title: Directiva 2008/43/CE a Comisiei din 4 aprilie 2008 de instituire, în temeiul Directivei 93/15/CEE, a unui sistem de identificare și trasabilitate a explozivilor de uz civil (Text cu relevanță pentru SEE)

text:
               5.4.2008

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               L 94/8

      DIRECTIVA 2008/43/CE A COMISIEI

   din 4 aprilie 2008
   de instituire, în temeiul Directivei 93/15/CEE, a unui sistem de identificare și trasabilitate a explozivilor de uz civil
   (Text cu relevanță pentru SEE)
   COMISIA COMUNITĂȚILOR EUROPENE,
   având în vedere Tratatul de instituire a Comunității Europene,
   având în vedere Directiva 93/15/CEE a Consiliului din 5 aprilie 1993 de armonizare a dispozițiilor privind introducerea pe piață și controlul explozivilor de uz civil (1), în special articolul 14 al doilea paragraf a doua teză,
   întrucât:

               (1)

               Directiva 93/15/CEE instituie norme pentru asigurarea circulației explozivilor în condiții de siguranță și securitate pe piața comunitară.

               (2)

               Conform prevederilor directivei, este necesar să se asigure faptul că întreprinderile din sectorul explozivilor dispun de un sistem de urmărire a explozivilor care să permită identificarea în orice moment a celor care dețin explozivi.

               (3)

               Identificarea unică a explozivilor este esențială dacă se păstrează înregistrări complete și corecte ale explozivilor în fiecare etapă a lanțului de aprovizionare. Acest lucru ar trebui să permită identificarea și trasabilitatea unui exploziv de la unitatea de producție și prima sa introducere pe piață până la utilizatorul final și utilizarea sa, cu scopul de a împiedica o utilizare eronată sau un furt și de a ajuta autoritățile însărcinate cu aplicarea legii să afle originea explozivilor pierduți sau furați.

               (4)

               Măsurile prevăzute în prezenta directivă sunt în conformitate cu avizul comitetului de gestionare creat în conformitate cu articolul 13 alineatul (1) din Directiva 93/15/CEE,

         ADOPTĂ PREZENTA DIRECTIVĂ:
   CAPITOLUL 1
   DISPOZIȚII GENERALE
   Articolul 1
   Obiectul
   Prezenta directivă stabilește un sistem armonizat de identificare unică și de trasabilitate a explozivilor de uz civil.
   Articolul 2
   Domeniu de aplicare
   Prezenta directivă nu se aplică următoarelor:

               (a)

               explozivilor transportați și livrați fără ambalaj sau în camioane cu pompă pentru descărcarea lor directă în gaura pentru explozivi;

               (b)

               explozivilor fabricați la locul de producere al exploziei care sunt încărcați imediat după fabricare (producție „in situ”);

               (c)

               munițiilor.

         CAPITOLUL 2
   IDENTIFICAREA PRODUSULUI
   Articolul 3
   Identificare unică
   (1)   Statele membre asigură faptul că întreprinderile specializate în sectorul explozivilor care produc sau importă explozivi sau asamblează detonatoare introduc un sistem unic de identificare a explozivilor și a celei mai mici unități de ambalare.
   În cazul în care un exploziv este supus unor procese de fabricație ulterioare, producătorilor nu li se va cere să aplice explozivilor o identificare unică, cu excepția cazului în care identificarea unică originală nu mai este aplicată, în conformitate cu articolul 4.
   (2)   Alineatul (1) nu se aplică în cazul în care explozivul este produs pentru a fi exportat și i se aplică o identificare în conformitate cu cerințele țării importatoare, care permite trasabilitatea explozivului.
   (3)   Identificarea unică cuprinde componentele descrise în anexă.
   (4)   Fiecărui loc de producție i se atribuie un cod de 3 cifre de către autoritatea națională a statului membru în care este stabilit.
   (5)   În cazul în care unitatea de producție este situată în afara Comunității, producătorul, stabilit pe teritoriul Comunității, va contacta o autoritate națională a statului membru care face importul pentru a se atribui un cod unității de producție.
   În cazul în care unitatea de producție este situată în afara Comunității și producătorul nu este stabilit pe teritoriul Comunității, importatorul explozivilor în cauză contactează o autoritate națională a statului membru care face importul pentru a se atribui un cod unității de producție.
   (6)   Statele membre veghează ca distribuitorii care reambalează explozivii să se asigure că identificarea unică este fixată pe exploziv și pe cea mai mică unitate de ambalare.
   Articolul 4
   Aplicare și fixare
   Identificarea unică se va aplica sau fixa bine pe articolul în cauză în mod durabil, astfel încât să fie ușor lizibilă.
   Articolul 5
   Explozivi în cartușe și explozivi în vrac
   În cazul explozivilor în cartușe și a explozivilor în vrac, identificarea unică este constituită dintr-o etichetă adezivă sau o imprimare directă pe fiecare cartuș sau ambalaj. O etichetă conexă se aplică pe fiecare cutie de cartușe.
   În plus, întreprinderile pot utiliza un dispozitiv electronic din material inert, pasiv, atașat la fiecare cartuș sau ambalaj și, în același mod, un dispozitiv electronic conex pentru fiecare cutie de cartușe.
   Articolul 6
   Explozivi binari
   În cazul explozivilor binari ambalați, identificarea unică este constituită dintr-o etichetă adezivă sau o imprimare directă pe fiecare cea mai mică unitate de ambalare cu componente binare.
   Articolul 7
   Detonatoare și fitile simple
   În cazul detonatoarelor și al fitilelor simple, identificarea unică este constituită dintr-o etichetă adezivă, imprimare directă sau marcaj aplicate pe carcasa detonatorului. O etichetă conexă se aplică pe fiecare cutie de detonatoare sau fitile.
   În plus, întreprinderile pot utiliza un dispozitiv electronic din material inert, pasiv, atașat la fiecare detonator sau fitil și un dispozitiv conex pentru fiecare cutie de detonatoare sau fitile.
   Articolul 8
   Detonatoare electrice, neelectrice și electronice
   În cazul detonatoarelor electrice, neelectrice și electronice, identificarea unică este constituită dintr-o etichetă adezivă aplicată pe cabluri sau pe tuburi sau dintr-o etichetă adezivă, imprimare directă sau marcaj aplicate pe carcasa detonatorului. O etichetă conexă se aplică pe fiecare cutie de detonatoare.
   În plus, întreprinderile pot utiliza un dispozitiv electronic din material inert, pasiv, atașat la fiecare detonator și un dispozitiv conex pentru fiecare cutie de detonatoare.
   Articolul 9
   Dispozitive de amorsare și relee de detonare
   În cazul dispozitivelor de amorsare și al releelor de detonare, identificarea unică este constituită dintr-o etichetă adezivă sau o imprimare directă pe dispozitivul de amorsare sau pe releul de detonare. O etichetă conexă se lipește pe fiecare cutie de dispozitive de amorsare sau relee de detonare.
   În plus, întreprinderile pot utiliza un dispozitiv electronic din material inert, pasiv, atașat la fiecare dispozitiv de amorsare sau releu de detonare și un dispozitiv conex pentru fiecare cutie de dispozitive de amorsare sau relee de detonare.
   Articolul 10
   Fitile detonante și fitile de siguranță
   În cazul fitilelor detonante și al fitilelor de siguranță, identificarea unică este constituită dintr-o etichetă adezivă sau o imprimare directă pe bobină. Identificarea unică este aplicată din 5 în 5 metri fie pe învelișul exterior al fitilului detonant sau al fitilului de siguranță, fie pe stratul interior de plastic extrudat situat imediat sub fibra exterioară a fitilului detonant sau a fitilului de siguranță. O etichetă conexă se aplică pe fiecare cutie de fitile detonatoare.
   În plus, întreprinderile pot utiliza un dispozitiv electronic din material inert, pasiv, inserat în fitile și un dispozitiv conex pentru fiecare cutie de fitile detonatoare sau fitile de siguranță.
   Articolul 11
   Cutii și bidoane cu explozivi
   În cazul cutiilor și bidoanelor cu explozivi, identificarea unică este constituită dintr-o etichetă adezivă sau o imprimare directă pe cutia sau bidonul cu explozivi.
   În plus, întreprinderile pot utiliza un dispozitiv electronic din material inert, pasiv, atașat la fiecare cutie sau bidon.
   Articolul 12
   Copii ale etichetei originale
   Întreprinderile pot atașa copii adezive detașabile ale etichetei originale la explozivii destinați a fi utilizați de către clienți. Aceste copii sunt marcate vizibil drept copii ale originalului pentru prevenirea utilizărilor eronate.
   CAPITOLUL 3
   CULEGERE șI GESTIONARE DE DATE
   Articolul 13
   Culegerea datelor
   (1)   Statele membre se asigură că întreprinderile specializate în sectorul explozivilor stabilesc un sistem de culegere a datelor în ceea privește explozivii, inclusiv identificarea unică a acestora pe parcursul lanțului de aprovizionare și al duratei de viață.
   (2)   Sistemul de culegere de date permite întreprinderilor să urmărească explozivii astfel încât cei care dețin explozivii să fie identificați în orice moment.
   (3)   Statele membre se asigură că datele culese, inclusiv numărul de identificare unică, sunt înregistrate și păstrate pentru o perioadă de 10 ani de la livrare sau de la ultima dată cunoscută după sfârșitul duratei de viață a explozivului, chiar dacă întreprinderea în cauză și-a încetat activitatea comercială.
   Articolul 14
   Obligațiile întreprinderilor
   Statele membre veghează ca întreprinderile specializate în sectorul explozivilor să îndeplinească următoarele obligații:

