title: Directiva 94/62/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 20 decembrie 1994 privind ambalajele și deșeurile de ambalaje

text:
               13/Volumul 14

               RO

               Jurnalul Ofícial al Uniunii Europene

               238

         31994L0062

               L 365/10

               JURNALUL OFÍCIAL AL UNIUNII EUROPENE

      DIRECTIVA 94/62/CE A PARLAMENTULUI EUROPEAN ȘI A CONSILIULUI

   din 20 decembrie 1994
   privind ambalajele și deșeurile de ambalaje
   PARLAMENTUL EUROPEAN ȘI CONSILIUL UNIUNII EUROPENE,
   având în vedere Tratatul de instituire a Comunității Europene, în special articolul 100a,
   având în vedere propunerea Comisiei (1),
   având în vedere avizul Comitetului Economic și Social (2),
   hotărând în conformitate cu procedura prevăzută la articolul 189b din tratat (3),
   întrucât diferitele măsuri interne cu privire la gestionarea ambalajelor și a deșeurilor de ambalaje trebuie armonizate, pe de o parte, pentru a preveni orice impact al acestora asupra mediului sau pentru a reduce un astfel de impact, asigurând astfel un grad ridicat de protecție a mediului, și, pe de altă parte, pentru a asigura funcționarea pieței interne și pentru a evita obstacolele în calea comerțului și denaturarea și limitarea concurenței în cadrul Comunității;
   întrucât cel mai bun mijloc de a preveni producerea deșeurilor de ambalaje este de a reduce volumul general al ambalajelor;
   întrucât, în raport cu obiectivele prezentei directive, este important să se respecte principiul general conform căruia măsurile adoptate într-un stat membru pentru a proteja mediul nu ar trebui să afecteze în mod negativ capacitatea altor state membre de a realiza obiectivele directivei;
   întrucât reducerea deșeurilor este esențială pentru creșterea durabilă, menționată în mod expres în Tratatul privind Uniunea Europeană;
   întrucât prezenta directivă ar trebui să reglementeze toate tipurile de ambalaje introduse pe piață și toate deșeurile de ambalaje; întrucât, în consecință, Directiva 85/339/CEE a Consiliului din 27 iunie 1985 privind recipienții pentru lichide destinate consumului uman (4) ar trebui abrogată;
   întrucât ambalajul are o funcție socială și economică vitală și, în consecință, măsurile prevăzute prin prezenta directivă ar trebui să se aplice fără a aduce atingere altor cerințe legislative relevante care aduc atingere calității și transportului ambalajelor sau bunurilor ambalate;
   întrucât, în conformitate cu strategia comunitară de gestionare a deșeurilor, prevăzută în Rezoluția Consiliului din 7 mai 1990 privind politica în domeniul deșeurilor (5) și Directiva 75/442/CEE a Consiliului din 15 iulie 1975 privind deșeurile (6), gestionarea ambalajelor și a deșeurilor de ambalaje ar trebui să includă, ca prioritate, prevenirea producerii de deșeuri de ambalaje, și ca principii fundamentale suplimentare, refolosirea ambalajelor, reciclarea și alte forme de recuperare a deșeurilor de ambalaje și, în consecință, reducerea eliminării finale a unor astfel de deșeuri;
   întrucât, până la realizarea unui progres științific și tehnologic în privința unor procese de recuperare, refolosirea și reciclarea ar trebui să fie avute în primul rând în vedere în ceea ce privește impactul asupra mediului; întrucât aceasta necesită crearea în statele membre a unor sisteme de garantare a returnării ambalajelor utilizate și/sau a deșeurilor de la ambalaje; întrucât evaluările ciclurilor de viață ar trebui încheiate cât se poate de repede pentru a justifica o ierarhie clară între ambalajul refolosibil, reciclabil și recuperabil;
   întrucât prevenirea producerii deșeurilor de ambalaje se realizează prin măsuri corespunzătoare, inclusiv prin inițiative adoptate în cadrul statelor membre în conformitate cu obiectivele prezentei directive;
   întrucât statele membre pot încuraja, în conformitate cu tratatul, sistemele de refolosire a ambalajelor care pot fi refolosite în mod ecologic, pentru a profita de contribuția unor astfel de sisteme la protecția mediului;
   întrucât, din punct de vedere ecologic, reciclarea ar trebui considerată ca o parte importantă a recuperării, în special în ceea ce pri vește reducerea consumului de energie și de materii prime și eliminarea finală a deșeurilor;
   întrucât recuperarea energiei este un mijloc efectiv de recuperare a deșeurilor de ambalaje;
   întrucât obiectivele stabilite în statele membre pentru recuperarea și reciclarea deșeurilor de ambalaje ar trebui să se încadreze între anumite limite pentru a lua în considerare diferitele situații din statele membre și pentru a evita crearea de bariere în calea comerțului și denaturarea concurenței;
   întrucât, pentru a obține rezultate pe termen mediu și pentru a oferi agenților economici, consumatorilor și autorităților publice perspectivele necesare pe termen lung, ar trebui să se stabilească un termen mediu limită pentru atingerea obiectivelor menționate anterior, precum și un termen lung limită pentru obiectivele ce urmează a fi determinate într-o etapă ulterioară în vederea creșterii substanțiale a respectivelor obiective;
   întrucât Parlamentul European și Consiliul ar trebui să examineze, pe baza rapoartelor Comisiei, experiența practică dobândită de statele membre în cadrul activității desfășurate pentru atingerea obiectivele menționate anterior și rezultatele cercetărilor științifice și ale tehnicilor de evaluare, cum ar fi bilanțurile de mediu;
   întrucât statelor membre, care au stabilit deja sau vor stabili în viitor programe ce merg dincolo de sfera obiectivelor, ar trebui să li se permită să urmărească atingerea respectivelor obiective în interesul unui nivel superior de protecție a mediului, cu condiția ca astfel de măsuri să nu determine perturbări ale pieței interne și să nu împiedice alte state membre să se conformeze prezentei directive; întrucât Comisia ar trebui să confirme astfel de măsuri după o verificare corespunzătoare;
   întrucât, pe de o parte, anumitor state membre li se poate permite să adopte obiective diminuate, date fiind împrejurările specifice din acele state membre, cu condiția ca acestea să realizeze un obiectiv minim de recuperare în termenul standard, precum și obiectivele standard, până la un termen mai lung;
   întrucât, pentru gestionarea ambalajelor și a deșeurilor de ambalaje, este necesar ca statele membre să creeze sisteme de returnare, colectare și recuperare; întrucât astfel de sisteme ar trebui deschise participării tuturor părților interesate și ar trebui concepute astfel încât să se evite discriminările împotriva produselor importate, barierele în calea comerțului sau denaturarea concurenței și să se garanteze posibilitatea optimă de returnare a ambalajelor și a deșeurilor de ambalaje, în conformitate cu dispozițiile tratatului;
   întrucât problema marcajului comunitar al ambalajelor necesită o analiză suplimentară, însă aceasta ar trebui hotărâtă de Comunitate în viitorul apropiat;
   întrucât, pentru a reduce impactul ambalajelor și al deșeurilor de ambalaje asupra mediului și pentru a evita barierele în calea comerțului și denaturarea concurenței, este de asemenea necesar să se definească cerințele esențiale care reglementează compoziția și caracterul refolosibil și recuperabil (inclusiv reciclabil) al ambalajelor;
   întrucât prezența metalelor nocive și a altor substanțe în componența ambalajelor ar trebui limitată, dat fiind impactului lor asupra mediului (în special din punct de vedere al posibilei lor prezențe în emisii sau cenuși, atunci când ambalajele sunt incinerate, sau în cazul levigării, atunci când ambalajele sunt depozitate); întrucât este esențial ca într-o primă etapă de reducere a toxicității deșeurilor de ambalaje să se prevină acumularea de metale grele toxice în ambalaje și să se asigure că astfel de substanțe nu sunt eliberate în mediu, aceasta, cu anumite excepții care ar trebui să fie stabilite de către Comisie, în cazuri specifice, potrivit unei proceduri de comitet;
   întrucât, pentru a se atinge un nivel ridicat de reciclare și pentru a se evita problemele de sănătate și securitate de către cei care sunt angajați să colecteze și să prelucreze deșeurile de ambalaje, este esențial ca astfel de deșeuri să fie sortate la sursă;
   întrucât cerințele cu privire la producerea ambalajelor nu ar trebui să se aplice ambalajelor utilizate pentru un anumit produs înainte de data intrării în vigoare a prezentei directive; întrucât, de asemenea, este necesară o perioadă de tranziție pentru comercializarea ambalajului;
   întrucât sincronizarea dispozițiilor privind introducerea pe piață a ambalajului care respectă toate cerințele esențiale ar trebui să țină seama de faptul că standarde europene sunt în curs de elaborare de către organismul competent de standardizare; întrucât, cu toate acestea, dispozițiile privind mijloacele de probă cu privire la conformitatea standardelor naționale ar trebui să fie aplicate fără întârziere;
   întrucât ar trebui promovată elaborarea standardelor europene pentru cerințele esențiale și alte probleme conexe;
   întrucât măsurile prevăzute în prezenta directivă implică dezvoltarea unor capacități de recuperare și reciclare, precum și asigurarea unor spații comerciale pentru materiale de ambalaj reciclate;
   întrucât includerea materialului reciclat în ambalajul respectiv nu ar trebui să contravină dispozițiilor relevante cu privire la igiena, sănătatea și siguranța consumatorilor;
   întrucât sunt necesare date din întreaga Comunitate cu privire la ambalajele și deșeurile de ambalaje pentru a monitoriza punerea în aplicare a obiectivelor prezentei directive;
   întrucât este esențial ca toți cei implicați în producerea, utilizarea, importul și distribuția ambalajelor și a produselor ambalate să devină mai conștienți de măsura în care un ambalaj se poate transforma în deșeu și ca, în conformitate cu principiul „poluatorul plătește”, să accepte responsabilitatea ce le revine pentru astfel de deșeuri; întrucât dezvoltarea și punerea în aplicare a măsurilor prevăzute în prezenta directivă ar trebui să implice și să necesite strânsa cooperare a tuturor partenerilor, dacă este cazul, într-un spirit de responsabilitate comună;
   întrucât consumatorii joacă un rol esențial în gestionarea ambalajelor și a deșeurilor de ambalaje și, astfel, trebuie să fie bine informați pentru a-și adapta comportamentul și atitudinile;
   întrucât includerea unui capitol specific privind gestionarea ambalajelor și a deșeurilor de ambalaje în planurile de gestionare a deșeurilor în temeiul Directivei 75/442/CEE va contribui la punerea efectivă în aplicare a prezentei directive;
   întrucât, pentru a facilita realizarea obiectivelor prezentei directive, ar putea fi necesară utilizarea de către Comunitate și statele membre a unor instrumente economice în conformitate cu dispozițiile tratatului, astfel încât să se evite noi forme de protecționism;
   întrucât statele membre ar trebui, fără a aduce atingere Directivei 83/189/CEE a Consiliului din 28 martie 1983 de stabilire a procedurii de furnizare de informații în domeniul standardelor și reglementărilor tehnice (7), să notifice Comisia cu privire la orice proiect de măsuri pe care acestea intenționează să le adopte, înainte de adoptarea lor, astfel încât să se poată stabili dacă acestea sunt sau nu în conformitate cu directiva;
   întrucât adaptarea la progresul științific și tehnic a sistemului de identificare a ambalajelor și a formatelor referitoare la un sistem de baze de date ar trebui asigurată de către Comisie în temeiul unei proceduri de comitet;
   întrucât este necesar să se prevadă măsuri specifice ce urmează a fi luate pentru a face față oricăror dificultăți în punerea în aplicare a prezentei directive în conformitate, dacă este cazul, cu aceeași procedură de comitet,
   ADOPTĂ PREZENTA DIRECTIVĂ:
   Articolul 1
   Obiective
   (1)   Prezenta directivă urmărește să armonizeze măsurile naționale privind gestionarea ambalajelor și a deșeurilor de la ambalaje, pe de o parte, pentru a preveni orice impact al acestora asupra mediului din toate statele membre, precum și din țări terțe, sau pentru a reduce un astfel de impact, asigurând astfel un grad ridicat de protecție a mediului, și, pe de altă parte, pentru a asigura funcționarea pieței interne și pentru a evita obstacolele în calea comerțului și denaturarea și limitarea concurenței din cadrul Comunității.
   (2)   În acest scop, prezenta directivă stabilește măsurile destinate, ca prioritate, prevenirii producerii deșeurilor de ambalaje și, ca principii fundamentale suplimentare, reutilizării ambalajelor, reciclării și altor forme de recuperare a deșeurilor de ambalaje și, în consecință, reducerii eliminării finale a unor astfel de deșeuri.
   Articolul 2
   Domeniu de aplicare
   (1)   Prezenta directivă are ca obiect toate ambalajele introduse pe piață din cadrul Comunității și toate deșeurile de ambalaje, fie că ele sunt utilizate, fie că provin din industrie, comerț, birouri, magazine, servicii, gospodărie sau din orice alt domeniu, indiferent de materialul utilizat.
   (2)   Prezenta directivă se aplică fără a aduce atingere cerințelor de calitate existente pentru ambalaje, cum ar fi cele privind siguranța, protecția sănătății și igiena produselor ambalate, cerințelor existente de transport sau dispozițiilor Directivei 91/689/CEE a Consiliului din 12 decembrie 1991 privind deșeurile periculoase (8).
   Articolul 3
   Definiții
   În înțelesul prezentei directive:

               1.

