title: Directiva 2007/43/CE a Consiliului din 28 iunie 2007 de stabilire a normelor minime de protecție a puilor destinați producției de carne (Text cu relevanță pentru SEE)

text:
               12.7.2007

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               L 182/19

      DIRECTIVA 2007/43/CE A CONSILIULUI

   din 28 iunie 2007
   de stabilire a normelor minime de protecție a puilor destinați producției de carne
   (Text cu relevanță pentru SEE)
   CONSILIUL UNIUNII EUROPENE,
   având în vedere Tratatul de instituire a Comunității Europene, în special articolul 37,
   având în vedere propunerea Comisiei,
   având în vedere avizul Parlamentului European (1),
   având în vedere avizul Comitetului Economic și Social European (2),
   după consultarea Comitetului Regiunilor,
   întrucât:

               (1)

               Protocolul privind protecția și bunăstarea animalelor anexat la Tratatul de instituire a Comunității Europene impune ca statele membre și Comunitatea să acorde toată atenția cerințelor privind bunăstarea animalelor atunci când formulează și pun în aplicare politicile agricole, respectând în același timp actele cu putere de lege și normele administrative, precum și cutumele din statul membru respectiv legate în special de anumite rituri religioase, tradiții culturale și patrimoniu regional.

               (2)

               Directiva 98/58/CE a Consiliului din 20 iulie 1998 privind protecția animalelor de fermă (3), elaborată în temeiul Convenției Europene privind protecția animalelor de fermă (4) (denumită în continuare „convenția”) stabilește standardele minime de protecție a animalelor de fermă, incluzând dispoziții referitoare la furnizarea de adăpost, hrană, apă și îngrijiri adecvate nevoilor fiziologice și etologice ale animalelor.

               (3)

               Comunitatea este parte la convenție, iar o recomandare specifică cu privire la găinile domestice (Gallus gallus), care include dispoziții suplimentare cu privire la păsările domestice destinate producției de carne, a fost adoptată în cadrul convenției.

               (4)

               Raportul Comitetului științific pentru sănătatea și bunăstarea animalelor din 21 martie 2000 privind bunăstarea puilor destinați producției de carne (pui de carne) a concluzionat că rata de creștere rapidă a speciilor de pui folosite în prezent în acest scop nu permite asigurarea unui nivel corespunzător de bunăstare și sănătate a animalelor și că efectele negative generate de densitatea de populare mare din crescătorii sunt mai mici în clădirile care beneficiază de condiții climatice bune.

               (5)

               Dispoziții specifice pentru suprafețele neacoperite de așternut, destinate reducerii la minim a incidenței parametrilor genetici sau includerii de indicatori de bunăstare, pe lângă cel al pododermatitei, vor fi formulate atunci când vor fi disponibile avizele în materie emise de Autoritatea Europeană pentru Siguranța Alimentară (AESA).

               (6)

               Este necesar să se stabilească, la nivel comunitar, norme referitoare la protecția puilor destinați producției de carne pentru a se evita denaturarea concurenței care ar putea afecta buna funcționare și organizare a pieței comune în acest sector, cât și pentru a garanta dezvoltarea rațională a acestui sector.

               (7)

               În conformitate cu principiul proporționalității, în vederea îndeplinirii obiectivului de bază care constă în îmbunătățirea bunăstării animalelor în cadrul creșterii intensive de pui, este necesar și adecvat să se stabilească norme minime cu privire la protecția puilor destinați producției de carne. Prezenta directivă nu depășește ceea ce este necesar pentru a atinge obiectivele urmărite în conformitate cu articolul 5 al treilea alineat din tratat.

               (8)

               Aceste norme ar trebui să se concentreze în special asupra problemelor de bunăstare din sistemele de creștere intensivă. Pentru a se evita aplicarea de măsuri disproporționate creșterii unor loturi mici de pui, ar trebui stabilit un prag minim pentru aplicarea prezentei directive.

               (9)

               Este important ca persoanele care se ocupă de păsări să înțeleagă cerințele referitoare la bunăstarea animalelor și să beneficieze de o instruire corespunzătoare pentru a-și putea îndeplini sarcinile care le revin sau să fi acumulat o experiență echivalentă unei astfel de instruiri.

               (10)

               Atunci când se stabilesc regulile referitoare la protecția puilor destinați producției de carne, ar trebui păstrat un echilibru între diferitele aspecte care trebuie luate în considerare în materie de sănătate și bunăstare animală, atât din punct de vedere economic și social, cât și din punctul de vedere al impactului asupra mediului.

               (11)

               Regulamentul (CE) nr. 854/2004 al Parlamentului European și al Consiliului din 29 aprilie 2004 de stabilire a normelor specifice de organizare a controalelor oficiale privind produsele de origine animală destinate consumului uman (5) și Regulamentul (CE) nr. 882/2004 al Parlamentului European și al Consiliului din 29 aprilie 2004 privind controalele oficiale efectuate pentru a asigura verificarea conformității cu legislația privind hrana pentru animale și produsele alimentare și cu normele de sănătate animală și de bunăstare a animalelor (6), stabilesc deja un cadru pentru controalele oficiale, inclusiv în ceea ce privește conformitatea cu anumite norme referitoare la bunăstarea animalelor. De asemenea, Regulamentul (CE) nr. 882/2004 prevede că statele membre au obligația de a prezenta Comisiei rapoarte anuale privind punerea în aplicare a planurilor naționale multianuale de control, inclusiv rezultatele controalelor și ale auditurilor efectuate. În acest scop, sprijinul financiar este prevăzut atât în aceste regulamente cât și în Decizia 90/424/CEE a Consiliului din 26 iunie 1990 privind anumite cheltuieli în domeniul veterinar (7).

               (12)

               În diferite state membre există deja diverse sisteme voluntare de etichetare a cărnii de pui, sisteme bazate pe respectarea standardelor în domeniul bunăstării animalelor și a altor parametri.

               (13)

               Este indicat ca, în lumina experienței dobândite în aplicarea unor astfel de scheme voluntare de etichetare, Comisia să prezinte un raport privind posibila introducere la nivel comunitar a unei scheme armonizate de etichetare obligatorie, specifice pentru carnea de pui și produsele preparate pe bază de carne de pui care să fie conformă cu standardele de bunăstare a animalelor, raport care să examineze inclusiv posibilele implicații socio-economice, efectele asupra partenerilor economici ai Comunității și conformitatea cu regulile Organizației Mondiale a Comerțului.

               (14)

               Este indicat ca, pe baza noilor dovezi științifice, Comisia să prezinte un raport care să ia în considerare alte cercetări și experiența practică în vederea îmbunătățirii bunăstării puilor destinați producției de carne, inclusiv a loturilor parentale ale unor astfel de pui, în special în ce privește aspectele care nu sunt acoperite de prezenta directivă. Acest raport ar trebui să analizeze în special posibilitatea introducerii de limite pentru a indica condițiile deficitare de bunăstare identificate în urma examinărilor post-mortem, precum și influența parametrilor genetici asupra deficiențelor identificate care au efecte negative asupra bunăstării puilor destinați producției de carne.

               (15)

               Statele membre ar trebui să stabilească reguli privind sancțiunile aplicabile încălcărilor dispozițiilor prezentei directive și să se asigure că acestea sunt puse în aplicare. Aceste sancțiuni trebuie să fie eficace, adecvate și descurajante.

               (16)

               În conformitate cu alineatul (34) din Acordul interinstituțional pentru o mai bună legiferare (8), Consiliul trebuie să încurajeze statele membre să elaboreze, pentru ele și în interesul Comunității, propriile tabele care, pe cât posibil, să ilustreze corespondența dintre prezenta directivă și măsurile de transpunere și să le facă publice.

               (17)

               Măsurile care se impun pentru punerea în aplicare a prezentei directive ar trebui adoptate în conformitate cu Decizia 1999/468/CE a Consiliului din 28 iunie 1999 de stabilire a normelor privind exercitarea competențelor de executare conferite Comisiei (9),

         ADOPTĂ PREZENTA DIRECTIVĂ:
   Articolul 1
   Obiectul și domeniul de aplicare
   (1)   Prezenta directivă se aplică puilor destinați producției de carne.
   Cu toate acestea, aceasta nu se aplică:

               (a)

               exploatațiilor cu mai puțin de 500 de pui;

               (b)

               exploatațiilor în care sunt crescuți doar pui pentru reproducție;

               (c)

               stațiilor de incubare;

               (d)

               puilor crescuți în adăpost în sistem extensiv și nici puilor crescuți în aer liber menționați la literele (b), (c), (d) și (e) din anexa IV la Regulamentul (CEE) nr. 1538/91 al Comisiei din 5 iunie 1991 de stabilire a normelor metodologice pentru aplicarea Regulamentului (CEE) nr. 1906/90 privind unele standarde de comercializare a cărnii de pasăre (10); și

               (e)

               puilor crescuți în mod ecologic în conformitate cu Regulamentul (CEE) nr. 2092/91 al Consiliului din 24 iunie 1991 privind producția ecologică de produse agricole și indicațiile referitoare la aceasta, aplicate pe produsele agricole și alimentare (11).