               (a)

               ținerea unui registru cu toate identificările explozivilor, precum și cu toate informațiile pertinente, inclusiv tipul explozivului, numele întreprinderii sau al persoanei care îl are în custodie;

               (b)

               înregistrarea locației fiecărui exploziv când acesta se află în posesia sau custodia lor până în momentul în care acesta este fie transferat către altă întreprindere, fie utilizat;

               (c)

               supunerea regulată a sistemului lor de culegere de date unor teste în vederea asigurării eficienței acestuia și a calității datelor înregistrate;

               (d)

               înregistrarea și păstrarea datelor culese, inclusiv a identificărilor unice, pentru perioadele specificate la articolul 13 alineatul (3);

               (e)

               protecția datelor culese împotriva daunelor sau a distrugerilor accidentale sau deliberate;

               (f)

               furnizarea autorităților competente, la cerere, de informații privitoare la locul de origine și locația fiecărui exploziv pe parcursul duratei de viață și al lanțului de aprovizionare;

               (g)

               furnizarea autorităților statului membru responsabil a numelui și datelor de contact ale persoanei care poate furniza informațiile descrise la litera (f) în afara programului normal de lucru.

         În scopurile menționate la litera (d), în cazul explozivilor produși sau importați înainte de data specificată la articolul 15 alineatul (1) al doilea paragraf, întreprinderea păstrează înregistrările conforme dispozițiilor naționale existente.
   CAPITOLUL 4
   DISPOZIȚII FINALE
   Articolul 15
   Transpunere
   (1)   Statele membre adoptă și publică până la 5 aprilie 2009 cel târziu, actele cu putere de lege și actele administrative necesare pentru a se conforma prezentei directive. Statele membre vor informa de îndată Comisia cu privire la conținutul acestor prevederi și la tabelul de corespondență între aceste prevederi și prezenta directivă.
   Statele membre aplică dispozițiile acestor prevederi începând cu 5 aprilie 2012.
   Atunci când statele membre adoptă aceste dispoziții, ele cuprind o trimitere la prezenta directivă sau sunt însoțite de o astfel de trimitere la data publicării oficiale. Statele membre decid care va fi procedura pentru o astfel de trimitere.
   (2)   Comisiei îi sunt comunicate de către statele membre textele principalelor dispoziții de drept intern pe care le adoptă în domeniul reglementat de prezenta directivă.
   Articolul 16
   Intrarea în vigoare
   Prezenta directivă intră în vigoare în a treia zi de la data publicării în Jurnalul Oficial al Uniunii Europene.
   Articolul 17
   Prezenta directivă se adresează statelor membre.

      Adoptată la Bruxelles, 4 aprilie 2008.

            Pentru Comisie

         Günter VERHEUGEN

            Vicepreședinte

      (1)  JO L 121, 15.5.1993, p. 20. Directivă modificată prin Regulamentul (CE) nr. 1882/2003 al Parlamentului European și al Consiliului (JO L 284, 31.10.2003, p. 1).

      ANEXĂ
      Identificarea unică va conține:

                  1.

                  o parte vizibilă conținând următoarele elemente:

                              (a)

                              denumirea producătorului;

                              (b)

                              un cod alfanumeric conținând:

                                          (i)

                                          2 litere de identificare a statului membru (unitatea de producție sau import pe piața comunitară, de exemplu, AT = Austria);

                                          (ii)

                                          3 cifre de identificare a numelui unității de producție (atribuit de autoritățile naționale);

                                          (iii)

                                          cod produs unic și informații logistice concepute de producător.

                  2.

                  Un număr de identificare lizibil electronic în cod de bare și/sau cod cu matriță care se raportează direct la codul de identificare alfanumerică.
                  Exemplu:

                  3.

                  Deoarece nu este posibilă aplicarea codului produs unic și a informațiilor logistice concepute de producător pe articolele cu dimensiuni foarte mici, informațiile de la punctul 1 litera (b) punctele (i) și (ii) și punctul 2 se vor considera suficiente.


title: Directiva 2011/19/UE a Comisiei din 2 martie 2011 de modificare a Directivei 91/414/CEE a Consiliului în vederea includerii substanței tau-fluvalinat ca substanță activă și de modificare a Deciziei 2008/934/CE  Text cu relevanță pentru SEE

text:
               3.3.2011

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               L 58/41

         DIRECTIVA 2011/19/UE A COMISIEI
   din 2 martie 2011
   de modificare a Directivei 91/414/CEE a Consiliului în vederea includerii substanței tau-fluvalinat ca substanță activă și de modificare a Deciziei 2008/934/CE
   (Text cu relevanță pentru SEE)
   COMISIA EUROPEANĂ,
   având în vedere Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene,
   având în vedere Directiva 91/414/CEE a Consiliului din 15 iulie 1991 privind introducerea pe piață a produselor de uz fitosanitar (1), în special articolul 6 alineatul (1),
   întrucât:

               (1)

               Regulamentele (CE) nr. 451/2000 (2) și (CE) nr. 1490/2002 (3) ale Comisiei stabilesc normele detaliate de punere în aplicare a etapei a treia a programului de lucru menționat la articolul 8 alineatul (2) din Directiva 91/414/CEE și stabilesc o listă de substanțe active care urmează să fie evaluate în vederea unei eventuale includeri a acestora în anexa I la Directiva 91/414/CEE. Lista respectivă include substanța tau-fluvalinat.

               (2)

               În conformitate cu articolul 11e din Regulamentul (CE) nr. 1490/2002, notificatorul și-a retras sprijinul privind includerea substanței active respective în anexa I la Directiva 91/414/CEE în termen de două luni de la primirea proiectului de raport de evaluare. În consecință, Decizia 2008/934/CE a Comisiei din 5 decembrie 2008 privind neincluderea anumitor substanțe active în anexa I la Directiva 91/414/CEE a Consiliului, precum și retragerea autorizațiilor pentru produsele de protecție a plantelor care conțin aceste substanțe (4) a fost adoptată privind neincluderea substanței tau-fluvalinat.

               (3)

               În conformitate cu articolul 6 alineatul (2) din Directiva 91/414/CEE, notificatorul inițial (denumit în continuare „solicitantul”) a depus o nouă cerere solicitând aplicarea procedurii accelerate, astfel cum se prevede la articolele 14-19 din Regulamentul (CE) nr. 33/2008 al Comisiei din 17 ianuarie 2008 de stabilire a normelor de aplicare a Directivei 91/414/CEE a Consiliului în privința unei proceduri ordinare și a unei proceduri accelerate de evaluare a substanțelor active prevăzute în programul de lucru menționat la articolul 8 alineatul (2) din directiva respectivă, dar care nu au fost incluse în anexa I la aceasta (5).

               (4)

               Cererea a fost transmisă Danemarcei, care fusese desemnată stat membru raportor prin Regulamentul (CE) nr. 451/2000. Perioada de timp pentru procedura accelerată a fost respectată. Specificațiile substanței active și utilizările indicate sunt identice cu cele care au făcut obiectul Deciziei 2008/934/CE. Cererea respectivă este conformă, de asemenea, cu celelalte cerințe de fond și de procedură de la articolul 15 din Regulamentul (CE) nr. 33/2008.

               (5)

               Danemarca a evaluat informațiile suplimentare transmise de către solicitant și a pregătit un raport suplimentar. Raportul respectiv a fost comunicat Autorității Europene pentru Siguranța Alimentară (denumită în continuare „autoritatea”) și Comisiei, la data de 1 octombrie 2009. Autoritatea a comunicat raportul suplimentar, pentru observații, celorlalte state membre și solicitantului și a transmis Comisiei observațiile primite. În conformitate cu articolul 20 alineatul (1) din Regulamentul (CE) nr. 33/2008 și la solicitarea Comisiei, autoritatea a prezentat Comisiei concluzia sa referitoare la tau-fluvalinat, la data de 17 iunie 2010 (6). Proiectul de raport de evaluare, raportul suplimentar și concluzia autorității au fost reexaminate de statele membre și de Comisie în cadrul Comitetului permanent pentru lanțul alimentar și sănătatea animală și au fost finalizate la data de 28 ianuarie 2011 sub forma raportului de reexaminare al Comisiei privind substanța tau-fluvalinat.