               „ambalaje” înseamnă toate produsele realizate din orice materiale, de orice natură, utilizate pentru a conține, proteja, manevra, furniza și prezenta bunurile, de la materii prime la bunuri prelucrate, de la producător la utilizator sau consumator. Articolele „nereturnabile” utilizate în aceleași scopuri trebuie, de asemenea, considerate ambalaje.
               „Ambalajul” constă numai din:

                           (a)

                           ambalaj de vânzare sau ambalaj primar, adică ambalajul conceput pentru a constitui o unitate de vânzare pentru un utilizator sau consumator final la punctul de achiziție;

                           (b)

                           ambalaj grupat sau ambalaj secundar, adică ambalajul conceput pentru a constitui la punctul de achiziție o grupare a unui anumit număr de unități de vânzare, indiferent dacă acestea sunt vândute ca atare consumatorului sau utilizatorului final sau dacă servesc numai ca mijloc de umplere a rafturilor în punctul de vânzare; acesta poate fi înlăturat din produs fără a-i afecta caracteristicile;

                           (c)

                           ambalaj pentru transport sau ambalaj terțiar, adică ambalajul conceput pentru a înlesni manevrarea și transportul unui număr de unități de vânzare sau ambalaje grupate pentru a preveni manevrarea fizică și pagubele datorate transportului. Ambalajul pentru transport nu include containerele rutiere, feroviare, navale sau aeriene;

               2.

               „deșeuri de ambalaj” înseamnă orice ambalaj sau material de ambalaj, conform definiției deșeurilor din Directiva 75/442/CEE, cu excepția reziduurilor din producție;

               3.

               „gestionarea deșeurilor de ambalaje” înseamnă gestionarea deșeurilor, așa cum este definită în Directiva 75/442/CEE;

               4.

               „prevenire” înseamnă reducerea cantității și nocivității pentru mediu a:

                           —

                           materialelor și a substanțelor conținute în ambalaje și deșeurile de ambalaje;

                           —

                           ambalajelor și a deșeurilor de ambalaje la nivel de proces de producție și în etapele de comercializare, distribuție, utilizare și eliminare,

                     în special prin dezvoltarea de produse și tehnologii „curate”;

               5.

               „refolosire” înseamnă orice operație prin care ambalajul, conceput și proiectat pentru a realiza în cadrul ciclului său de viață un număr minim de parcursuri sau rotații, este reumplut sau utilizat în același scop pentru care a fost conceput, cu sau fără suportul produselor auxiliare prezente pe piață, dând posibilitatea ambalajului să fie reumplut; astfel de ambalaje refolosite vor deveni deșeuri de ambalaje atunci când nu vor mai putea fi refolosite;

               6.

               „recuperare” înseamnă oricare dintre operațiunile aplicabile prevăzute în anexa II.B la Directiva 75/442/CEE;

               7.

               „reciclare” înseamnă reprelucrarea într-un proces de producție a deșeurilor în scopul original sau în alte scopuri, inclusiv reciclarea organică, cu excepția însă a recuperării energiei;

               8.

               „recuperarea energiei” înseamnă utilizarea deșeurilor de ambalaje combustibile ca mijloc de generare a energiei prin incinerare directă, cu sau fără alte deșeuri, însă cu recuperare de căldură;

               9.

               „reciclare organică” înseamnă tratarea aerobă (compostare) sau anaerobă (biometanizare), în condiții controlate și utilizând microorganisme, a părților biodegradabile ale deșeurilor de ambalaje, care produce reziduuri organice stabilizate sau metan. Rampa de gunoi nu este considerată o formă de reciclare organică;

               10.

               „eliminare” înseamnă oricare dintre operațiile aplicabile prevăzute în anexa II.A la Directiva 74/442/CEE;

               11.

               „agenți economici”, în ceea ce privește ambalajele, înseamnă furnizorii de materiale de ambalaj, producătorii și transformatorii de ambalaje, manipulatorii și utilizatorii, importatorii, comercianții și distribuitorii, autoritățile și organizațiile publice;

               12.

               „acord voluntar” înseamnă acordul oficial încheiat între autoritățile publice competente ale statului membru și sectoarele economice interesate, care trebuie să fie deschis tuturor partenerilor care doresc să întrunească condițiile acordului, în vederea realizării obiectivelor prezentei directive.

         Articolul 4
   Prevenirea
   (1)   Statele membre asigură ca, pe lângă măsurile de prevenire a formării de deșeuri de ambalaje, adoptate în conformitate cu articolul 9, să se introducă și alte măsuri de prevenire. Astfel de măsuri pot consta din programe naționale sau acțiuni similare adoptate, dacă este cazul, prin consultarea cu alți agenți economici, și proiectate pentru a pune laolaltă și a profita de numeroasele inițiative din cadrul statelor membre cu privire la prevenire. Acestea trebuie să se conformeze obiectivelor prezentei directive, definite în articolul 1 alineatul (1).
   (2)   Comisia trebuie să ajute la promovarea prevenirii, încurajând dezvoltarea unor standarde europene corespunzătoare, în conformitate cu articolul 10.
   Articolul 5
   Statele membre pot încuraja sistemele de refolosire a ambalajelor, care pot fi refolosite în mod ecologic, în conformitate cu dispozițiile tratatului.
   Articolul 6
   Recuperare și reciclare
   (1)   Pentru a se conforma obiectivelor prezentei directive, statele membre iau măsurile necesare atingerii următoarelor obiective pe întregul lor teritoriu;

               (a)

               în termen de cel mult cinci ani de la data până la care prezenta directivă trebuie aplicată în legislația internă, va fi recuperată între minimum 50 % și maximum 65 % din masa deșeurilor de ambalaje;

               (b)

               pentru atingerea aceluiași obiectiv general și în același termen, între minimum 25 % și maximum 45 % din masa totală a materialelor de ambalaj conținute în deșeurile de ambalaje va fi reciclată cu un minim de 15 % din greutatea fiecărui material de ambalaj;

               (c)

               în termen de cel mult 10 ani de la data până la care prezenta directivă trebuie aplicată în legislația internă, un procent din deșeurile de ambalaje va fi recuperat și reciclat, acest procent fiind determinat de către Consiliu în conformitate cu alineatul (3) litera (b), în vederea creșterii substanțiale a obiectivelor menționate la literele (a) și (b).

         (2)   Dacă este cazul, statele membre trebuie să încurajeze utilizarea materialelor obținute în urma reciclării deșeurilor de ambalaje la fabricarea de ambalaje și de alte produse.

               (3)

                           (a)

                           Parlamentul European și Consiliul examinează, pe baza unui raport provizoriu al Comisiei și, în termen de patru ani de la data menționată la alineatul (1) litera (a), pe baza unui raport final, experiența dobândită în statele membre în urmărirea obiectivelor și scopului prevăzut la alineatul (1) literele (a) și (b) și alineatul (2) și rezultatele cercetării științifice și tehnicilor de evaluare, cum ar fi bilanțurile de mediu;

                           (b)

                           în termen de cel mult șase luni înainte de încheierea primei faze de cinci ani menționată la alineatul (1) litera (a), Consiliul, hotărând cu majoritate calificată la propunerea Comisiei, stabilește obiectivele pentru cea de a doua fază de cinci ani menționată la alineatul (1) litera (c). Acest proces va fi repetat la fiecare cinci ani după aceea.

         (4)   Măsurile și obiectivele menționate la alineatul (1) literele (a) și (b) sunt publicate de către statele membre și fac obiectul unei campanii de informare în rândul publicului larg și al agenților economici.
   (5)   Grecia, Irlanda și Portugalia, datorită situației lor specifice, adică a numărului mare de insule mici, a prezenței de zone rurale și muntoase și a nivelului curent redus al consumului de ambalaje, pot decide:

               (a)

               să atingă, în termen de cel mult cinci ani de la data aplicării prezentei directive, obiective mai reduse decât cele stabilite la alineatul (1) literele (a) și (b), însă ating cel puțin 25 % pentru recuperare;

               (b)

               să amâne în același timp atingerea obiectivelor de la alineatul (1) literele (a) și (b) pentru un termen mai îndepărtat, care, cu toate acestea, nu va depăși 31 decembrie 2005.

         (6)   Statele membre care au stabilit sau vor stabili programe care depășesc obiectivele menționate la alineatul (1) literele (a) și (b) și care prevăd în acest scop capacități corespunzătoare de reciclare și recuperare pot urmări atingerea acelor obiective pentru realizarea unui nivel ridicat de protecție a mediului, cu condiția ca acele măsuri să evite perturbările de pe piața internă și să nu împiedice respectarea directivei de către alte state membre. Statele membre informează Comisia cu privire la aceasta. Comisia confirmă aceste măsuri după ce a verificat, în cooperare cu statele membre, dacă sunt în conformitate cu considerațiile de mai sus și nu constituie un mijloc arbitrar de discriminare sau o restricție deghizată în calea comerțului dintre statele membre.
   Articolul 7
   Sistemele de returnare, colectare și recuperare
   (1)   Statele membre trebuie să ia măsurile necesare în vederea stabilirii sistemelor astfel încât să asigure:

               (a)

               returnarea și/sau colectarea ambalajelor folosite și/sau a deșeurilor de ambalaje de la consumator, alt utilizator final sau de pe fluxul deșeurilor pentru a-l îndrepta spre cea mai bună alternativă de gestionare a deșeurilor;

               (b)

               refolosirea sau recuperarea, inclusiv reciclarea ambalajelor și/sau a deșeurilor de ambalaje colectate,

