title: Directiva 92/31/CEE a Consiliului din 28 aprilie 1992 de modificare a Directivei 89/336/CEE privind apropierea legislațiilor statelor membre referitoare la compatibilitatea electromagnetică

text:
               13/Volumul 11

               RO

               Jurnalul Ofícial al Uniunii Europene

               15

         31992L0031

               L 126/11

               JURNALUL OFÍCIAL AL UNIUNII EUROPENE

      DIRECTIVA 92/31/CEE A CONSILIULUI

   din 28 aprilie 1992
   de modificare a Directivei 89/336/CEE privind apropierea legislațiilor statelor membre referitoare la compatibilitatea electromagnetică
   CONSILIUL COMUNITĂȚILOR EUROPENE,
   având în vedere Tratatul de instituire a Comunității Economice Europene, în special articolul 100a,
   având în vedere propunerea Comisiei (1),
   în cooperare cu Parlamentul European (2),
   având în vedere avizul Comitetului Economic și Social (3),
   întrucât Directiva 89/336/CEE (4) prevede armonizarea completă în ceea ce privește compatibilitatea electromagnetică;
   întrucât o aplicare uniformă a respectivei directive impune disponibilitatea unor standarde armonizate; întrucât aceste standarde nu vor fi disponibile până la data aplicării respectivei directive;
   întrucât respectiva directivă nu a prevăzut o perioadă de tranziție adecvată în cursul căreia s-ar permite introducerea pe piață a aparatelor produse în conformitate cu reglementările naționale aplicabile înainte de data punerii în aplicare a directivei menționate;
   întrucât producătorii trebuie să dispună de timpul necesar pentru a permite ca aparatura din stoc să fie comercializată;
   întrucât, în consecință, Directiva 89/336/CEE ar trebui să se modifice,
   ADOPTĂ PREZENTA DIRECTIVĂ:
   Articolul 1
   Directiva 89/336/CEE se modifică după cum urmează:

               1.

               La articolul 10, alineatul (3) se elimină.

               2.

               La articolul 12, alineatul (1) se completează cu următorul paragraf:
               „Cu toate acestea, statele membre autorizează, pentru intervalul de până la 31 decembrie 1995, introducerea pe piață și/sau darea în folosință a aparaturii menționate de prezenta directivă în conformitate cu reglementările interne în vigoare pe teritoriul lor la data de 30 iunie 1992.”

         Articolul 2
   (1)   Statele membre adoptă și publică actele cu putere de lege și actele administrative necesare pentru a se conforma prezentei directive în cel mult trei luni de la adoptarea acesteia. Statele membre informează de îndată Comisia cu privire la aceasta.
   Atunci când statele membre adoptă aceste dispoziții, ele cuprind o trimitere la prezenta directivă sau sunt însoțite de o asemenea trimitere la data publicării lor oficiale. Statele membre stabilesc modalitatea de efectuare a acestei trimiteri.
   Statele membre aplică aceste dispoziții în cel mult șase luni de la adoptarea prezentei directive.
   (2)   Comisiei îi sunt comunicate de către statele membre textele principalelor dispoziții de drept intern pe care le adoptă în domeniul reglementat de prezenta directivă.
   Articolul 3
   Prezenta directivă se adresează statelor membre.

      Adoptată la Luxemburg, 28 aprilie 1992.

            Pentru Consiliu

            Președintele

         Arlindo MARQUES CUNHA

      (1)  JO C 126, 21.6.1991, p. 7.

      (2)  JO C 13, 20.1.1992, p. 506 și

      JO C 94, 13.4.1992.

      (3)  JO C 339, 31.12.1991, p. 1.

      (4)  JO L 139, 23.5.1989, p. 19. Directivă modificată de Directiva 91/263/CEE (JO L 128, 23.5.1991, p. 1).


title: Directiva 2014/85/UE a Comisiei din 1 iulie 2014 de modificare a Directivei 2006/126/CE a Parlamentului European și a Consiliului privind permisele de conducere  Text cu relevanță pentru SEE

text:
               2.7.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               L 194/10

         DIRECTIVA 2014/85/UE A COMISIEI
   din 1 iulie 2014
   de modificare a Directivei 2006/126/CE a Parlamentului European și a Consiliului privind permisele de conducere
   (Text cu relevanță pentru SEE)
   COMISIA EUROPEANĂ,
   având în vedere Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene,
   având în vedere Directiva 2006/126/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 20 decembrie 2006 privind permisele de conducere (1), în special articolul 8,
   întrucât:

               (1)

               Siguranța tunelurilor a fost îmbunătățită în mod semnificativ în cadrul Uniunii, inclusiv în temeiul Directivei 2004/54/CE a Parlamentului European și a Consiliului (2). Pentru a se garanta eficacitatea acestor îmbunătățiri, este necesar să se asigure că toți conducătorii auto cunosc și înțeleg principiile de securitate rutieră în tuneluri și pot să le aplice în trafic. Prin urmare, cerințele prevăzute în Directiva 91/439/CEE a Consiliului (3) pentru probele teoretice și practice au fost modificate în consecință prin intermediul Directivei 2008/65/CE a Comisiei (4); ar trebui modificate, de asemenea, și prevederile Directivei 2006/126/CE (reformate).

               (2)

               De la adoptarea Directivei 2006/126/CE, cunoștințele științifice privind afecțiunile medicale care afectează capacitatea de a conduce autovehicule au înregistrat progrese, în special în ceea ce privește estimarea atât a riscurilor asociate pentru siguranța rutieră, cât și a eficacității cu care tratamentele previn riscurile menționate anterior. Numeroase studii și cercetări publicate recent confirmă că sindromul de apnee în somn de tip obstructiv este unul dintre cei mai mari factori de risc pentru accidentelor auto. Această afecțiune trebuie așadar luată în considerare în cadrul legislației Uniunii referitoare la permisele de conducere.

               (3)

               Prin urmare, Directiva 2006/126/CE ar trebui modificată în vederea adaptării anexei III la progresele tehnice și științifice.

               (4)

               S-au detectat erori de redactare în anexa II la Directiva 2006/126/CE, în urma modificării sale prin Directiva 2012/36/UE a Comisiei (5). Acestea ar trebui corectate.

               (5)

               În conformitate cu Declarația politică comună a statelor membre și a Comisiei din 28 septembrie 2011 privind documentele explicative (6), statele membre s-au angajat să însoțească, în cazurile justificate, notificarea măsurilor de transpunere cu unul sau mai multe documente care să explice relația dintre componentele unei directive și părțile corespunzătoare din instrumentele naționale de transpunere.

               (6)

               Măsurile prevăzute de prezenta directivă sunt conforme cu avizul Comitetului privind permisele de conducere,

         ADOPTĂ PREZENTA DIRECTIVĂ:
   Articolul 1
   Anexele II și III la Directiva 2006/126/CE se modifică în conformitate cu anexa la prezenta directivă.
   Articolul 2
   (1)   Statele membre adoptă și publică, până la 31 decembrie 2015 cel târziu, actele cu putere de lege și actele administrative necesare pentru a se conforma prezentei directive. Statele membre comunică Comisiei textul acestor acte.
   Statele membre pun în aplicare aceste dispoziții începând cu 31 decembrie 2015.
   Atunci când statele membre adoptă aceste acte, ele cuprind o trimitere la prezenta directivă sau sunt însoțite de o astfel de trimitere la data publicării lor oficiale. Statele membre stabilesc modalitatea de efectuare a acestei trimiteri.
   (2)   Statele membre comunică Comisiei textul principalelor dispoziții de drept intern pe care le adoptă în domeniul reglementat de prezenta directivă.
   Articolul 3
   Prezenta directivă intră în vigoare în a douăzecea zi de la data publicării în Jurnalul Oficial al Uniunii Europene.
   Articolul 4
   Prezenta directivă se adresează statelor membre.

      Adoptată la Bruxelles, 1 iulie 2014.

            Pentru Comisie,

            pentru președinte

         Siim KALLAS

            Vicepreședinte

      (1)  JO L 403, 30.12.2006, p. 18.

      (2)  Directiva 2004/54/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 29 aprilie 2004 privind cerințele minime de siguranță pentru tunelurile din Rețeaua rutieră transeuropeană (JO L 167, 30.4.2004, p. 39).

      (3)  Directiva 91/439/CEE a Consiliului din 29 iulie 1991 privind permisele de conducere (JO L 237, 24.8.1991, p. 1).

      (4)  Directiva 2008/65/CE a Comisiei din 27 iunie 2008 de modificare a Directivei 91/439/CEE privind permisele de conducere (JO L 168, 28.6.2008, p. 36).

      (5)  Directiva 2012/36/UE a Comisiei din 19 noiembrie 2012 de modificare a Directivei 2006/126/CE a Parlamentului European și a Consiliului privind permisele de conducere (JO L 321, 20.11.2012, p. 54).

      (6)  JO C 369, 17.12.2011, p. 14.

      ANEXĂ

                  1.

                  Anexa II la Directiva 2006/126/CE se modifică după cum urmează:

                              (a)

                              punctul 2.1.3 se înlocuiește cu următorul text:

                                          „2.1.3.

                                          Drumul:

                                                      —

                                                      cele mai importante principii privind respectarea distanței de siguranță între vehicule, distanțele de frânare și controlul vehiculului în diferite condiții meteorologice și de drum;

                                                      —

                                                      factori de risc la conducerea vehiculului privind diferite condiții de drum, în special la schimbarea acestora în funcție de vreme și ore de zi sau de noapte;

                                                      —

                                                      caracteristicile diferitelor tipuri de drum și cerințele legale aferente;

                                                      —

                                                      securitatea rutieră în tuneluri.”;

                              (b)

                              punctul 5.1.3 se înlocuiește cu următorul text:

                                          „5.1.3.

                                          Dispoziții speciale privind vehiculele din categoriile C, CE, D și DE
                                          Statele membre pot decide că nicio restricție la vehiculele cu transmisie automată nu trebuie înscrisă pe permisul de conducere pentru un vehicul din categoriile C, CE, D sau DE menționat la punctul 5.1.2, în cazul în care solicitantul deține deja un permis obținut pentru un vehicul cu transmisie manuală în cel puțin una dintre categoriile următoare: B, BE, C, CE, C1, C1E, D, DE, D1 și D1E și a efectuat acțiunile descrise la punctul 8.4 în timpul probei de verificare a aptitudinilor și comportamentului.”;

                              (c)

                              punctul 6.3.8 se înlocuiește cu următorul text:

                                          „6.3.8.

                                          Caracteristici speciale ale drumului (după caz): sensuri giratorii, treceri la nivel cu calea ferată; stații de autobuz/tramvai; treceri de pietoni; urcarea în rampă/coborârea pantelor lungi; tuneluri.”;

                              (d)

                              punctul 7.4.8 se înlocuiește cu următorul text:

                                          „7.4.8.