               (6)

               Diferitele examinări efectuate au arătat că produsele de protecție a plantelor care conțin tau-fluvalinat pot îndeplini, în general, cerințele prevăzute la articolul 5 alineatul (1) literele (a) și (b) din Directiva 91/414/CEE, în special în ceea ce privește utilizările examinate și precizate în raportul de reexaminare al Comisiei. Prin urmare, substanța activă tau-fluvalinat ar trebui să fie inclusă în anexa I, pentru a garanta faptul că în toate statele membre autorizațiile pentru produsele de protecție a plantelor care conțin această substanță activă sunt emise în conformitate cu prevederile directivei menționate.

               (7)

               Fără a aduce atingere acestei concluzii, este oportun să se obțină informații suplimentare privind anumite aspecte specifice. Articolul 6 alineatul (1) din Directiva 91/414/CEE prevede că includerea unei substanțe în anexa I poate face obiectul anumitor condiții. Prin urmare, este necesară solicitarea prezentării de către solicitant a unor informații suplimentare care să confirme, pe baza celor mai recente cunoștințe științifice, rezultatele evaluării riscului privind riscurile asupra organismelor acvatice, riscurile asupra artropodelor nețintă, precum și privind impactul posibil asupra mediului al unei potențiale degradări enantioselective în matricele de mediu.

               (8)

               Înainte de includerea unei substanțe active în anexa I ar trebui acordat un termen rezonabil pentru a permite statelor membre și părților interesate să se pregătească pentru îndeplinirea noilor cerințe care decurg din această includere.

               (9)

               Fără a aduce atingere obligațiilor prevăzute în Directiva 91/414/CEE ca urmare a includerii unei substanțe active în anexa I, statele membre ar trebui să dispună de un termen de șase luni de la includere pentru a reexamina autorizațiile existente pentru produsele de protecție a plantelor care conțin tau-fluvalinat, pentru a se asigura că sunt respectate cerințele prevăzute în Directiva 91/414/CEE, în special la articolul 13, precum și condițiile relevante prevăzute în anexa I. După caz, statele membre ar trebui să modifice, să înlocuiască sau să retragă autorizațiile existente, în conformitate cu dispozițiile Directivei 91/414/CEE. Prin derogare de la termenul menționat anterior, ar trebui să se prevadă un termen mai lung pentru prezentarea și evaluarea dosarului complet, prevăzut în anexa III, al fiecărui produs de protecție a plantelor pentru fiecare utilizare preconizată, în conformitate cu principiile unitare enunțate în Directiva 91/414/CEE.

               (10)

               Experiența dobândită din includerile precedente în anexa I la Directiva 91/414/CEE ale substanțelor active evaluate în cadrul Regulamentului (CEE) nr. 3600/92 al Comisiei din 11 decembrie 1992 de stabilire a normelor de punere în aplicare a primei etape a programului de lucru prevăzut la articolul 8 alineatul (2) din Directiva 91/414/CEE a Consiliului privind introducerea pe piață a produselor fitosanitare (7) a arătat că pot interveni dificultăți în interpretarea obligațiilor titularilor de autorizații existente în ceea ce privește accesul la informații. Prin urmare, pentru a se evita noi dificultăți, pare necesară clarificarea obligațiilor statelor membre, în special a obligației de a verifica dacă titularul unei autorizații demonstrează că are acces la un dosar care respectă cerințele din anexa II la directiva menționată anterior. Această clarificare nu impune însă obligații noi statelor membre sau titularilor de autorizații în raport cu directivele de modificare a anexei I adoptate până în prezent.

               (11)

               Prin urmare, Directiva 91/414/CEE ar trebui modificată în consecință.

               (12)

               Decizia 2008/934/CE prevede neincluderea substanței tau-fluvalinat și retragerea autorizațiilor pentru produsele de protecție a plantelor care conțin această substanță până la 31 decembrie 2011. Este necesar să se elimine rândul referitor la tau-fluvalinat din anexa la decizia respectivă.

               (13)

               Prin urmare, Decizia 2008/934/CE ar trebui modificată în consecință.

               (14)

               Măsurile prevăzute în prezenta directivă sunt conforme cu avizul Comitetului permanent pentru lanțul alimentar și sănătatea animală,

         ADOPTĂ PREZENTA DIRECTIVĂ:
   Articolul 1
   Anexa I la Directiva 91/414/CEE se modifică în conformitate cu anexa la prezenta directivă.
   Articolul 2
   Rândul referitor la tau-fluvalinat din anexa la Decizia 2008/934/CE se elimină.
   Articolul 3
   Statele membre adoptă și publică, până la 30 noiembrie 2011 cel târziu, actele cu putere de lege și actele administrative necesare pentru a se conforma prezentei directive. Statele membre comunică de îndată Comisiei textele acestor acte, precum și un tabel de corespondență între respectivele acte și prezenta directivă.
   Statele membre aplică aceste acte de la 1 decembrie 2011.
   Atunci când statele membre adoptă aceste acte, ele conțin o trimitere la prezenta directivă sau sunt însoțite de o asemenea trimitere la data publicării lor oficiale. Statele membre stabilesc modalitatea de efectuare a acestei trimiteri.
   Articolul 4
   (1)   Atunci când este necesar, statele membre modifică sau retrag, până la 30 noiembrie 2011, autorizațiile existente pentru produsele de protecție a plantelor care conțin tau-fluvalinat ca substanță activă, în conformitate cu Directiva 91/414/CEE.
   Până la această dată, statele membre verifică, în special, dacă se respectă condițiile referitoare la tau-fluvalinat din anexa I la directiva menționată, cu excepția celor din partea B a rubricii corespunzătoare acestei substanțe active, precum și dacă titularul autorizației deține un dosar sau are acces la un dosar care îndeplinește cerințele din anexa II la directiva menționată, în conformitate cu condițiile prevăzute la articolul 13.
   (2)   Prin derogare de la alineatul (1), până la 31 mai 2011 cel târziu, pentru fiecare produs de protecție a plantelor autorizat care conține tau-fluvalinat fie ca substanță activă unică, fie ca una dintre substanțele active cuprinse în anexa I la Directiva 91/414/CEE, statele membre reevaluează produsul în conformitate cu principiile unitare prevăzute în anexa VI la Directiva 91/414/CEE, pe baza unui dosar care îndeplinește cerințele din anexa III la respectiva directivă și luând în considerare partea B a rubricii din anexa I la respectiva directivă cu privire la tau-fluvalinat. Pe baza evaluării, statele membre stabilesc dacă produsul îndeplinește condițiile menționate la articolul 4 alineatul (1) literele (b), (c), (d) și (e) din Directiva 91/414/CEE.
   În urma acelei determinări, statele membre:

               (a)

               în cazul unui produs care conține tau-fluvalinat ca substanță activă unică, după caz, modifică sau retrag autorizația până la 31 mai 2015 cel târziu; sau

               (b)

               în cazul unui produs care conține tau-fluvalinat ca una dintre mai multe substanțe active, modifică sau retrag autorizația, după caz, până la 31 mai 2015 sau până la data stabilită pentru a efectua această modificare sau retragere în directiva sau directivele respective care a(u) adăugat substanța sau substanțele în cauză în anexa I la Directiva 91/414/CEE, dacă ultima dată este ulterioară celei dintâi.

         Articolul 5
   Prezenta directivă intră în vigoare la 1 iunie 2011.
   Articolul 6
   Prezenta directivă se adresează statelor membre.

      Adoptată la Bruxelles, 2 martie 2011.

            Pentru Comisie

            Președintele

         José Manuel BARROSO

      (1)  JO L 230, 19.8.1991, p. 1.

      (2)  JO L 55, 29.2.2000, p. 25.

      (3)  JO L 224, 21.8.2002, p. 23.

      (4)  JO L 333, 11.12.2008, p. 11.

      (5)  JO L 15, 18.1.2008, p. 5.

      (6)  Autoritatea Europeană pentru Siguranța Alimentară; Conclusion on the peer review of the pesticide risk assessment of the active substance tau-fluvalinate (Concluzia evaluării inter pares a riscului utilizării ca pesticid a substanței active tau-fluvalinat). EFSA Journal 2010; 8(7):1645. [70 pp.]. doi:10.2903/j.efsa.2010.1645. Disponibil la adresa: www.efsa.europa.eu

      (7)  JO L 366, 15.12.1992, p. 10.

      ANEXĂ
      La sfârșitul tabelului din anexa I la Directiva 91/414/CEE se adaugă următoarea rubrică:

                     Nr.

