele speciale în scopul remedierii dificultăților menționate la alineatul (1) și protejării sănătății umane, aceasta inițiază procedura prevăzută la articolul 13 privind adoptarea acestor modificări. Statul membru care adoptă măsuri de salvgardare, le poate menține în acest caz până la adoptarea modificărilor respective.
   Articolul 13
   În cazul în care este urmată procedura prevăzută de prezentul articol, președintele Comitetului permanent pentru produsele alimentare, denumit în continuare „comitet”, sesizează comitetul fie din proprie inițiativă, fie la solicitarea reprezentantului unui stat membru.
   Reprezentantul Comisiei prezintă comitetului un proiect de măsuri care urmează să fie luate. Comitetul își dă avizul asupra proiectului într-un termen pe care îl poate stabili președintele în funcție de urgența problemei. Avizul se emite cu majoritatea prevăzută la articolul 148 alineatul (2) din tratat în cazul adoptării deciziilor pe care Consiliul este solicitat să le adopte la propunerea Comisiei. Voturile reprezentanților statelor membre în cadrul comitetului sunt ponderate în conformitate cu articolul menționat anterior. Președintele nu participă la vot.
   Comisia adoptă măsurile propuse în cazul în care sunt în conformitate cu avizul comitetului.
   În cazul în care măsurile propuse nu sunt în conformitate cu avizul comitetului sau în care nu se dă nici un aviz, Comisia prezintă fără întârziere Consiliului o propunere privind măsurile care urmează să fie luate. Consiliul hotărăște cu majoritate calificată.
   Dacă la expirarea unui termen de trei luni de la data sesizării comitetului, Consiliul nu hotărăște, Comisia adoptă măsurile propuse.
   Articolul 14
   Directiva 77/94/CEE se abrogă.
   Trimiterile la directiva abrogată se consideră ca trimiteri la prezenta directivă și se citesc în conformitate cu tabelul de corespondență prevăzut la anexa II.
   Articolul 15
   (1)   Statele membre modifică actele cu putere de lege și actele administrative astfel încât:

               —

               să permită comerțul cu produse conforme prezentei directive până la 16 mai 1990;

               —

               să interzică comerțul cu produse neconforme prezentei directive începând cu 16 mai 1991.

         Statele membre informează de îndată Comisia cu privire la aceasta.
   (2)   Alineatul (1) nu aduce atingere dispozițiilor de drept intern care, în absența directivelor prevăzute la articolul 4, se aplică anumitor grupe de produse alimentare destinate alimentației speciale.
   Articolul 16
   Prezenta directivă se adresează statelor membre.

      Adoptată la Bruxelles, 3 mai 1989.

            Pentru Consiliu

            Președintele

         P. SOLBES

      (1)  JO C 124, 23.5.1986, p. 7 și JO C 161, 19.6.1987, p. 12.

      (2)  JO C 99, 13.4.1987, p. 54 și JO C 120, 16.5.1989.

      (3)  JO C 328, 22.12.1986, p. 9.

      (4)  JO L 26, 31.1.1977, p. 55.

      (5)  JO L 2, 3.1.1985, p. 22.

      (6)  JO L 291, 19.11.1969, p. 9.

      (7)  JO L 136, 20.5.1974, p. 1.

      (8)  JO L 33, 8.2.1979, p. 1.

      (9)  JO L 186, 30.6.1989, p. 17.
   ANEXA I
   Grupele de produse alimentare destinate unei alimentații speciale pentru care vor fi stabilite prevederi speciale prin directive speciale (1)

   1.   Preparate pentru sugari
   2.   Lapte de continuare și alte alimente pentru vârste mici
   3.   Alimente pentru copii mici
   4.   Produse alimentare cu valoare energetică scăzută și redusă destinate controlului greutății
   5.   Alimente dietetice destinate unor scopuri medicale speciale
   6.   Alimente cu conținut scăzut de sodiu, inclusiv săruri dietetice cu conținut scăzut de sodiu sau fără sodiu
   7.   Alimente fără gluten
   8.   Alimente care trebuie să compenseze consumul în urma efortului muscular intens, destinate în special sportivilor
   9.   Alimente pentru persoanele care suferă de disfuncții metabolice ale hidraților de carbon (diabetici)

      (1)  Se înțelege că produsele care sunt deja comercializate pe piață în momentul adoptării prezentei directive nu intră sub incidența acesteia.
   ANEXA II
   TABEL DE CORESPONDENȚĂ

                  Directiva 77/94/CEE

                  Prezenta directivă

               Articolul 1 alineatul (1)

               Articolul 1 alineatul (1)

               Articolul 1 alineatul (2)

               Articolul 2 alineatul (2)

               Articolul 1 alineatul (3)

               —

               Articolul 2 alineatul (1)

               Articolul 3 alineatul (1)

               Articolul 2 alineatul (2) primul paragraf

               Articolul 2 alineatul (1)

               Articolul 2 alineatul (2) al doilea paragraf

               —

               Articolul 2 alineatul (3)

               Articolul 2 alineatul (2)

               Articolul 2 alineatul (4)

               Articolul 2 alineatul (3)

               Articolul 3

               Articolul 3 alineatul (2)

               —

               Articolul 4

               Articolul 4 alineatul (1)

               Articolul 6 alineatul (1)

               Articolul 4 alineatul (2)

               Articolul 5

               Articolul 4 alineatul (3)

               Articolul 6 alineatul (2)

               Articolul 5 alineatul (1)

               Articolul 7 alineatul (1)

               Articolul 5 alineatul (2) litera (a)

               Articolul 7 alineatul (2)

               Articolul 5 alineatul (2) literele (b) și (c)

               Articolul 7 alineatul (3) literele (a) și (b)

               Articolul 5 alineatul (2) litera (d)

               —

               Articolul 5 alineatul (2) litera (e)

               Articolul 7 alineatul (4)

               Articolul 5 alineatul (3)

               —

               Articolul 6

               Articolul 8

               —

               Articolul 9

               Articolul 7 alineatul (1)

               Articolul 10 alineatul (1)

               —

               Articolul 10 alineatul (2)

               Articolul 7 alineatul (2)