                                          Caracteristici speciale ale drumului (după caz): sensuri giratorii, treceri la nivel cu calea ferată; stații de autobuz/tramvai; treceri de pietoni; urcarea în rampă/coborârea pantelor lungi; tuneluri.”;

                              (e)

                              punctul 8.3.8 se înlocuiește cu următorul text:

                                          „8.3.8.

                                          Caracteristici speciale ale drumului (după caz): sensuri giratorii, treceri la nivel cu calea ferată; stații de autobuz/tramvai; treceri de pietoni; urcarea în rampă/coborârea pantelor lungi; tuneluri.”

                  2.

                  Secțiunea 11 („AFECȚIUNI NEUROLOGICE”) din anexa III la Directiva 2006/126/CE se înlocuiește cu următorul text:
                  „AFECȚIUNI NEUROLOGICE ȘI SINDROMUL DE APNEE ÎN SOMN DE TIP OBSTRUCTIV
                  AFECȚIUNI NEUROLOGICE

                              11.1.

                              Permisele de conducere nu sunt eliberate sau reînnoite candidaților sau conducătorilor auto care suferă de afecțiuni neurologice grave, în afara cazului în care solicitarea se bazează pe un aviz medical autorizat.
                              În consecință, tulburările neurologice asociate afecțiunilor sau intervențiilor chirurgicale care afectează sistemul nervos central sau periferic, conduc la deficiențe senzoriale sau motorii și afectează echilibrul și coordonarea trebuie să fie luate în considerare în funcție de efectele lor funcționale și riscurile evolutive. În astfel de cazuri, eliberarea sau reînnoirea permisului de conducere se poate face sub rezerva evaluării periodice în cazul riscului de agravare.

                        SINDROMUL DE APNEE ÎN SOMN DE TIP OBSTRUCTIV

                              11.2.

                              La punctele de mai jos, sindromul de apnee moderată în somn de tip obstructiv corespunde unui număr de episoade de apnee și hipopnee pe oră (indice apnee-hipopnee) cuprins între 15 și 29, iar sindromul de apnee severă în somn de tip obstructiv corespunde unui indice apnee-hipopnee de minimum 30, ambele fiind asociate cu somnolență diurnă excesivă.

                              11.3.

                              Candidații sau conducătorii auto pentru care există suspiciuni de sindrom de apnee moderată sau severă în somn de tip obstructiv se supun unei consultații medicale, pentru obținerea unui aviz autorizat, înainte de eliberarea sau reînnoirea permisului de conducere. Aceștia pot fi sfătuiți să nu conducă până la confirmarea diagnosticului.

                              11.4.

                              Permisele de conducere pot fi eliberate candidaților sau conducătorilor auto care prezintă sindrom de apnee moderată sau severă în somn de tip obstructiv și care dovedesc că își controlează afecțiunea în mod corespunzător, că respectă un tratament adecvat și că prezintă îmbunătățiri în ceea ce privește somnolența, dacă este cazul, fapt confirmat de un aviz medical autorizat.

                              11.5.

                              Candidații sau conducătorii auto care prezintă sindrom de apnee moderată sau severă în somn de tip obstructiv și care urmează un tratament trebuie să facă obiectul unei examinări medicale periodice, la intervale care nu depășesc trei ani pentru conducătorii auto din grupa 1 și un an pentru conducătorii auto din grupa 2, pentru a stabili măsura în care respectă tratamentul, necesitatea de a continua tratamentul și menținerea unei vigilențe adecvate.”


title: Directiva 2011/85/UE a Consiliului din 8 noiembrie 2011 privind cerințele referitoare la cadrele bugetare ale statelor membre

text:
               23.11.2011

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               L 306/41

         DIRECTIVA 2011/85/UE A CONSILIULUI
   din 8 noiembrie 2011
   privind cerințele referitoare la cadrele bugetare ale statelor membre
   CONSILIUL UNIUNII EUROPENE,
   având în vedere Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene, în special articolul 126 alineatul (14) al treilea paragraf,
   având în vedere propunerea Comisiei Europene,
   având în vedere avizul Parlamentului European (1),
   având în vedere avizul Băncii Centrale Europene (2),
   întrucât:

               (1)

               Este necesar să se profite de experiența dobândită în prima decadă de funcționare a uniunii economice și monetare. Evoluțiile economice recente au generat noi provocări la adresa aplicării politicii bugetare în cadrul Uniunii și au subliniat în special necesitatea stabilirii și asumării mai puternice la nivel național a unor cerințe uniforme în ceea ce privește normele și procedurile care alcătuiesc cadrele bugetare ale statelor membre. În particular, este necesar să se specifice ce trebuie să facă autoritățile naționale pentru a se conforma dispozițiilor Protocolului (nr. 12) privind procedura de deficit excesiv anexat la Tratatul privind Uniunea Europeană (TUE) și la Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene (TFUE), în special celor de la articolul 3 din respectivul protocol.

               (2)

               Guvernele statelor membre și subsectoarele administrațiilor publice recurg la sisteme publice de contabilitate care includ elemente cum ar fi contabilitatea, controlul intern, raportarea financiară și auditul. Aceste de contabilitate ar trebui distinse de datele statistice care se referă la rezultatele finanțelor publice bazate pe metodologii statistice, precum și de previziunile sau de acțiunile de stabilire a bugetului care se referă la evoluția viitoare a finanțelor publice.

               (3)

               Existența unor practici de contabilitate publică fiabile și complete pentru toate subsectoarele administrației publice este o condiție prealabilă pentru realizarea de statistici de înaltă calitate, care să fie comparabile între statele membre. Practicile de control intern ar trebui să garanteze că regulile existente se aplică tuturor subsectoarelor administrației publice. Auditul independent efectuat de instituții publice precum Curtea de Conturi sau de organisme private de audit ar trebui să încurajeze cele mai bune practici la nivel internațional.

               (4)

               Disponibilitatea datelor fiscale este esențială pentru buna funcționare a cadrului de supraveghere bugetară al Uniunii. Disponibilitatea constantă a unor date fiscale fiabile și actualizate este cheia unei monitorizări adecvate și oportune care, la rândul său, permite o acțiune promptă în cazul unor evoluții bugetare neașteptate. Un element esențial în asigurarea calității datelor fiscale este transparența, care trebuie să determine publicarea regulată a acestor date.

               (5)

               În ceea ce privește statisticile, Regulamentul (CE) nr. 223/2009 al Parlamentului European și al Consiliului din 11 martie 2009 privind statisticile europene (3) a stabilit un cadru legislativ pentru elaborarea de statistici europene în vederea formulării, aplicării, monitorizării și evaluării politicilor Uniunii. Regulamentul în cauză a stabilit, de asemenea, principiile care reglementează dezvoltarea, producția și difuzarea statisticilor europene: independența profesională, imparțialitatea, obiectivitatea, fiabilitatea, confidențialitatea statistică și eficiența costurilor, dând definiții exacte pentru fiecare dintre aceste principii. Regulamentul (CE) nr. 479/2009 din 25 mai 2009 privind aplicarea Protocolului privind procedura aplicabilă deficitelor excesive anexat la Tratatul de instituire a Comunității Europene (4), astfel cum a fost modificat, a consolidat competențele Comisiei de a verifica datele statistice utilizate pentru procedura de deficit excesiv.

               (6)

               Definițiile noțiunilor de „administrație”, „deficit” și „investiție” sunt prevăzute în Protocolul (nr. 12) privind procedura aplicabilă deficitelor excesive cu trimitere la Sistemul european al conturilor economice integrate (SEC), înlocuit cu Sistemul european al conturilor naționale și regionale din Comunitate, adoptat prin Regulamentul (CE) nr. 2223/96 al Consiliului din 25 iunie 1996 privind Sistemul european de conturi naționale și regionale din Comunitate (5) („SEC 95”).

               (7)

               Disponibilitatea și calitatea datelor SEC 95 sunt cruciale pentru a asigura o funcționare corectă a cadrului de supraveghere bugetară al Uniunii. SEC 95 se bazează pe informații furnizate pe baza principiilor contabilității de angajamente. Totuși, aceste statistici bugetare bazate pe angajamente sunt fondate pe o compilare anterioară de date bazate pe contabilitatea de casă sau pe echivalentul acestora. Acestea pot juca un rol relevant în consolidarea monitorizării bugetare oportune, astfel încât să se evite detectarea târzie a unor erori bugetare semnificative. Disponibilitatea seriilor cronologice de date bazate pe contabilitatea de casă referitoare la evoluțiile bugetare poate releva modele care justifică o supraveghere mai atentă. Datele bugetare bazate pe contabilitatea de casă (sau cifrele echivalente provenite din contabilitatea publică, în cazul în care datele bazate pe contabilitatea de casă nu sunt disponibile) care urmează să fie publicate ar trebui să includă cel puțin un sold total, totalul veniturilor și totalul cheltuielilor. În cazuri justificate, de exemplu atunci când există un număr ridicat de organisme care aparțin administrației locale, publicarea la timp a datelor se poate baza pe tehnici de estimare adecvate, care iau în calcul un eșantion de organisme, cu o revizuire ulterioară utilizând datele complete.

               (8)

               Previziunile macroeconomice și bugetare nerealiste și părtinitoare pot împiedica în mod considerabil eficacitatea planificării bugetare și, prin urmare, pot face dificilă respectarea disciplinei bugetare, în timp ce transparența și discutarea metodelor de previzionare pot crește semnificativ calitatea previziunilor macroeconomice și bugetare realizate pentru elaborarea planificării bugetare.

               (9)

               Un element esențial pentru asigurarea utilizării unor previziuni realiste în aplicarea politicii bugetare este transparența, care ar implica în mod necesar publicarea nu numai a previziunilor macroeconomice și bugetare oficiale realizate pentru planificarea bugetară, ci și a metodelor, a ipotezelor și a parametrilor relevanți pe care se bazează aceste previziuni.

               (10)

               Analiza de sensibilitate și previziunile bugetare corespunzătoare care completează scenariul macrobugetar cel mai probabil permit analizarea modului în care principalele variabile bugetare pot evolua în funcție de diferite ipoteze privind ratele de creștere și ratele dobânzii și reduc astfel foarte mult riscul de a pune în pericol disciplina bugetară prin erori de prognoză.

               (11)

               Previziunile Comisiei și informațiile privind modelele pe care sunt bazate pot oferi statelor membre o valoare de referință utilă pentru scenariul lor macrobugetar cel mai probabil, sporind validitatea previziunilor utilizate pentru planificarea bugetară. Cu toate că măsura în care statele membre sunt susceptibile de a compara previziunile utilizate pentru planificarea bugetară cu previziunile Comisiei variază în funcție de calendarul de elaborare a previziunii și de comparabilitatea metodelor și a ipotezelor utilizate în materie de previziuni. Previziunile elaborate de alte organisme independente pot furniza, de asemenea, valori de referință utile.

               (12)

               Diferențele semnificative dintre scenariul macrobugetar ales și previziunile Comisiei ar trebui descrise și motivate, în special dacă nivelul sau creșterea variabilelor din ipotezele externe se îndepărtează în mod semnificativ de valorile cuprinse în previziunile Comisiei.