         în vederea atingerii obiectivelor prevăzute în prezenta directivă.
   Aceste sisteme sunt deschise participării agenților comerciali din sectoarele interesate și autorităților publice competente. Acestea se aplică și produselor importate, în condiții nediscriminatorii, inclusiv modalitățile detaliate și orice tarife impuse accesului la respectivele sisteme, și sunt proiectate astfel încât să evite barierele în calea comerțului sau denaturarea concurenței, în conformitate cu dispozițiile tratatului.
   (2)   Măsurile menționate la alineatul (1) trebuie să facă parte dintr-o politică care va reglementa toate ambalajele și deșeurile de ambalaje și iau în considerare în special cerințele privind protecția mediului și a sănătății, securității și igienei consumatorului; protecția calității, autenticitatea și caracteristicile tehnice ale bunurilor ambalate și ale materialelor utilizate; și protecția drepturilor de proprietate industrială și comercială.
   Articolul 8
   Sistemul de identificare și marcaj
   (1)   Consiliul, în conformitate cu condițiile prevăzute în tratat, decide în termen de cel mult doi ani de la intrarea în vigoare a prezentei directive cu privire la marcajul ambalajelor.
   (2)   Pentru a facilita colectarea, refolosirea și recuperarea, inclusiv reciclarea, ambalajul trebuie să indice natura materialului (materialelor) utilizate pentru ambalajul respectiv, în scopul identificării și clasificării sale de către sectorul respectiv.
   În acest scop, Comisia stabilește, în termen de cel mult 12 luni de la intrarea în vigoare a prezentei directive, pe baza anexei I și în conformitate cu procedura prevăzută la articolul 21, numerotarea și abrevierile pe care se bazează sistemul de identificare și specifică ce materiale trebuie supuse sistemului de identificare în conformitate cu aceeași procedură.
   (3)   Ambalajul trebuie să poarte marcajul corespunzător fie pe ambalajul în sine, fie pe etichetă. Marcajul trebuie să fie vizibil și ușor de citit. El trebuie să fie durabil în timp, chiar și după deschiderea ambalajului.
   Articolul 9
   Cerințe esențiale
   (1)   Statele membre se asigură că în termen de trei ani de la data intrării în vigoare a prezentei directive ambalajele pot fi introduse pe piață numai dacă respectă toate cerințele esențiale definite de prezenta directivă, inclusiv anexa II.
   (2)   Statele membre prezumă, începând cu data stabilită în articolul 22 alineatul (1), respectarea tuturor cerințelor esențiale prevăzute de prezenta directivă, inclusiv anexa II, în cazul ambalajelor care se conformează:

               (a)

               standardelor armonizate relevante, ale căror numere de referință au fost publicate în Jurnalul Oficial al Comunităților Europene. Statele membre publică numerele de referință ale standardelor care transpun aceste standarde armonizate;

               (b)

               standardelor naționale relevante menționate la alineatul (3), în măsura în care, în domeniile reglementate de astfel de standarde, nu există standarde armonizate.

         (3)   Statele membre comunică Comisiei textul standardelor lor naționale, menționate la alineatul (2) litera (b), despre care acestea consideră că se conformează cerințelor menționate în prezentul articol. Comisia înaintează imediat astfel de texte statelor membre.
   Statele membre publică referințele acestor standarde. Comisia se asigură că acestea sunt publicate în Jurnalul Oficial al Comunităților Europene.
   (4)   Atunci când un stat membru sau Comisia consideră că standardele menționate la alineatul (2) nu respectă întru totul cerințele esențiale menționate la alineatul (1), Comisia și statul membru interesat aduc cazul în fața Comitetului constituit în temeiul Directivei 83/189/CEE, indicând motivele. Comitetul emite fără întârziere un aviz.
   În temeiul avizului Comitetului, Comisia informează statele membre dacă este sau nu este necesar să retragă respectivele standarde din publicațiile menționate la alineatele (2) și (3).
   Articolul 10
   Standardizarea
   Comisia promovează, după caz, elaborarea de standarde europene cu privire la cerințele esențiale menționate în anexa II.
   Comisia promovează, în special, elaborarea de standarde europene privind:

               —

               criteriile și metodologiile pentru analiza ciclului de viață al ambalajului;

               —

               metodele pentru măsurarea și verificarea prezenței metalelor grele și a altor substanțe periculoase în componența ambalajelor și eliberarea lor în mediu din ambalaje și deșeurile de ambalaje;

               —

               criteriile pentru un conținut minim de material reciclat în cadrul ambalajului pentru tipurile adecvate de ambalaj;

               —

               criteriile pentru metodele de reciclare;

               —

               criteriile pentru metodele de compostare și compostul produs;

               —

               criteriile pentru marcajul ambalajelor.

         Articolul 11
   Nivelul concentrației de metale grele prezente în ambalaj
   (1)   Statele membre se asigură că totalul nivelurilor concentrației de plumb, cadmiu, mercur și crom hexavalent prezente în ambalaje sau în componentele ambalajului nu depășește următoarele valori, după cum urmează:

               —

               600 ppm raportat la masă, doi ani după data menționată la articolul 22 litera (i);

               —

               250 ppp raportat la masă, trei ani după data menționată la articolul 22 litera (i);

               —

               100 ppm raportat la masă, cinci ani după data menționată la articolul 22 litera (i).

         (2)   Nivelurile de concentrație menționate la alineatul (1) nu se aplică ambalajelor realizate în întregime din cristal cu conținut de plumb, definite în Directiva 69/493/CEE (9).
   (3)   Comisia stabilește, în conformitate cu procedura prevăzută la articolul 21:

               —

               condițiile potrivit cărora nivelurile de concentrație de mai sus nu se vor aplica materialelor reciclate și produselor derivate care se află într-un lanț închis și controlat;

               —

               tipurile de ambalaj care sunt exceptate de la cerințele menționate la alineatul (1) a treia liniuță.

         Articolul 12
   Sisteme de informații
   (1)   Statele membre iau măsurile necesare pentru ca bazele de date privind ambalajele și deșeurile de ambalaje să fie create, acolo unde nu există încă, în mod armonizat, astfel încât să-și aducă contribuția la monitorizarea de către statelor membre și Comisie a punerii în aplicare a obiectivelor prevăzute de prezenta directivă.
   (2)   În acest scop, bazele de date furnizează în special informații privind mărimea, caracteristicile și evoluția ambalajelor și a fluxurilor de deșeuri de ambalaje (inclusiv informații privind toxicitatea sau pericolul materialelor de ambalaj și al componentelor utilizate pentru fabricarea lor) la nivelul fiecărui stat membru.
   (3)   În vederea armonizării caracteristicilor și prezentării datelor produse și pentru a face ca datele statelor membre să fie compatibile, statele membre furnizează Comisiei datele disponibile prin intermediul unor formulare-tip, care vor fi adoptate de către Comisie în termen de un an de la data intrării în vigoare a prezentei directive, pe baza anexei III, în conformitate cu procedura prevăzută la articolul 21.
   (4)   Statele membre iau în considerare problemele specifice întreprinderilor mici și mijlocii în ceea ce privește furnizarea de date detaliate.
   (5)   Datele obținute sunt puse la dispoziție împreună cu rapoartele naționale menționate la articolul 17 și sunt actualizate în rapoarte ulterioare.
   (6)   Statele membre solicită tuturor agenților economici implicați să furnizeze autorităților competente date sigure privind sectoarele lor de activitate, după cum se prevede în prezentul articol.
   Articolul 13
   Informațiile pentru utilizatorii de ambalaje
   Statele membre iau măsuri, în termen de doi ani de la data menționată la articolul 22 alineatul (1), pentru ca utilizatorii de ambalaje, inclusiv, în special, consumatorii, să obțină informațiile necesare privind:

               —

               sistemele de returnare, colectare și recuperare care le sunt disponibile;

               —

               rolul lor de a contribui la refolosirea, recuperarea și reciclarea ambalajelor și a deșeurilor de ambalaje;

               —

               sensul marcajelor pe ambalajele existente pe piață;

               —

               elementele corespunzătoare ale planurilor de gestionare a ambalajelor și a deșeurilor de ambalaje, menționate la articolul 14.

         Articolul 14
   Planuri de gestionare
   Potrivit obiectivelor și măsurilor menționate în prezenta directivă, statele membre includ în planurile de gestionare a deșeurilor, necesare conform articolului 17 din Directiva 75/442/CEE, un capitol specific privind gestionarea ambalajelor și a deșeurilor de ambalaje, inclusiv măsurile adoptate în temeiul articolelor 4 și 5.
   Articolul 15
   Instrumente economice
   Acționând în baza dispozițiilor specifice ale tratatului, Consiliul adoptă instrumente economice pentru a promova punerea în aplicare a obiectivelor prevăzute de prezenta directivă. În absența unor astfel de măsuri, statele membre pot adopta măsuri de punere în aplicare a acestor obiective și a obligațiilor ce reies din tratat, în conformitate cu principiile care reglementează politica comunitară de mediu, inter alia, principiul „poluatorul plătește”.
   Articolul 16
   Notificarea
   (1)   Fără a aduce atingere Directivei 83/189/CEE, înainte de a adopta astfel de măsuri, statele membre notifică Comisiei proiectele de măsuri pe care ele intenționează să le adopte în cadrul prezentei directive, excluzând măsurile de natură fiscală, dar incluzând specificațiile tehnice legate de măsurile fiscale care încurajează respectarea acestor specificații tehnice, pentru a permite Comisiei să le examineze în temeiul dispozițiilor existente, urmărind în fiecare caz procedura în conformitate cu prezenta directivă.
   (2)   Dacă măsura propusă este, de asemenea, o problemă de natură tehnică, în înțelesul Directivei 83/189/CEE, statul membru în cauză poate indica, atunci când urmează procedurile de notificare menționate în prezenta directivă, faptul că notificarea este de asemenea valabilă pentru Directiva 83/189/CEE.
   Articolul 17
   Obligația de a raporta
   Statele membre raportează Comisiei cu privire la aplicarea prezentei directive în conformitate cu articolul 5 din Directiva 91/692/CEE a Consiliului din 23 decembrie 1991 de standardizare și raționalizare a rapoartelor privind punerea în aplicare a anumitor directive privind mediul (10). Primul raport acoperă perioada 1995-1997.
   Articolul 18
   Libertatea de a introduce pe piață
   Statele membre nu împiedică introducerea pe piața de pe teritoriul lor a ambalajelor care se conformează dispozițiilor prezentei directive.
   Articolul 19
   Adaptarea la progresul științific și tehnic
   Modificările necesare adaptării la progresul științific și tehnic a sistemului de identificare – menționate la articolul 8 alineatul (2), în anexa I și la articolul 10 ultima liniuță – și formularele-tip referitoare la sistemul de baze de date – menționate la articolul 12 alineatul (3) și în anexa III – trebuie adoptate în conformitate cu procedura prevăzută la articolul 21.
   Articolul 20
   Măsuri specifice
   (1)   Comisia, în conformitate cu procedura prevăzută la articolul 21, stabilește măsurile tehnice necesare pentru a face față oricăror dificultăți întâmpinate în aplicarea dispozițiilor prezentei directive, în special în ceea ce privește ambalajul primar pentru dispozitive medicale și produse farmaceutice, ambalajele mici și ambalajele de lux.
   (2)   Comisia prezintă de asemenea un raport Parlamentului European și Consiliului cu privire la orice altă măsură care trebuie luată și, dacă este cazul, acesta este însoțit de o propunere.
   Articolul 21
   Procedura de comitet
   (1)   Comisia este sprijinită de un comitet format din reprezentanți ai statelor membre și prezidat de reprezentantul Comisiei.
   (2)   Reprezentantul Comisiei prezintă comitetului un proiect cu măsurile ce urmează să fie adoptate. Comitetul își dă avizul cu privire la acest proiect în termenul pe care președintele îl poate stabili în funcție de urgența subiectului în cauză. Avizul este emis cu majoritatea prevăzută în articolul 148 alineatul (2) din tratat pentru deciziile pe care Consiliul trebuie să le adopte la propunerea Comisiei. Voturile reprezentanților statelor membre sunt ponderate în modul stabilit în articolul menționat. Președintele nu participă la vot.

               (3)

                           (a)

                           Comisia adoptă măsurile preconizate, dacă acestea sunt conforme cu avizul comitetului.

                           (b)

                           Dacă măsurile preconizate nu sunt conforme cu avizul comitetului sau în absența avizului, Comisia prezintă Consiliului, fără întârziere, o propunere cu privire la măsurile ce trebuie adoptate. Consiliul hotărăște cu majoritate calificată.
                           Dacă, la expirarea unui termen care nu poate în nici un caz depăși trei luni de la data prezentării la Consiliu, acesta nu hotărăște, măsurile propuse sunt adoptate de Comisie.