         (2)   În cazul exploatațiilor care au și loturi reproducătoare și loturi destinate consumului, directiva se aplică loturilor destinate consumului.
   Statele membre pot lua măsuri mai stricte în domeniul reglementat de prezenta directivă.
   Răspunderea principală pentru bunăstarea animalelor revine proprietarului sau crescătorului de animale.
   Articolul 2
   Definiții
   (1)   În sensul prezentei directive se aplică următoarele definiții:

               (a)

               „proprietar” înseamnă orice persoană fizică sau juridică proprietară a exploatației în care sunt crescuți puii;

               (b)

               „crescător” înseamnă orice persoană fizică sau juridică însărcinată sau responsabilă temporar sau permanent cu puii în temeiul unui contract sau în temeiul legii;

               (c)

               „autoritate competentă” înseamnă autoritatea centrală a unui stat membru responsabilă cu efectuarea de controale veterinare, zootehnice și referitoare la bunăstarea animalelor, sau orice altă autoritate căreia i-a fost conferită această autoritate la nivel regional, local sau alt nivel;

               (d)

               „medic veterinar oficial” înseamnă un medic veterinar autorizat, în conformitate cu anexa I secțiunea III capitolul IV (A) la Regulamentul (CE) nr. 854/2004 (12) să acționeze în această calitate și numit de către autoritatea competentă;

               (e)

               „pui” înseamnă un animal din specia Gallus gallus crescut pentru producția de carne;

               (f)

               „exploatație” înseamnă un loc de producție unde sunt crescuți puii;

               (g)

               „coteț” înseamnă o construcție dintr-o exploatație în care se crește un lot de pui;

               (h)

               „suprafață utilizabilă” înseamnă o suprafață acoperită cu litieră accesibilă în permanență puilor;

               (i)

               „densitate de populare” înseamnă greutatea totală în viu a puilor prezenți într-un adăpost în același timp pe metru pătrat de suprafață utilizabilă;

               (j)

               „lot” înseamnă un grup de pui care sunt plasați într-un adăpost dintr-o exploatație și care sunt prezenți în acest adăpost în același timp;

               (k)

               „rata mortalității zilnice” înseamnă numărul de pui care au murit într-un adăpost în aceeași zi, inclusiv aceia care au fost uciși sau sacrificați fie din motiv de boală, fie din alte motive, împărțit la numărul de pui prezenți în adăpost în acea zi și înmulțit cu 100;

               (l)

               „rata mortalității zilnice cumulate” înseamnă suma ratelor mortalității zilnice.

         (2)   Definiția termenului „suprafață utilizabilă” de la alineatul (1) litera (h) poate fi completată în conformitate cu procedura menționată la articolul 11, în ceea ce privește suprafețele fără așternut, în funcție de rezultatele unui aviz științific al Autorității Europene pentru Siguranța Alimentelor în ceea ce privește impactul suprafețelor fără așternut asupra bunăstării puilor.
   Articolul 3
   Cerințe referitoare la creșterea puilor
   (1)   Statele membre se asigură că:

               (a)

               toate adăposturile respectă cerințele enunțate în anexa I;

               (b)

               autoritatea competentă sau medicul veterinar oficial realizează inspecția, monitorizarea și urmărirea, inclusiv cele prevăzute în anexa III.

         (2)   Statele membre se asigură că densitatea maximă de populare dintr-o exploatație sau un adăpost al unei exploatații nu depășește niciodată 33 kg/m2.
   (3)   Prin derogare de la alineatul (2), statele membre pot prevedea o densitate de populare mai mare pentru pui, cu condiția ca proprietarul sau crescătorul să respecte cerințele enunțate în anexa II pe lângă cerințele enunțate în anexa I.
   (4)   Statele membre se asigură că, atunci când se acordă o derogarea în temeiul alineatului (3), densitatea maximă de populare dintr-o exploatație sau dintr-un adăpost al unei exploatații nu depășește niciodată 39 kg/m2.
   (5)   Atunci când criteriile prevăzute în anexa V sunt îndeplinite, statele membre pot permite ca densitatea maximă de populare menționată la alineatul (4) să crească cu cel mult 3 kg/m2.
   Articolul 4
   Instruire și consiliere pentru persoanele care se ocupă de pui
   (1)   Statele membre se asigură că crescătorii care sunt persoane fizice au beneficiat de suficientă instruire cu privire la sarcinile ce le revin și că există suficiente cursuri de instruire în domeniu.
   (2)   Cursurile de instruire menționate la alineatul (1) se concentrează asupra aspectelor legate de bunăstare și acoperă în special aspectele enumerate în anexa IV.
   (3)   Statele membre se asigură că este stabilit un sistem de control și aprobare a cursurilor de instruire. Crescătorul puilor trebuie să dețină un certificat care este recunoscut de către o autoritate competentă din statul membru în cauză, care să ateste efectuarea unui astfel de curs de instruire sau dobândirea unei experiențe echivalente unui astfel de curs.
   (4)   Statele membre pot recunoaște experiența dobândită înainte de 30 iunie 2010 ca echivalând cu participarea la astfel de cursuri de instruire și emit certificate care să ateste o astfel de echivalare.
   (5)   Statele membre pot prevedea ca cerințele enunțate la alineatele (1)-(4) să se aplice și proprietarilor.
   (6)   Proprietarul sau crescătorul pregătesc instrucțiuni și ghiduri cu privire la cerințele relevante în domeniul bunăstării animalelor, inclusiv la cele referitoare la metodele de ucidere și sacrificare folosite în exploatații pentru salariați sau pentru persoanele angajate să se ocupe de pui sau să-i prindă și să-i încarce.
   Articolul 5
   Etichetarea cărnii de pasăre
   Comisia prezintă, până la 31 decembrie 2009, un raport Parlamentului European și Consiliului privind posibila introducere a unei scheme armonizate de etichetare obligatorie, concepută pentru carnea de pui, produsele și preparatele din carne, pe baza conformității cu standardele referitoare la bunăstarea animalelor.
   Acest raport analizează eventualele implicații socio-economice, efectele avute asupra partenerilor economici ai Comunității și conformitatea unei astfel de scheme de etichetare cu normele Organizației Mondiale a Comerțului.
   Raportul este însoțit de propuneri legislative corespunzătoare, care țin seama de aceste aspecte și de experiența dobândită de către statele membre în aplicarea schemelor voluntare de etichetare.
   Articolul 6
   Raportul Comisiei prezentat Parlamentului European și Consiliului
   (1)   Pe baza avizului științific al Autorității europene pentru siguranța alimentară, Comisia prezintă, până la 31 decembrie 2010, un raport Parlamentului European și Consiliului privind influența parametrilor genetici asupra deficiențelor identificate care au drept rezultat un nivel scăzut de bunăstare pentru pui. În cazul în care este necesar, raportul poate fi însoțit de propuneri legislative corespunzătoare.
   (2)   Statele membre prezintă Comisiei rezultatele colectării de date pe baza monitorizării unui eșantion reprezentativ de loturi sacrificate pe parcursul unei perioade minime de un an. Pentru a se permite realizarea unei analize relevante, prevederile referitoare la prelevare și la date, menționate în anexa III, ar trebui elaborate pe baza unor norme științifice, obiective și comparabile, stabilite în conformitate cu procedura menționată la articolul 11.
   Statele membre ar putea avea nevoie de o contribuție financiară din partea Comunității pentru colectarea datelor în sensul prezentei directive.
   (3)   Pe baza datelor disponibile și ținând seama de noile dovezi științifice, până la 30 iunie 2012, Comisia prezintă un raport Parlamentului European și Consiliului, cu privire la aplicarea prezentei directive și la influența acesteia asupra bunăstării puilor, precum și asupra dezvoltării indicatorilor de bunăstare. Raportul ține cont de diferitele condiții și metode de producție. De asemenea, aceasta ia în considerare și implicațiile socio-economice și administrative ale prezentei directive, inclusiv aspectele regionale.
   Articolul 7
   Inspecțiile
   (1)   Autoritatea competentă efectuează inspecții nediscriminatorii pentru a controla conformitatea cu cerințele prezentei directive.
   Aceste inspecții se efectuează pe un număr corespunzător de animale crescute în fiecare stat membru, în conformitate cu dispozițiile relevante din Regulamentul (CE) nr. 882/2004 și pot fi efectuate în același timp cu alte controale, efectuate în scopuri diferite.
   Statele membre pun în aplicare proceduri adecvate de stabilire a densității de populare.
   (2)   Statele membre prezintă Comisiei, până la data de 30 iunie a fiecărui an, un raport anual cu privire la inspecțiile desfășurate în anul precedent în conformitate cu alineatul (1). Raportul este însoțit de o listă cu cele mai relevante acțiuni întreprinse de către autoritatea competentă în vederea soluționării principalelor probleme de bunăstare detectate.
   Articolul 8
   Ghidurile de bună practică
   Statele membre încurajează elaborarea de ghiduri de bună practică care cuprind îndrumări pentru respectarea dispozițiilor prezentei directive. Se încurajează difuzarea și utilizarea unor astfel de ghiduri.
   Articolul 9
   Sancțiunile
   Statele membre stabilesc normele de sancționare aplicabile în cazul încălcării dispozițiilor naționale adoptate în temeiul prezentei directive și întreprind toate măsurile necesare pentru a asigura că acestea sunt aplicate. Sancțiunile prevăzute sunt eficace, adecvate și descurajante. Statele membre notifică aceste dispoziții Comisiei până la 30 iunie 2010, notificând fără întârziere și orice alte modificări ulterioare care le afectează.
   Articolul 10
   Competențele de executare
   Măsurile necesare pentru a asigura aplicarea uniformă a prezentei directive pot fi adoptate în conformitate cu procedura prevăzută la articolul 11.
   Articolul 11
   Procedura comitetului
   (1)   Comisia este asistată de Comitetul permanent pentru lanțul alimentar și sănătatea animală înființat prin Regulamentul (CE) nr. 178/2002 al Parlamentului European și al Consiliului din 28 ianuarie 2002 de stabilire a principiilor și a cerințelor generale ale legislației alimentare, de instituire a Autorității Europene pentru Siguranța Alimentară și de stabilire a procedurilor în domeniul siguranței produselor alimentare (13) (denumit în continuare „comitetul”).
   (2)   În cazul în care se face trimitere la prezentul alineat, se aplică articolele 5 și 7 din Decizia 1999/468/CE.
   Perioada prevăzută la articolul 5 alineatul (6) din Decizia 1999/468/CE se stabilește la trei luni.
   Articolul 12
   Transpunerea
   Statele membre pun în aplicare actele cu putere de lege și actele administrative necesare pentru a se conforma prezentei directive până la 30 iunie 2010.
   În cazul în care statele membre adoptă dispozițiile respective, acestea trebuie să cuprindă o trimitere la prezenta directivă sau să fie însoțite de o astfel de trimitere la data publicării lor oficiale. Statele membre stabilesc modalitatea de efectuare a acestei trimiteri.
   Articolul 13
   Intrarea în vigoare
   Prezenta directivă intră în vigoare în a douăzecea zi de la data publicării în Jurnalul Oficial al Uniunii Europene.
   Articolul 14
   Prezenta directivă se adresează statelor membre.