               (13)

               Având în vedere interdependența dintre bugetele statelor membre și bugetul Uniunii, Comisia ar trebui să furnizeze previziuni pentru cheltuielile Uniunii pe baza nivelului de cheltuieli programat în cadrul financiar multianual cu scopul de a sprijini statele membre în pregătirea previziunilor lor bugetare.

               (14)

               Cu scopul de a facilita realizarea de previziuni utilizate pentru planificarea bugetară și de a clarifica diferențele dintre previziunile Comisiei și cele ale statelor membre, fiecare stat membru ar trebui să aibă anual oportunitatea de a discuta cu Comisia ipotezele care stau la baza pregătirii previziunilor macroeconomice și bugetare.

               (15)

               Calitatea previziunilor macroeconomice și bugetare oficiale este îmbunătățită considerabil în urma unor evaluări periodice nepărtinitoare, cuprinzătoare și bazate pe criterii obiective. Evaluarea detaliată include trecerea în revistă a ipotezelor economice, efectuarea de comparații cu previziunile realizate de către alte instituții și evaluarea performanței previziunilor din trecut.

               (16)

               Având în vedere eficacitatea dovedită a cadrelor bugetare ale statelor membre întocmite pe bază de reguli în consolidarea adeziunii naționale la regulile fiscale ale Uniunii și în promovarea disciplinei bugetare, cadrul de supraveghere bugetară consolidat al Uniunii trebuie să aibă ca piatră de temelie reguli fiscale numerice consolidate cu specific național, în concordanță cu obiectivele bugetare stabilite la nivelul Uniunii. Regulile fiscale numerice consolidate ar trebui să conțină definiții precise ale obiectivelor, împreună cu mecanisme de monitorizare eficace și oportune. Acestea ar trebui să se bazeze pe o analiză fiabilă și independentă efectuată de organisme independente sau organisme care beneficiază de autonomie funcțională față de autoritățile bugetare ale statelor membre. În plus, experiența în acest domeniu de politică a arătat că, pentru ca regulile fiscale numerice să funcționeze în mod eficace, nerespectarea lor trebuie să antreneze consecințe, fie chiar și costuri de natură pur și simplu reputațională.

               (17)

               În temeiul Protocolului (nr. 15) privind unele dispoziții referitoare la Regatul Unit al Marii Britanii și Irlandei de Nord, anexat la TUE și la TFUE, valorile de referință menționate în Protocolul (nr. 12) privind procedura aplicabilă deficitelor excesive, anexat la tratatele menționate, nu se aplică în mod direct Regatului Unit. Obligația de a adopta reguli fiscale numerice care să promoveze în mod eficace respectarea valorilor de referință specifice pentru deficitul excesiv și obligația aferentă ca obiectivele multianuale incluse în cadrele bugetare pe termen mediu să fie consecvente cu aceste reguli nu ar trebui, prin urmare, să se aplice Regatului Unit.

               (18)

               Statele membre ar trebui să evite politicile bugetare prociclice și să își intensifice eforturile de consolidare bugetară în perioadele economice favorabile. Regulile fiscale numerice bine definite contribuie la realizarea acestor obiective și ar trebui să se reflecte în legislația referitoare la bugetele anuale ale statelor membre.

               (19)

               Planificarea bugetară națională se poate conforma atât componentei preventive, cât și celei corective a Pactului de stabilitate și de creștere (PSC) numai în cazul în care adoptă o perspectivă multianuală și urmărește în special realizarea obiectivelor bugetare pe termen mediu. Cadrele bugetare pe termen mediu sunt strict necesare pentru a garanta respectarea legislației Uniunii de către cadrele bugetare ale statelor membre. În spiritul Regulamentului (CE) nr. 1466/97 al Consiliului din 7 iulie 1997 privind consolidarea supravegherii pozițiilor bugetare, precum și supravegherea și coordonarea politicilor economice (6) și al Regulamentului (CE) nr. 1467/97 al Consiliului din 7 iulie 1997 privind accelerarea și clarificarea aplicării procedurii deficitului excesiv (7), componenta preventivă și cea corectivă a PSC nu ar trebui să fie tratate separat.

               (20)

               Deși aprobarea legii bugetului anual este etapa cea mai importantă a procesului bugetar, deoarece în cursul acesteia statele membre adoptă decizii bugetare importante, majoritatea măsurilor fiscale au implicații bugetare care depășesc ciclul bugetar anual. Un orizont de un an oferă, prin urmare, o bază nesigură pentru o politică bugetară solidă. Pentru a încorpora perspectiva bugetară multianuală a cadrului de supraveghere bugetară a Uniunii, planificarea legislației bugetului anual ar trebui să se bazeze pe planificarea bugetară multianuală care decurge din cadrul bugetar pe termen mediu.

               (21)

               Acest cadru bugetar pe termen mediu ar trebui să conțină, printre altele, previziuni ale fiecărei rubrici principale de cheltuieli și venituri pentru durata exercițiului bugetar și ulterior, pe baza unor politici neschimbate. Fiecare stat membru ar trebui să fie în măsură să definească în mod adecvat politicile neschimbate, iar definiția ar trebui să fie dată publicității, alături de ipotezele și metodologiile aferente, precum și de parametrii relevanți.

               (22)

               Prezenta directivă nu ar trebui să împiedice niciun guvern nou-ales într-un stat membru să-și actualizeze cadrul bugetar pe termen mediu pentru a reflecta noile sale priorități politice. În acest caz, noul guvern ar trebui să evidențieze diferențele față de cadrul bugetar pe termen mediu anterior.

               (23)

               Dispozițiile cadrului de supraveghere bugetară stabilite prin TFUE și în special prin PSC, se aplică administrațiilor publice în ansamblul lor, care includ subsectoarele administrației centrale, administrația de stat, administrația locală și fondurile de securitate socială, astfel cum sunt definite în Regulamentul (CE) nr. 2223/96.

               (24)

               Un număr semnificativ de state membre au cunoscut o descentralizare bugetară considerabilă, cu delegarea de competențe bugetare către administrațiile subnaționale. Rolul jucat de aceste administrații subnaționale în garantarea respectării PSC a crescut considerabil, o atenție deosebită trebuind acordată garantării faptului că toate subsectoarele administrației publice intră în mod corespunzător sub incidența obligațiilor și procedurilor stabilite prin cadrele bugetare interne, în special – dar nu exclusiv – în statele membre cu un grad mai mare de descentralizare.

               (25)

               Pentru a promova cu eficacitate disciplina bugetară și sustenabilitatea finanțelor publice, cadrele bugetare ar trebui să acopere finanțele publice în mod exhaustiv. Din acest motiv, ar trebui să se acorde o atenție deosebită operațiunilor organismelor și fondurilor administrației publice care nu sunt incluse în bugetele ordinare la nivel subsectorial și care au un impact imediat sau pe termen mediu asupra pozițiilor bugetare ale statelor membre. Impactul combinat al acestora asupra soldurilor bugetelor generale și datoriilor publice ar trebui prezentat în cadrul proceselor bugetare anuale și al planurilor bugetare pe termen mediu.

               (26)

               În mod similar, ar trebui să se acorde o atenție deosebită existenței unor datorii contingente. Mai precis, datoriile contingente implică obligații posibile, condiționate de producerea unor evenimente viitoare nesigure, sau obligații prezente în cazul cărora efectuarea plății este improbabilă sau suma nu poate fi estimată în mod fiabil. Acestea cuprind, de exemplu, informații relevante cu privire la garanțiile de stat, creditele neperformante și pasivele care rezultă din funcționarea societăților publice, inclusiv, după caz, probabilitatea materializării plății datoriilor contingente și data posibilă a scadenței. Ar trebui să se țină seama de deplin de sensibilitățile pieței.

               (27)

               Comisia ar trebui să monitorizeze în mod regulat punerea în aplicare a prezentei directive. Cele mai bune practici cu privire la dispozițiile directivei referitoare la diferitele aspecte ale cadrelor bugetare naționale ar trebui să fie definite și ar trebui să facă obiectul unui schimb.

               (28)

               Deoarece obiectivul prezentei directive, și anume garantarea respectării uniforme a disciplinei bugetare în conformitate cu TFUE, nu poate fi realizat în mod corespunzător de statele membre și, prin urmare, poate fi realizat în condiții mai bune la nivelul Uniunii, Uniunea poate adopta măsuri în conformitate cu principiul subsidiarității, astfel cum este prevăzut la articolul 5 din TUE. În conformitate cu principiul proporționalității, astfel cum este enunțat la articolul respectiv, prezenta directivă nu depășește ceea ce este necesar pentru atingerea acestui obiectiv.

               (29)

               În conformitate cu punctul 34 din Acordul interinstituțional privind o mai bună legiferare (8), statele membre sunt încurajate să elaboreze, în interes propriu și în interesul Uniunii, propriile tabele care, pe cât posibil, să ilustreze corespondența dintre prezenta directivă și măsurile de transpunere și să le facă publice,

         ADOPTĂ PREZENTA DIRECTIVĂ:
   CAPITOLUL I

      OBIECT ȘI DEFINIȚII

   Articolul 1
   Prezenta directivă stabilește norme detaliate privind caracteristicile cadrelor bugetare ale statelor membre necesare. Respectivele norme se impun pentru a asigura respectarea de către statele membre a obligației prevăzute în TFUE de a evita deficitele publice excesive.
   Articolul 2
   În sensul prezentei directive, se aplică definițiile termenilor „public”, „deficit” și „investiție” prevăzute la articolul 2 din Protocolul (nr. 12) privind procedura aplicabilă deficitelor excesive anexat la TUE și la TFUE. De asemenea, se aplică definiția subsectoarelor administrației publice prevăzută la punctul 2.70 din anexa A la Regulamentul (CE) nr. 2223/96.
   Se aplică, de asemenea, următoarea definiție:
   „cadru bugetar” înseamnă ansamblul dispozițiilor, procedurilor, regulilor și instituțiilor care stau la baza aplicării politicii bugetare a unei administrații publice, în special:

               (a)

               sistemele de contabilitate bugetară și de raportare statistică;

               (b)

               regulile și procedurile care reglementează elaborarea previziunilor pentru planificarea bugetară;

               (c)

               regulile fiscale numerice cu specific național, care contribuie la alinierea aplicării de către statele membre a politicii bugetare la obligațiile lor în temeiul tratatului, exprimate printr-un indicator sintetic al performanței bugetare, cum ar fi deficitul bugetului public, împrumuturile publice, datoria publică sau una dintre componentele lor majore;

               (d)

               procedurile bugetare, inclusiv normele procedurale pe care se bazează procesul bugetar în toate etapele sale;

               (e)

               cadrele bugetare pe termen mediu, concepute ca un ansamblu specific de proceduri bugetare naționale care extind orizontul elaborării politicii bugetare dincolo de calendarul bugetar anual și care includ definirea priorităților în materie de politică și a obiectivelor bugetare pe termen mediu;

               (f)

               acordurile de monitorizare și analiză independentă destinate să mărească transparența elementelor procesului bugetar;

               (g)

               mecanismele și normele care reglementează raporturile bugetare dintre autoritățile publice din diferitele subsectoare ale administrației publice.