         Articolul 22
   Punerea în aplicare în legislația internă
   (1)   Statele membre adoptă actele cu putere de lege și actele administrative necesare pentru a se conforma prezentei directive până la 30 iunie 1996. Statele membre informează de îndată Comisia cu privire la aceasta.
   (2)   Atunci când statele membre adoptă aceste dispoziții, ele cuprind o trimitere la prezenta directivă sau sunt însoțite de o asemenea trimitere la data publicării lor oficiale. Statele membre stabilesc modalitatea de efectuare a acestei trimiteri.
   (3)   În plus, Comisiei îi sunt comunicate de către statele membre toate actele cu putere de lege și actele administrative adoptate în domeniul de aplicare a prezentei directive.
   (4)   Cerințele pentru fabricarea ambalajelor nu se aplică în nici un caz ambalajelor utilizate pentru un produs dat, înainte de data intrării în vigoare a prezentei directive.
   (5)   Statele membre permit, pentru o perioadă care nu depășește cinci ani de la data intrării în vigoare a prezentei directive, introducerea pe piață a ambalajelor fabricate înainte de această dată și care sunt conforme cu legislația internă existentă.
   Articolul 23
   Prin prezenta, Directiva 85/339/CEE se abrogă cu începere de la data menționată la articolul 22 alineatul (1).
   Articolul 24
   Prezenta directivă intră în vigoare la data publicării în Jurnalul Oficial al Comunităților Europene.
   Articolul 25
   Prezenta directivă se adresează statelor membre.

      Adoptată la Bruxelles, 20 decembrie 1994.

            Pentru Parlamentul European

            Președintele

         K. HÄNSCH

            Pentru Consiliu

            Președintele

         K. KINKEL

      (1)  JO C 263, 12.10.1992, p. 1 și

      JO C 285, 21.10.1993, p. 1.

      (2)  JO C 129, 10.5.1993, p. 18.

      (3)  Avizul Parlamentului European din 23 iunie 1993 (JO C 194, 19.7.1993, p. 177), Poziția comună a Consiliului din 4 martie 1994 (JO C 137, 19.5.1994, p. 65) și Decizia Parlamentului European din 4 mai 1994 (JO C 205, 25.7.1994, p. 163). Confirmat pe 2 decembrie 1993 (JO C 342, 20.12.1993, p. 15). Text comun al Comitetului de conciliere din 8 noiembrie 1994.

      (4)  JO L 176, 6.7.1985, p. 18, astfel cum a fost modificată prin Directiva 91/629/CEE (JO L 377.31.12.1991, p. 48).

      (5)  JO C 122, 18.5.1990, p. 2.

      (6)  JO L 194, 25.7.1975, p. 39, astfel cum a fost modificată ultima dată prin Directiva 91/156/CEE (JO L 78, 26.3.1991, p. 32).

      (7)  JO L 109, 26.4.1983, p. 8, astfel cum a fost modificată ultima dată prin Directiva 92/400/CEE (JO L 221, 6.8.1992, p. 55).

      (8)  JO L 377, 31.12.1991, p. 20.

      (9)  JO L 326, 29.12.1969, p. 36.

      (10)  JO L 377, 31.12.1991, p. 48.
   ANEXA I
   SISTEMUL DE IDENTIFICARE
   Numerotarea utilizată este de la 1 la 19 pentru material plastic, de la 20 la 39 pentru hârtie și carton, de la 40 la 49 pentru metale, de la 50 la 59 pentru lemn, de la 60 la 69 pentru textile și de la 70 la 79 pentru sticlă.
   Sistemul de identificare poate de asemenea utiliza abrevierile materialului (materialelor) relevant(e) (de exemplu PEMD: polietilenă de mare densitate). Materialele pot fi identificate printr-un sistem de numerotare și/sau abreviere. Mărcile de identificare apar în centru sau sub marcajul grafic, care indică natura refolosibilă sau recuperabilă a ambalajelor.
   ANEXA II
   CERINȚE ESENȚIALE PRIVIND COMPOZIȚIA ȘI NATURA REFOLOSIBILĂ ȘI RECUPERABILĂ, INCLUSIV RECICLABILĂ, A AMBALAJELOR
   1.   Cerințele specifice fabricării și compoziției ambalajelor

               —

               Ambalajul trebuie fabricat astfel încât volumul și masa ambalajului să fie limitate la cantitatea minimă corespunzătoare pentru a menține nivelul necesar de siguranță, igienă și acceptare pentru produsul ambalat și pentru consumator.

               —

               Ambalajul trebuie proiectat, produs și comercializat astfel încât să permită refolosirea și recuperarea sa, inclusiv reciclarea, și să reducă impactul său asupra mediului atunci când deșeurile de ambalaje sau reziduurile rezultate din operațiunile de gestionare a deșeurilor de ambalaje sunt eliminate.

               —

               Ambalajul trebuie să fie astfel fabricat, încât prezența substanțelor nocive sau a altor substanțe și materiale periculoase în compoziția materialului de ambalaj sau a oricărui component al acestuia să fie redusă în emisii, cenușă sau levigat, atunci când ambalajele sau reziduurile rezultate în urma operațiunilor de gestionare a deșeurilor de ambalaje sunt incinerate sau depozitate în rampele de gunoi.

         2.   Cerințe specifice naturii refolosibile a ambalajelor
   Următoarele cerințe trebuie să fie respectate cumulativ:

               —

               proprietățile și caracteristicile fizice ale ambalajului permit un număr de cicluri sau rotații în condiții de utilizare normale preconizate;

               —

               posibilitatea prelucrării ambalajului uzat în vederea respectării cerințelor de sănătate și securitate a forței de muncă;

               —

               îndeplinirea cerințelor specifice ambalajelor recuperabile, atunci când ambalajul nu mai poate fi refolosit și astfel devine un deșeu.

         3.   Cerințe specifice naturii recuperabile a ambalajului
   (a)   Ambalaj recuperabil prin reciclarea materialului
   Ambalajul trebuie să fie fabricat astfel încât să permită reciclarea unui anumit procent din masa materialelor utilizate pentru fabricarea produselor vandabile, în conformitate cu standarde existente în Comunitate. Stabilirea acestui procent poate varia, în funcție de tipul de material din care s-a făcut ambalajul.
   (b)   Ambalaj recuperabil prin recuperarea de energie
   Deșeurile de ambalaje, prelucrate în scopul recuperării energiei, trebuie să aibă o valoare calorifică inferioară minimă pentru a permite optimizarea recuperării energiei.
   (c)   Ambalaj recuperabil sub formă de compost
   Deșeurile de ambalaje prelucrate în scopul compostării sunt de natură biodegradabilă, astfel încât să nu împiedice colectarea separată și procesul sau activitatea de compostare în care sunt introduse.
   (d)   Ambalaje biodegradabile
   Deșeurile de ambalaje biodegradabile sunt de o asemenea natură, încât pot să suporte descompunerea fizică, chimică, termică sau biologică, astfel încât majoritatea composturilor finisate se descompun, în cele din urmă, în bioxid de carbon, biomasă și apă.
   ANEXA III
   DATE CARE URMEAZĂ SĂ FIE INCLUSE DE STATELE MEMBRE ÎN BAZELE LOR DE DATE PRIVIND AMBALAJELE ȘI DEȘEURILE DE AMBALAJE (ÎN CONFORMITATE CU TABELELE 1-4)
   1.   Pentru ambalajul primar, secundar și terțiar:

               (a)

               cantități, pentru fiecare categorie mare de materiale, de ambalaje consumate pe teritoriul țării (produse + importate, minus exportate) (Tabelul l);

               (b)

               cantități refolosite (Tabelul 2).

         2.   Pentru deșeurile de la ambalajele menajere și nemenajere:

               (a)

               cantități pentru fiecare categorie mare de materiale recuperate și eliminate pe teritoriul țării (produse + importate, minus exportate) (Tabelul 3);

               (b)

               cantități reciclate și cantități recuperate pentru fiecare categorie mare de materiale (Tabelul 4).

         TABELUL 1

      Cantitatea de ambalaje (primare, secundare și terțiare) consumate pe teritoriul național

   TABELUL 2

      Cantitatea de ambalaje (primare, secundare și terțiare) reutilizate pe teritoriul național

   TABELUL 3

      Cantitatea de deșeuri de ambalaje recuperate și eliminate pe teritoriul național

   TABELUL 4

      Cantitatea de deșeuri de ambalaje reciclate sau recuperate pe teritoriul național


title: Directiva 2005/54/CE a Comisiei din 19 septembrie 2005 de modificare a Directivei 91/414/CEE a Consiliului în vederea înscrierii substanței active tribenuronText cu relevanță pentru SEE.

text:
Anunţ juridic important

|

32005L0054

Official Journal L 244 , 20/09/2005 P. 0021 - 0023 Official Journal L 287 , 18/10/2006 P. 0344 - 0346