      Adoptată la Luxemburg, 28 iunie 2007.

            Pentru Consiliu

            Președintele

         S. GABRIEL

      (1)  Avizul din 14 februarie 2006 (nepublicat încă în Jurnalul Oficial).

      (2)  Avizul din 26 octombrie 2005 (nepublicat încă în Jurnalul Oficial).

      (3)  JO L 221, 8.8.1998, p. 23. Directivă, astfel cum a fost modificată prin Regulamentul (CE) nr. 806/2003 (JO L 122, 16.5.2003, p. 1).

      (4)  JO L 323, 17.11.1978, p. 14. Convenție, astfel cum a fost modificată printr-un Protocol de modificare (JO L 395, 31.12.1992, p. 22).

      (5)  JO L 139, 30.4.2004, p. 206. Regulament, astfel cum a fost modificat prin Regulamentul (CE) nr. 1791/2006 al Consiliului (JO L 363, 20.12.2006, p. 1).

      (6)  JO L 165, 30.4.2004, p. 1. Regulament, astfel cum a fost modificat ultima dată prin Regulamentul (CE) nr. 1791/2006 al Consiliului.

      (7)  JO L 224, 18.8.1990, p. 19. Decizie, astfel cum a fost modificată ultima dată prin Regulamentul (CE) nr. 1791/2006.

      (8)  JO C 321, 31.12.2003, p. 1.

      (9)  JO L 184, 17.7.1999, p. 23. Decizie, astfel cum a fost modificată prin Decizia 2006/512/CE (JO L 200, 22.7.2006, p. 11).

      (10)  JO L 143, 7.6.1991, p. 11. Regulament, astfel cum a fost modificat ultima dată prin Regulamentul (CE) nr. 2029/2006 al Comisiei (JO L 414, 30.12.2006, p. 29).

      (11)  JO L 198, 22.7.1991, p. 1. Regulament, astfel cum a fost modificat ultima dată prin Regulamentul (CE) nr. 394/2007 al Comisiei (JO L 98, 13.4.2007, p. 3).

      (12)  JO L 139, 30.4.2004, p. 206.

      (13)  JO L 31, 1.2.2002, p. 1. Regulament, astfel cum a fost modificat ultima dată prin Regulamentul (CE) nr. 575/2006 al Comisiei (JO L 100, 8.4.2006, p. 3).

      ANEXA I
      CERINȚE REFERITOARE LA EXPLOATAȚII
      Pe lângă dispozițiile corespunzătoare din alte acte legislative comunitare în domeniu, se aplică următoarele cerințe:
      Adăpătoarele

                  1.

                  Adăpătoarele se poziționează și se întrețin astfel încât să se reducă la minimum vărsarea accidentală.

            Hrănirea

                  2.

                  Hrana este disponibilă fie în permanență, fie sub formă de tain, puii neputând sta nehrăniți mai mult de 12 ore înainte de ora de sacrificare prevăzută.

            Așternutul

                  3.

                  Toți puii au acces permanent la așternut, care este uscat și friabil la suprafață.

            Ventilația și încălzirea

                  4.

                  Ventilația este suficientă pentru a evita supraîncălzirea și, după caz, se combină cu sisteme de încălzire pentru a se elimina umezeala excesivă.

            Zgomotul

                  5.

                  Nivelul sonor se reduce la minim. Ventilatoarele, dispozitivele de distribuire a hranei sau orice alte echipamente se construiesc, se amplasează, se manipulează și se întrețin astfel încât să genereze cât mai puțin zgomot posibil.

            Iluminatul

                  6.

                  Toate clădirile dispun de iluminat la o intensitate de cel puțin 20 lux în timpul perioadelor de iluminare, măsurat la nivelul ochiului păsării și au iluminată cel puțin 80 % din suprafața utilizabilă. Poate fi permisă o reducere temporară a nivelului luminii la recomandarea medicului veterinar.

                  7.

                  În termen de șapte zile de la data la care puii sunt instalați în clădire și până la trei zile înainte de data prevăzută pentru sacrificare, iluminatul trebuie să respecte un ritm de 24 de ore și să includă perioade de întuneric care să dureze cel puțin șase ore în total, cu cel puțin o perioadă neîntreruptă de cel puțin patru ore, excluzând perioadele de întunecare.

            Inspecția

                  8.

                  Toți puii crescuți în exploatație trebuie să fie inspectați cel puțin de două ori pe zi. Trebuie să se acorde o atenție deosebită semnelor care indică un nivel scăzut al bunăstării și/sau sănătății animalelor.

                  9.

                  Puii care sunt grav răniți sau care prezintă semne evidente de tulburări de sănătate, cum ar fi aceia care prezintă dificultăți la mers, ascită severă sau malformații severe și care par să sufere, primesc tratamentul corespunzător sau sunt sacrificați de îndată. Un veterinar este consultat ori de câte ori este nevoie.

            Curățenia

                  10.

                  Acele părți ale clădirii, echipamentelor sau ustensilelor care sunt în contact cu puii se curăță și se dezinfectează în întregime după depopularea finală, înainte de introducerea în adăpost a unor loturi noi. După depopularea finală a unui adăpost se îndepărtează întregul așternut și se asigură alt așternut curat.

            Ținerea evidențelor

                  11.

                  Proprietarul sau crescătorul ține, pentru fiecare adăpost al unei exploatații, un registru în care figurează:

                              (a)

                              numărul de pui introduși;

                              (b)

                              suprafața utilizabilă;

                              (c)

                              hibridul sau rasa din care fac parte puii, în cazul în care acestea sunt cunoscute;

                              (d)

                              la fiecare control, numărul păsărilor găsite moarte, indicarea cauzelor, în cazul în care acestea sunt cunoscute, precum și numărul păsărilor ucise sau sacrificate motivat;

                              (e)

                              numărul puilor care rămân în lot în urma înlăturării puilor în vederea vânzării sau a sacrificării.