         CAPITOLUL II

      CONTABILITATE ȘI STATISTICĂ

   Articolul 3
   (1)   Statele membre dispun de sisteme naționale de contabilitate publică care acoperă în mod coerent și exhaustiv toate subsectoarele administrației publice și care conțin informațiile necesare generării de date bazate pe angajamente în vederea pregătirii datelor bazate pe standardele SEC 95. Aceste sisteme de contabilitate publică sunt supuse controlului intern și auditării independente.
   (2)   Statele membre asigură publicarea periodic și în timp util a datelor bugetare pentru toate subsectoarele administrației publice, așa cum sunt definite în Regulamentul (CE) nr. 2223/96. În special, statele membre publică:

               (a)

               date bugetare bazate pe contabilitatea de casă (sau cifrele echivalente provenite din contabilitatea publică, în cazul în care datele bazate pe contabilitatea de casă nu sunt disponibile), cu următoarea frecvență:

                           —

                           lunar și înainte de sfârșitul lunii următoare, pentru administrația centrală, administrația de stat și subsectoarele administrațiilor de securitate socială; și

                           —

                           trimestrial și înainte de sfârșitul trimestrului următor, pentru subsectorul administrației locale;

               (b)

               un tabel de corespondență detaliat, care indică metodologia de tranziție între datele bazate pe contabilitatea de casă (sau cifrele echivalente provenite din contabilitatea publică, în cazul în care datele bazate pe contabilitatea de casă nu sunt disponibile) și datele bazate pe standardele SEC 95.

         CAPITOLUL III

      PREVIZIUNI

   Articolul 4
   (1)   Statele membre se asigură că planificarea bugetară se bazează pe previziuni macroeconomice și bugetare realiste, care utilizează informațiile cele mai actuale. Planificarea bugetară se bazează pe scenariul macrofiscal cel mai probabil sau pe un scenariu mai prudent. Previziunile macroeconomice și bugetare sunt comparate cu previziunile cele mai recente ale Comisiei și, după caz, cu cele ale altor organisme independente. Diferențele semnificative dintre scenariul macrobugetar ales și previziunile Comisiei sunt descrise și motivate, în special dacă nivelul sau creșterea variabilelor din ipotezele externe se îndepărtează în mod semnificativ de valorile menționate în previziunile Comisiei.
   (2)   Comisia publică metodologiile, ipotezele și parametrii relevanți pe care se bazează previziunile sale macroeconomice și bugetare.
   (3)   Comisia furnizează previziuni pentru cheltuielile Uniunii pe baza nivelului de cheltuieli programat în cadrul financiar multianual cu scopul de a sprijini statele membre în pregătirea previziunilor lor bugetare.
   (4)   În cadrul unei analizei de sensibilitate, previziunile macroeconomice și bugetare examinează traiectoriile principalelor variabile bugetare în funcție de diferite ipoteze privind ratele de creștere și ratele dobânzii. Gama de ipoteze alternative utilizate în previziunile macroeconomice și bugetare este ghidată de performanța previziunilor anterioare și încearcă să ia în considerare scenariile de risc relevante.
   (5)   Statele membre stabilesc instituția care este responsabilă de producerea previziunilor macroeconomice și bugetare și publică previziunile macroeconomice și bugetare oficiale elaborate pentru planificarea bugetară, inclusiv metodologiile, ipotezele și parametrii relevanți care stau la baza acestor previziuni. Cel puțin anual, statele membre și Comisia inițiază un dialog cu caracter tehnic privind ipotezele care stau la baza pregătirii previziunilor macroeconomice și bugetare.
   (6)   Previziunile macroeconomice și bugetare utilizate pentru planificarea bugetară fac obiectul unor evaluări periodice, imparțiale și cuprinzătoare bazate pe criterii obiective, inclusiv al unei evaluări ex post. Rezultatele acestei evaluări sunt făcute publice și luate în considerare în mod adecvat în viitoarele previziuni macroeconomice și bugetare. Dacă evaluarea detectează o tendință părtinitoare considerabilă care afectează previziunile macroeconomice pe o perioadă de cel puțin patru ani consecutivi, statul membru în cauză ia măsurile necesare și le face publice.
   (7)   Nivelul datoriei și al deficitului trimestrial al statelor membre este publicat de către Comisie (Eurostat) o dată la trei luni.
   CAPITOLUL IV

      REGULI FISCALE NUMERICE

   Articolul 5
   Fiecare stat membru dispune de reguli fiscale numerice cu specific național, care promovează în mod eficace respectarea obligațiilor ce îi revin în temeiul TFUE în domeniul politicii bugetare, pe durata unui orizont multianual stabilit pentru administrația publică în ansamblu. Aceste reguli promovează în special:

               (a)

               respectarea valorilor de referință ale deficitului și datoriei, stabilite conform tratatului;

               (b)

               adoptarea unui orizont de planificare bugetară multianual, inclusiv respectarea obiectivelor bugetare pe termen mediu ale statelor membre.

         Articolul 6
   (1)   Fără a aduce atingere dispozițiilor TFUE referitoare la cadrul de supraveghere bugetară a Uniunii, regulile fiscale numerice cu specific național conțin specificații privind următoarele elemente:

               (a)

               definirea obiectivelor și a domeniului de aplicare al regulilor;

               (b)

               monitorizarea eficace și oportună a respectării regulilor, bazată pe o analiză fiabilă și independentă efectuată de organisme independente sau organisme care beneficiază de autonomie funcțională față de autoritățile bugetare ale statelor membre;

               (c)

               consecințele unei eventuale nerespectări a regulilor.

         (2)   Dacă regulile fiscale numerice conțin clauze de exceptare, acestea prevăd un număr limitat de circumstanțe specifice consecvente cu obligațiile statelor membre care decurg din tratat în domeniul politicii bugetare și al procedurilor stricte în care este autorizată nerespectarea unei anumite reguli.
   Articolul 7
   Legea bugetului anual a unui stat membru reflectă regulile fiscale numerice cu specific național în vigoare.
   Articolul 8
   Articolele 5-7 nu se aplică Regatului Unit.
   CAPITOLUL V

      CADRUL BUGETAR PE TERMEN MEDIU

   Articolul 9
   (1)   Statele membre stabilesc un cadru bugetar pe termen mediu credibil și eficace care să prevadă adoptarea unui orizont de planificare bugetară de cel puțin trei ani pentru a se asigura că planificarea bugetară națională se înscrie într-o perspectivă de planificare bugetară multianuală.
   (2)   Cadrele bugetare pe termen mediu prevăd proceduri de stabilire a următoarelor elemente:

               (a)

               obiective bugetare multianuale transparente și detaliate în ceea ce privește deficitul public, datoria, precum și orice alt indicator bugetar sintetic, cum ar fi cheltuielile, asigurându-se că acestea sunt compatibile cu toate normele bugetare numerice în vigoare, în temeiul capitolului IV;

               (b)

               proiecții pentru fiecare rubrică principală de cheltuieli și venituri a administrației publice, cu mai multe detalii la nivelul administrației centrale și al securității sociale, pentru perioada exercițiului bugetar vizat și ulterior, pe baza unor politici neschimbate;

               (c)

               o descriere a politicilor prevăzute pe termen mediu cu impact asupra finanțelor administrației publice, defalcate în funcție de rubricile principale de venituri și cheltuieli, arătând modalitatea de realizare a ajustării în direcția atingerii obiectivelor bugetare pe termen mediu în comparație cu previziunile, în condițiile în care politicile rămân neschimbate.

               (d)

               o evaluare a modalității probabile în care politicile prevăzute, menționate mai sus, vor afecta sustenabilitatea pe termen lung a finanțelor publice, având în vedere impactul lor direct pe termen lung asupra finanțelor administrației publice.

         (3)   Proiecțiile adoptate în contextul cadrelor bugetare pe termen mediu se bazează pe previziuni macroeconomice și bugetare realiste, în conformitate cu capitolul III.
   Articolul 10
   Legea anuală a bugetului este compatibilă cu dispozițiile cadrului bugetar pe termen mediu. Mai exact, previziunile și prioritățile privind veniturile și cheltuielile care rezultă din cadrul bugetar pe termen mediu, menționat la articolul 9 alineatul (2), constituie baza pentru întocmirea bugetului anual. Orice abatere de la aceste dispoziții se motivează.
   Articolul 11
   Nicio dispoziție din prezenta directivă nu împiedică un guvern nou-ales într-un stat membru să-și actualizeze cadrul bugetar pe termen mediu pentru a ilustra noile sale priorități politice. În acest caz, noul guvern evidențiază diferențele față de cadrul bugetar pe termen mediu anterior.
   CAPITOLUL VI

      TRANSPARENȚA FINANȚELOR PUBLICE ȘI DOMENIUL DE APLICARE EXHAUSTIV AL CADRELOR BUGETARE

   Articolul 12
   Statele membre se asigură că toate măsurile luate pentru a se conforma capitolelor II, III și IV sunt consecvente și acoperă totalitatea subsectoarelor administrației publice. Acest lucru implică în special consecvența în ceea ce privește normele și procedurile contabile și integritatea sistemelor subiacente de colectare și prelucrare a datelor.
   Articolul 13
   (1)   Statele membre instituie mecanisme adecvate de coordonare între subsectoarele administrației publice pentru a asigura o acoperire cuprinzătoare și consecventă a tuturor subsectoarelor administrației publice în ceea ce privește planificarea bugetară, regulile fiscale numerice cu specific național, precum și elaborarea previziunilor bugetare și a planificării multianuale prevăzute în mod special în cadrul bugetar multianual.
   (2)   În vederea promovării responsabilizării bugetare, responsabilitățile bugetare ale autorităților publice din diferite subsectoare ale administrației publice sunt clar stabilite.
   Articolul 14
   (1)   Toate organismele și fondurile administrației publice care nu sunt incluse în bugetele ordinare la nivel subsectorial sunt identificate și prezentate, împreună cu alte informații relevante, în cadrul proceselor bugetare anuale. Impactul lor combinat asupra soldurilor bugetelor generale și datoriilor publice este prezentat în cadrul procedurilor bugetare anuale și al planurilor bugetare pe termen mediu.
   (2)   Statele membre publică informații detaliate referitoare la impactul cheltuielilor fiscale asupra veniturilor.
   (3)   Pentru toate subsectoarele administrației publice, statele membre publică informații relevante referitoare la datoriile contingente cu impact potențial major asupra bugetelor publice, inclusiv informații cu privire la garanțiile de stat, creditele neperformante și pasivele care rezultă din funcționarea societăților publice, inclusiv cuantumul pasivelor. Statele membre publică, de asemenea, informații privind participațiile administrației publice în capitalul societăților publice și private cu sume semnificative din punct de vedere economic.
   CAPITOLUL VII

      DISPOZIȚII FINALE

   Articolul 15
   (1)   Statele membre asigură intrarea în vigoare a dispozițiilor necesare pentru a se conforma prezentei directive până la 31 decembrie 2013. Acestea comunică de îndată Comisiei textele acestor dispoziții. Consiliul încurajează statele membre să elaboreze, în interes propriu și în interesul Uniunii, propriile lor tabele de corespondență care să ilustreze, în măsura posibilului, corespondența dintre prezenta directivă și măsurile de transpunere și să le facă publice.
   (2)   Atunci când statele membre le adoptă, aceste dispoziții conțin o trimitere la prezenta directivă sau sunt însoțite de această trimitere la data publicării lor oficiale. Statele membre stabilesc modalitatea de efectuare a acestei trimiteri.
   (3)   Comisia pregătește un raport intermediar privind stadiul aplicării principalelor dispoziții din prezenta directivă pe baza informațiilor relevante din partea statelor membre, raport care este prezentat Parlamentului European și Consiliului până la 14 decembrie 2012.
   (4)   Comisiei îi sunt comunicate de către statele membre textele principalelor dispoziții pe care acestea le adoptă în domeniul reglementat de prezenta directivă.
   Articolul 16
   (1)   Până la 14 decembrie 2018, Comisia publică un raport de evaluare a oportunității prezentei directive.
   (2)   Raportul evaluează, printre altele, oportunitatea:

               (a)

               cerințelor statistice pentru toate subsectoarele administrației publice;

               (b)

               elaborarea și eficacitatea normelor bugetare numerice din statele membre;

               (c)

               nivelul general de transparență al finanțelor publice din statele membre.