                     Denumire comună, numere de identificare

                     Denumire IUPAC

                     Puritate (1)

                     Data intrării în vigoare

                     Data expirării includerii

                     Dispoziții specifice

                     „335

                     Tau-fluvalinat
                     Nr. CAS: 102851-06-9

                     Nr. CIPAC: 786

                     (RS)-α-ciano-3-fenoxibenzil N-(2-cloro- α,α α- trifluoro-p-tolil)-D-valinat
                     (raport de izomeri 1:1)

                     ≥ 920 g/kg
                     (raport 1:1 de izomeri R-α-ciano și S-α-ciano)
                     Impurități:
                     Toluen: maxim 5 g/kg

                     1 iunie 2011

                     31 mai 2021

                     PARTEA A
                     Se pot autoriza numai utilizările ca acaricid și insecticid.
                     PARTEA B
                     Pentru punerea în aplicare a principiilor uniforme din anexa VI, se iau în considerare concluziile raportului de reexaminare pentru tau-fluvalinat, în special apendicele I și II, în forma lor finalizată în cadrul Comitetului permanent pentru lanțul alimentar și sănătatea animală, la 28 ianuarie 2011.
                     Cu ocazia acestei evaluări generale, statele membre acordă o atenție deosebită:

                                 (a)

                                 riscurilor pentru organismele acvatice și asigurării faptului că în condițiile de utilizare este prevăzută aplicarea de măsuri adecvate de reducere a riscurilor;

                                 (b)

                                 riscurilor pentru artropodele nețintă și asigurării faptului că în condițiile de utilizare este prevăzută aplicarea de măsuri adecvate de reducere a riscurilor;

                                 (c)

                                 materialului testat utilizat pentru întocmirea dosarelor de toxicitate, care se compară și se verifică în raport cu specificațiile materialului tehnic fabricat pentru comercializare.

                           Statele membre în cauză solicită prezentarea de informații de confirmare privind:

                                 —

                                 riscul de bioacumulare/bioamplificare în mediul acvatic;

                                 —

                                 riscul pentru artropodele nețintă.

                           Statele membre în cauză se asigură că solicitantul furnizează Comisiei aceste informații de confirmare până la 31 mai 2013.
                     Statele membre în cauză se asigură că solicitantul furnizează informații de confirmare, la doi ani după adoptarea orientărilor specifice, privind:
                     impactul posibil asupra mediului al unei potențiale degradări enantioselective în matricele de mediu.”

         (1)  Detalii suplimentare privind identitatea și specificațiile substanței active se găsesc în raportul de reexaminare.


title: Directiva 2011/100/UE a Comisiei din 20 decembrie 2011 de modificare a Directivei 98/79/CE a Parlamentului European și a Consiliului privind dispozitivele medicale pentru diagnostic in vitro  Text cu relevanță pentru SEE

text:
               22.12.2011

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               L 341/50

         DIRECTIVA 2011/100/UE A COMISIEI
   din 20 decembrie 2011
   de modificare a Directivei 98/79/CE a Parlamentului European și a Consiliului privind dispozitivele medicale pentru diagnostic in vitro

   (Text cu relevanță pentru SEE)
   COMISIA EUROPEANĂ,
   având în vedere Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene,
   având în vedere Directiva 98/79/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 27 octombrie 1998 privind dispozitivele medicale pentru diagnostic in vitro
       (1), în special articolul 14,
   întrucât:

               (1)

               În conformitate cu articolul 14 alineatul (1) litera (a) din Directiva 98/79/CE, Regatul Unit a solicitat Comisiei să ia măsurile necesare pentru a adăuga testele „Varianta bolii Creutzfeldt-Jakob” (vCJD) în lista A din anexa II la directiva menționată.

               (2)

               Pentru a asigura cel mai înalt nivel de protecție a sănătății și pentru a asigura verificarea de către organismele notificate a conformității testelor vCJD cu cerințele esențiale prevăzute în anexa I la Directiva 98/79/CE, testele vCJD pentru screeningul sângelui, diagnostic și confirmare ar trebui adăugate în lista A din anexa II la Directiva 98/79/CE.

               (3)

               Măsurile prevăzute în prezenta directivă sunt conforme cu avizul comitetului instituit prin articolul 6 alineatul (2) din Directiva 90/385/CEE a Consiliului (2) și menționat la articolul 7 alineatul (1) din Directiva 98/79/CE,

         ADOPTĂ PREZENTA DIRECTIVĂ:
   Articolul 1
   Anexa II la Directiva 98/79/CE se modifică în conformitate cu anexa la prezenta directivă.
   Articolul 2
   (1)   Statele membre adoptă și publică actele cu putere de lege și actele administrative necesare pentru a se conforma prezentei directive până la 30 iunie 2012. Statele membre comunică de îndată Comisiei textele acestor acte.
   Statele membre aplică aceste acte începând cu 1 iulie 2012.
   Atunci când statele membre adoptă aceste acte, ele conțin o trimitere la prezenta directivă sau sunt însoțite de o asemenea trimitere la data publicării lor oficiale. Statele membre stabilesc modalitatea de efectuare a acestei trimiteri.
   (2)   Comisiei îi sunt comunicate de către statele membre textele principalelor dispoziții de drept intern pe care le adoptă în domeniul reglementat de prezenta directivă.
   Articolul 3
   Prezenta directivă intră în vigoare în a douăzecea zi de la data publicării în Jurnalul Oficial al Uniunii Europene.
   Articolul 4
   Prezenta directivă se adresează statelor membre.

      Adoptată la Bruxelles, 20 decembrie 2011.

            Pentru Comisie

            Președintele

         José Manuel BARROSO

      (1)  JO L 331, 7.12.1998, p. 1.

      (2)  JO L 189, 20.7.1990, p. 17.

      ANEXĂ
      La sfârșitul listei A din anexa II la Directiva 98/79/CE se adaugă următoarea liniuță:

                  „—

                  Teste Varianta bolii Creutzfeldt-Jakob (vCJD) pentru screeningul sângelui, diagnostic și confirmare.”


title: Directiva 2011/97/UE a Consiliului din 5 decembrie 2011 de modificare a Directivei 1999/31/CE în ceea ce privește criteriile specifice de depozitare a mercurului metalic considerat deșeu

text:
               10.12.2011

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               L 328/49

         DIRECTIVA 2011/97/UE A CONSILIULUI
   din 5 decembrie 2011
   de modificare a Directivei 1999/31/CE în ceea ce privește criteriile specifice de depozitare a mercurului metalic considerat deșeu
   CONSILIUL UNIUNII EUROPENE,
   având în vedere Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene,
   având în vedere Regulamentul (CE) nr. 1102/2008 al Parlamentului European și al Consiliului din 22 octombrie 2008 privind interzicerea exporturilor de mercur metalic și de anumiți compuși și amestecuri de mercur și depozitarea în condiții de siguranță a mercurului metalic (1), în special articolul 4 alineatul (3), precum și Directiva 1999/31/CE a Consiliului din 26 aprilie 1999 privind depozitele de deșeuri (2), în special articolul 16,
   având în vedere propunerea Comisiei Europene,
   întrucât:

               (1)

               Regulamentul (CE) nr. 1102/2008 precizează că, prin derogare de la articolul 5 alineatul (3) litera (a) din Directiva 1999/31/CE, mercurul metalic care este considerat deșeu poate, în condiții de izolare corespunzătoare, să fie depozitat temporar pe o durată mai mare de un an sau să fie depozitat permanent în anumite tipuri de depozite de deșeuri.

               (2)

               Depozitarea mercurului metalic considerat deșeu este deja reglementată de legislația Uniunii în materie de gestionare a deșeurilor.

               (3)

               Depozitarea mercurului metalic considerat deșeu pentru o perioadă de până la un an face obiectul unei autorizații în conformitate cu articolul 23 din Directiva 2008/98/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 19 noiembrie 2008 privind deșeurile (3).

               (4)

               Directiva 1999/31/CE și Decizia 2003/33/CE a Consiliului din 19 decembrie 2002 de stabilire a unor criterii și proceduri de admitere a deșeurilor în depozitele de deșeuri, în conformitate cu articolul 16 și cu anexa II la Directiva 1999/31/CE (4) se aplică instalațiilor de depozitare a mercurului metalic pentru perioade mai mari de un an, conform articolului 3 alineatul (1) din Regulamentul (CE) nr. 1102/2008.

               (5)

               Acest lucru implică, în special, că toate instalațiile de depozitare a mercurului metalic pentru perioade mai mari de un an necesită o autorizație în conformitate cu articolele 7, 8 și 9 din Directiva 1999/31/CE și că aceste instalații sunt supuse cerințelor în materie de control și de monitorizare prevăzute la articolul 12 din respectiva directivă, precum și, în cazul depozitării subterane, cerințelor în materie de evaluare a siguranței prevăzute în apendicele A la Decizia 2003/33/CE.

               (6)

               În plus, astfel de instalații fac obiectul dispozițiilor generale în materie de păstrare a evidenței datelor, prevăzute în Directiva 2008/98/CE.

               (7)

               În plus, dispozițiile Directivei 96/82/CE a Consiliului din 9 decembrie 1996 privind controlul asupra riscului de accidente majore care implică substanțe periculoase (5) se aplică instalațiilor pentru depozitarea supraterană temporară, conform articolului 3 alineatul (2) din Regulamentul (CE) nr. 1102/2008.

               (8)

               Cu toate acestea, respectivele dispoziții nu acoperă în totalitate caracteristicile specifice ale mercurului metalic și, prin urmare, sunt necesare cerințe suplimentare.