		20050919Directiva 2005/54/CE a Comisieidin 19 septembrie 2005de modificare a Directivei 91/414/CEE a Consiliului în vederea înscrierii substanței active tribenuron(Text cu relevanță pentru SEE)COMISIA COMUNITĂȚILOR EUROPENE,având în vedere Tratatul de instituire a Comunității Europene,având în vedere Directiva 91/414/CEE a Consiliului din 15 iulie 1991 privind introducerea pe piață a produselor fitosanitare [1], în special articolul 6 alineatul (1),întrucât:(1) Regulamentele (CE) nr. 451/2000 [2] și (CE) nr. 703/2001 [3] ale Comisiei stabilesc normele de punere în aplicare a etapei a doua a programului de lucru prevăzut la articolul 8 alineatul (2) din Directiva 91/414/CEE, precum și o listă cu substanțele active care trebuie să fie evaluate în vederea eventualei înscrieri a acestora în anexa I la Directiva 91/414/CEE. Această listă include tribenuronul.(2) Efectele tribenuronului asupra sănătății oamenilor și asupra mediului au fost evaluate în conformitate cu dispozițiile Regulamentelor (CE) nr. 451/2000 și (CE) nr. 703/2001 pentru o gamă de utilizări propuse de către autorii notificărilor. Regulamentele menționate desemnează, de asemenea, statele membre raportoare obligate să prezinte Autorității Europene pentru Siguranța Alimentară (EFSA) rapoartele de evaluare și recomandările aferente, în conformitate cu articolul 8 alineatul (1) din Regulamentul (CE) nr. 451/2000. Pentru tribenuron (sub formă de tribenuron metil), statul membru raportor a fost Suedia și toate informațiile pertinente au fost prezentate la 19 iunie 2003.(3) Raportul de evaluare a făcut obiectul unei examinări de către experți ai statelor membre și ai EFSA, în cadrul grupului său de lucru Evaluare, și a fost prezentat Comisiei la 19 octombrie 2004 sub forma raportului științific al EFSA privind tribenuronul [4]. Acest raport de evaluare a fost examinat de statele membre și Comisie în cadrul Comitetului permanent pentru lanțul alimentar și sănătatea animală și a fost finalizat la 15 februarie 2005 sub forma raportului de examinare al Comisiei privind tribenuronul.(4) Diferitele examinări efectuate au arătat că produsele fitosanitare care conțin tribenuron ar trebui să îndeplinească, în general, cerințele prevăzute la articolul 5 alineatul (1) literele (a) și (b) din Directiva 91/414/CEE, în special în ceea ce privește utilizările examinate și descrise în raportul de examinare al Comisiei. Prin urmare, este necesară înscrierea tribenuronului în anexa I în scopul de a garanta că, în toate statele membre, autorizațiile pentru produsele fitosanitare care conțin substanța activă în cauză vor putea fi acordate în conformitate cu dispozițiile directivei.(5) Este necesar să se prevadă un termen rezonabil, înainte de înscrierea unei substanțe active în anexa I, pentru a permite statelor membre și părților interesate să se pregătească pentru noile cerințe care vor decurge din acest fapt.(6) Fără a aduce atingere obligațiilor prevăzute de Directiva 91/414/CEE în cazul înscrierii unei substanțe active în anexa I, statele membre trebuie să dispună de un termen de șase luni după înscriere pentru a revizui autorizațiile existente pentru produsele fitosanitare care conțin tribenuron, în scopul de a garanta respectarea dispozițiilor Directivei 91/414/CEE, în special a articolului 13 și a condițiilor aplicabile stabilite în anexa I. După caz, statele membre trebuie să modifice, să înlocuiască sau să retragă autorizațiile existente, în conformitate cu dispozițiile Directivei 91/414/CEE. Este necesar să se facă o derogare de la termenul menționat anterior și să se prevadă un termen mai lung pentru prezentarea și evaluarea dosarului complet, menționat în anexa III, al fiecărui produs fitosanitar pentru fiecare utilizare preconizată, în conformitate cu principiile uniforme menționate în Directiva 91/414/CEE.(7) Experiența dobândită din înscrierile anterioare în anexa I la Directiva 91/414/CEE a substanțelor active evaluate în cadrul Regulamentului (CEE) nr. 3600/92 al Comisiei [5] a arătat că pot apărea dificultăți la interpretarea obligațiilor deținătorilor de autorizații existente în ceea ce privește accesul la informații. Prin urmare, ar fi necesar, dacă se dorește evitarea unor noi dificultăți, să se precizeze obligațiile statelor membre, în special obligația de a verifica dacă deținătorul unei autorizații demonstrează că are acces la un dosar care îndeplinește cerințele anexei II la directiva menționată anterior. Cu toate acestea, această precizare nu impune obligații noi statelor membre sau deținătorilor de autorizații în raport cu directivele care au fost adoptate până în acest moment pentru modificarea anexei I.(8) Prin urmare, este necesară modificarea Directivei 91/414/CEE în consecință.(9) Măsurile prevăzute de prezenta directivă sunt conforme cu avizul Comitetului permanent pentru lanțul alimentar și sănătatea animală,ADOPTĂ PREZENTA DIRECTIVĂ:Articolul 1Anexa I la Directiva 91/414/CEE se modifică în conformitate cu anexa la prezenta directivă.Articolul 2Statele membre adoptă și publică, până la 31 august 2006, actele cu putere de lege și actele administrative necesare pentru a se conforma prezentei directive. Comisiei îi sunt comunicate de îndată textul acestor dispoziții și un tabel de corespondență între aceste dispoziții și prezenta directivă.Statele membre aplică aceste dispoziții de la 1 septembrie 2006.Atunci când statele membre adoptă dispozițiile, acestea conțin o trimitere la prezenta directivă sau sunt însoțite de o astfel de trimitere la data publicării oficiale. Statele membre stabilesc modalitățile de efectuare a acestei trimiteri.Articolul 3(1) După caz, statele membre modifică sau retrag, în conformitate cu Directiva 91/414/CEE, autorizațiile existente pentru produsele fitosanitare care conțin tribenuron ca substanță activă până la 31 august 2006.Până la această dată, ele verifică în special dacă sunt respectate condițiile din anexa I la directiva menționată, cu excepția celor din partea B a înscrierii despre această substanță activă și dacă deținătorul autorizației deține un dosar sau are acces la un dosar, care îndeplinește cerințele din anexa II la directiva menționată anterior în conformitate cu condițiile articolului 13 din directiva respectivă.(2) Prin derogare de la alineatul (1), orice produs fitosanitar autorizat care conține tribenuron ca substanță activă unică sau asociată cu alte substanțe active, toate prevăzute în anexa I la Directiva 91/414/CEE până la 28 februarie 2006, face obiectul unei reevaluări de către statele membre în conformitate cu principiile uniforme prevăzute în anexa VI la Directiva 91/414/CEE, pe baza unui dosar care îndeplinește cerințele din anexa III la directiva menționată și care are în vedere partea B a înscrierii din anexa I la directiva menționată cu privire la tribenuron. În funcție de această evaluare, statele membre stabilesc dacă produsul respectă condițiile menționate la articolul 4 alineatul (1) literele (b), (c), (d) și (e) din Directiva 91/414/CEE.După ce stabilesc dacă aceste condiții sunt respectate, statele membre:(a) în cazul unui produs care conține tribenuron ca substanță activă unică, modifică sau retrag autorizația, după caz, până la 28 februarie 2010 sau(b) în cazul unui produs care conține tribenuron asociat cu alte substanțe active, modifică sau retrag autorizația, după caz, până la 28 februarie 2010 sau până la data stabilită pentru a efectua această modificare sau retragere de directiva sau directivele respective care a(u) adăugat substanța sau substanțele în cauză în anexa I la Directiva 91/414/CEE, dacă ultima dată este ulterioară celei dintâi.Articolul 4Prezenta directivă intră în vigoare la 1 martie 2006.Articolul 5Prezenta directivă se adresează statelor membre.Adoptată la Bruxelles, 19 septembrie 2005.Pentru ComisieMarkos KyprianouMembru al Comisiei[1] JO L 230, 19.8.1991, p. 1. Directivă astfel cum a fost modificată ultima dată prin Regulamentul (CE) nr. 396/2005 al Parlamentului European și al Consiliului (JO L 70, 16.3.2005, p. 1).[2] JO L 55, 29.2.2000, p. 25. Regulament astfel cum a fost modificat ultima dată prin Regulamentul (CE) nr. 1044/2003 (JO L 151, 19.6.2003, p. 32).[3] JO L 98, 7.4.2001, p. 6.[4] EFSA Scientific Report (2004) 15, 1-52o, Peer review of the pesticide risk assessment of tribenuron (finalised: 19 October 2004).[5] JO L 366, 15.12.1992, p. 10. Regulament astfel cum a fost modificat ultima dată prin Regulamentul (CE) nr. 2266/2000 (JO L 259, 13.10.2000, p. 27).--------------------------------------------------20050919ANEXĂSubstanța activă care se adaugă la sfârșitul tabelului din anexa I la Directiva 91/414/CEE.Nr. | Denumire comună, numere de identificare | Denumire IUPAC | Puritate [1] | Data intrării în vigoare | Data expirării înscrierii | Dispoziții specifice |"107 | Tribenuron Nr. CAS 106040-48-6 (tribenuron) Nr. CIPAC 546 | Acid 2- [4-metoxi-6-metil-1,3,5-triazin-2-il (metil)carbamoilsulfamoil]benzoic | 950 g/kg (exprimat în tribenuron metil) | 1.3.2006 | 28.2.2016 | PARTEA ASe pot autoriza numai utilizările ca erbicid.PARTEA BPentru punerea în aplicare a principiilor uniforme prevăzute în anexa VI, se vor lua în considerare concluziile raportului de examinare privind tribenuronul, în special apendicele I și II, astfel cum au fost stabilite de Comitetul permanent pentru lanțul alimentar și sănătatea animală la 15 februarie 2005. În cadrul acestei evaluări generale, statele membre trebuie să acorde o atenție deosebită protecției plantelor terestre care nevizate, a plantelor acvatice superioare și a apelor subterane în situații vulnerabile. Condițiile de autorizare trebuie să cuprindă, după caz, măsuri de reducere a riscurilor. |[1] Precizări privind identitatea și specificațiile substanței active sunt oferite în raportul de examinare."--------------------------------------------------


title: Directiva 93/119/CE a Consiliului din 22 decembrie 1993 privind protecția animalelor în momentul sacrificării sau uciderii

text:
               03/Volumul 14

               RO

               Jurnalul Ofícial al Uniunii Europene

               157

         31993L0119

               L 340/21

               JURNALUL OFÍCIAL AL UNIUNII EUROPENE

      DIRECTIVA 93/119/CE A CONSILIULUI

   din 22 decembrie 1993
   privind protecția animalelor în momentul sacrificării sau uciderii
   CONSILIUL UNIUNII EUROPENE,
   având în vedere Tratatul de instituire a Comunității Europene, în special articolul 43,
   având în vedere propunerea Comisiei (1),
   având în vedere avizul Parlamentului European (2),
   având în vedere avizul Comitetului Economic și Social (3),
   întrucât Directiva 74/577/CEE (4) a Consiliului a stabilit normele privind asomarea animalelor înainte de sacrificare;
   întrucât Convenția europeană pentru protecția animalelor destinate sacrificării a fost aprobată în numele Comunității prin Decizia 88/306/CEE (5) a Consiliului; întrucât domeniul de aplicare al convenției este mai larg decât normele comunitare actuale ce se aplică acestui domeniu;
   întrucât legislația națională privind protecția animalelor în momentul sacrificării sau uciderii produce un impact asupra condițiilor de concurență și, în consecință, asupra funcționării pieței comune a produselor agricole;
   întrucât este necesară stabilirea unor standarde minime comune pentru protecția animalelor în momentul sacrificării sau uciderii în scopul asigurării unei dezvoltări raționale a producției, cât și pentru a facilita realizarea pieței interne a animalelor și produselor animale;
   întrucât în momentul sacrificării sau uciderii animalele trebuie ferite de orice durere sau suferință ce pot fi evitate;
   întrucât, cu toate acestea, este necesar să se permită desfășurarea experimentelor tehnice și științifice și să se țină seama de cerințele speciale ale anumitor ritualuri religioase;
   întrucât normele trebuie să asigure o protecție satisfăcătoare, în momentul sacrificării sau uciderii, pentru animalele care nu intră sub incidența Convenției;
   întrucât în declarația privind protecția animalelor anexată Actului final al Tratatului privind Uniunea Europeană, conferința solicită Parlamentului European, Consiliului și Comisiei, precum și statelor membre ca, atunci când acestea redactează și pun în aplicare legislația comunitară privind politica agricolă comună, să acorde o atenție sporită cerințelor de bunăstare animală;
   întrucât, procedând în acest mod, acțiunile comunitare trebuie să îndeplinească cerințele care decurg din principiul subsidiarității prevăzut la articolul 3b din tratat;
   întrucât Directiva 74/577/CEE trebuie abrogată,
   ADOPTĂ PREZENTA DIRECTIVĂ:
   CAPITOLUL I
   Dispoziții generale
   Articolul 1
   (1)   Prezenta directivă se aplică circulației, adăpostirii, imobilizării, asomării, sacrificării și uciderii animalelor crescute și deținute pentru producția de carne, piele, blană sau alte produse și metodelor de ucidere a animalelor în scopul combaterii bolilor.
   (2)   Nu se aplică:

               —

               experimentelor tehnice sau științifice legate de procedurile menționate la alineatul (1), desfășurate sub supravegherea autorității competente;

               —

               animalelor ucise în timpul evenimentelor culturale sau sportive;

               —

               vânatului sălbatic ucis în conformitate cu articolul 3 din Directiva 92/45/CEE.

         Articolul 2
   În sensul prezentei directive se aplică următoarele definiții:

               1.

                  abator: orice clădire, inclusiv facilitățile acesteia, destinată mutării sau adăpostirii animalelor, utilizată pentru sacrificii în scopuri comerciale, după cum se face trimitere în articolul 5 alineatul (1);

               2.

                  circulație: descărcarea animalelor sau conducerea lor de pe platforma de descărcare, staluri sau țarcuri la abatoare, în clădirile sau locurile unde urmează să fie sacrificate;

               3.

                  adăpostire: închiderea animalelor în adăposturi, țarcuri, suprafețe acoperite sau câmpuri utilizate de abatoare în scopul de a primi îngrijire (apă, nutreț, odihnă) înainte de sacrificare;

               4.

                  imobilizare: aplicarea unei proceduri menite să restricționeze mișcările animalului pentru a facilita asomarea sau uciderea efectivă a acestuia;

               5.

                  asomare: orice proces care, aplicat unui animal, îi produce acestuia pierderea imediată a cunoștinței și care durează până la moartea acestuia;

               6.

                  ucidere: orice proces care cauzează moartea unui animal;

               7.

                  sacrificare: producerea morții unui animal prin sângerare;

               8.

                  autoritate competentă: autoritatea centrală a unui stat membru, competentă să efectueze controale veterinare sau orice autoritate căreia i se deleagă respectiva competență.
               Cu toate acestea, în statele membre, autoritatea religioasă în numele căreia se face sacrificarea deține competența necesară pentru aplicarea și monitorizarea dispozițiilor speciale care se aplică în cazul sacrificării, în conformitate cu anumite ritualuri religioase. În ceea ce privește dispozițiile menționate, autoritatea respectivă acționează sub responsabilitatea unui veterinar oficial, definit la articolul 2 din Directiva 64/433/CEE.