                        Registrele respective sunt păstrate pentru o perioadă de cel puțin trei ani și sunt puse la dispoziția autorității competente atunci când se efectuează o inspecție sau atunci când este necesar în alte scopuri.

            Intervențiile chirurgicale

                  12.

                  Toate intervențiile chirurgicale efectuate în alte scopuri decât cele terapeutice sau de diagnostic, care provoacă vătămarea sau pierderea unei părți sensibile a corpului sau alterarea structurii osoase, sunt interzise.
                  Cu toate acestea, debecarea poate fi permisă de către statele membre în cazul în care s-au epuizat celelalte măsuri de prevenire a smulgerii penelor și a canibalismului. În astfel de cazuri, aceasta se va efectua numai după consultarea unui veterinar și la recomandarea acestuia și se va efectua de către personal calificat să lucreze cu puii care nu au atins vârsta de zece zile. De asemenea, statele membre pot autoriza castrarea puilor masculi. Castrarea se efectuează numai sub supravegherea veterinarului, de către personal special pregătit în acest scop.

      ANEXA II
      CERINȚE DE PRACTICARE A UNEI DENSITĂȚI DE POPULARE SPORITE
      Notificarea și documentarea
      Se aplică cerințele următoare:

                  1.

                  Proprietarul sau crescătorul comunică autorității competente intenția de a aplica o densitate de populare mai mare de 33 kg/m2 greutate în viu.
                  Acesta indică cifra exactă și informează autoritatea competentă cu privire la orice schimbare în aplicarea densității de populare cu cel puțin 15 zile înainte de plasarea lotului în adăpost.
                  La cererea autorității competente, notificarea respectivă este însoțită de un document care rezumă informațiile conținute în documentația solicitată la punctul 2.

                  2.

                  Proprietarul sau crescătorul păstrează și pune la dispoziție în interiorul unității documentația care descrie în detaliu sistemele de producție. Aceasta include, în special, informații cu privire la detaliile tehnice ale adăpostului și ale echipamentelor acestuia, cum ar fi:

                              (a)

                              un plan al adăpostului care cuprinde dimensiunile suprafețelor ocupate de către pui;

                              (b)

                              sistemul de ventilație și, dacă este cazul, sistemul de răcire și de încălzire, inclusiv amplasarea acestora, o schemă a ventilației care detaliază parametrii-țintă ai calității aerului, cum ar fi debitul, viteza și temperatura aerului;

                              (c)

                              informații cu privire la sistemele de hrănire și de adăpare și amplasarea acestora;

                              (d)

                              sisteme de alarmă și sisteme auxiliare în cazul avarierii unui echipament automat sau mecanic esențial pentru sănătatea și bunăstarea animalelor;

                              (e)

                              tipul de pardoseală și așternut utilizate în mod obișnuit.

            Documentația se pune la dispoziția autorității competente la cerere și se actualizează periodic. În special, se înregistrează inspecțiile tehnice ale sistemelor de alarmă și de ventilație.
      Proprietarul sau crescătorul comunică fără întârziere autorității competente orice modificări ale adăpostului, echipamentelor sau ale procedurilor susceptibile de a influența bunăstarea păsărilor.
      Cerințe referitoare la exploatații – verificarea parametrilor de mediu

                  3.

                  Proprietarul sau crescătorul se asigură că fiecare adăpost ce aparține unei exploatații este echipat cu sisteme de ventilație și, în cazul în care este necesar, cu sisteme de încălzire sau de răcire concepute, construite și exploatate astfel încât

                              (a)

                              concentrația de amoniac (NH3) să nu depășească 20 ppm și concentrația de dioxid de carbon (CO2) să nu depășească 3 000 ppm, valori măsurate la înălțimea capetelor puilor;

                              (b)

                              temperatura interioară să nu depășească temperatura exterioară cu mai mult de 3 °C, atunci când temperatura exterioară măsurată la umbră depășește 30 °C;

                              (c)

                              umiditatea relativă medie măsurată în interiorul adăpostului timp de 48 de ore să nu depășească 70 % atunci când temperatura exterioară este sub 10 °C.

      ANEXA III
      MONITORIZAREA ȘI URMĂRIREA ÎN ABATOR
      [menționate la articolul 3 alineatul (1)]
      1.   Mortalitatea

                  1.1.

                  În cazul densității de populare mai mare de 33 kg/m2, documentația aferentă lotului include mortalitatea zilnică și rata mortalității zilnice cumulate, calculată de către proprietar sau crescător împreună cu hibridul sau rasa din care fac parte puii.

                  1.2.

                  Sub supravegherea medicului veterinar oficial, se înregistrează aceste date, precum și numărul puilor de carne morți la sosire, cu indicarea exploatației și a adăpostului. Caracterul plauzibil al datelor și al ratelor mortalității zilnice cumulate se verifică ținând seama de numărul puilor de carne sacrificați și de numărul puilor de carne morți la sosirea la abator.

            2.   Inspecția post-mortem
      În contextul controalelor efectuate în temeiul Regulamentului (CE) nr. 854/2004, medicul veterinar oficial evaluează rezultatele examinării post-mortem pentru a detecta alte indicii posibile ale deficiențelor în materie de bunăstare, cum ar fi nivele anormale ale dermatitei de contact, ale parazitismului și ale bolilor sistemice în exploatația sau în adăpostul exploatației de origine.
      3.   Comunicarea rezultatelor
      În cazul în care rata mortalității, prevăzută la punctul 1, sau rezultatele inspecției post-mortem, prevăzută la punctul 2, indică deficiențe în materie de bunăstare a animalelor, medicul veterinar oficial comunică datele respective proprietarului sau crescătorului animalelor, precum și autorității competente. Proprietarul sau crescătorul animalelor și autoritatea competentă iau măsurile care se impun.

      ANEXA IV
      FORMAREA
      Cursurile de formare menționate la articolul 4 alineatul (2) cuprind cel puțin legislația comunitară referitorare la protecția puilor și în special următoarele aspecte:

                  (a)

                  anexele I și II;

                  (b)

                  fiziologia, în special necesitățile de apă și de hrană, comportamentul animalelor și conceptul de stres;

                  (c)

                  aspectele practice ale manipulării atente a puilor, precum și ale capturării, încărcării și transportului;

                  (d)

                  îngrijirile de urgență destinate puilor, sacrificarea și uciderea de urgență;

                  (e)

                  măsuri preventive de biosecuritate.

      ANEXA V
      CRITERIILE DE UTILIZARE A UNEI DENSITĂȚI DE POPULARE SPORITE
      [menționate la articolul 3 alineatul (5)]
      1.   Criterii

                  (a)

                  monitorizarea exploatației de către autoritatea competentă în ultimii doi ani nu a identificat deficiențe cu privire la cerințele prezentei directive; și

                  (b)

                  proprietarul sau crescătorul exploatației efectuează monitorizarea utilizând ghidurile de bună practică menționate la articolul 8; și

                  (c)

                  în cazul a cel puțin șapte loturi consecutive verificate ulterior într-un adăpost, rata cumulativă a mortalității zilnice s-a situat sub 1 % + 0,06 % înmulțit cu vârsta de sacrificare a lotului, exprimată în zile.