               (9)

               Aceste cerințe suplimentare ar trebui să ia în considerare activitățile de cercetare privind opțiunile de depozitare în condiții de siguranță, inclusiv solidificarea mercurului metalic. S-au înregistrat progrese în ceea ce privește elaborarea unor opțiuni de solidificare ecologice, dar este prematur să se decidă cu privire la viabilitatea pe scară largă a acestor opțiuni.

               (10)

               Sunt necesare evaluări suplimentare ale comportamentului pe termen lung al mercurului metalic în condiții de depozitare subterană pentru a se stabili cerințe viabile, bazate pe cunoaștere, în ceea ce privește depozitarea permanentă. Cerințele prevăzute în prezenta directivă ar trebui prin urmare să se limiteze la depozitarea temporară, acestea fiind considerate adecvate și reprezentând cele mai bune tehnici disponibile în materie de depozitare în siguranță a mercurului metalic pentru o perioadă de până la cinci ani.

               (11)

               Prin urmare, Directiva 1999/31/CE ar trebui să fie modificată în consecință.

               (12)

               Niciun aviz nu a fost emis de comitetul menționat la articolul 16 din Directiva 1999/31/CE. Prin urmare, este oportun ca Consiliul să adopte prezenta directivă,

         ADOPTĂ PREZENTA DIRECTIVĂ:
   Articolul 1
   Anexele I, II și III la Directiva 1999/31/CE se modifică în conformitate cu anexa la prezenta directivă.
   Articolul 2
   (1)   Statele membre asigură intrarea în vigoare a actelor cu putere de lege și a actelor administrative necesare pentru a se conforma prezentei directive până la 15 martie 2013. Statele membre comunică de îndată Comisiei textele acestor acte.
   Atunci când statele membre adoptă aceste acte, ele conțin o trimitere la prezenta directivă sau sunt însoțite de o asemenea trimitere la data publicării lor oficiale. Statele membre stabilesc modalitatea de efectuare a acestei trimiteri.
   (2)   Statele membre transmit Comisiei textele principalelor dispoziții de drept intern pe care le adoptă în domeniul reglementat de prezenta directivă.
   Articolul 3
   Prezenta directivă intră în vigoare în a treia zi de la data publicării în Jurnalul Oficial al Uniunii Europene.
   Articolul 4
   Prezenta directivă se adresează statelor membre.

      Adoptată la Bruxelles, 5 decembrie 2011.

            Pentru Consiliu

            Președintele

         W. PAWLAK

      (1)  JO L 304, 14.11.2008, p. 75.

      (2)  JO L 182, 16.7.1999, p. 1.

      (3)  JO L 312, 22.11.2008, p. 3.

      (4)  JO L 11, 16.1.2003, p. 27.

      (5)  JO L 10, 14.1.1997, p. 13.

      ANEXĂ
      Anexele I, II și III la Directiva 1999/31/CE se modifică după cum urmează:

                  1.

                  La anexa I se adaugă următoarea secțiune:
                  „8.   Depozitarea temporară a mercurului metalic
                  În scopul depozitării temporare a mercurului metalic pentru perioade de peste un an, se aplică următoarele cerințe:

                              —

                              mercurul metalic se depozitează separat de alte deșeuri;

                              —

                              containerele se depozitează în bazine de colectare îmbrăcate în mod corespunzător, astfel încât să nu prezinte crăpături sau deschizături și să fie impermeabile la mercurul metalic, având un volum adecvat pentru cantitatea de mercur depozitată;

                              —

                              amplasamentul de depozitare trebuie prevăzut cu bariere naturale sau construite care să protejeze în mod adecvat mediul împotriva emisiilor de mercur și să aibă un volum adecvat pentru cantitatea de mercur depozitată;

                              —

                              podelele amplasamentelor de depozitare trebuie să fie acoperite cu materiale izolante rezistente la mercur. Trebuie prevăzută o pantă dotată cu un bazin de colectare;

                              —

                              amplasamentul de depozitare trebuie echipat cu un sistem de protecție împotriva incendiilor;

                              —

                              depozitarea containerelor se efectuează astfel încât accesul la toate containerele să fie ușor de realizat.”

                  2.

                  La anexa II se adaugă următoarea secțiune:
                  „6.   Cerințe specifice referitoare la mercurul metalic
                  În scopul depozitării temporare a mercurului metalic pentru perioade de peste un an, se aplică următoarele cerințe:

                              A.

                              Compoziția mercurului
                              Mercurul metalic trebuie să respecte următoarele caracteristici:

                                          —

                                          conținut de mercur mai mare de 99,9 % din greutate;

                                          —

                                          absența oricăror impurități care ar putea coroda oțelul carbon sau oțelul inoxidabil (de exemplu, soluția de acid azotic, soluțiile de cloruri de sodiu).

                              B.

                              Depozitarea în containere
                              Containerele utilizate pentru depozitarea mercurului metalic trebuie să fie rezistente la coroziune și la șocuri. Prin urmare, trebuie evitate sudurile. Containerele trebuie să respecte în special următoarele caracteristici:

                                          —

                                          materialul din care este realizat containerul: oțel carbon (minimum ASTM A36) sau oțel inoxidabil (AISI 304, 316L);

                                          —

                                          containerele trebuie să fie etanșe la gaze sau lichide;

                                          —

                                          partea exterioară a containerului trebuie să fie rezistentă la condițiile de depozitare;

                                          —

                                          modelul de container trebuie să treacă testul de cădere și testul de etanșeitate, conform capitolelor 6.1.5.3 și 6.1.5.4 din Recomandările ONU privind transportul mărfurilor periculoase, Manualul de teste și criterii.

                                    Procentul maxim de umplere a rezervorului trebuie să fie de 80 % în volum, pentru a garanta că există suficient ulaj și pentru a se asigura că nu pot apărea nici scurgeri, nici deformări permanente ale containerului rezultate în urma unei expansiuni a lichidului cauzate de temperaturi ridicate.

                              C.

                              Proceduri de acceptare
                              Sunt acceptate doar containerele însoțite de un certificat care respectă cerințele prevăzute de prezenta secțiune.
                              Procedurile de acceptare trebuie să respecte următoarele:

                                          —

                                          este acceptat doar mercurul metalic care îndeplinește criteriile minime de acceptare stabilite mai sus;

                                          —

                                          containerele trebuie inspectate vizual înainte de depozitare. Containerele deteriorate, corodate sau cele care prezintă scurgeri nu sunt acceptate;

                                          —

                                          containerele trebuie să poarte o ștampilă indelebilă (realizată prin ștanțare), care să menționeze numărul de identificare al containerului, materialul de construcție, greutatea la gol, datele de identificare ale producătorului și data construcției;

                                          —

                                          containerele trebuie să poarte o placă, fixată permanent, care să indice numărul de identificare al certificatului.

                              D.

                              Certificat
                              Certificatul menționat în subsecțiunea C include următoarele elemente:

                                          —

                                          denumirea și adresa producătorului de deșeuri;

                                          —

                                          denumirea și adresa responsabilului cu umplerea;

                                          —

                                          locul și data umplerii;

                                          —

                                          cantitatea de mercur;

                                          —

                                          puritatea mercurului și, după caz, o descriere a impurităților, inclusiv raportul analitic;

                                          —

                                          confirmarea faptului că containerele au fost utilizate exclusiv pentru transportul/depozitarea mercurului;

                                          —

                                          numerele de identificare ale containerelor;

                                          —

                                          orice observație specifică.

                                    Certificatele sunt emise de producătorul de deșeuri sau, în lipsa acestuia, de persoana responsabilă cu gestionarea deșeurilor.”

                  3.

                  La anexa III se adaugă următoarea secțiune:
                  „6.   Cerințe specifice referitoare la mercurul metalic
                  În scopul depozitării temporare a mercurului metalic pentru perioade de peste un an, se aplică următoarele cerințe:

                              A.

                              Cerințe în materie de monitorizare, inspectare și situații de urgență
                              În amplasamentul de depozitare se instalează un sistem de monitorizare continuă a vaporilor de mercur, cu o sensibilitate de cel puțin 0,02 mg de mercur/m3. Senzorii trebuie poziționați la nivelul solului și la nivelul capului. Acest sistem include un sistem de alarmă vizuală și acustică. Întreținerea sistemului se face anual.
                              Amplasamentul de depozitare și containerele trebuie inspectate vizual de o persoană autorizată, cel puțin o dată pe lună. În cazul în care sunt detectate scurgeri, operatorul trebuie să ia imediat toate măsurile necesare pentru a evita orice emisie de mercur în mediu și a restabili siguranța condițiilor de depozitare a mercurului. Orice scurgere de mercur se consideră a avea efecte negative semnificative asupra mediului, în conformitate cu articolul 12 litera (b).
                              La amplasamentul de depozitare sunt disponibile planuri pentru situațiile de urgență și echipamente de protecție adecvate pentru manipularea mercurului metalic.

                              B.