               —

               Articolul 8

               —

               —

               Articolul 11

               —

               Articolul 12

               Articolul 9

               Articolul 13

               Articolul 10

               —

               Articolul 11

               —

               —

               Articolul 14

               Articolul 12

               Articolul 15

               Articolul 13

               Articolul 16

               —

               Anexa I


title: Directiva 1999/32/CE a Consiliului din 26 aprilie 1999 privind reducerea conținutului de sulf din anumiți combustibili lichizi și de modificare a Directivei 93/12/CEE

text:
Anunţ juridic important

|

31999L0032

Official Journal L 121 , 11/05/1999 P. 0013 - 0018 Ediţie specială în limba cehă Chapter 13 Volume 24 P. 17  - 22 Ediţie specială în limba estonă Chapter 13 Volume 24 P. 17  - 22 Ediţie specială în limba maghiară Chapter 13 Volume 24 P. 17  - 22 Ediţie specială în limba lituaniană Chapter 13 Volume 24 P. 17  - 22 Ediţie specială în limba letonă Chapter 13 Volume 24 P. 17  - 22 Ediţie specială în limba malteză Chapter 13 Volume 24 P. 17  - 22 Ediţie specială în limba polonă Chapter 13 Volume 24 P. 17  - 22 Ediţie specială în limba slovacă Chapter 13 Volume 24 P. 17  - 22 Ediţie specială în limba slovenă Chapter 13 Volume 24 P. 17  - 22