            În cazul în care autoritatea competentă nu a efectuat monitorizarea exploatației în ultimii doi ani, trebuie să se realizeze cel puțin un exercițiu de monitorizare pentru a se verifica îndeplinirea cerinței (a).
      2.   Circumstanțe excepționale
      Prin derogare de la punctul 1 litera (c), autoritatea competentă poate decide ca densitatea de populare să se mărească în cazul în care proprietarul sau crescătorul a furnizat explicații suficiente pentru situația excepțională a ratei mortalității zilnice cumulate ridicate sau că motivele acesteia sunt independente de voința acestuia.


title: Directiva 79/117/CEE a Consiliului din 21 decembrie 1978 privind interzicerea introducerii pe piață și a folosirii produselor fitosanitare care conțin anumite substanțe active

text:
               03/Volumul 03

               RO

               Jurnalul Ofícial al Uniunii Europene

               63

         31979L0117

               L 033/36

               JURNALUL OFÍCIAL AL UNIUNII EUROPENE

      DIRECTIVA 79/117/CEE A CONSILIULUI

   din 21 decembrie 1978
   privind interzicerea introducerii pe piață și a folosirii produselor fitosanitare care conțin anumite substanțe active
   CONSILIUL COMUNITĂȚILOR EUROPENE,
   având în vedere Tratatul de instituire a Comunității Economice Europene, în special articolul 100,
   având în vedere propunerea Comisiei (1),
   având în vedere avizul Adunării (2),
   având în vedere avizul Comitetului Economic și Social (3),
   întrucât producția vegetală ocupă un loc foarte important în Comunitatea Economică Europeană;
   întrucât randamentul acestei producții este afectat în mod constant de organisme dăunătoare și buruieni; întrucât este absolut necesară protejarea plantelor împotriva acestor riscuri pentru a evita o scădere a randamentului și a contribui la asigurarea securității aprovizionărilor;
   întrucât una dintre cele mai importante metode de protejare a plantelor și a produselor vegetale și de creștere a productivității agriculturii este folosirea produselor fitosanitare;
   întrucât efectele acestor produse fitosanitare ar putea să nu fie în totalitate favorabile pentru producția vegetală; întrucât folosirea lor poate prezenta riscuri pentru om și mediu, deoarece, în general, este vorba despre substanțe toxice sau preparate cu efecte periculoase;
   întrucât, în cazul anumitor produse fitosanitare, aceste riscuri sunt atât de mari încât folosirea lor, totală sau parțială, nu mai poate fi tolerată;
   întrucât, în consecință, statele membre nu numai că au reglementat introducerea pe piață a produselor fitosanitare, dar au impus, de asemenea, pentru anumite produse fitofarmaceutice, restricții și interdicții de folosire care reglementează și introducerea pe piață a acestora;
   întrucât măsurile adoptate în această privință în statele membre prezintă diferențe care au ca rezultat obstacole în calea comerțului, afectând direct realizarea și funcționarea pieței comune;
   întrucât este, în consecință, importantă eliminarea acestor obstacole prin apropierea actelor cu putere de lege și a actelor administrative stabilite în statele membre;
   întrucât pare justificat să se admită ca principiu de bază introducerea interdicțiilor de folosire a tuturor produselor fitosanitare ce conțin substanțe active care, chiar când sunt folosite pentru un scop anume, creează sau riscă să creeze efecte dăunătoare pentru sănătatea umană și animală sau efecte adverse inacceptabile asupra mediului;
   întrucât, cu toate acestea, pentru mai multe dintre aceste produse se pot acorda derogări, într-o anumită măsură, la scară națională, pentru acele utilizări care, din motive ecologice, prezintă o necesitate specială și în cazul în care riscurile implicate sunt mai mici decât cele asociate altor utilizări permise anterior;
   întrucât chiar și aceste derogări ar trebui eliminate imediat ce devin disponibile tratamente mai puțin riscante;
   întrucât, pe de altă parte, este necesar să se acorde statelor membre un drept limitat de a suspenda temporar, pe proprie răspundere, interdicțiile de folosire în cazul unui pericol neprevăzut care ar amenința producția vegetală și care nu poate fi controlat prin alte metode;
   întrucât directiva exclude produsele fitosanitare destinate cercetării și scopurilor analitice;
   întrucât, de asemenea, dată fiind aplicarea în țările terțe de măsuri în general diferite, nu este adecvat să se aplice dispozițiile comunitare produselor fitosanitare destinate exportului în țări terțe;
   întrucât punerea în aplicare a prezentei directive, precum și adaptarea anexei sale la evoluția cunoștințelor științifice și tehnice necesită o cooperare strânsă între Comisie și statele membre; întrucât procedura Comitetului fitosanitar permanent, chiar dacă este provizoriu limitată în timp, precum și intervenția Comitetului științific pentru pesticide oferă o bază corespunzătoare pentru aceasta,
   ADOPTĂ PREZENTA DIRECTIVĂ:
   Articolul 1
   Prezenta directivă se referă la interzicerea introducerii pe piață și folosirea produselor fitosanitare care conțin anumite substanțe active.
   Articolul 2
   În sensul prezentei directive, se aplică următoarele definiții:

               1.

                  Produse fitosanitare

               Substanțele active și preparatele care conțin una sau mai multe substanțe active destinate:

                           1.1.

                           combaterii organismelor dăunătoare plantelor sau produselor vegetale sau prevenirii acțiunii acestora, în măsura în care aceste substanțe sau preparate nu sunt definite în următoarele dispoziții;

                           1.2.

                           influențării proceselor vitale ale plantelor, în măsura în care nu este vorba despre substanțe nutritive;

                           1.3.

                           conservării produselor vegetale în măsura în care aceste substanțe sau produse nu fac obiectul dispozițiilor speciale ale Consiliului sau ale Comisiei privind agenții de conservare;

                           1.4.

                           distrugerii plantelor nedorite sau

                           1.5.

                           distrugerii părților unor plante sau prevenirii creșterii nedorite a plantelor.

               2.

                  Substanțe

               Elementele chimice și compușii lor, astfel cum se prezintă în stare naturală sau prin fabricare.

               3.

                  Preparate

               Amestecurile sau soluțiile compuse din două sau mai multe substanțe sau din microorganisme sau virușii folosiți ca produse fitosanitare.

               4.

                  Substanțe active

               Substanțele, microorganismele și virușii cu acțiune generală sau specifică:

                           4.1.

                           asupra organismelor dăunătoare sau

                           4.2.

                           asupra plantelor, părților de plante sau produselor vegetale.

               5.

                  Plante

               Plantele vii și părțile de plante vii, inclusiv fructele proaspete și semințele.

               6.

                  Produse din plante

               Produsele de origine vegetală netransformate sau care au suferit doar o preparare simplă, cum ar fi măcinarea, uscarea sau presarea, în măsura în care nu este vorba despre plantele în sine, astfel cum sunt definite la punctul 5.

               7.

                  Organisme dăunătoare

               Dăunători de plante sau produse vegetale, care aparțin regnului animal sau vegetal sau care se prezintă sub formă de virusuri, micoplasme sau alți agenți patogeni.

               8.

                  Animale

               Animale care aparțin unor specii hrănite normal și deținute sau consumate de om.

               9.

                  Introducerea pe piață

               Orice cesiune cu titlu oneros sau gratuit.

               10.

                  Mediu

               Raportul dintre apă, aer, pământ, precum și toate formele biologice, și ființele umane.

         Articolul 3
   Statele membre garantează că produsele fitosanitare care conțin una sau mai multe substanțe active enumerate în anexă nu pot fi introduse pe piață sau folosite.
   Primul paragraf nu se aplică produselor fitosanitare care conțin impurități în cantitate neglijabilă datorită naturii procesului lor de fabricație, cu condiția ca acestea să nu aibă efecte dăunătoare asupra omului, a animalelor sau a mediului.
   Articolul 4
   (1)   Prin derogare de la articolul 3, statele membre sunt autorizate temporar să permită introducerea pe piață și folosirea, pe teritoriul lor, a produselor fitosanitare care conțin anumite substanțe active enumerate în prima coloană din anexă, în cazurile precizate în a doua coloană.
   (2)   Statele membre informează celelalte state membre și Comisia cu privire la orice caz în care se aplică alineatul (1) și, la cererea Comisiei, îi furnizează acesteia detaliile privind măsura în care se folosește o astfel de substanță activă.
   Articolul 5
   Prezenta directivă nu se aplică produselor fitosanitare destinate:

               (a)

               cercetării sau scopurilor analitice sau

               (b)

               exportului în țări terțe.

         Articolul 6
   (1)   După consultarea de către Comisie a Comitetului științific pentru pesticide, constituit în temeiul Deciziei 78/436/CEE (4), se adoptă următoarele, în conformitate cu procedura prevăzută la articolul 8:

               (a)

               orice modificări necesare în cadrul grupelor de substanțe A (compuși pe bază de mercur) și B (compuși organici persistenți pe bază de clor) din coloana 1 a anexei;

               (b)

               orice modificări necesare în coloana 2 din anexă. Nu se impune consultarea prealabilă a Comitetului științific, dacă trebuie anulată o derogare, cu condiția ca toate statele membre să informeze Comisia că nu intenționează sau nu mai intenționează să se folosească de această derogare. Această informație poate fi transmisă Comitetului fitosanitar permanent, constituit în temeiul Deciziei 76/894/CEE (5).

         (2)   Alineatul (1) se aplică pentru o perioadă de cinci ani, de la 1 ianuarie 1981.
   Hotărând în unanimitate la propunerea Comisiei, Consiliul poate decide să prelungească durata aplicării alineatului (1) sau să elimine orice limitare cu privire la aplicarea sa.
   (3)   La propunerea Comisiei, Consiliul hotărăște cu privire la toate modificările care trebuie aduse anexei și care nu sunt prevăzute la alineatul (1).
   (4)   Comisia examinează cel puțin la fiecare doi ani dacă și în ce măsură trebuie modificată a doua coloană din anexă.
   (5)   Toate modificările aduse anexei se efectuează în baza progresului cunoștințelor științifice și tehnice.
   (6)   O substanță activă se include în anexă dacă, chiar atunci când este aplicată corect în scopul intenționat, utilizarea sa are sau riscă să aibă:

               (a)

               efecte dăunătoare asupra sănătății omului sau animalelor;

               (b)

               efecte adverse inacceptabile asupra mediului.