         (3)   Comisia efectuează până la 31 decembrie 2012 o evaluare a validității Standardelor internaționale de contabilitate pentru sectorul public pentru statele membre.
   Articolul 17
   Prezenta directivă intră în vigoare în a douăzecea zi de la data publicării în Jurnalul Oficial al Uniunii Europene.
   Articolul 18
   Prezenta directivă se adresează statelor membre.

      Adoptată la Bruxelles, 8 noiembrie 2011.

            Pentru Consiliu

            Președintele

         J. VINCENT-ROSTOWSKI

      (1)  Avizul Parlamentului European din 28 septembrie 2011 (nepublicat încă în Jurnalul Oficial).

      (2)  JO C 150, 20.5.2011, p. 1.

      (3)  JO L 87, 31.3.2009, p. 164.

      (4)  JO L 145, 10.6.2009, p. 1.

      (5)  JO L 310, 30.11.1996, p. 1.

      (6)  JO L 209, 2.8.1997, p. 1.

      (7)  JO L 209, 2.8.1997, p. 6.

      (8)  JO C 321, 31.12.2003, p. 1.


title: Directiva 2002/47/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 6 iunie 2002 privind contractele de garanție financiară

text:
Anunţ juridic important

|

32002L0047

Official Journal L 168 , 27/06/2002 P. 0043 - 0050 Ediţie specială în limba cehă Chapter 10 Volume 003 P. 89  - 96 Ediţie specială în limba estonă Chapter 10 Volume 003 P. 89  - 96 Ediţie specială în limba maghiară Chapter 10 Volume 003 P. 89  - 96 Ediţie specială în limba lituaniană Chapter 10 Volume 003 P. 89  - 96 Ediţie specială în limba letonă Chapter 10 Volume 003 P. 89  - 96 Ediţie specială în limba malteză Chapter 10 Volume 003 P. 89  - 96 Ediţie specială în limba polonă Chapter 10 Volume 003 P. 89  - 96 Ediţie specială în limba slovacă Chapter 10 Volume 003 P. 89  - 96 Ediţie specială în limba slovenă Chapter 10 Volume 003 P. 89  - 96