		19990426Directiva 1999/32/CE a Consiliuluidin 26 aprilie 1999privind reducerea conținutului de sulf din anumiți combustibili lichizi și de modificare a Directivei 93/12/CEECONSILIUL UNIUNII EUROPENE,având în vedere Tratatul de instituire a Comunității Europene, în special articolul 130s alineatul (1),având în vedere propunerea Comisiei [1],având în vedere avizul Comitetului Economic și Social [2],hotărând în conformitate cu procedura prevăzută la articolul 189c din tratat [3],(1) întrucât obiectivele și principiile politicii de mediu comunitare stabilite în cadrul programelor de acțiune pentru mediu și în special în al cincilea program de acțiune pentru mediu [4] pe baza principiilor enunțate în articolul 130r din tratat, urmăresc în special asigurarea unei protecții eficiente a populației împotriva riscurilor pe care le prezintă emisiile de dioxid de sulf și protejarea mediului prin împiedicarea depunerilor de sulf în exces față de cantitățile și nivelurile critice;(2) întrucât articolul 129 din tratat prevede că normele privind protecția sănătății sunt parte integrantă a celorlalte politici comunitare; întrucât articolul 3 litera (o) din tratat prevede, de asemenea, că activitățile Comunității trebuie să includă o contribuție la atingerea unui nivel înalt de protecție a sănătății;(3) întrucât emisiile de dioxid de sulf contribuie semnificativ la problema acidificării din Comunitate; întrucât dioxidul de sulf are de asemenea un efect direct asupra sănătății omului și asupra mediului;(4) întrucât acidificarea și dioxidul de sulf din atmosferă sunt dăunătoare ecosistemelor sensibile, reduc biodiversitatea și valoarea de agrement, afectând culturile și creșterea pădurilor; întrucât ploaia acidă din mediul urban poate determina daune importante clădirilor și patrimoniului arhitectural; întrucât poluarea cu dioxid de sulf poate avea un efect important și asupra sănătății omului, în special pentru populația care suferă de boli ale aparatului respirator;(5) întrucât acidificarea este un fenomen transfrontalier care necesită soluții atât la nivel comunitar, cât și la nivel național sau local;(6) întrucât emisiile de dioxid de sulf contribuie la formarea de noxe în atmosferă;(7) întrucât Comunitatea și toate statele membre sunt părți contractante ale Convenției UN-ECE privind poluarea transfrontalieră a aerului pe suprafețe mari; întrucât al doilea protocol UN-ECE privind poluarea transfrontalieră cu dioxid de sulf prevede că părțile contractante trebuie să reducă emisiile de sulf cu 30 % sau mai mult, conform precizărilor din primul protocol și întrucât al doilea protocol UN-ECE se bazează pe premisa că nivelurile și cantitățile critice sunt în continuare depășite în anumite zone sensibile; întrucât, dacă se dorește respectarea obiectivelor din al cincilea program de acțiune pentru mediu, sunt necesare măsuri suplimentare pentru reducerea emisiilor de dioxid de sulf; întrucât părțile contractante trebuie să reducă semnificativ emisiile de dioxid de sulf;(8) întrucât sulful, care este prezent în mod natural în cantități mici în petrol și în cărbune, a fost recunoscut în urmă cu câteva decenii ca fiind sursa principală a emisiilor de dioxid de sulf, care reprezintă una dintre cauzele principale ale "ploii acide" și una dintre cauzele majore ale poluării aerului care afectează majoritatea zonelor urbane și industriale;(9) întrucât Comisia a publicat recent un comunicat privind o strategie cu costuri mici pentru combaterea acidificării în Comunitate; întrucât controlul emisiilor de dioxid de sulf provenind din arderea anumitor combustibili lichizi a fost identificat ca fiind o componentă integrantă a acestei strategii cu costuri mici; întrucât Comunitatea recunoaște necesitatea luării de măsuri privind toți combustibilii;(10) întrucât studiile efectuate au arătat că avantajele obținute din reducerea emisiilor de dioxid de sulf prin reducerea conținutului de sulf din combustibili sunt deseori mai mari decât costurile industriale estimate în cadrul prezentei directive și întrucât tehnologia necesară pentru reducerea nivelului de sulf din combustibilii lichizi există și este bine stabilită;(11) întrucât, în conformitate cu principiul subsidiarității și cu principiul proporționalității menționate la articolul 3b din tratat, obiectivul reducerii emisiilor de dioxid de sulf provenind din arderea anumitor tipuri de combustibili lichizi nu poate fi atins în mod eficient de către statele membre acționând individual; întrucât acțiunile neconcertate nu oferă garanția atingerii obiectivului dorit, sunt contra-productive și pot determina o destabilizare importantă a pieței pentru combustibilii respectivi; întrucât, având în vedere necesitatea de reducere a emisiilor de dioxid de sulf în interiorul Comunității, măsurile luate la nivel comunitar sunt mult mai eficiente, întrucât prezenta directivă se limitează la cerințele minime necesare pentru atingerea obiectivului dorit;(12) întrucât Directiva 93/12/CEE a Consiliului din 23 martie 1993 privind conținutul de sulf din anumiți combustibili lichizi [5] solicită Comisiei să înainteze Consiliului o propunere de reducere a limitelor pentru conținutul de sulf din benzină și de stabilire a unor limite noi pentru kerosen; întrucât se recomandă stabilirea valorilor limită pentru conținutul de sulf din alți combustibili lichizi, în special păcura grea, păcura de rezervor, benzina folosită în marină și benzina, pe baza studiilor de rentabilitate;(13) întrucât, în conformitate cu articolul 130t din Tratat, prezenta directivă nu trebuie să împiedice statele membre să mențină sau să introducă măsuri de protecție mai stricte; întrucât asemenea măsuri respective trebuie să fie compatibile cu Tratatul și Comisia trebuie să fie notificată în această privință;(14) întrucât un stat membru, înainte de a introduce măsuri de protecție mai stricte, trebuie să notifice măsurile propuse Comisiei în conformitate cu Directiva 83/189/CEE a Consiliului din 28 martie 1983 stabilind procedura de informare în domeniul standardelor și reglementărilor tehnice [6];(15) întrucât, în ceea ce privește valoarea limită a conținutului de sulf din păcură, se recomandă prevederea de derogări în statele membre și în regiunile în care condițiile de mediu permit acest lucru;(16) întrucât, în ceea ce privește valoarea limită a conținutului de sulf din păcură, se recomandă de asemenea prevederea de derogări privind folosirea acesteia în instalații de ardere care respectă valorile limită de emisie prevăzute la Directiva 88/609/CEE a Consiliului din 24 noiembrie 1988 [7] privind limitarea emisiilor în aer de anumiți poluanți proveniți de la instalațiile de ardere mari; întrucât, în vederea următoarei revizuiri a Directivei 88/609/CEE, poate fi necesară reexaminarea și, dacă este cazul, revizuirea anumitor dispoziții ale prezentei directive;(17) întrucât pentru rafinăriile de petrol excluse din domeniul de aplicare a articolului 3 alineatul (3) punctul (i) litera (c) din prezenta directivă, media emisiilor de dioxid de sulf nu trebuie să depășească valorile limită stabilite în Directiva 88/609/CEE sau în orice viitoare versiune revizuită a acesteia; întrucât la aplicarea prezentei directive statele membre trebuie să țină cont de faptul că înlocuirea cu combustibili alții decât cei menționați la articolul 2 nu trebuie să producă o creștere a emisiilor de poluanți acidifianți;(18) întrucât în temeiul Directivei 93/12/CEE s-a stabilit deja o valoare limită de 0,2 % a conținutului de sulf din benzină; întrucât valoarea limită respectivă trebuie înlocuită cu 0,1 % până la 1 ianuarie 2008;(19) întrucât, în conformitate cu Actul de aderare din 1994, Austria și Finlanda beneficiază de o derogare pe o perioadă de patru ani de la data aderării în ceea ce privește dispozițiile din Directiva 93/12/CEE cu privire la conținutul de sulf din benzină;(20) întrucât valorile limită de 0,2 % (începând cu anul 2000) și de 0,1 % (începând cu anul 2008) privind conținutul de sulf din benzina folosită de marină pentru navele maritime pot prezenta probleme tehnice și economice pentru Grecia, pe întreg teritoriul acesteia, pentru Spania, în Insulele Canare, pentru Franța, în Departamentele Franceze de peste mare, și pentru Portugalia, în Arhipelagurile Madeira și Azore; întrucât o derogare acordată Greciei, Insulelor Canare, Departamentelor Franceze de peste mare și Arhipelagurilor Madeira și Azore nu trebuie să aibă un efect negativ asupra pieței benzinei folosită în marină în măsura în care benzina exportată din Grecia, Insulele