         Articolul 7
   (1)   Dacă este necesară folosirea într-un stat membru a unui produs fitosanitar care conține una sau mai multe dintre substanțele active enumerate în anexă, din cauza unui pericol neprevăzut care amenință producția vegetală și care nu poate fi controlat prin alte mijloace, statul membru respectiv poate autoriza introducerea pe piață și folosirea acestui produs pentru o perioadă maximă de 120 de zile. Acesta informează de îndată celelalte state membre și Comisia cu privire la aceasta.
   (2)   În conformitate cu procedura prevăzută la articolul 8, se stabilește de îndată dacă și, dacă este cazul, în ce condiții pot fi menținute sau repetate măsurile luate de statul membru în conformitate cu alineatul (1).
   Articolul 8
   (1)   Dacă trebuie urmată procedura prevăzută în prezentul articol, Comitetul fitosanitar permanent, denumit în continuare „comitetul”, este sesizat de președinte, fără întârziere, fie la inițiativa acestuia, fie la cererea unui stat membru.
   (2)   În cadrul comitetului, voturile statelor membre se ponderează în conformitate cu articolul 148 alineatul (2) din tratat. Președintele nu participă la vot.
   (3)   Reprezentantul Comisiei prezintă un proiect cu măsurile ce urmează să fie adoptate. Comitetul își dă avizul cu privire la aceste măsuri în termenul pe care președintele îl poate stabili în funcție de urgența subiectului în cauză. Avizele se adoptă cu o majoritate de 41 de voturi.
   (4)   Comisia adoptă măsurile și le pune de îndată în aplicare dacă acestea sunt în conformitate cu avizul Comitetului. Atunci când măsurile nu sunt în conformitate cu avizul Comitetului sau în absența avizului, Comisia prezintă Consiliului, fără întârziere, o propunere cu privire la măsurile ce trebuie adoptate. Consiliul adoptă măsurile cu o majoritate calificată.
   Dacă, în termen de trei luni de la data la care i-a fost prezentată propunerea, Consiliul nu adoptă nici o propunere, Comisia adoptă măsurile propuse și le pune de îndată în aplicare.
   Articolul 9
   Statele membre pun în aplicare actele cu putere de lege și actele administrative necesare pentru a se conforma prezentei directive până la 1 ianuarie 1981 cel târziu. Statele membre informează de îndată Comisia cu privire la aceasta.
   Articolul 10
   Prezenta directivă se adresează statelor membre.

      Adoptată la Bruxelles, 21 decembrie 1978.

            Pentru Consiliu

            Președintele

         Otto Graf LAMBSDORFF

      (1)  JO C 200, 26.8.1976, p. 10.

      (2)  JO C 30, 7.2.1977, p. 38.

      (3)  JO C 114, 11.5.1977, p. 16.

      (4)  JO L 124, 12.5.1978, p. 16.

      (5)  JO L 340, 9.12.1976, p. 25.
   ANEXĂ

               Denumirile substanțelor active sau grupelor de substanțe active prevăzute la articolul 3

               Cazuri în care introducerea pe piață și folosirea sunt autorizate în conformitate cu articolul 4

               A.   Compuși ai mercurului

               1.   Oxizi de mercur

               Tratament împotriva Nectria galligena (șancru) prin vopsirea pomilor cu fructe semințoase după recoltare și până la înmugurire

               2.   Clorură de mercur (calomel)

               (a)   Împotriva Plasmodiophora pe Brassicae

               (b)   Tratamentul semințelor de ceapă și plantelor împotriva Sclerotium cepivorum

               (c)   Tratamentul gazonului ornamental și al gazonului pentru terenuri de sport împotriva Sclerotiniași Fusarium

               3.   Alți compuși anorganici ai mercurului

               4.   Compuși de mercur alchil

               (a)   Tratament prin imersia bulbilor de flori și a cartofilor de sămânță
               (b)   Tratament al semințelor de bază și de prebază ale cerealelor, cu excepția porumbului și a semințelor de sfeclă de zahăr

               5.   Alcooxil alchil și compuși de mercur aril

               (a)   Tratament împotriva Nectria galligena (șancru) prin vopsirea pomilor cu fructe semințoase după recoltare și până la înmugurire
               (b)   Tratament de toamnă împotriva Nectria galligena (șancru) al merilor Bramley, dacă este necesar, în Irlanda de Nord, după o vară foarte umedă
               (c)   Tratament prin imersia bulbilor de flori și a cartofilor de sămânță
               (d)   Tratament al semințelor de cereale, sfeclă, in și cânepă

               B.   Compuși persistenți de cloruri organice

               1.   Aldrin

               (a)   Tratamentul solului împotriva Otiorrhynchus în pepiniere, culturi de căpșuni înaintea plantării, culturi de plante ornamentale și podgorii
               (b)   Tratamentul cartofilor cultivați pe foste pășuni împotriva Agriotes, în Irlanda și Regatul Unit
               (c)   Tratamentul narciselor care trebuie să rămână doi sau trei ani în pământ, împotriva Merodon equestris, Eumerus strigatusși Eumerus tuberculatus

               2.   Clordan

               3.   Dieldrin

               4.   DDT

               (a)   Tratamentul prin imersie împotriva Hylobius la puieții de conifere
               (b)   Tratamentul individual al pomilor împotriva Scolytidae pentru a combate Ceratocystis ulmi

               (c)   Tratamentul sfeclei de zahăr, al cartofilor, al gazonului ornamental sau al gazonului pentru terenuri de sport împotriva Melolontha, Amphimallon, Phyllopertha, Cetoniași Serica

               (d)   Tratamentul sfeclei de zahăr, al cartofilor, al căpșunilor, al morcovilor și al plantelor ornamentale împotriva Agrotisși Euxoa

               (e)   Tratamentul cerealelor împotriva Tipula

               5.   Endrin

               (a)   Tratamentul împotriva acarienilor la cyclamen și la materialul de înmulțire a căpșunilor
               (b)   Tratamentul împotriva Arvicola terrestris L. în livezi fără subculturi.

               6.   HCH cu conținut de izomeri gama mai mic de 99.0 %

               7.   Heptaclor

               Tratamentul în stadiul de pregătire a semințelor de sfeclă împotriva Atomaria linearis, Agriotes spec., Myriapodași Collembola

               8.   Hexaclorbenzen


title: Directiva 2002/13/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 5 martie 2002 de modificare a Directivei 73/239/CEE a Consiliului în ceea ce privește cerințele referitoare la marja de solvabilitate a întreprinderilor de asigurare generală

text:
               06/Volumul 04

               RO

               Jurnalul Ofícial al Uniunii Europene

               172

         32002L0013

               L 077/17

               JURNALUL OFÍCIAL AL UNIUNII EUROPENE

      DIRECTIVA 2002/13/CE A PARLAMENTULUI EUROPEAN ȘI A CONSILIULUI

   din 5 martie 2002
   de modificare a Directivei 73/239/CEE a Consiliului în ceea ce privește cerințele referitoare la marja de solvabilitate a întreprinderilor de asigurare generală
   PARLAMENTUL EUROPEAN ȘI CONSILIUL UNIUNII EUROPENE,
   având în vedere Tratatul de instituire a Comunității Europene, în special articolul 47 alineatul (2) și articolul 55,
   având în vedere propunerea Comisiei (1),
   având în vedere avizul Comitetului Economic și Social (2),
   în conformitate cu procedura prevăzută la articolul 251 din tratat (3),
   întrucât:

               (1)

               Planul de acțiune pentru serviciile financiare, aprobat de Consiliul European întrunit la Köln la 3-4 iunie 1999 și la Lisabona la 23-24 martie 2000, recunoaște că marja de solvabilitate a întreprinderilor de asigurare constituie un instrument important al protecției titularilor de polițe de asigurare pe piața unică, prin faptul că garantează că întreprinderile de asigurare dispun de fonduri proprii adaptate naturii riscurilor pe care le acoperă.

               (2)

               Prima Directivă 73/239/CEE a Consiliului din 24 iulie 1973 de coordonare a actelor cu putere de lege și actelor administrative privind inițierea și exercitarea activității de asigurare directă, alta decât asigurarea de viață (4) impune ca întreprinderile de asigurare să dispună de o marjă de solvabilitate.