         Articolul 3
   Animalele trebuie ferite de orice șoc, durere sau suferință în timpul circulației, adăpostirii, imobilizării, asomării, sacrificării sau uciderii.
   CAPITOLUL II
   Cerințe aplicabile abatoarelor
   Articolul 4
   Construcția, instalațiile și echipamentul abatoarelor, precum și funcționarea acestora, sunt astfel realizate încât să ferească animalele de orice șoc, durere sau suferință ce pot fi evitate.
   Articolul 5
   (1)   Solipezii, rumegătoarele, porcii, iepurii și păsările de curte aduse în abatoare pentru sacrificare sunt:

               (a)

               mutate și, în cazul în care este necesar, adăpostite în conformitate cu dispozițiile anexei A;

               (b)

               imobilizate în conformitate cu dispozițiile anexei B;

               (c)

               asomate înainte de sacrificare sau ucise instantaneu, în conformitate cu dispozițiile anexei C;

               (d)

               li se produce sângerare, în conformitate cu dispozițiile anexei D.

         (2)   În cazul animalelor supuse metodelor speciale de sacrificare cerute de anumite ritualuri religioase nu se aplică cerințele prevăzute la alineatul (1) litera (c).
   (3)   Respectând regulile generale ale tratatului, în cazul exploatațiilor care beneficiază de derogări în conformitate cu articolele 4 și 13 din Directiva 64/433/CEE, articolul 4 din Directiva 91/498/CEE și articolele 7 și 18 din Directiva 71/118/CEE, autoritățile competente ale statelor membre pot acorda derogări de la alineatul (1) litera (a) pentru bovine și derogări de la alineatul (1) litera (a) și de la metodele de asomare și ucidere la care se face trimitere în anexa C în ceea ce privește păsările de curte, iepurii, porcii, oile și caprele, cu condiția respectării cerințelor prevăzute la articolul 3.
   Articolul 6
   (1)   Instrumentele, mijloacele de imobilizare și alte echipamente și instalații utilizate pentru asomarea sau uciderea animalelor, trebuie proiectate, construite, întreținute și utilizate astfel încât să se obțină o asomare sau ucidere rapidă și eficace, în conformitate cu dispozițiile prezentei directive. Autoritatea competentă verifică dacă instrumentele, mijloacele de imobilizare și celelalte echipamente utilizate pentru asomarea sau uciderea animalelor îndeplinesc principiile de mai sus și le verifică în mod regulat pentru a se asigura că acestea sunt în bună stare de funcționare și permit atingerea obiectivelor menționate mai sus.
   (2)   Echipamente de rezervă și instrumente corespunzătoare trebuie ținute la locul sacrificării pentru utilizare în caz de urgență. De asemenea, acestea trebuie întreținute în mod corespunzător și verificate periodic.
   Articolul 7
   Nici o persoană nu se angajează la mutarea, adăpostirea, imobilizarea, asomarea, sacrificarea sau uciderea animalelor în cazul în care nu are cunoștințele și aptitudinile necesare pentru a îndeplini sarcinile în mod uman și eficient, în conformitate cu cerințele prezentei directive.
   Autoritatea competentă se asigură că persoanele angajate pentru sacrificări posedă aptitudinile, abilitatea și cunoștințele profesionale necesare.
   Articolul 8
   Verificările și controalele abatoarelor se realizează sub responsabilitatea autorității competente care are în permanență acces liber la toate zonele abatorului pentru a se asigura de respectarea dispozițiilor prezentei directive. Cu toate acestea, astfel de verificări și controale pot fi desfășurate simultan cu controalele desfășurate în alte scopuri.
   CAPITOLUL III
   Sacrificarea și uciderea în afara abatoarelor
   Articolul 9
   (1)   În cazul în care animalele la care se face trimitere la articolul 5 alineatul (1) sunt sacrificate în afara abatoarelor, se aplică articolul 5 alineatul (1) literele (b), (c) și (d).
   (2)   Statele membre pot acorda, cu toate acestea, derogări de la alineatul (1) pentru păsări de curte, iepuri, porci, oi și capre sacrificate sau ucise în afara abatoarelor de către proprietari pentru consumul personal, cu condiția respectării articolului 3 și a asomării prealabile a porcilor, oilor și caprelor.
   Articolul 10
   (1)   În cazul în care animalele la care se face trimitere la articolul 5 alineatul (1) urmează să fie sacrificate sau ucise în scopul combaterii bolilor, acest lucru se efectuează în conformitate cu anexa E.
   (2)   Animalele crescute pentru blană trebuie ucise în conformitate cu anexa F.
   (3)   Puii în surplus de o zi, definiți la articolul 2 alineatul (3) din Directiva 90/539/CEE și embrionii din deșeurile clocitoarelor sunt uciși cât mai repede posibil, în conformitate cu anexa G.
   Articolul 11
   Articolele 9 și 10 nu se aplică în cazul unui animal care trebuie ucis imediat din motive de urgență.
   Articolul 12
   Animalele rănite sau bolnave, trebuie sacrificate sau ucise pe loc. Cu toate acestea, autoritatea competentă poate autoriza transportul animalelor rănite sau bolnave în scopul sacrificării sau uciderii acestora cu condiția ca transportul să nu presupună prelungirea suferinței animalelor.
   CAPITOLUL IV
   Dispoziții finale
   Articolul 13
   (1)   În cazul în care este necesar, la propunerea Comisiei, Consiliul adoptă norme privind protecția animalelor în momentul sacrificării sau uciderii, altele decât cele din prezenta directivă, hotărând cu majoritate calificată.

               (2)

                           (a)

                           La propunerea Comisiei, Consiliul modifică anexele la prezenta directivă în conformitate cu procedura prevăzută la alineatul (1), în special în scopul adaptării acestora la progresul tehnologic și științific;

                           (b)

                           de asemenea, până la data de 31 decembrie 1995, Comisia înaintează Consiliului un raport întocmit pe baza unui aviz al Comitetului științific veterinar și propunerile privind utilizarea, în special, a:

                                       —

                                       pistoalelor cu gloanțe, aplicate în creier, sau a gazelor, altele decât cele la care se face trimitere în anexa C, sau combinații ale acestora în vederea asomării și, în special, a dioxidului de carbon folosit pentru asomarea păsărilor de curte;

                                       —

                                       gazelor, altele decât cele la care se face trimitere în anexa C, sau a combinațiilor acestora folosite pentru ucidere;

                                       —

                                       oricăror altor proceduri recunoscute științific pentru asomare sau ucidere.

                                 Consiliul aprobă cu majoritate calificată propunerile;

                           (c)

                           prin derogare de la litera (a) și până la data de 31 decembrie 1995, Comisia, în conformitate cu procedura stabilită la articolul 16, înaintează Comitetului permanent veterinar un raport realizat pe baza avizului Comitetului științific veterinar, împreună cu propunerile corespunzătoare, în scopul stabilirii:

                                       (i)

                                       puterii și duratei de utilizare a curentului necesar pentru asomarea diferitelor specii în cauză;

                                       (ii)

                                       concentrației de gaz și duratei de expunere necesare pentru asomarea diferitelor specii vizate;

                           (d)

                           până la punerea în aplicare a alineatelor (b) și (c), se aplică normele naționale în domeniu, în conformitate cu dispozițiile generale ale tratatului;

         Articolul 14
   (1)   În măsura în care acestea sunt necesare, experții Comisiei pot efectua verificări la fața locului pentru a asigura aplicarea uniformă a prezentei directive. În acest scop, pot verifica un eșantion reprezentativ de exploatații pentru a se asigura că autoritatea competentă verifică îndeplinirea cerințelor prezentei directive de către exploatațiile în cauză.
   Comisia informează statele membre cu privire la rezultatele verificărilor efectuate.
   (2)   Verificările la care se face trimitere la alineatul (1) se desfășoară în colaborare cu autoritatea competentă.
   (3)   Statul membru pe al cărui teritoriu se efectuează verificarea acordă întregul sprijin necesar experților pentru a putea îndeplini sarcinile atribuite.
   (4)   Normele de punere în aplicare a prezentului articol se stabilesc în conformitate cu procedura prevăzută la articolul 16.
   Articolul 15
   În timpul inspecției abatoarelor sau exploatațiilor care au fost sau urmează să fie aprobate în țări terțe pentru a putea exporta în Comunitate, în conformitate cu normele comunitare, experții Comisiei se asigură că animalele menționate la articolul 5 sunt sacrificate în condiții care oferă garanția unui tratament uman, cel puțin echivalent măsurilor reglementate prin prezenta directivă.
   Pentru a se putea importa carne dintr-o țară terță, certificatul de sănătate care însoțește carnea respectivă trebuie însoțit de un atestat care să certifice conformitatea cu cerințele de mai sus.
   Articolul 16
   (1)   În cazul în care trebuie urmată procedura prevăzută de prezentul articol, Comitetul permanent veterinar trebuie sesizat fără întârziere de către președintele său, fie din proprie inițiativă sau la solicitarea reprezentantului unui stat membru.
   (2)   Reprezentantul Comisiei supune comitetului un proiect de măsuri ce urmează a fi adoptate. Comitetul emite avizul asupra proiectului într-un termen pe care președintele îl stabilește în funcție de urgența problemei. Avizul este emis cu majoritatea prevăzută la articolul 148 alineatul (2) din tratat pentru deciziile pe care Consiliul le adoptă la propunerea Comisiei. Voturile reprezentanților statelor membre în cadrul comitetului sunt ponderate în maniera prevăzută de articolul în cauză. Președintele nu votează.

               (3)

                           (a)

                           Comisia adoptă măsurile respective atunci când acestea sunt în conformitate cu avizul comitetului.

                           (b)

                           În cazul în care măsurile respective nu sunt în conformitate cu avizul comitetului, sau în absența avizului, Comisia înaintează fără întârziere Consiliului o propunere privind măsurile ce urmează a fi luate. Consiliul hotărăște cu majoritate calificată.
                           În cazul în care, la expirarea perioadei de trei luni de la data la care a fost sesizat, Consiliul nu votează, măsurile propuse se adoptă de către Comisie, cu excepția cazului în care Consiliul decide împotriva măsurilor în cauză cu majoritate simplă.

         Articolul 17
   Directiva 74/577/CEE se abrogă cu efect de la data de 1 ianuarie 1995.
   Articolul 18
   (1)   Statele membre pun în aplicare actele cu putere de lege și actele administrative necesare pentru a se conforma prezentei directive. Statele membre informează de îndată Comisia cu privire la acesta.
   Atunci când statele membre adoptă aceste dispoziții, ele cuprind o trimitere la prezenta directivă sau sunt însoțite de o asemenea trimitere la data publicării lor oficiale. Statele membre stabilesc modalitatea de efectuare a acestei trimiteri.
   (2)   Cu toate acestea, de la data prevăzută la alineatul (1), respectând normele generale ale tratatului, statele membre pot menține sau aplica pe teritoriul lor dispoziții mai stricte decât cele prevăzute de prezenta directivă. Statele membre informează Comisia despre măsurile în cauză.
   (3)   Comisiei îi sunt comunicate de statele membre textele dispozițiilor de drept intern pe care le adoptă în domeniul reglementat de prezenta directivă.
   Articolul 19
   Prezenta directivă se adresează statelor membre.

      Adoptată la Bruxelles, 22 decembrie 1993.

            Pentru Consiliu

            Președintele

         J.-M. DEHOUSSE

      (1)  JO C 314, 5.12.1991, p. 14.

      (2)  JO C 241, 21.9.1992, p. 75.

      (3)  JO C 106, 27.4.1992, p. 15.

      (4)  JO L 316, 26.11.1974, p. 10.