Canare, Departamentele Franceze de peste mare și Arhipelagurile Madeira și Azore în alte state membre trebuie să respecte criteriile în vigoare în statele membre importatoare; întrucât Grecia, Insulele Canare, Departamentele Franceze de peste mare și Arhipelagurile Madeira și Azore trebuie să primească o derogare de la valorile limită ale sulfului în funcție de greutate pentru benzina folosită în marină;(21) întrucât emisiile de sulf provenite din transporturile maritime datorate arderii păcurii de rezervor cu conținut ridicat de sulf contribuie la poluarea cu dioxid de sulf și la problemele de acidificare; întrucât Comunitatea preconizează o protecție mai eficientă a zonelor sensibile la emisiile de SOx și o reducere a valorii limită normale pentru păcura de rezervor (de la valoarea actuală de 4,5 %) în cadrul negocierilor în curs și negocierilor viitoare privind Convenția MARPOL din cadrul Organizației Maritime Internaționale (OMI); întrucât trebuie să continue inițiativa Comunității de declarare a Mării Nordului/Canalului Mânecii drept zone speciale de reducere a emisiilor de SOx;(22) întrucât este necesară o cercetare mai profundă a efectelor acidificării asupra ecosistemelor și asupra organismului uman; întrucât Comunitatea sprijină această cercetare prin al cincilea program-cadru de cercetare [8];(23) întrucât, în cazul unei întreruperi în aprovizionarea cu țiței, produse din petrol sau alte hidrocarburi, Comisia poate autoriza aplicarea unei valori limită mai mare pe teritoriul unui stat membru;(24) întrucât statele membre trebuie să stabilească mecanismele adecvate pentru monitorizarea respectării prevederilor prezentei directive; întrucât trebuie să se înainteze Comisiei rapoarte privind conținutul de sulf din combustibilii lichizi;(25) întrucât, din motive de claritate, este necesară modificarea Directivei 93/12/CEE,ADOPTĂ PREZENTA DIRECTIVĂ:Articolul 1Obiective și domeniu de aplicare(1) Obiectivul prezentei directive este de a reduce emisiile de dioxid de sulf rezultate din arderea anumitor tipuri de combustibili lichizi și prin urmare reducerea efectelor nefaste ale acestor emisii asupra omului și mediului.(2) Reducerile emisiilor de dioxid de sulf rezultat din arderea anumitor combustibili lichizi derivați din petrol se realizează prin impunerea unor valori limită pentru conținutul de sulf din combustibilii respectivi, ca o condiție pentru utilizarea acestora pe teritoriul statelor membre.Valorile limită fixate pentru conținutul de sulf din anumiți combustibili lichizi derivați din petrol prevăzute în prezenta directivă nu se aplică pentru:(a) - combustibili lichizi derivați din petrol folosiți de către nave maritime, cu excepția combustibililor care se încadrează în definiția de la articolul 2 alineatul (3),- benzină folosită de către nave care traversează frontiera dintre o țară terță și un stat membru;(b) combustibili destinați prelucrării înainte de arderea finală;(c) combustibili destinați prelucrării în rafinării de petrol.Articolul 2DefinițiiÎn sensul prezentei directive:1. păcurăînseamnă:- toți combustibilii lichizi derivați din petrol care se încadrează în codurile CN 271000 71-27100078 sau- toți combustibilii lichizi derivați din petrol, alții decât benzina definită la punctele 2 și 3, care, din cauza limitelor de distilare, se încadrează în categoria păcurii destinate utilizării drept combustibil și din care mai puțin de 65 % în volum (pierderile sunt incluse) distilează la 250 °C prin metoda ASTM D86. Dacă distilarea nu poate fi determinată prin metoda ASTM D86, produsul derivat din petrol intră în categoria păcurii;2. benzinăînseamnă:- toți combustibilii lichizi derivați din petrol care se încadrează în codul CN 27100067 până la 27100068 sau- toți combustibilii lichizi derivați din petrol care, din cauza limitelor de distilare, se încadrează în categoria distilatelor medii destinate utilizării drept combustibili și din care cel puțin 85 % în volum (pierderile sunt incluse) distilează la 350 °C prin metoda ASTM D86.Este exclusă din prezenta definiție motorina definită la articolul 2 alineatul (2) din Directiva 98/70/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 13 octombrie 1998 privind calitatea petrolului și a motorinei și de modificare a Directivei 93/12/CEE [9] a Consiliului. Combustibilii utilizați pentru utilajele autopropulsate nerutiere și pentru tractoarele agricole sunt de asemenea excluși din prezenta definiție;3. benzină folosită în marinăînseamnă combustibilii destinați utilizării de către marină, care sunt în conformitate cu definiția de la punctul 2 sau care au o viscozitate sau o densitate care se încadrează în intervalele de viscozitate sau densitate definite pentru distilatele utilizate în marină în tabelul I din ISO 8217 (1996);4. metoda ASTMînseamnă metodele prevăzute de către Societatea Americană pentru Testare și Materiale în ediția din 1976 privind definițiile și specificațiile pentru produsele derivate din petrol și pentru lubrifianți;5. instalație de ardereînseamnă orice instalație tehnică în care se oxidează combustibilii pentru a se utiliza căldura generată;6. cantitate criticăînseamnă o cantitate estimată a expunerii la unul sau mai mulți agenți poluanți sub care nu se produce nici un efect nefast asupra elementelor sensibile ale mediului, conform cunoștințelor actuale.Articolul 3Conținutul maxim de sulf din păcură(1) Statele membre trebuie să ia toate măsurile necesare pentru a se asigura că începând cu data de 1 ianuarie 2003, pe teritoriul lor, nu se folosește păcură în cazul în care conținutul de sulf al acesteia depășește 1,00 % în masă.(2) Sub rezerva respectării standardelor calității aerului pentru dioxidul de sulf prevăzute la Directiva 80/779/CEE [10] sau în legislația comunitară care abrogă și înlocuiește standardele respective și alte dispoziții comunitare relevante și a menținerii emisiilor la un nivel care să nu contribuie la depășirea cantităților critice în statele membre, un stat membru poate autoriza folosirea de păcură cu un conținut de sulf între 1,00 și 3,00 % în masă, pe întreg teritoriul statului membru sau pe o parte a teritoriului respectiv. Această autorizare se aplică numai dacă emisiile dintr-un stat membru nu contribuie la depășirea cantităților critice în oricare alt stat membru.(3) (i) Sub rezerva monitorizării corespunzătoare a emisiilor de către autoritățile competente, alineatele (1) și (2) nu se aplică pentru păcura utilizată:(a) în instalații de ardere care se încadrează în domeniul de aplicare al Directivei 88/609/CEE, considerate instalații noi în conformitate cu definiția de la articolul 2 alineatul (9) din directiva respectivă și care respectă valoarea limită pentru emisiile de dioxid de sulf stabilite pentru astfel de instalații la articolul 4 din anexa IV la directiva respectivă;(b) în alte instalații de ardere care nu se încadrează în domeniul de aplicare de la litera (a), unde emisiile de dioxid de sulf din instalație sunt mai mici sau egale cu 1700 mg/Nm3, la un conținut de oxigen din gazele de evacuare de 3 % în volum, măsurat în stare uscată;(c) pentru ardere în rafinării, dacă valoarea medie lunară a emisiilor de dioxid de sulf din toate instalațiile din rafinărie (se exclud instalațiile de ardere care se încadrează în domeniul de aplicare de la litera (a)], indiferent de tipul de combustibil sau de combinație de combustibili folosită, se încadrează în valoarea limită care urmează să fie stabilită de către fiecare stat membru, care nu trebuie să depășească 1700 mg/Nm3.(ii) Statele membre iau măsurile necesare pentru a se asigura că toate instalațiile de ardere care utilizează păcură cu o concentrație de sulf mai mare decât cea menționată la alineatul (1) nu funcționează fără permis emis de autoritatea competentă în care se precizează valorile limită pentru emisie.(4) Dispozițiile alineatului (3) se reexaminează și, dacă este cazul, se revizuiesc în vederea viitoarelor revizuiri ale Directivei 88/609/CEE.(5) Dacă un stat membru recurge la posibilitățile menționate la alineatul (2), trebuie să informeze Comisia și publicul cu privire la aceasta cu cel puțin 12 luni în avans. Comisia trebuie să primească suficiente informații pentru a putea evalua respectarea criteriilor menționate la alineatul (2). Comisia informează în acest sens celelalte statele membre.