               (3)

               Obligația ca întreprinderile de asigurare să constituie, pe lângă și peste provizioanele tehnice necesare acoperirii angajamentelor lor de asigurare, o marjă de solvabilitate destinată amortizării efectelor eventualelor variații economice defavorabile constituie un element important al sistemului de supraveghere prudențială în scopul protejării intereselor asiguraților și a titularilor de polițe de asigurare.

               (4)

               Normele în materie de marjă de solvabilitate stabilite prin Directiva 73/239/CEE au rămas neschimbate la nivel substanțial de către legislația comunitară ulterioară, iar Directiva 92/49/CEE a Consiliului din 18 iunie 1992 de coordonare a actelor cu putere de lege și actelor administrative privind asigurarea directă, alta decât asigurarea de viață (a treia directivă privind „asigurarea generală”) (5) prevede prezentarea de către Comisie în fața Comitetului de asigurare instituit prin Directiva 91/675/CEE (6) a unui raport asupra necesității unei armonizări ulterioare a marjei de solvabilitate.

               (5)

               Comisia a elaborat respectivul raport având în vedere recomandările formulate în raportul asupra solvabilității întreprinderilor de asigurare redactat de Conferința autorităților de supraveghere a asigurărilor ale statelor membre ale Uniunii Europene.

               (6)

               Cu toate că raportul a ajuns la concluzia că sistemul actual, simplu și solid, funcționează satisfăcător și se bazează pe principii riguroase datorită unei transparențe cuprinzătoare, s-au detectat anumite părți slabe în unele cazuri, în special în cazul în care o activitate prezintă un profil de risc variabil.

               (7)

               Este necesară simplificarea și creșterea fondurilor actuale de garantare minimă, în special ca rezultat al măririi valorii cererilor de despăgubire și cheltuielilor operaționale de la data adoptării lor. Este necesar să se mărească de asemenea pragurile deasupra cărora un procentaj redus se aplică valorii primelor și cererilor de despăgubire în scopul calculării cerinței de marjă de solvabilitate.

               (8)

               Pentru evitarea creșterilor bruște și semnificative ale diferitelor niveluri ale fondurilor de garantare minimă și ale pragurilor pe viitor, este necesar să se instituie un mecanism care să prevadă adaptarea acestora la evoluția indicelui european al prețurilor de consum.

               (9)

               În cazuri speciale în care drepturile asiguraților sunt amenințate, este necesar ca autoritățile competente să fie abilitate să intervină într-un stadiu suficient de precoce, în exercitarea competențelor lor, fiind obligate să informeze întreprinderile de asigurare asupra motivelor care au cauzat intervenția lor, conform principiilor de bună administrare și respectare a procedurilor. Cât timp există o astfel de situație, autoritățile competente trebuie să se abțină de la certificarea faptului că întreprinderea de asigurare dispune de o marjă de solvabilitate suficientă.

               (10)

               Ținând seama de evoluția pe piață a naturii reasigurării contractate de asigurătorii primari, este necesar ca autoritățile competente să fie împuternicite să limiteze în anumite condiții reducerea cerinței pentru marja de solvabilitate acordată.

               (11)

               În cazul în care o întreprindere de asigurare își reduce substanțial activitățile sau încetează acoperirea de noi riscuri, este necesară prevederea unei marje de solvabilitate adaptate angajamentelor reziduale care rezultă din activitatea sa actuală, așa cum sunt reflectate de nivelul provizioanelor tehnice.

               (12)

               Pentru anumite clase de asigurare generală care prezintă un profil de risc variabil în mod special, trebuie să se ridice în mod substanțial marja de solvabilitate actuală pentru ca acestea să fie mai bine adaptate riscurilor reale.

               (13)

               Pentru a ține seama de impactul diferențelor dintre metodele contabile și cele actuariale, este adecvată ajustarea în consecință a calculului de cerință a marjei de solvabilitate, cu scopul garantării coerenței acestor metode și, prin urmare, a egalității de tratament între întreprinderile de asigurare.

               (14)

               Este oportun ca prezenta directivă să prevadă norme minime pentru cerința de marjă de solvabilitate, iar statele membre de origine trebuie să stabilească norme mai stricte pentru întreprinderile de asigurare autorizate de autoritățile lor naționale competente.

               (15)

               Este necesar ca directiva 73/239/CEE să se modifice în consecință,

         ADOPTĂ PREZENTA DIRECTIVĂ:
   Articolul 1
   Modificări la Directiva 73/239/CEE
   Directiva 73/239/CEE se modifică după cum urmează:

               1.

               La articolul 3, alineatul (1) se înlocuiește cu următoarele:
               „(1)   Prezenta directivă nu se aplică asociațiilor mutuale care întrunesc următoarele condiții:

                           (a)

                           statutul prevede posibilitatea de constituire a unor contribuții suplimentare sau de reducere a prestațiilor;

                           (b)

                           activitatea nu acoperă riscurile de responsabilitate civilă, cu excepția cazului în care acestea constituie o garanție accesorie în sensul punctului C din anexă, și nici riscurile de credit și garanție;

                           (c)

                           valoarea anuală a cotizațiilor percepute pentru activitățile acoperite prin prezenta directivă nu depășește 5 milioane EUR și

                           (d)

                           cel puțin jumătate dintre cotizațiile percepute pentru activitățile acoperite prin prezenta directivă provin de la persoane membre ale societății mutuale.

                     Prezenta directivă nu se aplică întreprinderilor care îndeplinesc următoarele condiții:

                           —

                           întreprinderea nu exercită nici una dintre activitățile reglementate de prezenta directivă, cu excepția celei prevăzute în anexă, punctul A clasa 18;

                           —

                           această activitate este limitată la nivel exclusiv local și nu constă decât în prestații în natură și

                           —

                           venitul anual total colectat sub titlul activității de asistență pentru persoanele aflate în dificultate nu depășește 200 000 EUR.

                     Cu toate acestea, dispozițiile prezentului articol nu împiedică o întreprindere de asigurare mutuală să ceară să fie autorizată sau să continue să fie autorizată în conformitate cu prezenta directivă.”

               2.

               Articolul 16 se înlocuiește cu următoarele:
               „Articolul 16
               (1)   Fiecare stat membru impune fiecărei întreprinderi de asigurare generală al cărei sediu social este situat pe teritoriul său să dețină în orice moment o marjă de solvabilitate disponibilă suficientă, raportată la ansamblul activităților sale, cel puțin egală cu cerințele prezentei directive.
               (2)   Marja de solvabilitate disponibilă este constituită de patrimoniul întreprinderii de asigurare generală, liber de orice angajament previzibil, cu excepția imobilizărilor necorporale, incluzând:

                           (a)

                           capitalul social vărsat sau, în cazul în care este vorba de societăți mutuale, fondul inițial vărsat efectiv, plus orice conturi ale membrilor care întrunesc următoarele criterii:

                                       (i)

                                       statutul trebuie să afirme că nu este posibilă efectuarea de plăți din aceste conturi către membri decât în cazul în care acest lucru nu determină scăderea marjei de solvabilitate disponibilă sub nivelul cerut sau, după dizolvarea întreprinderii, în cazul în care au fost reglate toate celelalte datorii ale acesteia;

                                       (ii)

                                       statutul trebuie să dispună ca pentru orice plată menționată la punctul (i) și efectuate în alte scopuri decât rezilierea individuală a afilierii, autoritățile competente trebuie să fie informate cel puțin cu o lună în avans, și că acestea pot, în acest interval, să interzică plata;

                                       (iii)

                                       dispozițiile relevante ale statutului nu pot fi modificate decât după ce autoritățile competente au declarat că nu se opun modificării, fără a aduce atingere criteriilor enumerate la punctele (i) și (ii);

                           (b)

                           rezervele (legale sau libere) nu corespund angajamentelor de subscriere;

                           (c)

                           profitul sau pierderea rezultate după deducerea dividendelor care trebuie plătite.