		20020606Directiva 2002/47/CE a Parlamentului European și a Consiliuluidin 6 iunie 2002privind contractele de garanție financiarăPARLAMENTUL EUROPEAN ȘI CONSILIUL UNIUNII EUROPENE,având în vedere Tratatul de instituire a Comunității Europene, în special articolul 95,având în vedere propunerea Comisiei [1],având în vedere avizul Băncii Centrale Europene [2],având în vedere avizul Comitetului Economic și Social [3],hotărând în conformitate cu procedura prevăzută la articolul 251 din tratat [4],întrucât:(1) Directiva 98/26/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 19 mai 1998 privind caracterul definitiv al decontărilor în sistemele de plată și decontarea operațiunilor cu titluri de valoare [5] a constituit un act de referință pentru stabilirea unui cadru juridic solid pentru sistemele de plată și de decontare. Punerea în aplicare a directivei în cauză a demonstrat importanța limitării riscului sistemic inerent acestor sisteme, datorat coexistenței unor sisteme juridice diferite, precum și avantajele unei reglementări comune cu privire la garanțiile constituite în cadrul unor astfel de sisteme.(2) În comunicarea sa din 11 mai 1999 adresată Parlamentului European și Consiliului, intitulată "Punerea în aplicare a cadrului de acțiune pentru serviciile financiare: plan de acțiune", Comisia s-a angajat să elaboreze, după consultarea unor experți ai pieței și a autorităților naționale, a unor noi propuneri de acțiune legislativă cu privire la garanții, care să favorizeze noi progrese în acest domeniu, în plus față de Directiva 98/26/CE.(3) Trebuie creat un regim comunitar aplicabil garanțiilor constituite sub forma de numerar sau de titluri de valoare (denumite în continuare "garanții financiare"), prin constituirea de garanții sau prin transferul dreptului de proprietate, inclusiv contractele de report (repos). Acest regim va favoriza integrarea și funcționarea rentabilă a pieței financiare, precum și stabilitatea sistemului financiar comunitar, sprijinind astfel libera circulație a serviciilor și libera circulație a capitalului pe piața unică a serviciilor financiare. Prezenta directivă se axează pe contractele bilaterale de garanție financiară.(4) Prezenta directivă este adoptată într-un context juridic european format în special din Directiva 98/26/CE, menționată anterior, Directiva 2001/24/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 4 aprilie 2001 privind reorganizarea și lichidarea instituțiilor de credit [6], Directiva 2001/17/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 19 martie 2001 privind reorganizarea și lichidarea întreprinderilor de asigurare [7] și Regulamentul (CE) nr. 1346/2000 al Consiliului din 29 mai 2000 privind procedurile de insolvență [8]. Prezenta directivă se înscrie în modelul general al actelor normative menționate anterior și nu conține dispoziții contrare acestora. De fapt, prezenta directivă completează aceste acte normative existente, reglementând și alte probleme și detaliind anumite probleme deja reglementate de actele juridice în cauză.(5) Pentru a consolida certitudinea juridică a contractelor de garanție financiară, statele membre ar trebui să se asigure că anumite dispoziții ale legislației în domeniul insolvenței nu se aplică unor astfel de contracte, în special cele care ar împiedica executarea efectivă a garanției financiare sau ar genera dubii asupra validității tehnicilor curente, precum compensarea cu exigibilitate imediată sau constituirea unor garanții sub forma garanțiilor complementare ori de înlocuire a garanției.(6) Prezenta directivă nu reglementează drepturi pe care orice persoană le poate avea asupra activelor constituite ca garanție financiară și care nu se dobândesc în temeiul unor contracturi de garanție financiară sau în temeiul oricărei dispoziții legale sau norme juridice ca urmare a începerii sau continuării procedurilor de lichidare sau a măsurilor de reorganizare, precum restituirea determinată de o greșeală, eroare sau absența capacității.(7) Principiul enunțat de Directiva 98/26/CE, conform căruia legislația aplicabilă garanției constituite asupra instrumentelor financiare transmisibile prin înscriere în cont este legislația jurisdicției unde se află registrul, contul sau sistemul centralizat de depozitare respectiv, ar trebui extins pentru a crea certitudine juridică în privința utilizării unor astfel de instrumente financiare deținute într-un context transfrontalier și utilizate ca garanții financiare în cadrul domeniului de aplicare al prezentei directive.(8) În prezent toate statele membre recunosc regula lex rei sitae, conform căreia validitatea și deci opozabilitatea față de terți a garanției financiare este evaluată în conformitate cu legislația țării în care se află garanția financiară. Fără a aduce atingere aplicării prezentei directive în cazul titlurilor de valoare deținute direct, ar trebui determinat locul unde se află garanția constituite asupra instrumentelor financiare transmisibile prin înscriere în cont deținută prin unul sau mai mulți intermediari. Dacă beneficiarul garanției dispune de un contract de garanție valabil și care produce efecte în conformitate cu legislația țării în care este păstrat contul respectiv, atunci opozabilitatea față de orice titlu sau drept concurent și producerea efectelor garanției ar trebui reglementate exclusiv de legislația țării în cauză, prevenind astfel orice incertitudine juridică datorată unei alte legislații neprevăzute.(9) Pentru a limita sarcina administrativă a părților care utilizează garanțiile financiare în domeniul reglementat de prezenta directivă, singura cerință de validitate pe care dreptul intern o poate impune în ceea ce privește garanțiile financiare ar trebui să fie ca garanția financiară să fie remisă, transferată, deținută, înregistrată sau desemnată într-un alt mod, astfel încât să se afle în posesia sau sub controlul beneficiarului garanției sau al unei persoane acționând în numele acestuia, fără a exclude tehnicile de garantare care permit celui care o constituie să substituie garanția sau să retragă garanția excedentară.(10) Din aceleași motive, constituirea, valabilitatea, încheierea, opozabilitatea sau admisibilitatea ca mijloc de probă a unui contract de garanție financiară sau constituirea unei garanții financiare în cadrul unui contract de garanție financiară nu ar trebui condiționată de încheierea unui act solemn, precum redactarea unui document într-o formă specifică sau într-un anumit mod, înregistrarea la un organism oficial ori autoritate publică, sau înscrierea într-un registru public, publicarea într-un ziar sau o revistă, într-un registru oficial, o publicație oficială sau orice altă formă de publicitate, notificarea către un funcționar public sau furnizarea, într-o anumită formă, a unei dovezi privind data întocmirii unui document sau a unui instrument, cuantumul obligațiilor financiare garantate sau orice alt aspect. Prezenta directivă trebuie totuși să asigure un echilibru între eficiența de piață și siguranța părților contractuale și a terților, evitând astfel, în special, riscul de fraudă. Acest echilibru ar trebui să fie asigurat prin faptul că sub incidența domeniului de aplicare al prezentei directive intră numai contractele de garanție financiară care prevăd o anumită formă de deposedare, altfel spus constituirea garanției financiare, și în cazul cărora constituirea garanției financiare poate fi demonstrată printr-un înscris sau pe un suport durabil, garantându-se astfel trasabilitatea acestei garanții. În sensul prezentei directive, actele necesare în conformitate cu dreptul unui stat membru pentru transferul sau constituirea unei garanții asupra unor instrumente financiare, altele decât instrumentele financiare transmisibile prin înscriere în cont, precum andosarea în cazul unor biletelor la ordin sau înscrierea în registrul emitentului în cazul instrumentelor nominative, nu ar trebui considerate acte solemne.(11) Mai mult, prezenta directivă ar trebui să protejeze doar contractele de garanție financiară care pot fi dovedite. Dovada acestor contracte se poate face printr-un înscris sau în orice altă formă juridică imperativă prevăzută de legislația care li se aplică.(12) Această simplificare a utilizării garanțiilor financiare prin limitarea sarcinilor administrative consolidează eficiența operațiunilor transfrontaliere ale Băncii Centrale Europene și ale băncilor centrale naționale ale statelor membre participante la Uniunea Economică și Monetară, care sunt necesare pentru punerea în aplicare a politicii monetare comune. În plus, scoaterea parțială a contractelor de garanție financiară de sub incidența anumitor dispoziții de drept privind insolvența sprijină de asemenea aspectul mai larg al politicii monetare comune, în cadrul căreia participanții la piața monetară echilibrează între ei lichiditățile globale de pe piață prin intermediul unor tranzacții transfrontaliere acoperite de garanții.(13) Prezenta directivă urmărește să protejeze valabilitatea contractelor de garanție financiară întemeiată pe transferul integral al dreptului de proprietate asupra numerarului sal a instrumentelor financiare remise cu titlu de garanție, în special prin eliminarea așa numitei "reconsiderări" a contractelor de garanție financiară (inclusiv a contractelor de report) ca dobânzi la titluri de plasament.(14) Punerea în aplicare a compensărilor bilaterale cu exigibilitate imediată ar trebui protejată, nu doar ca un mecanism de executare a contractelor de garanție financiară cu transfer de proprietate, inclusiv a contractelor de report, ci pe o scară mai largă, în cazurile în care compensarea cu exigibilitate imediată face parte dintr-un contract de garanție financiară. Bunele practici de gestionare a riscului utilizate în mod curent pe piața financiară ar trebui protejate prin autorizarea participanților de a-și gestiona și reduce riscul de credit asociat tuturor tipurilor de tranzacții pe o bază netă, riscul de credit fiind calculat prin combinarea riscurilor curente estimate asociate tuturor tranzacțiilor restante cu un partener, prin compensarea produselor celor două părți pentru a se obține o valoare cumulată unică, ce urmează a fi comparată cu valoarea curentă a garanției.(15) Prezenta directivă nu ar trebui să aducă atingere restricțiilor și cerințelor impuse de legislația internă privind înregistrarea creanțelor în cont, a obligațiilor de regularizat sau compensarea, de exemplu în ceea ce privește reciprocitatea acestora sau faptul că acestea au fost încheiate înainte ca beneficiarul garanției să fi avut cunoștință sau să fi trebuit să aibă cunoștință de deschiderea (sau de orice act juridic imperativ care determină deschiderea) procedurilor de lichidare sau a măsurilor de reorganizare privitoare la cel care constituie garanția.(16) Buna practică a pieței favorizată de autoritățile de reglementare, conform căreia participanții pe piața financiară utilizează contracte de garanție financiară complementară pentru gestionarea și limitarea riscului de credit reciproc prin reevaluarea poziției pe piață pe baza valorii actuale de piață a riscului de credit și a garanției, solicitând apoi în consecință completarea garanției financiare sau returnând garanția financiară excedentară, ar trebui protejată față de anumite norme de nulitate de drept. Această situație se aplică și în cazul posibilității de a substitui activele constituite ca garanție financiară cu alte active de aceeași valoare. Intenția este doar de a nu se putea contesta constituirea garanției financiare complementare sau substituirea garanției financiare pentru simplul motiv că obligațiile financiare respective existau înainte de constituirea garanției financiare sau pentru că garanția financiară a fost constituită într-o perioadă determinată. Acest lucru nu aduce totuși atingere posibilității de a contesta, în temeiul legislației interne, contractul de garanție financiară și constituirea garanției financiare ca parte integrantă a constituirii inițiale, completării sau substituirii garanției, de exemplu dacă acest lucru s-a făcut intenționat în detrimentul celorlalți creditori (inclusiv acțiuni bazate pe fraudă sau norme similare de materie de nulitate care se pot aplica într-o perioadă determinată).(17) Prezenta directivă prevede proceduri rapide și simplificate de executare, astfel încât să se asigure stabilitatea financiară și să se restrângă efectele contagioase în cazul în care una dintre părțile semnatare ale contractului de garanție financiară nu își respectă obligațiile asumate. Cu toate acestea, directiva creează un echilibru între obiectivele menționate și protecția atât a furnizorului garanției cât și a terților, prin confirmarea explicită a posibilității ca statele membre să păstreze sau să introducă în legislațiile lor interne un control a posteriori, pe care instanțele pot să-l exercite în legătură cu constituirea sau evaluarea garanției financiare și calculării obligațiilor financiare garantate. Un astfel de control ar trebui să permită autorităților judiciare să verifice dacă executarea și evaluarea s-au efectuat într-o manieră rezonabilă din punct de vedere comercial.(18) Ar trebuie să existe posibilitatea constituirii garanției în numerar în conformitate cu modalitățile de transfer de proprietate și de constituire de garanții, protejate prin recunoașterea mecanismelor de compensare sal de regimul gajului în numerar. Prin "numerar" se înțelege o depunere în cont sau echivalente ale acesteia, astfel cum sunt depozitele la termen sal depozitele pe piața monetară, ceea ce exclude prin urmare în mod expres bancnotele.(19) Prezenta directivă prevede un "drept de folosință" în cazul contractelor de garanții financiare constituite asupra unui titlul de plasament, ceea ce crește lichiditatea pieței financiare prin reutilizarea instrumentelor financiare remise în garanție. Cu toate acestea, acest drept de folosință nu ar trebui să aducă atingere legislației interne privind separarea activelor și egalitatea de tartament a creditorilor.