În termen de șase luni de la data primirii informațiilor de la statul membru Comisia examinează măsurile preconizate și, în conformitate cu procedura stabilită la articolul 9, ia o decizie pe care o comunică statelor membre. Această decizie se reexaminează la fiecare opt ani pe baza informațiilor primite de Comisie de la statele membre respective, în conformitate cu procedura stabilită la articolul 9.Articolul 4Conținutul maxim de sulf din benzină(1) Statele membre trebuie să ia toate măsurile necesare pentru a se asigura că benzina, inclusiv benzina folosită în marină, nu este folosită pe teritoriul lor începând cu:- iulie 2000, în cazul în care conținutul de sulf depășește 0,20 % în masă,- 1 ianuarie 2008, în cazul în care conținutul de sulf depășește 0,10 % în masă.(2) Prin derogare de la alineatul (1), Spania, pentru Insulele Canare, Franța, pentru Departamentele Franceze de peste mare, Grecia, pentru întreg teritoriul sau pentru părți ale teritoriului său, și Portugalia, pentru Arhipelagurile Madeira și Azore, pot autoriza utilizarea benzinei folosită în marină cu un conținut de sulf care depășește valorile limită stabilite la alineatul (1).(3) Sub rezerva respectării standardelor calității aerului pentru dioxidul de sulf prevăzute în Directiva 80/779/CEE sau în legislația comunitară care abrogă și înlocuiește standardele respective și alte dispoziții comunitare relevante și a menținerii emisiilor la un nivel care să nu contribuie la depășirea cantităților critice în statele membre, un stat membru poate autoriza folosirea de benzină cu un conținut de sulf între 0,10 și 0,20 % în masă, pe întreg teritoriul statului membru sau pe o parte a teritoriului respectiv. Această autorizare se aplică numai dacă emisiile dintr-un stat membru nu contribuie la depășirea cantităților critice în oricare alt stat membru și este valabilă numai până la 1 ianuarie 2013.(4) Dacă un stat membru recurge la posibilitățile menționate la alineatul (3), trebuie să informeze Comisia și opinia publică cu privire la aceasta cu cel puțin 12 luni în avans. Comisia trebuie să primească suficiente informații pentru a putea evalua respectarea criteriilor menționate la alineatul (3). Comisia informează statele membre în această privință.În următoarele șase luni de la data primirii informațiilor de la statul membru Comisia examinează măsurile preconizate și, în conformitate cu procedura stabilită la articolul 9, ia o decizie pe care o comunică statelor membre.Articolul 5Modificarea aprovizionării cu combustibiliDacă, din cauza unei modificări neprevăzute în aprovizionarea cu țiței, produse din petrol sau alte hidrocarburi, un stat membru întâmpină dificultăți în aplicarea valorilor limită privind conținutul maxim de sulf menționat la articolele 3 și 4, statul membru respectiv informează Comisia cu privire la aceasta. Comisia poate autoriza o valoare limită mai mare care să poată fi folosită pe teritoriul statului membru respectiv pentru o perioadă maximă de 6 luni; Comisa notifică statele membre și Consiliul cu privire la decizia luată. Oricare stat membru poate înainta decizia respectivă Consiliului în termen de o lună. Consiliul, hotărând cu majoritate calificată, poate lua o altă decizie în termen de două luni.Articolul 6Eșantionarea și analiza(1) Statele membre trebuie să ia toate măsurile necesare pentru a verifica prin eșantionare respectarea criteriilor de la articolele 3 și 4, privind conținutul de sulf din combustibili. Eșantionarea începe în termen de șase luni de la data la care intră în vigoare valoarea limită relevantă pentru conținutul maxim de sulf din combustibili. Eșantionarea se efectuează cu regularitate și prin metode care să garanteze că eșantioanele sunt reprezentative pentru combustibilul examinat.(2) Metoda de referință adoptată pentru determinarea conținutului de sulf este definită astfel:(a) metoda ISO 8754 (1992) și PrEN ISO 14596 pentru păcură și pentru benzina folosită în marină;(b) metoda EN 24260 (1987), ISO 8754 (1992) și PrEN ISO 14596 pentru benzină.În cazuri discutabile se aplică metoda PrEN ISO 14596. Interpretarea statistică a verificării conținutului de sulf din benzina utilizată se efectuează în conformitate cu norma ISO 4259 (1992).Articolul 7Raportarea și reexaminarea(1) Pe baza rezultatelor eșantionării și analizelor efectuate în conformitate cu articolul 6, statele membre înaintează Comisiei, până la 30 iunie a fiecărui an, un raport scurt privind conținutul de sulf din combustibilii lichizi care se încadrează în domeniul de aplicare al prezentei directive și care sunt utilizați pe teritoriul lor pe parcursul anului calendaristic anterior. Acest raport trebuie să cuprindă un rezumat al derogărilor acordate în temeiul articolului 3 alineatul (3).(2) Pe baza, inter alia, a rapoartelor anuale înaintate în conformitate cu alineatul (1) și a tendințelor observate privind calitatea aerului și acidificarea, Comisia înaintează Parlamentului European și Consiliului un raport până la 31 decembrie 2006. Comisia poate înainta, împreună cu raportul respectiv, propunerile proprii de rapoarte care urmăresc revizuirea prezentei directive, în special valorile limită stabilite pentru fiecare categorie de combustibili și excepțiile și derogările prevăzute la articolul 3 alineatele (2) și (3) și la articolul 4 alineatele (2) și (3).(3) omisia examinează măsurile care pot fi luate în vederea reducerii contribuției la acidificare a arderii combustibililor folosiți în marină, alții decât cei prevăzuți la articolul 2 alineatul (3) și, dacă este cazul, prezintă o propunere până la sfârșitul anului 2000.Articolul 8Modificări aduse Directivei 93/12/CEE(1) Directiva 93/12/CEE se modifică după cum urmează:(a) la articolul 1 se elimină alineatul (1) litera (a) și alineatul (2);(b) la articolul 2 se elimină primul paragraf al alineatului (2) și alineatul (3);(c) articolele 3 și 4 se elimină.(2) Alineatul (1) se aplică începând de la 1 iulie 2000.Articolul 9Comitet consultativComisia este sprijinită de un comitet consultativ compus din reprezentanți ai statelor membre și prezidat de un reprezentant al Comisiei.Reprezentantul Comisiei înaintează comitetului un proiect cu măsurile ce trebuie adoptate. Comitetul își dă avizul cu privire la acest proiect în termenul pe care președintele îl poate stabili în funcție de urgența subiectului în cauză, dacă este necesar prin votare.Avizul este consemnat în procesul verbal; în afară de aceasta, fiecare stat membru are dreptul să solicite ca poziția sa să fie consemnată în procesul verbal.Comisia ține seama în cea mai mare măsură de avizul emis de comitet. Aceasta informează comitetul de modul în care ține seama de acest aviz.Articolul 10TranspunereaStatele membre adoptă actele cu putere de lege și actele administrative necesare pentru a se conforma prezentei directive până la 1 iulie 2000. Statele membre informează de îndată Comisia cu privire la aceasta.Atunci când statele membre adoptă aceste dispoziții, ele cuprind o trimitere la prezenta directivă sau sunt însoțite de o asemenea trimitere la data publicării lor oficiale. Statele membre stabilesc modalitatea de efectuare a acestei trimiteri.Comisiei îi sunt comunicate de statele membre textele dispozițiilor de drept intern adoptate în domeniul reglementat de prezenta directivă.Articolul 11SancțiuniStatele membre stabilesc sancțiunile care se aplică pentru încălcarea dispozițiilor de drept intern adoptate în temeiul prezentei directive. Sancțiunile stabilite trebuie să fie eficiente, proporționale și cu caracter descurajator.Articolul 12Intrarea în vigoarePrezenta directivă intră în vigoare la data publicării în Jurnalul Oficial al Comunităților Europene.Articolul 13DestinatariPrezenta directivă se adresează statelor membre.Adoptată la Luxemburg, 26 aprilie 1999.Pentru ConsiliuPreședinteleJ. Fischer[1] JO C 190, 21.6.1997, p. 9 șiJO C 259, 18.8.1998, p. 5.[2] JO C 355, 21.11.1997, p. 1.[3] Avizul Parlamentului European din 13 mai 1998 (JO C 167, 1.6.1998, p. 111), Poziția comună a Consiliului din 6 octombrie 1998 (JO C 364, 25.11.1998, p. 20) și Decizia Parlamentului European din 9 februarie 1999 (nepublicată încă în Jurnalul Oficial).[4] JO C 138, 17.5.1993, p. 5.[5] JO L 74, 27.3.1993, p. 81.[6] JO L 109, 26.4.1983, p. 8. Directivă, astfel cum a fost modificată ultima dată prin Decizia 96/139/CE a Comisiei (JO L 32, 10.2.1996, p. 31).[7] JO L 336, 7.12.1988, p. 1. Directivă, astfel cum a fost modificată ultima dată prin Directiva 94/66/CE (JO L 337, 24.12.1994, p. 83).[8] JO L 26, 1.2.1999, p. 1.[9] JO L 350, 28.12.1998, p. 58.[10] JO L 229, 30.8.1980, p. 30. Directivă, astfel cum a fost modificată ultima dată prin Directiva 91/692/CEE (JO L 377, 31.12.1991, p. 48).--------------------------------------------------