                              Evidența datelor
                              Toate documentele care conțin informațiile menționate în secțiunea 6 din anexa II și la punctul A din prezenta secțiune, inclusiv certificatul care însoțește containerul, precum și documentele care conțin evidențele referitoare la destocarea și expedierea mercurului metalic după depozitarea temporară a acestuia, precum și destinația și tratamentul prevăzut, se păstrează timp de cel puțin trei ani după încetarea depozitării.”


title: Directiva 2002/85/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 5 noiembrie 2002 de modificare a Directivei 92/6/CEE a Consiliului privind instalarea și utilizarea, în Comunitate, a dispozitivelor limitatoare de viteză pentru anumite categorii de autovehicule

text:
                  07/Volumul 11

                  RO

                  Jurnalul Ofícial al Uniunii Europene

                  49

            32002L0085

                  L 327/8

                  JURNALUL OFÍCIAL AL UNIUNII EUROPENE

            DIRECTIVA 2002/85/CE A PARLAMENTULUI EUROPEAN ȘI A CONSILIULUI
      din 5 noiembrie 2002
      de modificare a Directivei 92/6/CEE a Consiliului privind instalarea și utilizarea, în Comunitate, a dispozitivelor limitatoare de viteză pentru anumite categorii de autovehicule
      PARLAMENTUL EUROPEAN ȘI CONSILIUL UNIUNII EUROPENE,
      având în vedere Tratatul de instituire a Comunității Europene, în special articolul 71,
      având în vedere propunerea Comisiei (1),
      având în vedere avizul Comitetului Economic și Social (2),
      după consultarea Comitetului Regiunilor,
      hotărând în conformitate cu procedura prevăzută în articolul 251 din tratat (3),
      întrucât:

                  (1)

                  Siguranța transportului și aspectele de mediu legate de transport sunt esențiale pentru mobilitatea durabilă.

                  (2)

                  Utilizarea dispozitivelor limitatoare de viteză pentru categoriile de autovehicule cele mai grele a contribuit la ameliorarea siguranței rutiere. De asemenea, aceasta a contribuit la protecția mediului.

                  (3)

                  Directiva 92/6/CEE a Consiliului (4) prevede că, având în vedere posibilitățile tehnice și experiența statelor membre, cerințele referitoare la instalarea și la utilizarea dispozitivelor limitatoare de viteză s-ar putea extinde în viitor la vehiculele utilitare ușoare.

                  (4)

                  Extinderea domeniului de aplicare a Directivei 92/6/CEE la vehiculele mai mari de 3,5 tone destinate transportului de mărfuri sau de pasageri era una dintre măsurile preconizate de către Consiliu în rezoluția acestuia din 26 iunie 2000 privind consolidarea siguranței rutiere (5), în conformitate cu comunicarea Comisiei din 20 martie 2000 privind prioritățile siguranței rutiere în Uniunea Europeană.

                  (5)

                  Este necesar ca domeniul de aplicare al Directivei 92/6/CEE să se extindă la autovehiculele din categoria M2, la vehiculele din categoria M3 având o greutate maximă mai mare de 5 tone, dar mai mică sau egală cu 10 tone, și la vehiculele din categoria N2.

                  (6)

                  Dat fiind că statele membre nu pot realiza în mod satisfăcător obiectivele acțiunii preconizate, respectiv modificarea dispozițiilor comunitare referitoare la instalarea și la utilizarea dispozitivelor limitatoare de viteză pentru anumite categorii de vehicule grele; prin urmare, dat fiind că aceste obiective, datorită dimensiunilor și efectelor acțiunii preconizate, pot fi mai bine realizate la nivel comunitar, Comunitatea poate lua măsuri în conformitate cu principiul de subsidiaritate consacrat în articolul 5 din tratat. În conformitate cu principiul proporționalității, enunțat ca atare în articolul menționat anterior, prezenta directivă nu depășește ceea ce este necesar pentru atingerea acestor obiective.

                  (7)

                  Este necesar să se modifice Directiva 92/6/CEE în consecință,

            ADOPTĂ PREZENTA DIRECTIVĂ:
      Articolul 1
      Directiva 92/6/CEE se modifică după cum urmează.

                  1.

                  Articolele 1-5 se înlocuiesc cu următorul text:
                  „Articolul 1
                  În înțelesul prezentei directive, «autovehicul» înseamnă orice vehicul dotat cu un motor de propulsie, care aparține categoriei M2, M3, N2 sau N3, destinat circulației rutiere, având cel puțin patru roți și putând atinge prin construcție o viteză maximă mai mare de 25 km/h.
                  Categoriile M2, M3, N2 și N3 trebuie să fie înțelese așa cum sunt definite în anexa II la Directiva 70/156/CEE (*).
                  Articolul 2
                  Statele membre iau măsurile necesare pentru ca autovehiculele din categoriile M2 și M3 prevăzute la articolul 1 să poată circula pe căi rutiere numai dacă sunt echipate cu un dispozitiv limitator de viteză reglat astfel încât viteza lor să nu poată depăși 100 de kilometri pe oră.
                  Vehiculele din categoria M3 având o greutate maximă mai mare de 10 tone, înmatriculate înainte de 1 ianuarie 2005, pot continua să fie echipate cu dispozitive pe care viteza maximă este reglată la 100 de kilometri pe oră.
                  Articolul 3
                  (1)   Statele membre iau măsurile necesare pentru ca autovehiculele din categoriile N2 și N3 să poată circula pe căi rutiere numai dacă sunt echipate cu un dispozitiv limitator de viteză reglat astfel încât viteza lor să nu poată fi mai mare de 90 de kilometri pe oră.
                  (2)   Statele membre sunt autorizate să solicite, pentru dispozitivul limitator de viteză al vehiculelor înmatriculate pe teritoriul lor și destinate exclusiv transportului de mărfuri periculoase, un reglaj care să nu permită acestor vehicule să depășească o viteză maximă de 90 de kilometri pe oră.
                  Articolul 4
                  (1)   În ceea ce privește autovehiculele din categoria M3 având o greutate maximă mai mare de 10 tone și autovehiculele din categoria N3, articolele 2 și 3 se aplică:

                              (a)

                              vehiculelor înmatriculate începând de la 1 ianuarie 1994, de la 1 ianuarie 1994;

                              (b)

                              vehiculelor înmatriculate între 1 ianuarie 1988 și 1 ianuarie 1994:

                                          (i)

                                          de la 1 ianuarie 1995, dacă este vorba de vehicule care efectuează atât transporturi interne, cât și transporturi internaționale;

                                          (ii)

                                          de la 1 ianuarie 1996, dacă este vorba de vehicule destinate exclusiv transportului intern.

                        (2)   Pentru autovehiculele din categoria M2, vehiculele din categoria M3 având o greutate maximă mai mare de 5 tone, dar mai mică sau egală cu 10 tone, și vehiculele din categoria N2, articolele 2 și 3 se aplică cel mai târziu:

                              (a)

                              vehiculelor înmatriculate începând de la 1 ianuarie 2005, de la 1 ianuarie 2005;

                              (b)

                              vehiculelor care se conformează valorilor limită indicate în Directiva 88/77/CEE (**) înmatriculate între 1 octombrie 2001 și 1 ianuarie 2005:

                                          (i)

                                          de la 1 ianuarie 2006, dacă este vorba de vehicule care efectuează atât transporturi interne, cât și transporturi internaționale;

                                          (ii)

                                          de la 1 ianuarie 2007, dacă este vorba de vehicule destinate exclusiv transportului intern.

                        (3)   În cursul unei perioade de maxim trei ani de la 1 ianuarie 2005, orice stat membru poate scuti de aplicarea articolelor 2 și 3 vehiculele din categoria M2 și din categoria N2 având o greutate maximă mai mare de 3,5 tone, dar mai mică sau egală cu 7,5 tone, înmatriculate în registrul național și care nu circulă pe teritoriul unui alt stat membru.
                  Articolul 5
                  (1)   Dispozitivele limitatoare de viteză prevăzute în articolele 2 și 3 trebuie să respecte cerințele tehnice stabilite în anexa la Directiva 92/94/CEE (***). Cu toate acestea, toate vehiculele care intră sub incidența prezentei directive, înmatriculate înainte de 1 ianuarie 2005, pot continua să fie echipate cu dispozitive limitatoare de viteză care respectă cerințele tehnice stabilite de către autoritățile naționale competente.
                  (2)   Dispozitivele limitatoare de viteză sunt instalate de ateliere sau de organisme desemnate de statele membre.

                     (*)  Directiva 70/156/CEE a Consiliului din 6 februarie 1970 privind apropierea legislațiilor statelor membre referitor la omologarea autovehiculelor și a remorcilor acestora (JO L 42, 23.2.1970, p. 1). Directivă modificată ultima dată de Directiva 2001/116/CE a Comisiei (JO L 18, 21.1.2002, p. 1)."

                     (**)  Directiva 88/77/CEE a Consiliului din 3 decembrie 1987 privind apropierea legislațiilor statelor referitor la măsurile care trebuie luate împotriva emisiilor de gaze poluante provenind de la motoarele diesel destinate propulsiei vehiculelor (JO L 36, 9.2.1988, p. 33). Directivă modificată ultima dată de Directiva 2001/27/CE a Comisiei (JO L 107, 18.4.2001, p. 10)."