(20) Prezenta directivă nu prejudiciază punerea în aplicare și efectele condițiilor contractuale ale instrumentelor financiare constituite garanție, precum drepturile și obligațiile și alte condiții incluse în condițiile de emisiune și orice alte drepturi, obligații și condiții aplicabile raporturilor între emitenții și deținătorii de astfel de instrumente.(21) Prezentul act respectă drepturile fundamentale și principiile prevăzute în special în Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene.(22) Deoarece obiectivul acțiunii avute în vedere – crearea unui regim minim pentru utilizarea garanțiilor financiare – nu poate fi realizat într-o măsură suficientă de către statele membre și, datorită amplorii și efectelor acțiunii, poate deci să fie realizat mai bine la nivel comunitar, Comunitatea poate adopta măsuri în temeiul principiului subsidiarității prevăzut la articolul 5 din tratat. În conformitate cu principiul proporționalității, prevăzut la articolul în cauză, prezenta directivă nu depășește pragul necesar în vederea atingerii acestui obiectiv,ADOPTĂ PREZENTA DIRECTIVĂ:Articolul 1Obiectul și domeniul de aplicare(1) Prezenta directivă stabilește regimul comunitar aplicabil contractelor de garanție constituită sub formă de numerar sau de instrumente financiare, denumite în continuare "contracte de garanție financiară", care îndeplinesc cerințele prevăzute la alineatele (2) și (5), dar și garanției financiare, în conformitate cu condițiile prevăzute la alineatele (4) și (5).(2) Beneficiarul garanției și cel care constituie garanția trebuie să aparțină fiecare uneia dintre următoarele categorii:(a) o autoritate publică [exclusiv întreprinderile garantate public, cu excepția cazului în care intră sub incidența literelor (b)-(e)], inclusiv:(i) organisme din sectorul public al statelor membre însărcinate cu sau care participă la gestionarea datoriei publice și(ii) organisme din sectorul public al statelor membre autorizate să dețină conturi pentru clienții lor;(b) o bancă centrală, Banca Centrală Europeană, Banca de Decontări Internaționale, o bancă de dezvoltare multilaterală conform definiției din articolul 1 alineatul (19) din Directiva 2000/12/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 20 martie 2000 privind inițierea și exercitarea activității instituțiilor de credit [9], Fondul Monetar Internațional și Banca Europeană de Investiții;(c) o instituție financiară supusă supravegherii prudențiale, inclusiv:(i) o instituție de credit conform definiției din articolul 1 alineatul (1) din Directiva 2000/12/CE, inclusiv instituțiile prevăzute la articolul 2 alineatul (3) din directiva în cauză;(ii) o societate de servicii de investiții financiare conform definiției din articolul 1 alineatul (2) din Directiva 93/22/CEE a Consiliului din 10 mai 1993 privind serviciile de investiții în domeniul titlurilor de valoare [10];(iii) o instituție financiară conform definiției din articolul 1 alineatul (5) din Directiva 2000/12/CE;(iv) o întreprindere de asigurări conform definiției din articolul 1 litera (a) din Directiva 92/49/CEE a Consiliului din 18 iunie 1992 privind coordonarea actelor cu putere de lege și a actelor administrative privind asigurarea directă, alta decât asigurarea de viață [11] și o întreprindere de asigurare de viață conform definiției din articolul 1 litera (a) din Directiva 92/96/CEE a Consiliului din 10 noiembrie 1992 privind coordonarea actelor cu putere de lege și a actelor administrative privind asigurarea directă de viață [12];(v) un organism de plasament colectiv în valori mobiliare (OPCVM) conform definiției din articolul 1 alineatul (2) din Directiva 85/611/CEE a Consiliului din 20 decembrie 1985 privind coordonarea actelor cu putere de lege și a actelor administrative privind organismele de plasament colectiv în valori mobiliare (OPCVM) [13];(vi) o societate de administrare a investițiilor conform definiției din articolul 1a alineatul (2) din Directiva 85/611/CEE;(d) o contraparte centrală, un agent de decontare sau o casă de compensare, conform definițiilor din articolul 2 literele (c), (d) și respectiv (e) din Directiva 98/26/CE, inclusiv instituții similare reglementate de legislația internă operând pe piețele contractelor la termen, de opțiuni și produse derivate, în măsura în care nu intră sub incidența directivei în cauză, și o persoană, alta decât o persoană fizică, acționând în numele sal pe seama uneia sau mai multor persoane care includ orice deținător de obligațiuni ori de alte titluri de creanță sau orice instituție definită la literele (a)-(d);(e) o persoană, cu excepția persoanelor fizice, inclusiv o întreprindere sau o asociere în participație neconstituite ca societăți, cu condiția ca cealaltă parte să fie o instituție definită la literele (a)-(d).(3) Statele membre pot să excludă din domeniul de aplicare al prezentei directive contracte de garanție financiară la care una dintre părți este o persoană menționată la alineatul (2) litera (e).Dacă statele membre fac uz de această posibilitate, ele informează Comisia, aceasta informând la rândul ei celelalte state membre cu privire la aceasta.(4) (a) Garanția financiară trebuie să fie constituită în numerar sau din instrumente financiare.(b) Statele membre pot exclude din domeniul de aplicare al prezentei directive garanțiile financiare constituite sub formă de acțiuni sau părți sociale proprii ale celui care constituie garanția, acțiuni sau părți sociale la întreprinderi afiliate în sensul celei de a șaptea directive 83/349/CEE a Consiliului din 13 iunie 1983 privind conturile consolidate [14] și acțiuni sau părți sociale la întreprinderi al căror unic scop este deținerea de mijloace de producție esențiale pentru desfășurarea activității celui care constituie garanția sau deținerea de proprietăți imobiliare.(5) Prezenta directivă se aplică garanției financiare de la constituire și constituirea acesteia poate fi dovedită în scris.Înscrisul care atestă constituirea garanției asupra instrumentelor financiare sau în numerar trebuie să permită identificarea activelor care fac obiectul garanției. În acest scop, este suficient să se dovedească, în cazul garanției sub formă de instrumente financiare transmisibile prin înscriere în cont, că au fost înregistrate în creditul contului relevant sau constituie un credit asupra acestui cont și, în cazul garanției în numerar, că suma respectivă a fost înregistrată în creditul unui cont desemnat ori constituie un credit asupra acestui cont.Prezenta directivă se aplică contractelor de garanție financiară dacă contractele respective pot fi atestate printr-un înscris sau sub altă formă echivalentă din punct de vedere juridic.Articolul 2Definiții(1) În sensul prezentei directive:(a) "contract de garanție financiară" înseamnă un contract de garanție financiară cu sau fără transfer de proprietate, indiferent dacă acestea sunt sau nu reglementate de un contract cadru sau de condiții generale de contractare;(b) "contract de garanție financiară cu transfer de proprietate" înseamnă un contract, inclusiv contractele de report, în temeiul căruia cel care constituie garanția transmite beneficiarului acesteia proprietatea deplină asupra garanției financiare, în scopul de a garanta sau de a asigura în alt mod executarea obligațiilor financiare garantate;(c) "contract de garanție financiară fără transfer de proprietate" înseamnă un contract în temeiul căruia cel care constituie garanția pune la dispoziția beneficiarului garanția financiară, păstrând proprietatea deplină asupra garanției financiare la momentul constituirii acesteia;(d) "numerar" înseamnă sume de bani cu care ste creditat un cont, indiferent de moneda în care sunt denominați într-un cont în orice monedă, precum și orice sume rambursate la cerere, cum ar fi depozitele de pe piața monetară;(e) "instrumente financiare" înseamnă acțiunile și alte titluri de valoare asimilate acțiunilor, obligațiunile și alte titluri de creanță, negociabile pe piața de capital și orice alte titluri tranzacționate în mod curent și care conferă dreptul de a dobândi astfel de acțiuni, obligațiuni sau alte titluri prin subscriere, achiziționare sau schimb sau care conduc la o decontare în numerar (sunt excluse instrumentele de plată), inclusiv unități la organisme de plasament colectiv, instrumente de pe piața monetară și creanțe sau drepturi asupra sau privind oricare dintre cele menționate anterior;(f) "obligații financiare garantate" înseamnă obligațiile care sunt garantate printr-un contract de garanție financiară și care conferă dreptul la plata unei sume de bani și/sau la transmiterea (proprietății asupra) unor instrumente financiare.Obligațiile financiare garantate pot consta în sau pot include:(i) obligații prezente sau viitoare, la termen ori sub condiție (inclusiv obligații care decurg dintr-un contract cadru sau alte acorduri similare);(ii) obligații asumate față de beneficiarul garanției de către o altă persoană decât furnizorul acesteia;(iii) obligații de o anumită categorie sal tip, care se nasc ocazional;(g) "garanție asupra intsrumentelor financiare transmisibile prin înscriere în cont" înseamnă garanția financiară constituită în temeiul unui contract de garanție financiară aszpra unor instrumente financiare, dovada dreptului de proprietate asupra acestor instrumente fiind înscrierea într-un registru sau cont ținut de un intermediar ori pe seama acestuia;(h) "cont relevant" înseamnă, în cazul unei garanții asupra intsrumentelor financiare transmisibile prin înscriere în cont în cadrul unui contract de garanție financiară, registrul sau contul în care sunt operate înscrrierile prin care instrumentele financiare transmisibile prin înscriere în cont sunt constituite în garanție în favoarea beneficiarului - registru sau cont care poate fi ținut de beneficiarul garanției;(i) "garanție echivalentă" înseamnă:(i) în cazul sumelor de bani - plata aceleiași sume de bani denominate în aceeași monedă;(ii) în cazul instrumentelor financiare - instrumente financiare emise de același emitent sau debitor, provenind din aceeași emisiune sau clasă având aceeași valoare nominală și aceleași caracteristici, fiind denominate în aceeași monedă ori alte active în cazul în care contractul de garanție financiară prevede transferul altor active în urma producerii unui fapt care privește sau care afectează în orice mod instrumentele financiare constituite în garanție;(j) "procedură de lichidare" înseamnă procedura colectivă care implică valorificarea activelor și distribuirea fondurilor obținute către creditori, acționari, asociați sau membri, după caz, care presupune intervenția de orice natură a unei autorități administrative sau judiciare, inclusiv în cazurile în care această procedură se finalizează printr-un concordat sau alte măsuri similare, voluntare ori obligatorii, indiferent dacă sunt sau nu urmare a insolvenței;(k) "măsuri de reorganizare" înseamnă măsuri care implică intervențiea de orice natură a unor autorități administrative sau judiciare și care au drept scop conservarea ori redresarea situației financiare și care afectează drepturile preexistente ale terților, inclusiv, dar fără a se limita la aceasta, măsuri de suspendare a plăților, suspendare a măsurilor de executare și de reducere a creanțelor;(l) "cauza care determină executarea" înseamnă neexecutarea obligațiilor sau orice fapt convenit de părți, ca fiind similar neexecutării, la apariția căruia, în temeiul unui contract de garanție financiară sau prin efectul legii, beneficiarul garanției este îndreptățit fie să execute garanția prin valorificarea sau prin însușirea, în contul creanței garantate, a garanției financiare, fie să beneficieze de clauza de compensare cu exigibilitate imediată;(m) "drept de utilizare" reprezintă dreptul beneficiarului garanției de a folosi și de a dispune de garanția financiară ca și cum ar fi proprietar al acesteia, conform prevederilor contractului de garanție financiară fărăr transfer de proprietate;(n) "clauză de compensare cu exigibilitate imediată" înseamnă o clauză dintr-un contract de garanție financiară sau un contract din care face parte integrantă contractul de garanție financiară ori, în absența unei asemenea clauze, orice dispoziție legală în temeiul căreia, la apariția unei cauze care determină executarea garanției, ca efect al novației, compensării sau în alt mod, se produc următoarele efecte:(i) obligațiile părților devin imediat exigibile imediat și sunt exprimate sub forma unei obligații de plată a unei sume de bani reprezentând valoarea obligațiilor părților calculată la acel moment, sau se sting și sunt înlocuite printr-o obligație de a plăti suma în cauză și/sau(ii) sunt stabilite datoriile reciproce ale părților în temeiul acestor obligații, inclusiv atunci când furnizorul garanției este altul decât obligatul principal, urmând ca partea care datorează valoarea cea mai mare să plătească celeilalte părți suma netă egală cu diferența acestor datorii.(2) În prezenta directivă, orice referire la o garanție financiară "constituită" sau la "constituirea" unei garanții financiare reprezintă remiterea, transferarea, deținerea, înregistrarea sau orice altă modalitate prin care beneficiarul garanției ori persoana care acționează pe seama acestuia obține detenția sau controlul asupra garanției financiare. Garanția financiară menționată prin prezenta directivă se consideră pusă la dispoziție chiar dacă furnizorul acesteia beneficiază de dreptul de a substitui ori de a retrage în favoarea sa surplusul de bani sau de instrumente financiare.(3) În prezenta directivă, orice referire la noțiunea de "înscris" includ documenteleînregistrate pe un suport în format electronic sau orice alt suport durabil.Articolul 3Condiții de formă(1) Statele membre nu condiționează încheierea, valabilitatea, executarea sau admiterea ca probă a contractului de garanție financiară, precum și punerea la dispoziție a garanției financiare sub forma unei sume de bani, de îndeplinirea vreunei formalități.