title: Directiva 2014/82/UE a Comisiei din 24 iunie 2014 de modificare a Directivei 2007/59/CE a Parlamentului European și a Consiliului în ceea ce privește cunoștințele profesionale generale și cerințele medicale și cele referitoare la permis  Text cu relevanță pentru SEE

text:
               25.6.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               L 184/11

         DIRECTIVA 2014/82/UE A COMISIEI
   din 24 iunie 2014
   de modificare a Directivei 2007/59/CE a Parlamentului European și a Consiliului în ceea ce privește cunoștințele profesionale generale și cerințele medicale și cele referitoare la permis
   (Text cu relevanță pentru SEE)
   COMISIA EUROPEANĂ,
   având în vedere Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene,
   având în vedere Directiva 2007/59/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 23 octombrie 2007 privind certificarea mecanicilor de locomotivă care conduc locomotive și trenuri în sistemul feroviar comunitar (1), în special articolul 31,
   întrucât:

               (1)

               Anexa II la Directiva 2007/59/CE cuprinde o dispoziție conform căreia existența vederii cu ambii ochi nu este necesară dacă persoana are experiență de adaptare adecvată și de compensare suficientă, ci numai dacă a pierdut vederea binoculară după începerea serviciului. Această dispoziție contravine altor cerințe legate de vedere cuprinse în anexa II la Directiva 2007/59/CE și ar putea pune în pericol nivelul ridicat de siguranță al activităților feroviare.

               (2)

               În plus, anumite cerințe din anexele IV și VI la Directiva 2007/59/CE privind permisul și certificatul sunt lipsite de claritate, ceea ce conduce la o aplicare diferită în statele membre și, în cele din urmă, pune în pericol introducerea unui sistem de permise armonizat pentru mecanicii de locomotivă din Uniune.

               (3)

               La 7 mai 2012, Agenția Europeană a Căilor Ferate a transmis Comisiei Europene un aviz cu privire la modificarea anexelor II, IV și VI la Directiva 2007/59/CE. Organismele reprezentate în comitetul de dialog social european au fost consultate în conformitate cu articolul 31 din respectiva directivă.

               (4)

               Ar trebui să se prevadă măsuri tranzitorii pentru mecanicii de locomotivă care și-au obținut sau își vor obține permisul în conformitate cu Directiva 2007/59/CE înainte de data de aplicare a prezentei directive.

               (5)

               Prin urmare, Directiva 2007/59/CE ar trebui modificată în consecință.

               (6)

               Măsurile prevăzute de prezenta directivă sunt conforme cu avizul comitetului care asistă Comisia în temeiul articolului 32 alineatul (1) din Directiva 2007/59/CE,

         ADOPTĂ PREZENTA DIRECTIVĂ:
   Articolul 1
   Directiva 2007/59/CE se modifică după cum urmează:

               1.

               Anexa II se modifică după cum urmează:
               la punctul „1.2. Vederea”, a șaptea liniuță se înlocuiește cu următorul text:

                           „—

                           vederea cu ambii ochi: existentă;”.

               2.

               Anexa IV se înlocuiește cu textul din anexa I la prezenta directivă.

               3.

               Anexa VI se modifică după cum se indică în anexa II la prezenta directivă.

         Articolul 2
   Se va considera că mecanicii de locomotivă care și-au obținut sau își vor obține permisul în conformitate cu Directiva 2007/59/CE înainte de data de aplicare menționată la articolul 3 alineatul (1) din prezenta directivă îndeplinesc cerințele acesteia.
   Articolul 3
   (1)   Statele membre asigură intrarea în vigoare a actelor cu putere de lege și a actelor administrative necesare pentru a se conforma prezentei directive până la 1 iulie 2015 cel târziu. Statele membre comunică Comisiei textul acestor acte.
   Statele membre aplică aceste acte începând cu 1 ianuarie 2016.
   Atunci când statele membre adoptă aceste acte, ele cuprind o trimitere la prezenta directivă sau sunt însoțite de o astfel de trimitere la data publicării lor oficiale. Statele membre stabilesc modalitatea de efectuare a acestei trimiteri.
   (2)   Statele membre comunică Comisiei textul principalelor dispoziții de drept intern pe care le adoptă în domeniul reglementat de prezenta directivă.
   (3)   Republica Cipru și Republica Malta nu au obligația de a transpune și a aplica prezenta directivă atât timp cât nu există un sistem feroviar pe teritoriile lor.
   Articolul 4
   Prezenta directivă intră în vigoare în a douăzecea zi de la data publicării în Jurnalul Oficial al Uniunii Europene.
   Articolul 5
   Prezenta directivă se adresează statelor membre.

      Adoptată la Bruxelles, 24 iunie 2014.

            Pentru Comisie

            Președintele

         José Manuel BARROSO

      (1)  JO L 315, 3.12.2007, p. 51.

      ANEXA I

            „ANEXA IV
            CUNOȘTINȚE PROFESIONALE GENERALE ȘI CERINȚELE PRIVIND PERMISUL
            Obiectivul «formării generale» este de a oferi competențe «generale» cu privire la toate aspectele relevante pentru profesia de mecanic de locomotivă. În acest sens, formarea generală se va concentra pe cunoștințele de bază și principiile care se aplică independent de tipul și de natura materialului rulant sau a infrastructurii. Aceasta poate să nu cuprindă exerciții practice.
            Competențele cu privire la anumite tipuri de material rulant sau cu privire la siguranța și normele de exploatare și tehnicile pentru o anumită infrastructură nu fac parte din competențele «generale». Formarea legată de competențele specifice unui material rulant sau unei infrastructuri se referă la certificatul de mecanic de locomotivă și este specificată în anexele V și VI.
            Formarea generală cuprinde temele 1-7 enumerate mai jos. Ordinea în care sunt enumerate nu reprezintă o ordine de prioritate.
            Infinitivele lungi utilizate în listă indică natura competenței pe care cursantul trebuie să o dobândească. Sensul acestora este descris în tabelul următor:

                        Natura competenței

                        Descriere

                        cunoaștere, descriere

                        descrie dobândirea de cunoștințe (date, fapte) care sunt necesare pentru a înțelege relațiile

                        înțelegere, identificare

                        descrie identificarea și memorarea contextului, a îndeplinirii sarcinilor și a rezolvării problemelor într-un cadru definit

                        1.