      (5)  JO L 137, 2.6.1988, p. 25.
   ANEXA A
   CERINȚE PRIVIND CIRCULAȚIA ȘI ADĂPOSTIREA ANIMALELOR ÎN ABATOARE
   I.   Cerințe generale
   1.   Orice abator care devine operațional după data de 30 iunie 1994 trebuie să dispună de echipamentul și instalațiile adecvate în scopul descărcării animalelor din mijloacele de transport, iar toate abatoarele existente trebuie să se conformeze acestor cerințe până la data de 1 ianuarie 1996.
   2.   Animalele trebuie descărcate cât mai repede posibil după sosire. În cazul în care nu se poate evita întârzierea, animalele trebuie protejate de influențele climatice și să li se asigure o ventilație adecvată.
   3.   Animalele care se pot răni unele pe altele în funcție de specie, sex, vârstă sau origine trebuie ținute și adăpostite separat unele de altele.
   4.   Animalele trebuie protejate de condiții climatice nefavorabile. În cazul în care au fost supuse temperaturilor înalte în atmosferă umedă, trebuie răcorite prin metode adecvate.
   5.   Condiția și starea de sănătate a animalelor trebuie verificate cel puțin în fiecare dimineață și seară.
   6.   Fără a aduce atingere dispozițiilor prevăzute la capitolul VI din anexa I la Directiva 64/433/CEE, animalele care au suportat dureri sau suferințe în timpul transportului sau la sosirea lor la abator și animalele neînțărcate trebuie sacrificate de îndată. În cazul în care acest lucru nu este posibil, trebuie separate și sacrificate cât mai curând posibil, cel puțin în următoarele două ore. Animalele care nu se pot deplasa nu trebuie târâte la locul sacrificării, ci trebuie ucise acolo unde se află, sau în cazul în care este posibil și în cazul în care nu presupune o suferință inutilă, trebuie transportate pe un cărucior sau o platformă mobilă la locul sacrificării de urgență.
   II.   Cerințe privind animalele livrate altfel decât în containere
   1.   În cazul în care abatoarele dispun de echipamente pentru descărcarea animalelor, acestea nu trebuie să aibă podeaua alunecoasă și, în cazul în care este necesar, să fie prevăzute cu protecție laterală. Podurile, rampele și pasajele trebuie prevăzute cu pereți laterali, grilaje sau alte mijloace de protecție împotriva căderii animalelor. Rampele de ieșire sau de intrare trebuie să aibă cea mai mică înclinație posibilă.
   2.   În timpul descărcării trebuie avut grijă ca animalele să nu se sperie, să nu se agite sau să fie tratate inadecvat și să nu fie răsturnate. Animalele nu trebuie ridicate de cap, coarne, urechi, picioare, coadă sau de lână într-o manieră care le-ar produce o durere sau suferință inutilă. În cazul în care este necesar, trebuie conduse individual.
   3.   Animalele trebuie mutate cu grijă. Coridoarele trebuie astfel construite astfel încât riscul rănirii să fie minim și astfel aranjate încât să exploateze instinctele lor de turmă. Instrumentele destinate conducerii animalelor trebuie utilizate numai în acest scop și numai pe perioade scurte de timp. Instrumentele care administrează șocuri electrice pot fi folosite numai pentru bovine adulte și porci care refuză să se deplaseze, cu condiția ca șocurile să nu dureze mai mult de două secunde, animalele să se afle la o distanță corespunzătoare unele de altele și să aibă în fața lor spațiu în care să se deplaseze. Astfel de șocuri se pot aplica numai mușchilor membrelor posterioare.
   4.   Animalele nu trebuie lovite sau apăsate pe nici o parte sensibilă a corpului. În special coada animalelor nu trebuie zdrobită, răsucită sau ruptă iar ochii nu trebuie loviți. Sunt interzise bătăile sau loviturile cu piciorul.
   5.   Animalele nu trebuie duse la locul sacrificării decât în cazul în care pot fi sacrificate imediat. În cazul în care nu sunt sacrificate imediat după sosirea lor, trebuie adăpostite.
   6.   Fără a aduce atingere derogărilor acordate în conformitate cu articolele 4 și 13 din Directiva 64/433/CEE, abatoarele trebuie să dispună de un număr suficient de țarcuri care să permită adăpostirea corespunzătoare a animalelor și protecția acestora împotriva efectelor condițiilor climatice nefavorabile.
   7.   De asemenea, pe lângă îndeplinirea cerințelor prevăzute deja de normele comunitare, adăposturile trebuie să aibă:

               —

               podele care reduc riscul alunecării și care nu produc animalelor răniri la contactul cu acestea;

               —

               o ventilație corespunzătoare, ținând seama de condițiile extreme previzibile de temperatură și de umiditate. În cazul în care sunt necesare mijloace de ventilație mecanică, trebuie prevăzute instalații alternative de urgență în eventualitatea unei avarii;

               —

               iluminat artificial la un nivel suficient care să permită verificarea tuturor animalelor în orice moment; în cazul în care este necesar, trebuie să existe mijloace alternative corespunzătoare de iluminat;

               —

               în cazul în care este necesar, echipament pentru priponirea animalelor;

               —

               în cazul în care este necesar, rezerve corespunzătoare de materiale de așternut pentru toate animalele ținute în adăposturi peste noapte.

         8.   În cazul în care, în plus față de adăposturile menționate mai sus, abatoarele au și câmpuri de adăpost fără refugiu natural sau umbră, trebuie asigurată o protecție împotriva intemperiilor. Adăposturile în aer liber trebuie întreținute în condiții care să asigure faptul că animalele nu sunt expuse unor riscuri fizice, chimice sau de altă natură.
   9.   Animalele care la sosire nu sunt duse direct la locul de sacrificare trebuie să aibă tot timpul apă suficientă de băut din instalații corespunzătoare. Animalele care nu sunt sacrificate în termen de 12 ore de la sosire trebuie hrănite și ulterior alimentate cu cantități moderate de hrană la intervale corespunzătoare.
   10.   Animale care sunt ținute timp de 12 ore sau mai mult în abator trebuie închise și priponite astfel încât să se poată întinde pe jos fără dificultate. În cazul în care animalele nu sunt priponite, trebuie să li se dea mâncare astfel încât să se poată hrăni fără a fi deranjate.
   III.   Cerințe privind animalele livrate în containere
   1.   Containerele în care sunt transportate animalele trebuie manevrate cu grijă și nu trebuie aruncate, scăpate sau răsturnate. În cazul în care este posibil, trebuie încărcate și descărcate orizontal și mecanic.
   2.   Animalele livrate în containere cu fundul perforat sau flexibil trebuie descărcate cu o grijă deosebită pentru a evita rănirea. După caz, animalele trebuie descărcate din containere individual.
   3.   Animalele care sunt transportate în containere trebuie sacrificate cât mai curând posibil; în caz contrar trebuie adăpate și hrănite în conformitate cu titlul II punctul 9.
   ANEXA B
   IMOBILIZAREA ANIMALELOR ÎNAINTE DE ASOMARE, SACRIFICARE SAU UCIDERE
   1.   Animalele trebuie imobilizate astfel încât să fie ferite de durere, suferință, agitație, răniri sau contuzii ce se pot evita.
   Cu toate acestea, în cazul unei sacrificări rituale este obligatorie imobilizarea bovinelor înainte de sacrificare printr-o metodă mecanică prin care să se evite orice durere, suferință sau stare de agitație, precum și orice rănire sau contuzie.
   2.   Picioarele animalelor nu trebuie legate, iar animalele nu trebuie suspendate înainte de asomare sau ucidere. Cu toate acestea, păsările de curte și iepurii pot fi suspendați în vederea sacrificării cu condiția asigurării unor măsuri corespunzătoare care să garanteze că atunci când sunt asomate, animalele sunt suficient de relaxate pentru ca operațiunea să se efectueze cu eficacitate și fără întârzieri inutile.
   De asemenea, reținerea unui animal într-un sistem de imobilizare nu poate fi considerată în nici un caz suspendare.
   3.   Animalele care sunt asomate sau ucise prin mijloace mecanice sau electrice aplicate la cap trebuie așezate într-o poziție care să permită o utilizare ușoară, precisă și în timp util a echipamentului. Cu toate acestea, în cazul solipedelor și al bovinelor, autoritatea competentă poate autoriza utilizarea unor mijloace adecvate de imobilizare a mișcărilor capului.
   4.   Echipamentul electric pentru asomare nu trebuie utilizat ca mijloc de imobilizare sau de impulsionare a deplasării animalelor.
   ANEXA C
   ASOMAREA SAU UCIDEREA ANIMALELOR, ALTELE DECÂT CELE CRESCUTE PENTRU BLANĂ
   I.   METODE PERMISE
   A.   Asomare

               1.

               Pistol cu bolț captiv

               2.

               Lovire

               3.

               Electronarcoză

               4.

               Expunere la dioxid de carbon

         B.   Ucidere

               1.

               Pistol cu gloanțe sau pușcă

               2.

               Electrocutare

               3.

               Expunere la dioxid de carbon

         C.   Cu toate acestea, autoritatea competentă poate autoriza decapitarea, dislocarea gâtului sau folosirea camerei în vid ca metodă de ucidere pentru anumite specii, cu condiția respectării dispozițiilor articolului 3 și a cerințelor specifice prevăzute la titlul III al prezentei anexe.
   II.   CERINȚE SPECIFICE PENTRU ASOMARE
   Asomarea nu trebuie făcută decât în cazul în care este posibilă sângerarea imediat după uciderea animalelor.
   1.   Pistol cu bolț captiv

               (a)

               Instrumentele trebuie astfel poziționate încât proiectilul să intre în cortexul cerebral. Este interzisă în special împușcarea frontală a vitelor.
               Oile și caprele pot fi împușcate frontal în cazul în care prezența coarnelor împiedică folosirea poziției coroanei. În astfel de cazuri împușcătura trebuie plasată imediat în spatele bazei coarnelor și îndreptată spre gură, iar sângerarea trebuie să înceapă în 15 secunde de la împușcare.

               (b)

               În cazul în care se folosește un instrument cu bolț captiv, operatorul trebuie să se asigure că bolțul se retrage complet după fiecare tragere. În cazul în care nu se retrage, instrumentul nu trebuie folosit decât după reparare.

               (c)

               Animalele nu trebuie plasate în țarcuri pentru asomare decât în cazul în care operatorul care conduce operațiunea este gata să o facă de îndată ce animalul este plasat în țarc. Animalelor nu li se imobilizează capul până când măcelarul nu este pregătit să le asomeze.

         2.   Lovirea

               (a)

               Este permisă numai prin utilizarea unui instrument cu acționare mecanică, care administrează o lovitură în craniu. Operatorul trebuie să se asigure că instrumentul se aplică într-o poziție corespunzătoare și că folosește un cartuș cu o putere adecvată, în conformitate cu instrucțiunile producătorului, pentru a produce o asomare eficace, fără fracturarea craniului.

               (b)

               Cu toate acestea, în cazul loturilor mici de iepuri, când se aplică în craniu o lovitură care nu este mecanică, operatorul trebuie să aibă grijă ca animalul să devină imediat inconștient și să rămână în această stare până la moartea sa, în conformitate cu dispozițiile articolului 3.

         3.   Electronarcoza
   A.   Electrozii
   1.   Electrozii trebuie astfel plasați încât să înconjoare creierul permițând trecerea curentului. De asemenea, trebuie luate măsuri corespunzătoare pentru a se asigura un bun contact electric, în special prin îndepărtarea lânii în exces sau prin umezirea pielii.
   2.   În cazul în care animalele sunt asomate individual, aparatul trebuie:

               (a)

               să încorporeze un instrument care măsoară impedanța și oprește funcționarea aparatului în cazul în care nu trece curentul minim necesar;

               (b)

               să încorporeze un aparat auditiv sau dispozitiv vizual care indică timpul de aplicare la un animal;

               (c)

               să fie conectat la un aparat care indică tensiunea și curentul sub sarcină, astfel poziționat încât să fie ușor vizibil operatorului.