                     (***)  Directiva 92/24/CEE a Consiliului din 31 martie 1992 referitor la dispozitivele limitatoare de viteză sau la sisteme de limitare de viteză similare, montate pe anumite categorii de autovehicule (JO L 129, 14.5.1992, p. 154).”"

                  2.

                  Se inserează următorul articol:
                  „Articolul 6a
                  Comisia evaluează, în cadrul programului de acțiune privind siguranța rutieră pentru perioada 2002-2010, repercusiunile pe care le are asupra siguranței și circulației rutiere reglajul la vitezele prevăzute în prezenta directivă al dispozitivelor limitatoare de viteză utilizate de către vehiculele din categoria M2 și vehiculele din categoria N2 având o greutate maximă mai mică sau egală cu 7,5 tone.
                  Comisia prezintă, dacă este cazul, propuneri corespunzătoare.”

            Articolul 2
      Statele membre pun în aplicare actele cu putere de lege și actele administrative necesare pentru a se conforma prezentei directive până cel târziu la 1 ianuarie 2005. Statele membre informează imediat Comisia cu privire la aceasta.
      Când statele membre adoptă aceste dispoziții, ele conțin o trimitere la prezenta directivă sau sunt însoțite de o asemenea trimitere în momentul publicării lor. Statele membre stabilesc modalitatea de efectuare a acestei trimiteri.
      Articolul 3
      Prezenta directivă intră în vigoare la data publicării sale în Jurnalul Oficial al Comunităților Europene.
      Articolul 4
      Prezenta directivă se adresează statelor membre.

         Adoptată la Bruxelles, 5 noiembrie 2002.

               Pentru Parlamentul European

               Președintele

            P. COX

               Pentru Consiliu

               Președintele

            T. PEDERSEN

         (1)  JO C 270 E, 25.9.2001, p. 77.

         (2)  JO C 48, 21.2.2002, p. 47.

         (3)  Avizul Parlamentului European din 7 februarie 2002 (nepublicat încă în Jurnalul Oficial), Poziția comună a Consiliului din 25 iunie 2002 (JO C 228 E, 25.9.2002, p. 14) și Decizia Parlamentului European din 24 septembrie 2002 (nepublicată încă în Jurnalul Oficial).

         (4)  JO L 57, 2.3.1992, p. 27.

         (5)  JO C 218, 31.7.2000, p. 1.


title: Directiva Consiliului din 18 octombrie 1982 de stabilire a normelor de bază privind verificarea migrării constituenților materialelor și ai obiectelor din material plastic care vin în contact cu produsele alimentare

text:
               13/Volumul 06

               RO

               Jurnalul Ofícial al Uniunii Europene

               70

         31982L0711

               L 297/26

               JURNALUL OFÍCIAL AL UNIUNII EUROPENE

      DIRECTIVA CONSILIULUI

   din 18 octombrie 1982
   de stabilire a normelor de bază privind verificarea migrării constituenților materialelor și ai obiectelor din material plastic care vin în contact cu produsele alimentare
   (82/711/CEE)
   CONSILIUL COMUNITĂȚILOR EUROPENE,
   având în vedere Tratatul de instituire a Comunității Economice Europene,
   având în vedere Directiva 76/893/CEE a Consiliului din 23 noiembrie 1976 de apropiere a legislațiilor statelor membre privind materialele și obiectele care vin în contact cu alimentele (1), în special articolul 3,
   având în vedere propunerea Comisiei,
   având în vedere avizul Adunării parlamentare (2),
   având în vedere avizul Comitetului Economic și Social (3),
   întrucât articolul 2 din Directiva 76/893/CEE prevede, inter alia, că materialele și obiectele nu trebuie să transfere constituenții lor alimentelor în cantități care ar putea periclita sănătatea umană sau ar putea aduce schimbări inacceptabile în compoziția alimentelor;
   întrucât, pentru a se atinge acest obiectiv în ceea ce privește materialele plastice, instrumentul adecvat este constituit de o directivă specială în sensul articolului 3 din Directiva 76/893/CEE, ale cărei norme generale sunt aplicabile și în cazul de față;
   întrucât, având în vedere complexitatea problemei, într-o primă etapă trebuie să se impună o limitare la stabilirea normelor de bază pentru verificarea migrării constituentului; întrucât directive ulterioare adoptate în conformitate cu procedura prevăzută la articolul 10 din Directiva 76/893/CEE vor stabili metodele de analiză necesare pentru verificarea acestor migrări;
   întrucât prezenta directivă nu vizează toate aspectele referitoare la materiale și obiecte; întrucât, ca urmare, este necesară autorizarea statelor membre ca, pe de o parte, să nu impună mențiunile privind etichetarea prevăzute la articolul 7 din Directiva 76/893/CEE în conformitate cu alineatele (4) și (5) din acesta și, pe de altă parte, să interzică comercializarea materialelor și obiectelor care, deși sunt în conformitate cu standardele prevăzute în directivă, nu sunt în conformitate cu dispoziițiile de drept intern referitoare la alte standarde posibile prevăzute la articolul 3 sau, în lipsa acestora, la articolul 2 din directiva respectivă;
   întrucât, având în vedere dificultățile analitice legate de determinarea nivelurilor de migrare în produsele alimentare, trebuie alese teste convenționale (lichide capabile să simuleze modul în care sunt atacate alimentele și condiții de testare standard) pentru a se reproduce, pe cât posibil, fenomenul de migrare care poate să apară la contactul dintre obiect și aliment;
   întrucât în cazul în care ulterior se dovedește că aceste teste nu reflectă realitatea, statele membre pot fi autorizate să le modifice provizoriu, până la luarea unei decizii comunitare;
   întrucât stadiul prezent al tehnicilor analitice nu face posibilă determinarea tuturor condițiilor în care trebuie realizate testele convenționale de migrare pe materialele și obiectele cu unul sau mai multe straturi, dintre care unul sau mai multe nu au în totalitate un conținut de materiale plastice; întrucât, la o dată ulterioară trebuie luată o decizie privind aplicarea prezentei directive la astfel de materiale și obiecte;
   întrucât, adaptarea prezentei directive la progresul tehnic constituie o măsură de punerea în aplicare; întrucât, pentru simplificarea și accelerarea procedurii, această măsură trebuie să intre în responsabilitatea Comisiei;
   întrucât, în toate cazurile în care Consiliul conferă Comisiei competența de a pune în aplicare dispoziții referitoare la materialele și obiectele din material plastic care vin în contact cu alimentele, trebuie să se stabilească o procedură care să asigure o colaborare strânsă între statele membre și Comisie în cadrul Comitetului permanent pentru produsele alimentare instituit prin Decizia 69/414/CEE (4),
   ADOPTĂ PREZENTA DIRECTIVĂ:
   Articolul 1
   (1)   Prezenta directivă este o directivă specială în sensul articolului 3 din Directiva 76/893/CEE.
   (2)   Prezenta directivă se aplică materialelor și obiectelor din plastic, adică materialelor și obiectelor și părților incluse în acestea:

               (a)

               constând în exclusivitate din material plastic sau

               (b)

               compuse din două sau mai multe straturi de materiale, fiecare constând în exclusivitate din material plastic, legate împreună prin mijloace adezive sau prin orice alte mijloace,

         care, în starea de produse finale, sunt destinate să vină în contact sau sunt în contact cu alimentele.
   (3)   În sensul prezentei directive, „material plastic” înseamnă compușii organici macromoleculari obținuți prin polimerizare, policondensare, poliadiție sau prin orice alt proces similar, din molecule cu greutate moleculară redusă sau prin transformare chimică a macromoleculelor naturale. Siliconii și alți compuși macromoleculari similari sunt, de asemenea, considerați materiale plastice. Alte substanțe sau materii pot fi adăugate acestei compoziții macromoleculare.
   Cu toate acestea, următorii compuși nu se consideră a fi „material plastic”:

               (i)

               folia de celuloză regenerată lăcuită sau nelăcuită;

               (ii)

               elastomerii și cauciucul natural și sintetic;

               (iii)

               hârtia și cartonul, modificate sau nu prin adăugarea materialelor plastice;

               (iv)

               straturile de protecție obținute din:

                           —

                           parafină, inclusiv sintetică, și ceară microcristalină;

                           —

                           amestecuri de ceară prevăzută la prima liniuță, între ele și cu materiale plastice.