                        Sarcinile unui mecanic de locomotivă, mediul de lucru, rolul său și responsabilitatea sa în activitățile feroviare, exigențele sarcinilor mecanicului din punct de vedere profesional și personal:

                                    (a)

                                    cunoașterea în linii generale a legislației și a regulilor aplicabile în materie de exploatare și siguranță feroviară (cerințe și proceduri privind certificarea mecanicilor de locomotivă, mărfurile periculoase, protecția mediului, protecția împotriva incendiilor etc.);

                                    (b)

                                    înțelegerea cerințelor specifice și a exigențelor profesionale și personale (munca în mare parte pe cont propriu, lucrul în ture pe un ciclu de 24 de ore, protecție și securitate individuală, citirea și actualizarea documentelor etc.);

                                    (c)

                                    înțelegerea comportamentelor care sunt compatibile cu responsabilități esențiale pentru siguranță (medicamente, alcool, droguri și alte substanțe psihoactive, boală, stres, oboseală etc.);

                                    (d)

                                    identificarea documentelor de referință și de exploatare (de exemplu, manualul de proceduri, manualul de parcurs, manualul mecanicului etc.);

                                    (e)

                                    identificarea responsabilităților și a funcțiilor persoanelor implicate;

                                    (f)

                                    înțelegerea importanței de a fi precis în ceea ce privește îndeplinirea sarcinilor și metodele de lucru;

                                    (g)

                                    înțelegerea sănătății și a siguranței la locul de muncă (de exemplu, codul de conduită pe căile ferate și în apropierea acestora, codul de conduită la urcarea și coborârea în siguranță de pe unitatea de tracțiune, ergonomie, reguli de siguranță a personalului, echipamente de protecție individuală etc.);

                                    (h)

                                    cunoașterea aptitudinilor și a principiilor în materie de comportament (managementul stresului, situații extreme etc.);

                                    (i)

                                    cunoașterea principiilor de protecție a mediului (conducere durabilă etc.).

                        2.

                        Tehnologii feroviare, inclusiv principiile de siguranță care stau la baza regulilor de exploatare:

                                    (a)

                                    cunoașterea principiilor, a regulamentelor și a dispozițiilor privind siguranța activităților feroviare;

                                    (b)

                                    identificarea responsabilităților și a funcțiilor persoanelor implicate.

                        3.

                        Principii de bază ale infrastructurii feroviare:

                                    (a)

                                    cunoașterea principiilor și a parametrilor sistemici și structurali;

                                    (b)

                                    cunoașterea caracteristicilor generale ale căilor ferate, ale gărilor și ale stațiilor de triaj;

                                    (c)

                                    cunoașterea structurilor feroviare (poduri, tunele, puncte etc.);

                                    (d)

                                    cunoașterea modurilor de exploatare (cale ferată simplă, cale ferată dublă etc.);

                                    (e)

                                    cunoașterea sistemelor de semnalizare și de control ale trenurilor;

                                    (f)

                                    cunoașterea instalațiilor de siguranță (detectoare de osii supraîncălzite, detectoare de fum în tuneluri etc.);

                                    (g)

                                    cunoașterea alimentării cu energie de tracțiune (catenară, a treia șină etc.).

                        4.

                        Principii de bază ale comunicării operaționale:

                                    (a)

                                    cunoașterea importanței comunicării și a mijloacelor și procedurilor de comunicare;

                                    (b)

                                    identificarea persoanelor pe care mecanicul trebuie să le contacteze, precum și a rolului și responsabilității acestora (personalul gestionarului de infrastructură, sarcinile personalului altor trenuri etc.);

                                    (c)

                                    identificarea situațiilor/cauzelor care impun inițierea comunicării;

                                    (d)

                                    înțelegerea metodelor de comunicare.

                        5.

                        Trenurile, elementele lor constitutive și cerințele tehnice pentru unitățile de tracțiune, vagoanele de marfă și de pasageri și alte tipuri de material rulant:

                                    (a)

                                    cunoașterea tipurilor generice de tracțiune (electrică, diesel, aburi etc.);

                                    (b)

                                    descrierea caracteristicilor unui vehicul (boghiuri, organe, cabină de conducere, sisteme de protecție etc.);

                                    (c)

                                    cunoașterea conținutului și a sistemelor de etichetare;

                                    (d)

                                    cunoașterea documentației privind compunerea trenului;

                                    (e)

                                    înțelegerea sistemelor de frânare și a calculării performanțelor;

                                    (f)

                                    identificarea vitezei trenului;

                                    (g)

                                    identificarea sarcinii maxime și a forțelor exercitate asupra cuplei;

                                    (h)

                                    cunoașterea funcționării și a scopului sistemului de management al trenului.

                        6.

                        Riscuri legate de activitățile feroviare în general:

                                    (a)

                                    înțelegerea principiilor care guvernează siguranța traficului;

                                    (b)

                                    cunoașterea riscurilor legate de activitățile feroviare și a diverselor mijloace care trebuie folosite pentru reducerea acestora;

                                    (c)

                                    cunoașterea incidentelor de siguranță și înțelegerea comportamentului necesar/reacției necesare;

                                    (d)

                                    cunoașterea procedurilor aplicabile accidentelor în care sunt implicate persoane (de exemplu, evacuarea).

                        7.

                        Principii de bază ale fizicii:

                                    (a)

                                    înțelegerea forțelor la nivelul roții;

                                    (b)

                                    identificarea factorilor care influențează performanța la accelerare și la frânare (condiții meteorologice, echipamente de frânare, aderență redusă, sablare etc.);

                                    (c)

                                    înțelegerea principiilor energiei electrice (circuite, tensiune de măsură etc.).”

      ANEXA II
      Punctul 8 din anexa VI se înlocuiește cu următorul text:

         „8.   TESTELE LINGVISTICE
         Mecanicii care trebuie să comunice cu gestionarul de infrastructură cu privire la probleme esențiale de siguranță trebuie să aibă cunoștințe lingvistice în limba stabilită de gestionarul de infrastructură respectiv. Cunoștințele lingvistice trebuie să le permită acestora să comunice activ și eficient în situații normale, dificile și de urgență.
         Aceștia trebuie să fie capabili să utilizeze mesajele și metoda de comunicare precizate în STI «Exploatarea și managementul traficului». Mecanicii trebuie să fie capabili să înțeleagă (atât la nivel de ascultare, cât și de citit) și să comunice (atât verbal, cât și în scris) conform nivelului B1 din Cadrul european comun de referință pentru limbi (CEFR) stabilit de Consiliul Europei (1).


title: Directiva 2014/103/UE a Comisiei din 21 noiembrie 2014 de adaptare, pentru a treia oară, la progresul științific și tehnic a anexelor la Directiva 2008/68/CE a Parlamentului European și a Consiliului privind transportul interior de mărfuri periculoase  Text cu relevanță pentru SEE

text:
               22.11.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               L 335/15

         DIRECTIVA 2014/103/UE A COMISIEI
   din 21 noiembrie 2014
   de adaptare, pentru a treia oară, la progresul științific și tehnic a anexelor la Directiva 2008/68/CE a Parlamentului European și a Consiliului privind transportul interior de mărfuri periculoase
   (Text cu relevanță pentru SEE)
   COMISIA EUROPEANĂ,
   având în vedere Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene,
   având în vedere Directiva 2008/68/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 24 septembrie 2008 privind transportul interior de mărfuri periculoase (1), în special articolul 8 alineatul (1),
   întrucât:

               (1)

               Secțiunea I.1 din anexa I, secțiunea II.1 din anexa II și secțiunea III.1 din anexa III la Directiva 2008/68/CE fac trimitere la dispozițiile acordurilor internaționale cu privire la transportul interior al mărfurilor periculoase pe cale rutieră, feroviară și pe căile navigabile interioare, astfel cum este definit la articolul 2 din directiva respectivă.