         B.   Șocul în baie de apă
   1.   În cazul în care se folosește șocul în baie de apă pentru asomarea păsărilor de curte, nivelul apei trebuie să fie reglabil pentru a se asigura un bun contact cu capul păsării.
   Puterea și durata curentului utilizat în acest caz pot fi determinate de autoritatea competentă pentru a se asigura că animalul devine imediat inconștient și rămâne în această stare până la moarte.
   2.   În cazul în care păsările sunt asomate în grup într-o baie de apă, trebuie menținută o tensiune suficientă pentru a produce un curent destul de puternic astfel încât fiecare pasăre să fie asomată.
   3.   Trebuie luate măsuri adecvate pentru a se asigura trecerea curentului, în special contacte electrice bune și umezirea contactului între picior și colier.
   4.   Baia de apă pentru păsările de curte trebuie să fie corespunzătoare ca mărime și adâncime pentru tipul de pasăre sacrificată și nu trebuie să se reverse la intrare. Electrodul care se introduce în apă trebuie să acopere întreaga lungime a căzii.
   5.   În cazul în care este necesar, trebuie să fie posibilă și acționarea manuală.
   4.   Expunerea la dioxid de carbon
   1.   Concentrația de dioxid de carbon pentru asomarea porcilor trebuie să fie cel puțin 70 % în volum.
   2.   Camera în care se face expunerea porcilor la gaze și echipamentul utilizat pentru conducerea porcilor, trebuie astfel proiectată, construită și întreținută încât să se evite rănirea animalelor și presiunea asupra pieptului, oferindu-le posibilitatea de a rămâne în poziție verticală până la pierderea cunoștinței. Trebuie asigurată o iluminare adecvată în mecanismul de conducere și în cameră, pentru a le permite porcilor să se vadă unii pe alții sau împrejurimile.
   3.   Camera trebuie prevăzută cu aparate de măsură a concentrației gazului la punctul de maximă expunere care să emită un semnal clar de avertizare vizual și auditiv în cazul în care concentrația de dioxid de carbon scade sub nivelul cerut.
   4.   Porcii trebuie plasați în țarcuri sau containere în care ei se pot vedea unii pe alții și transportați în camera de gazare în 30 de secunde de la intrarea lor în instalație. Trebuie conduși cât mai repede posibil de la intrare la punctul de concentrație maximă a gazului și trebuie expuși un timp suficient care să asigure menținerea stării de inconștiență până când sunt uciși.
   III.   CERINȚE SPECIFICE PENTRU UCIDERE
   1.   Pistol cu gloanțe sau pușcă
   Aceste metode ce pot fi utilizate pentru uciderea diferitelor specii, în special vânat mare de crescătorie și căprioare, se utilizează sub rezerva autorizării de către autoritatea competentă care trebuie să se asigure că sunt utilizate de personal calificat și în conformitate cu dispozițiile generale prevăzute la articolul 3 din prezenta directivă.
   2.   Decapitarea și dislocarea gâtului
   Aceste metode ce trebuie folosite doar pentru uciderea păsărilor de curte, se utilizează sub rezerva autorizării de către autoritatea competentă, care trebuie să se asigure că sunt utilizate de către personal calificat și sunt în conformitate cu dispozițiile generale ale articolului 3 din prezenta directivă.
   3.   Electrocutarea și dioxidul de carbon
   Autoritatea competentă poate autoriza uciderea diferitelor specii prin aceste metode, cu condiția ca, pe lângă dispozițiile generale ale articolul 3, să fie respectate și dispozițiile specifice prevăzute la punctul II alineatele(3) și (4) din prezenta anexă. În acest scop, se stabilesc puterea și durata curentului utilizat, precum și concentrația și durata expunerii la dioxidul de carbon.
   4.   Camera în vid
   Această metodă, ce se folosește numai pentru uciderea fără sângerare a anumitor animale pentru consum aparținând speciilor de vânat de crescătorie (prepeliță, potârniche și fazan), se utilizează sub rezerva autorizării de către autoritatea competentă, care pe lângă cerințele prevăzute la articolul 3, se asigură că:

               —

               animalele sunt plasate în camere etanșe care se videază cu ajutorul unei pompe electrice puternice;

               —

               vidul este menținut până când animalele sunt moarte;

               —

               animalele sunt ținute în grupuri în containerele de transport care pot fi plasate în camera de vid special proiectată în acest scop.

         ANEXA D
   SÂNGERAREA ANIMALELOR
   1.   Pentru animalele care au fost asomate, sângerarea trebuie să înceapă cât mai curând posibil după șoc și trebuie astfel executată încât să producă o sângerare rapidă, abundentă și completă. În orice caz, sângerarea trebuie să aibă loc înainte ca animalul să-și recapete cunoștința.
   2.   Tuturor animalelor care au fost asomate trebuie să li se producă sângerare prin incizia cel puțin a uneia dintre arterele carotide sau a vaselor de la care pornesc.
   După incizia vaselor de sânge nu se mai pot executa proceduri medicale sau stimulare electrică pe animale înainte de terminarea sângerării.
   3.   În cazul în care o persoană este responsabilă cu asomarea, încătușarea, ridicarea și sângerarea animalelor, persoana în cauză trebuie să execute operațiunile respective consecutiv pe un animal, înainte de a trece la alt animal.
   4.   Procedurile alternative manuale trebuie să fie posibile în cazul sângerării păsărilor de curte prin folosirea dispozitivelor automate de tăiere a gâtului, astfel încât, în eventualitatea unei întreruperi, păsările să poată fi sacrificate imediat.
   ANEXA E
   METODE DE UCIDERE PENTRU COMBATEREA BOLILOR
   Metode permise
   Orice metodă autorizată în conformitate cu dispozițiile anexei C care cauzează moartea sigură.
   De asemenea, autoritatea competentă poate permite utilizarea altor metode de ucidere a animalelor conștiente, în conformitate cu dispozițiile articolului 3 din prezenta directivă, asigurându-se în special că:

               —

               în cazul în care sunt utilizate metode care nu cauzează moartea imediată (de exemplu, împușcarea cu bolț captiv), se iau măsurile adecvate pentru uciderea animalului cât mai curând posibil și, în orice caz, înainte ca acesta să-și recapete cunoștința,

               —

               nu se mai efectuează nici o intervenție asupra animalelor înainte de a fi confirmată moartea lor.

         ANEXA F
   METODE DE UCIDERE A ANIMALELOR PENTRU BLANĂ
   I.   Metode permise
   1.   Instrumente cu acționare mecanică, care penetrează creierul.
   2.   Injectarea unei supradoze de medicament cu proprietăți anestezice.
   3.   Electrocutare, cu stop cardiac.
   4.   Expunere la monoxid de carbon.
   5.   Expunere la cloroform.
   6.   Expunere la dioxid de carbon.
   Autoritatea competentă decide asupra metodei celei mai adecvate de ucidere pentru diferitele specii în cauză, în conformitate cu dispozițiile articolului 3 din prezenta directivă.
   II.   Cerințe specifice
   1.   Instrumente cu acționare mecanică care penetrează creierul

               (a)

               Instrumentele trebuie astfel poziționate încât proiectilul să intre în cortexul cerebral.

               (b)

               Această metoda este permisă numai în cazul în care este imediat urmată de sângerare.

         2.   Injectarea unei supradoze de medicament cu proprietăți anestezice
   Pot fi utilizate numai acele anestezice, doze și metode de aplicare care produc pierderea imediată a cunoștinței, urmată de moarte.
   3.   Electrocutare, cu stop cardiac
   Electrozii trebuie astfel plasați încât să înconjoare creierul și inima, iar nivelul minim al curentului utilizat trebuie să ducă la pierderea imediată a cunoștinței și la stop cardiac. Cu toate acestea, pentru vulpi, în cazul în care electrozii sunt aplicați la gură și rect, trebuie aplicată o valoare medie de 0,3 amperi timp de cel puțin 3 secunde.
   4.   Expunerea la monoxid de carbon

               (a)

               Camera în care animalele sunt expuse la gaz trebuie astfel proiectată, construită și întreținută încât să se evite rănirea animalelor și să permită supravegherea lor.

               (b)

               Animalele trebuie introduse în cameră numai după ce aceasta este umplută cu monoxid de carbon având o concentrație de la cel puțin 1 % în volum, furnizat de o sursă de monoxid de carbon 100 %.

               (c)

               Gazul produs de un motor special adaptat pentru a fi utilizat la uciderea mustelidelor și a șinșilelor, cu condiția ca testele să indice că gazul utilizat:

                           —

                           a fost răcit corespunzător;

                           —

                           a fost filtrat suficient;

                           —

                           nu conține materii iritante sau gaze;

                           —

                           și că animalele nu sunt duse în camera de gazare până când concentrația de monoxid de carbon nu ajunge la cel puțin 1 % în volum.

               (d)

               Atunci când este inhalat, gazul trebuie să provoace anestezia generală profundă și apoi moartea sigură.

               (e)

               Animalele trebuie să rămână în cameră până când se constată moartea lor.

         5.   Expunerea la cloroform
   Expunerea la cloroform poate fi utilizată la uciderea șinșilelor, cu condiția ca:

               (a)

               camera în care animalele sunt expuse la gaze să fie proiectată, construită și întreținută astfel încât să permită evitarea rănirii animalelor și supravegherea lor;

               (b)

               animalele să fie introduse în cameră numai în cazul în care aceasta conține un compus saturat cloroform-aer;

               (c)

               atunci când este inhalat, gazul să provoace întâi anestezia generală profundă și apoi moartea sigură;

               (d)

               animalele să rămână în cameră până se constată moartea lor.

         6.   Expunerea la dioxid de carbon
   Dioxidul de carbon poate fi utilizat la uciderea mustelidelor și a șinșilelor, cu condiția ca:

               (a)

               camera în care animalele sunt expuse la gaze să fie proiectată, construită și întreținută astfel încât să permită evitarea rănirii animalelor și supravegherea lor;

               (b)

               animalele să fie introduse în cameră numai în cazul în care aceasta conține cea mai mare concentrație posibilă de dioxid de carbon, furnizat de o sursă de dioxid de carbon 100 %;

               (c)

               atunci când este inhalat, gazul să provoace întâi anestezie generală profundă și apoi moartea sigură;

               (d)

               animalele să rămână în cameră până când se constată moartea lor.

         ANEXA G
   UCIDEREA PUILOR ÎN SURPLUS ȘI A EMBRIONILOR DIN REZIDUURILE CLOCITOARELOR
   I.   Metode permise pentru uciderea puilor
   1.   Utilizarea aparatelor mecanice care produc moartea rapidă.
   2.   Expunerea la dioxid de carbon
   3.   Cu toate acestea, autoritatea competentă poate permite utilizarea altor metode științifice de ucidere, cu condiția îndeplinirii dispozițiilor generale prevăzute la articolul 3.
   II.   Cerințe specifice
   1.   Utilizarea aparatelor mecanice care produc moarte rapidă

               (a)

               Animalele trebuie ucise de un aparat care conține lame rotative cu acționare mecanică rapidă sau proiecții de polistiren expandat.

               (b)

               Aparatul trebuie să aibă o capacitate suficientă ca să asigure uciderea imediată a tuturor animalelor, chiar în cazul în care sunt în număr mare.

         2.   Expunerea la dioxid de carbon

               (a)

               Animalele trebuie plasate într-o atmosferă cu cea mai mare concentrație posibilă de dioxid de carbon, furnizat de o sursă de dioxid de carbon 100 %.

               (b)

               Animalele trebuie să rămână în atmosfera respectivă până sunt moarte.

         III.   Metode permise pentru uciderea embrionilor
   1.   Pentru a ucide instantaneu embrionii vii, toate reziduurile din clocitoare trebuie tratate de aparatul menționat la punctul II alineatul (1).
   2.   Cu toate acestea, autoritatea competentă poate să permită altor metode științifice de ucidere recunoscute, cu condiția respectării dispozițiilor generale ale articolului 3.