         (4)   Prezenta directivă nu se aplică materialelor și obiectelor compuse din două sau mai multe straturi, dintre care unul sau mai multe nu au în exclusivitate un conținut de materiale plastice, chiar dacă stratul care vine în contact direct cu alimentele conține exclusiv materiale plastice.
   Aplicarea prezentei directive la materialele și obiectele prevăzute la alineatul (1), precum și orice adaptări la prezenta directivă care s-ar dovedi necesare, sunt decise ulterior.
   Articolul 2
   (1)   Nivelul de migrare al constituenților materialelor și obiectelor prevăzute la articolul 1 în sau pe alimente nu trebuie să depășească limitele stabilite în listele de substanțe a căror utilizare este autorizată, toate celelalte fiind excluse.
   (2)   În absența metodelor de analiză stabilite în conformitate cu articolul 9 din Directiva 76/893/CEE care fac posibilă determinarea nivelului de migrare în alimente, acest nivel se determină în simulanții prevăzuți la capitolul I din anexă.
   (3)   Consiliul, hotărând în conformitate cu procedura prevăzută la articolul 100 din tratat și având în vedere propunerea Comisiei, întocmește o listă de substanțe și materii a căror utilizare este autorizată, toate celelalte fiind excluse, și o listă de simulanți care se folosesc pentru fiecare aliment sau grupă de alimente, precum și concentrația acestora.
   Articolul 3
   (1)   Verificarea migrării în simulant se realizează prin utilizarea testelor convenționale de migrare ale căror norme de bază sunt stabilite în anexa la prezenta directivă.

               (2)

                           (a)

                           Cu toate acestea, în situația în care un stat membru, ca rezultat a unor noi informații sau a unei reevaluări a informațiilor existente, efectuată după adoptarea prezentei directive, prezintă argumente detaliate care stabilesc faptul că normele de bază prevăzute în anexă privind testele de migrare pentru un anumit material sau obiect din material plastic sunt, din punct de vedere tehnic, neadecvate sau condițiile reale de utilizare sunt fundamental diferite față de condițiile de testare specificate în tabelul din anexă, statul membru în cauză, pe teritoriul său și numai pentru acest caz particular, poate suspenda temporar aplicarea normelor de bază prevăzute de anexă și permite utilizarea unor norme de bază mai adecvate.

                           (b)

                           Comisia examinează, cât mai curînd posibil, motivele prezentate de statul membru respectiv și consultă statele membre în cadrul Comitetului permanent pentru produsele alimentare, după care își dă imediat avizul și ia măsurile adecvate.

                           (c)

                           În cazul în care Comisia consideră că sunt necesare modificări la prezenta directivă în vederea depășirii dificultăților menționate la litera (a), aceasta inițiază procedura prevăzută la articolul 10 din Directiva 76/893/CEE; în acest caz, statul membru care adoptă norme de bază mai adecvate le poate menține până la intrarea în vigoare a modificărilor respective.

         Articolul 4
   Modificările care trebuie aduse capitolului II din anexa la prezenta directivă ca urmare a progreselor științifice și tehnologice se adoptă în conformitate cu procedura prevăzută la articolul 10 din Directiva 76/893/CEE.
   Articolul 5
   Prezenta directivă nu aduce atingere dispozițiilor de drept intern referitoare la alte norme prevăzute la articolul 3 din Directiva 76/893/CEE și nici opțiunilor disponibile statelor membre în conformitate cu articolul 7 alineatele (4) și (5) din directiva menționată.
   Articolul 6
   Statele membre se conformează prezentei directive până la data punerii în aplicare a directivei speciale care stabilește limitele prevăzute la articolul 2 alineatul (1).
   Articolul 7
   Prezenta directivă se adresează statelor membre.

      Adoptată la Luxemburg, 18 octombrie 1982.

            Pentru Consiliu

            Președintele

         N. A. KOFOED

      (1)  JO L 340, 9.12.1976, p. 19.

      (2)  JO C 140, 5.6.1979, p. 173.

      (3)  JO C 227, 10.9.1979, p. 31.

      (4)  JO L 291, 19.11.1969, p. 9.
   ANEXĂ
   NORME DE BAZĂ NECESARE PENTRU VERIFICAREA MIGRĂRII ÎN SIMULANȚI
   Determinarea migrării în simulanți se efectuează utilizându-se simulanții prevăzuți la capitolul I din prezenta anexă și în condițiile de testare specificate la capitolul II din anexă.
   CAPITOLUL I
   Simulanții
   1.   Caz general: materiale și obiecte din material plastic care vin în contact cu toate tipurile de alimente

   Testele se efectuează utilizându-se simulanții menționați mai jos, prelevându-se o nouă probă de material sau obiect din material plastic pentru fiecare simulant:

               —

               apă distilată sau apă de calitate echivalentă (= simulant A);

               —

               acid acetic 3 % (m/v) în soluție apoasă (= simulant B);

               —

               etanol 15 % (v/v) în soluție apoasă (= simulant C);

               —

               ulei de măsline rafinat (1); dacă din motive tehnice legate de metodele de analiză este necesară utilizarea unor simulanți diferiți, uleiul de măsline se înlocuiește cu un amestec de trigliceride sintetice (2) sau cu ulei de floarea-soarelui (= simulant D).

         2.   Caz special: materiale și obiecte din material plastic care vin în contact numai cu un aliment sau cu o grupă specifică de alimente

   Testele se efectuează astfel:

               —

               se utilizează doar simulanții considerați a fi corespunzători pentru alimentul sau grupa de alimente din lista menționată la articolul 2 alineatul (3);

               —

               în cazul în care alimentul sau grupa de alimente nu este inclusă pe lista menționată la prima liniuță, se selectează simulantul sau simulanții prevăzuți la punctul 1 care corespund cel mai bine capacității de extracție a alimentului sau grupei de alimente.

         CAPITOLUL II
   Condițiile de testare (perioadele de timp și temperatura)
   1.   Testele de migrare se efectuează prin selectarea din tabel a acelor perioade de timp și temperaturi care corespund cel mai bine condițiilor de contact normale sau previzibile pentru materialele și obiectele din material plastic de analizat.
   2.   Daca un material sau obiect din material plastic se utilizează succesiv la intervale scurte de timp pentru unele dintre condițiile de contact menționate la coloana 1 din tabel, migrarea se determină prin supunerea succesivă a materialului sau obiectului la toate testele corespunzătoare condițiilor de testare specificate în coloana 2, utilizându-se același simulant.
   3.   Dacă pentru un anumit timp de testare dat materialul sau obiectul din material plastic trece testul la o temperatură mai ridicată, atunci nu mai este nevoie să se repete testul la o temperatura mai joasă.
   Dacă pentru o anumită temperatură de testare dată materialul sau obiectul din material plastic trece testul într-o perioadă de timp mai lungă, atunci nu mai este nevoie să se repete testul pentru o perioadă de timp mai scurtă.
   4.   În cazul în care materialul sau obiectul din material plastic este folosit în timpul utilizării reale în orice condiții de timp sau temperatură de contact, atunci se efectuează numai testele de 10 zile la 40 °C și testele de două ore la 70 °C, acestea fiind considerate a fi cele mai stricte.
   Dacă se utilizează simulantul D (ulei de măsline rafinat sau substituenții săi), atunci se efectuează numai testul de 10 zile la 40 °C.
   5.   Dacă se constată că efectuarea testelor în condițiile specificate în tabel determină schimbări fizice sau de altă natură materialului sau obiectului din material plastic, schimbări care nu apar în condițiile normale sau prevăzute de utilizare ale acelui material sau obiect, atunci testele de migrare trebuie efectuate în condiții mai potrivite acestui caz specific.
   TABEL
   Condițiile de testare [perioadele de timp (t) și temperaturile (T)] care trebuie alese în conformitate cu condițiile de contact din timpul utilizării reale

               Condițiile de contact din timpul utilizării reale

               Condițiile de testare

               1

               2

         1.   Timpul de contact: t > 24 ore

               1.1. T ≤ 5 °C

               10 zile la 5 °C

               1.2. 5 °C < T ≤ 40 °C (3)

               10 zile la 40 °C

         2.   Timpul de contact: 2 ore ≤ t ≤ 24 ore

               2.1. T ≤ 5 °C

               24 ore la 5 °C

               2.2. 5 °C < T ≤ 40 °C

               24 ore la 40 °C

               2.3. T > 40 °C

               În conformitate cu legislația națională

         3.   Timpul de contact t < 2 ore

               3.1. T ≤ 5 °C

               2 ore la 5 °C

               3.2. 5 °C < T ≤ 40 °C

               2 ore la 40 °C

               3.3. 40 °C < T ≤ 70 °C

               2 ore la 70 °C

               3.4. 70 °C < T ≤ 100 °C

               1 oră la 100 °C

               3.5. 100 °C < T ≤ 121 °C

               30 min. la 121 °C

               3.6. T > 121 °C

               În conformitate cu legislația națională

      (1)  Caracteristicile uleiului de măsline rafinat:

               —

               indice de iod (Wijs) = 80-88,

               —

               indice de refracție la 25 °C = 1,4665-1,4679,

               —

               aciditatea (exprimată în % de acid oleic) = 0,5 % maximum,

               —

               indice de peroxid (exprimat în miliechivalenți de oxigen pe kg de ulei) = 10 maximum.

      (2)  Caracteristicile amestecului standard de trigliceride sintetice conform articolului lui K. Figge, „Food cosmet. Toxicol” 10 (1972) 815.

      (3)  Pentru materialele și obiectele din material plastic în contact cu alimentele pentru care păstrarea unei temperaturi mai mici de 20 °C se specifică pe etichetă sau prin lege, condițiile de testare sunt de 10 zile la 20 °C.