               (2)

               Dispozițiile respectivelor acorduri internaționale sunt actualizate o dată la doi ani. În consecință, ultimele versiuni modificate ale acestor acorduri se aplică de la 1 ianuarie 2015, cu o perioadă de tranziție care curge până la 30 iunie 2015.

               (3)

               Prin urmare, secțiunea I.1 din anexa I, secțiunea II.1 din anexa II și secțiunea III.1 din anexa III la Directiva 2008/68/CE ar trebui modificate în consecință.

               (4)

               Măsurile prevăzute în prezenta directivă sunt conforme cu avizul Comitetului pentru transportul mărfurilor periculoase,

         ADOPTĂ PREZENTA DIRECTIVĂ:
   Articolul 1
   Modificări aduse Directivei 2008/68/CE
   Directiva 2008/68/CE se modifică după cum urmează:

               1.

               Secțiunea I.1 din anexa I se înlocuiește cu următorul text:
               „I.1.   ADR

               Anexele A și B la ADR, astfel cum se aplică începând de la 1 ianuarie 2015, înțelegându-se că termenul «parte contractantă» se înlocuiește, după caz, cu termenul «stat membru».”

               2.

               Secțiunea II.1 din anexa II se înlocuiește cu următorul text:
               „II.1.   RID

               Anexa la RID, care figurează în anexa C la COTIF, astfel cum se aplică începând de la 1 ianuarie 2015, înțelegându-se că termenul «stat contractant la RID» se înlocuiește cu termenul «stat membru», după caz.”

               3.

               Secțiunea III.1 din anexa III se înlocuiește cu următorul text:
               „III.1.   ADN

               Regulamente anexate la ADN, astfel cum se aplică începând de la 1 ianuarie 2015, precum și articolul 3 literele (f) și (h), articolul 8 alineatele (1) și (3) din ADN, înțelegându-se că termenul «parte contractantă» se înlocuiește, după caz, cu termenul «stat membru».”

         Articolul 2
   Transpunere
   (1)   Statele membre asigură intrarea în vigoare a actelor cu putere de lege și a actelor administrative necesare pentru a se conforma prezentei directive până la 30 iunie 2015 cel târziu. Statele membre comunică de îndată Comisiei textul acestor acte.
   La momentul adoptării respectivelor acte de către statele membre, ele conțin o trimitere la prezenta directivă sau sunt însoțite de o astfel de trimitere la data publicării lor oficiale. Statele membre stabilesc modalitatea de efectuare a acestei trimiteri.
   (2)   Statele membre comunică Comisiei textul principalelor dispoziții de drept intern pe care le adoptă în domeniul reglementat de prezenta directivă.
   Articolul 3
   Intrarea în vigoare
   Prezenta directivă intră în vigoare în a douăzecea zi de la data publicării în Jurnalul Oficial al Uniunii Europene.
   Articolul 4
   Destinatari
   Prezenta directivă se adresează statelor membre.

      Adoptată la Bruxelles, 21 noiembrie 2014.

            Pentru Comisie

            Președintele

         Jean-Claude JUNCKER

      (1)  JO L 260, 30.9.2008, p. 13.


title: A patra Directivă a Comisiei din 22 septembrie 1983 de adaptare la progresul tehnic a anexei VI la Directiva 76/768/CEE a Consiliului privind apropierea legislației statelor membre cu privire la produsele cosmetice

text:
               13/Volumul 06

               RO

               Jurnalul Ofícial al Uniunii Europene

               134

         31983L0496

               L 275/20

               JURNALUL OFÍCIAL AL UNIUNII EUROPENE

      A PATRA DIRECTIVĂ A COMISIEI

   din 22 septembrie 1983
   de adaptare la progresul tehnic a anexei VI la Directiva 76/768/CEE a Consiliului privind apropierea legislației statelor membre cu privire la produsele cosmetice
   (83/496/CEE)
   COMISIA COMUNITĂȚILOR EUROPENE,
   având în vedere Tratatul de instituire a Comunității Europene,
   având în vedere Directiva 76/768/CEE a Consiliului din 27 iulie 1976 privind apropierea legislației statelor membre cu privire la produsele cosmetice (1), modificată ultima dată de Directiva 83/341/CEE (2), în special articolul 8 alineatul (2),
   întrucât, în lumina celor mai recente rezultate ale cercetării științifice și tehnice, folosirea a 4,4-dimetil-1,3-oxazolidin și a 1,2-dibromo-2,4-dicianobutan drept conservanți la produsele cosmetice este permisă în anumite condiții;
   întrucât măsurile prevăzute de prezenta directivă sunt în conformitate cu avizul Comitetului pentru adaptarea la progresul tehnic a directivelor privind eliminarea barierelor tehnice din calea comerțului cu produse cosmetice,
   ADOPTĂ PREZENTA DIRECTIVĂ:
   Articolul 1
   În Anexa VI partea 2 la Directiva 76/768/CEE se adaugă următoarele:

                  „Nr. crt.

                  Substanța

                  Concentrație maximă autorizată

                  Limitări și condiții

                  Mod de utilizare și atenționări care trebuie tipărite pe etichete

                  a

                  b

                  c

                  d

                  e

                  59

                  1,2-dibromo-2,4- dicianobutan

                  0,1 %

                  A nu se utiliza la produsele cosmetice de protecție împotriva soarelui

                  60

                  4,4-dimetil-1,3- oxazolidin

                  0,1 %

                  Numai pentru produsele care se îndepărtează prin limpezire după utilizare.

                  pH-ul produsului finit nu va fi mai mic de 6”

   Articolul 2
   Statele membre pun în aplicare actele cu putere de lege și actele administrative necesare pentru a se conforma prezentei directive până la 31 decembrie 1984.
   Statele membre informează de îndată Comisia cu privire la aceasta.
   Articolul 3
   Prezenta directivă se adresează statelor membre.

      Adoptată la Bruxelles, 22 septembrie 1983.

            Pentru Comisie

         Karl-Heinz NARJES

            Membru al Comisiei

      (1)  JO L 262, 27.9.1976, p. 169.

      (2)  JO L 188, 13.7.1983, p. 15.