(2) Alineatul (1) nu aduce atingere aplicării prezentei directive din momentul punerii la dispoziție a garanției financiare, numai dacă punerea la dispoziție poate fi probată printr-un înscris și în cazul în care contractul de garanție financiară poate fi probat printr-un înscris sau altă formă echivalentă din punct de vedere juridic.Articolul 4Executarea contractelor de garanție financiară(1) Statele membre asigură ca, la apariția unei cauze care determină executarea garanției, beneficiarul acesteia poate să execute garanția financiară pusă la dispoziție în temeiul unui contract de garanție financiară fără transfer de proprietate în condițiile prevăzute de acesta, în una din următoarele modalități:(a) instrumentele financiare prin vânzarea sau însușirea lor, fie prin compensarea valorii lor cu valoarea obligațiilor financiare garantate, fie prin reținerea instrumentelor financiare respective drept plată a acestor obligații;(b) sumele de bani prin compensarea acestora cu valoarea obligațiilor financiare garantate sau prin reținerea sumelor respective drept plată a acestor obligații;(2) Însușirea (garanției financiare) este posibilă numai dacă:(a) această modalitate a fost convenită de părți prin contractul de garanție financiară fără transfer de proprietate și(b) părțile au convenit, prin contractul de garanție financiară fără transfer de proprietate, cu privire la evaluarea instrumentelor financiare.(3) Statele membre care la data de 27 iunie 2002 nu permit însușirea (garanției financiare) nu vor fi obligate să o recunoască.Dacă recurg la această opțiune, statele membre informează Comisia, care la rândul său informează celelalte state membre cu privire la aceasta.(4) Cu excepția condițiilor stabilite prin contractul de garanție financiară fără transfer de proprietate, executarea garanției financiare prin modalitățile menționate la alineatul (1) nu este condiționată de:(a) notificarea prealabilă a intenției de executare a garanției;(b) aprobarea de către orice instanță, autoritate publică sau orice altă persoană;(c) executarea prin licitație publică sau în orice altă modalitate prestabilită;(d) expirarea unui termen suplimentar.(5) Statele membre asigură faptul că deschiderea sau continuarea unei proceduri de lichidare sau de reorganizare judiciară față de cel care constituie garanția ori față de beneficiarul acesteia nu împiedică executarea unui contract de garanție financiară în conformitate cu prevederile acestuia.(6) Prezentul articol ca și articolele 5, 6 și 7 nu aduc atingere nici unei obligații dispusă prin dreptul intern referitoare la executarea sau la evaluarea instrumentelor financiare constituite garanție și la obligațiilor financiare garantate în condiții comerciale obișnuite.Articolul 5Dreptul de utilizare a garanției financiare în temeiul unui contract de garanție financiară fără transfer de proprietate(1) În măsura în care clauzele unui contract de garanție financiară fără transfer de proprietate prevăd aceasta, statele membre asigură că beneficiarul garanției este îndreptățit să utilizeze garanția financiară constituită în temeiul unui contract de garanție financiară fără transfer de proprietate.(2) În cazul în care beneficiarul garanției exercită dreptul de utilizare, acestuia îi revine obligația de a transfera o garanție echivalentă pentru a înlocui garanția financiară inițială până cel târziu la data scadenței obligațiilor financiare garantate prin contractul de garanție financiară fără transfer de proprietate.În mod alternativ, la data scadenței obligațiilor financiare garantate, beneficiarul garanției fie transferă o garanție echivalentă, fie, dacă și în măsura în care clauzele contractului de garanție financiară fără transfer de proprietate prevăd aceasta, compensează valoarea garanției echivalente cu valoarea obligațiilor financiare garantate sau o rețin drept plată pentru acestea.(3) Garanția echivalentă transferată în îndeplinirea unei obligații în temeiul alineatului (2) primul paragraf, face obiectul aceluiași contract de garanție financiară fără transfer de proprietate ca și garanția financiară inițială și este considerată ca și când ar fi fost pusă la dispoziție la momentul la care a fost pusă la dispoziție garanția financiară inițială în temeiul contractului de garanție financiară fără transfer de proprietate.(4) Statele membre asigură faptul că utilizarea garanției financiare de către beneficiarul acesteia, în conformitate cu prezentul articol, nu afectează valabilitatea sau exercitarea drepturilor beneficiarului garanției decurgând din contractul de garanție financiară fără transfer de proprietate în ceea ce privește garanția financiară transferată de către acesta în executarea unei obligații în conformitate cu alineatul (2) primul paragraf.(5) Dacă intervine o cauză care determină executarea garanției financiare în timp ce orice obligație menționată la alineatul (2) primul paragraf nu a fost încă executată, obligația respectivă poate face obiectul unei clauze de compensare cu exigibilitate imediată.Articolul 6Recunoașterea contractelor de garanție financiară cu transfer de proprietate(1) Statele membre veghează ca un contract de garanție financiară cu transfer de proprietate să fie executat în conformitate cu clauzele acestuia.(2) Dacă intervine o cauză care determină executarea garanției financiare în timp ce orice obligație a beneficiarului garanției de a transfera o garanție echivalentă în cadrul contract de garanție financiară cu transfer de proprietate nu a fost încă executată, respectiva obligație poate face obiectul unei clauze de compensare cu exigibilitate imediată.Articolul 7Recunoașterea clauzelor de compensare cu exigibilitate imediată(1) Statele membre asigură că o clauză de compensare cu exigibilitate imediată poate fi aplicată în conformitate cu prevederile sale:(a) indiferent de începerea sal continuarea unei proceduri de lichidare sau a unor măsuri de reorganizare cu privire la furnizorul și/sau la beneficiarul garanției financiare;(b) fără a ține seama de orice cesiune, sechestru, poprire, altă măsură de indisponibilizare, judiciară sau de altă natură, precum și de orice altă formă de înstrăinare a drepturilor respective sau cu privire la aceste drepturi.(2) Statele membre asigură faptul că executarea clauzei de compensare cu exigibilitate imediată nu poate fi supusă nici uneia din condițiile prevăzute la articolul 4 alineatul (4), cu excepția cazului în care părțile dispun altfel.Articolul 8Neaplicarea anumitor dispoziții în materie de insolvență(1) Statele membre asigură faptul că nu pot fi declarate nule, anulabile sau lipsite de efecte contractele de garanție financiară, precum și punerea la dispoziție a garanțiilro financiare în baza unui asemenea contract numai pe motiv că acestea au fost încheiate sau garanțiile financiare au fost puse la dispoziție în următoarele condiții:(a) în ziua deschiderii procedurii de lichidare sau a măsurilor de reorganizare, dar înaintea pronunțării hotărârii sau ordinului cu privire la aceasta sau(b) în cursul unei perioade determinată, anterioară deschiderii unei asemenea proceduri de lichidare sau adoptării măsurilor de reorganizare, perioadă stabilită în raport cu data deschiderii sau a adoptării ori în raport cu data pronunțării unei hotărâri sau a unui ordin sau în raport cu data oricărei acțiuni sau a oricărui eveniment produs în timpul derulării acestor proceduri sau măsuri.(2) Statele membre asigură faptul că în cazul în care un contract de garanție financiară a fost încheiat sau a obligație financiară garantată a luat naștere ori o garanție financiară a fost pusă la dispoziție în ziua dar după momentul deschiderii procedurii de lichidare sau a adoptării măsurilor de reorganizare, contractul își produce efectele și va fi opozabil terților dacă beneficiarul garanției poate dovedi că nu a cunoscut și nici nu putea să cunoască faptul că o astfel de procedură a fost deschisă ori că astfel de măsuri au fost adoptate.(3) În cazul în care un contract de garanție financiară prevede:(a) obligați de a pune la dispoziție o garanție financiară sau o garanție financiară suplimentară, în funcție de variația valorii garanției financiare ori a valorii obligațiilor financiare garantate, sau(b) dreptul de a retrage garanția financiară pusă la dispoziție, prin schimbarea sau înlocuirea acesteia cu o garanție financiară de aceeași valoare,statele membre asigură faptul că punerea la dispoziție, în temeiul acestei obligații sau acestui drept, a unei garanții financiare sau a unei garanții financiare suplimentare, prin schimbarea sau înlocuirea acesteia, nu va putea fi declarată nulă sau anulabilă numai pe motiv că:(i) punerea la dispoziție a avut loc în ziua deschiderii procedurii de lichidare sau a adoptării măsurilor de reorganizare, dar înaintea pronunțării hotărârii sau ordinului prin care a fost deschisă această procedură ori au fost adoptate aceste măsuri, sau în cursul unei perioade de timp determinate anterioare datei deschiderii procedurii ori adoptării măsurilor, perioadă stabilită în raport cu data deschiderii procedurii ori adoptării măsurilor sau în raport cu data pronunțării oricărei hotărârii sau oricărui ordin, ori cu data oricărei acțiuni sau a oricărui eveniment produs în timpul derulării acestor proceduri sau măsuri și/sau(ii) obligațiile financiare garantate au luat naștere anterior datei punerii la dispoziție a garanției financiare, a garanției financiare suplimentare, ori a substituirii sau înlocuirii garanției financiare inițiale.(4) Fără a aduce atingere alineatelor (1), (2) și (3), prezenta directivă nu afectează normele generale de drept intern în materia insolvenței referitoare la tranzacțiilor încheiate în cursul perioadei determinate menționate la alineatul (1) litera (b) și la alineatul (3) punctul (i).Articolul 9Norme de drept conflictuale(1) Orice chestiune privind aspectele menționate la alineatul (2) care se ridică cu privire la o garanție financiară constituită sub forma instrumentelor financiare transmisibile prin înscriere în cont este reglementată în conformitate cu legea țării în care se află contul relevant. Trimiterea la legea unei țări reprezintă trimitere la dreptul intern al acestei țări, indiferent de orice normă care prevede că chestiunea respectivă trebuie soluționată în conformitate cu legea altei țări.(2) Alineatul (1) menționează următoarele aspecte:(a) natura juridică și efectele patrimoniale ale garanției financiare constituite sub forma instrumentelor financiare transmisibile prin înscriere în cont;(b) condițiile care trebuie îndeplinite pentru încheierea în mod valabil a unui contract de garanție financiară având ca obiect instrumente financiare transmisbile prin înscriere în cont și pentru punerea la dispoziție a acestor instrumente în temeiul unui astfel de contract și formalitățile necesare pentru asigurarea opozabilității față de terți a unui astfel de contract și a punerii la dispoziție a unor astfel de garanții;(c) dacă un dreptde proprietate sau un alt drept al unei persoane cu privire la garanția asupra instrumentelor financiare transmisibile prin înscriere în cont este prioritar sal subordonat unui drept de proprietate sal altui drept concurent și dacă dobândirea a avut loc cu bună-credință;(d) formalitățile cerute pentru executarea garanției asupra instrumentelor financiare transmisibile prin înscriere în cont ca urmare a apariției unei cauze care determină executarea garanției.Articolul 10Raportul ComisieiCel târziu la 27 decembrie 2006, Comisia prezintă Parlamentului European și Consiliului un raport referitor la aplicarea prezentei directive, în special la aplicarea articolului 1 alineatul (3), a articolului 4 alineatul (3) și a articolului 5. Raportul este însoțit, dacă este cazul, de propuneri de revizuire.Articolul 11Punerea în aplicareStatele membre pun în aplicare actele cu putere de lege și actele administrative necesare pentru a se conforma prezentei directive până la 27 decembrie 2003. Statele membre informează de îndată Comisia cu privire la aceasta.Atunci când statele membre adoptă aceste acte, acestea conțin o trimitere la prezenta directivă sau sunt însoțite de o asemenea trimitere la data publicării oficiale. Statele membre stabilesc modalitatea de efectuare a acestei trimiteri.Articolul 12Intrarea în vigoarePrezenta directivă intră în vigoare la data publicării în Jurnalul Oficial al Comunităților Europene.Articolul 13DestinatariPrezenta directivă se adresează statelor membre.Adoptată la Bruxelles, 6 iunie 2002.Pentru Parlamentul EuropeanPreședinteleP. CoxPentru ConsiliuPreședinteleA. M. Birulés Y Bertrán[1] JO C 180 E, 26.6.2001, p. 312.[2] JO C 196, 12.7.2001, p. 10.[3] JO C 48, 21.2.2002, p. 1.[4] Avizul Parlamentului European din 13 decembrie 2001 (nepublicat încă Jurnalul Oficial), Poziția comună a Consiliului din 5 martie 2002 (nepublicată în Jurnalul Oficial) și Decizia Parlamentului European din 15 mai 2002.[5] JO L 166, 11.6.1998, p. 45.[6] JO L 125, 5.5.2001, p. 15.[7] JO L 110, 20.4.2001, p. 28.[8] JO L 160, 30.6.2000, p. 1.[9] JO L 126, 26.5.2000, p. 1, astfel cum a fost modificată prin Directiva 2000/28/CE (JO L 275, 27.10.2000, p. 37).[10] JO L 141, 11.6.1993, p. 27, astfel cum a fost modificată ultima dată prin Directiva 2000/64/CE a Parlamentului European și a Consiliului (JO L 290, 17.11.2000, p. 27).[11] JO L 228, 11.8.1992, p. 1, astfel cum a fost modificată ultima dată prin Directiva 2000/64/CE a Parlamentului European și a Consiliului.[12] JO L 360, 9.12.1992, p. 1, astfel cum a fost modificată ultima dată prin Directiva 2000/64/CE a Parlamentului European și a Consiliului.[13] JO L 375, 31.12.1985, p. 3, astfel cum a fost modificată ultima dată prin Directiva 2001/108/CE a Parlamentului European și a Consiliului (JO L 41, 13.2.2002, p. 35).[14] JO L 193, 18.7.1983, p. 1, astfel cum a fost modificată ultima dată prin Directiva 2001/65/CE a Parlamentului European și a Consiliului (JO L 283, 27.10.2001, p. 28).--------------------------------------------------