                     Marja de solvabilitate disponibilă este diminuată cu valoarea acțiunilor proprii deținute direct de întreprinderea de asigurare generală.
               Pentru întreprinderile de asigurare generală care își deduc sau reduc provizioanele tehnice pentru cereri de despăgubire în scopul luării în considerare a rezultatului plasamentelor lor, în conformitate cu articolul 60 alineatul (1) litera (g) din Directiva 91/674/CEE a Consiliului din 19 decembrie 1991 privind conturile anuale și conturile consolidate ale întreprinderilor de asigurare (7), marja de solvabilitate disponibilă este redusă cu diferența dintre provizioanele tehnice de dinainte de decontare sau deducere, așa cum figurează acestea în notele contabile, și provizioanele tehnice după decontare sau deducere. Această ajustare se efectuează pentru toate riscurile enumerate la punctul A din anexă, cu excepția riscurilor din clasele 1 și 2. Pentru celelalte clase în afară de 1 și 2, nu este necesară nici o ajustare în caz de decontare a anuităților incluse în provizioanele tehnice.
               (3)   Marja de solvabilitate disponibilă poate fi, de asemenea. constituită:

                           (a)

                           din acțiunile preferențiale cumulative și împrumuturile subordonate de până la 50 % din cea mai scăzută valoare a marjei de solvabilitate disponibile sau a cerinței de marjă de solvabilitate, din care maximum 25 % sunt constituite din împrumuturi subordonate cu scadență fixă sau acțiuni preferențiale cumulative cu durată determinată, cu condiția ca în caz de faliment sau lichidare a întreprinderii de asigurare generală să existe acorduri cu caracter obligatoriu în temeiul cărora împrumuturile subordonate sau acțiunile preferențiale să ocupe un nivel inferior prin raportare la creanțele tuturor celorlalți creditori și să nu fie rambursate decât după reglarea tuturor celorlalte datorii în curs la momentul respectiv.
                           Împrumuturile subordonate trebuie, de asemenea, să îndeplinească următoarele condiții:

                                       (i)

                                       se ține seama numai de fondurile vărsate integral;

                                       (ii)

                                       pentru împrumuturile cu scadență fixă, scadența inițială trebuie să fie fixată la cel puțin cinci ani. Cel mai târziu un an înainte de scadență, întreprinderea de asigurare supune autorităților competente, pentru aprobare, un plan care să indice modul în care marja de solvabilitate disponibile va fi menținută sau adusă la nivelul dorit la scadență, cu excepția cazului în care valoarea împrumutului care intră în compoziția marjei de solvabilitate disponibilă a fost redusă progresiv, cel puțin pe durata celor cinci ani care au precedat scadența. Autoritățile competente pot autoriza rambursarea anticipată a acestor fonduri, cu condiția ca întreprinderea de asigurare generală emitentă să fi solicitat acest lucru și ca marja sa de solvabilitate disponibilă să nu scadă sub nivelul cerut;

                                       (iii)

                                       împrumuturile fără scadență fixă nu pot fi rambursate decât prin intermediul unui preaviz de cinci ani, cu excepția cazului în care nu mai sunt considerate ca un component al marjei de solvabilitate disponibile sau în care acordul prealabil al autorităților competente a cerut în mod formal rambursarea lor anticipată. În acest ultim caz, întreprinderea de asigurare generală informează autoritățile competente cu cel puțin șase luni înaintea datei de rambursare prevăzute, indicându-le valoarea marjei de solvabilitate disponibile și cerința de marjă de solvabilitate înainte și după această rambursare. Autoritățile competente autorizează rambursarea numai în cazul în care marja de solvabilitate disponibilă a întreprinderii de asigurare generală nu riscă să scadă sub nivelul cerut;

                                       (iv)

                                       contractul de împrumut nu trebuie să conțină nici o clauză care să prevadă că, în anumite circumstanțe, altele decât lichidarea întreprinderii de asigurare generală, datoria trebuie rambursată înainte de scadența convenită;

                                       (v)

                                       contractul de împrumut nu poate fi modificat decât după ce autoritățile competente au declarat că nu se opun modificării;

                           (b)

                           din titlurile cu durată nedeterminată și din alte instrumente, inclusiv acțiunile preferențiale cumulative, altele decât cele menționate la litera (a), până la 50 % din valoarea cea mai scăzută a marjei de solvabilitate sau cerinței de marjă de solvabilitate pentru totalul acestor titluri și al împrumuturilor subordonate menționate la litera (a), în cazul în care se îndeplinesc următoarele condiții:

                                       (i)

                                       nu pot fi rambursate la inițiativa purtătorului sau fără acordul prealabil al autorității competente;

                                       (ii)

                                       contractul de emisiune conferă întreprinderii de asigurare generală posibilitatea de a diferenția plata dobânzilor de împrumut;

                                       (iii)

                                       creanțele creditorului față de întreprinderea de asigurare generală să ocupe, în totalitatea lor, un nivel inferior raportat la cele ale tuturor creditorilor nesubordonați;

                                       (iv)

                                       documentele care reglementează emisiunea de titluri să prevadă capacitatea datoriei și a dobânzilor nevărsate de a absorbi pierderile, permițând întreprinderii de asigurare să își continue activitățile.

                                       (v)

                                       să nu se țină seama decât de împrumuturile vărsate integral.

                     (4)   La cererea și cu justificarea societății pe lângă autoritatea de control competentă a statului membru de origine, cu acordul respectivei autorități, marja de solvabilitate disponibilă poate fi de asemenea constituită din:

                           (a)

                           jumătate din fracțiunea nevărsată a capitalului social sau a fondului inițial, o dată ce partea vărsată a atins 25 % din acel capital sau acele fonduri, până la 50 % din valoarea cea mai scăzută a marjei de solvabilitate disponibile sau a cerinței de marjă de solvabilitate;

                           (b)

                           în cazul societăților mutuale sau de tip mutual cu contribuții variabile, orice creanță pe care o poate avea asupra membrilor prin solicitarea unei contribuții suplimentare, până la jumătate din diferența între contribuțiile maxime și contribuțiile cerute, dar nu mai mult de 50 % din valoarea cea mai scăzută a marjei de solvabilitate sau a marjei de solvabilitate necesare. Autoritățile naționale competente adoptă linii directoare care fixează condițiile în care pot fi acceptate contribuțiile suplimentare;

                           (c)

                           prin orice rezerve nete ascunse provenind din evaluarea elementelor activului, în măsura în care astfel de rezerve nete ascunse nu au un caracter excepțional.

                     (5)   Modificările aduse alineatelor (2), (3) și (4) cu scopul de a lua în considerare evoluțiile care justifică o adaptare tehnică a elementelor admisibile pentru marja de solvabilitate disponibilă sunt adoptate conform procedurii prevăzute la articolul 2 din Directiva 91/675/CEE a Consiliului (8).

               3.

               Se adaugă următorul articol:
               „Articolul 16a
               (1)   Cerința de marjă de solvabilitate este determinată prin raportarea la valoarea anuală a primelor și contribuțiilor sau prin raportarea la ponderea medie a cererilor de despăgubire pentru ultimele trei exerciții financiare.
               În orice caz, în cazul în care o întreprindere de asigurare generală nu practică în mod esențial decât unul sau mai multe riscuri de credit, furtună, grindină sau îngheț, perioada de referință pentru ponderea medie a cererilor de despăgubire corespunde ultimelor șapte exerciții financiare.
               (2)   Sub rezerva prevederilor articolului 17, cerința de marjă de solvabilitate este egală cu cel mai ridicat dintre cele două rezultate indicate la alineatele (3) și (4).
               (3)   Baza primelor se calculează începând de la primele sau contribuțiile brute emise sau primele sau cotizațiile brute câștigate, fiind reținută cifra cea mai mare.
               Primele sau contribuțiile pentru clasele 11, 12 și 13 enumerate la punctul A din anexă se majorează cu 50 %.
               Se însumează primele sau contribuțiile emise în cadrul afacerilor directe sau pe parcursul ultimului exercițiu, inclusiv accesoriile.
               Se adaugă la această valoare totalul primelor acceptate în reasigurare pe durata ultimului exercițiu.
               Se deduce din aceasta valoarea totală a primelor sau cotizațiilor anulate în cursul ultimului exercițiu financiar, precum și valoarea totală a impozitelor și taxelor aferente primelor sau cotizațiilor care compun agregatul.
               Valoarea astfel obținută este repartizată în două tranșe, o primă tranșă de 50 milioane EUR și o a doua tranșă corespunzând restului; se calculează și se adună valorile echivalente cu 18 %, respectiv 16 % din aceste tranșe.
               Suma astfel obținută se înmulțește cu raportul, pentru ultimele trei exerciții, între valoarea cererilor de despăgubire de suportat de către întreprinderea de asigurare după deducerea valorilor recuperabile cu titlu de reasigurare și valoarea cererilor de despăgubire brute; acest raport nu poate fi în nici un caz mai mic de 50 %.
               Cu aprobarea autorităților competente, metodele statistice pot fi utilizate pentru alocarea primelor sau contribuțiilor pentru clasele 11, 12 și 13.
               (4)   Baza cererilor de despăgubire se calculează, după cum urmează, folosind pentru clasele 11, 12 și 13 enumerate la punctul A din anexă cererile de despăgubire, provizioanele și recuperările majorate cu 50 %.
               Valorile cererilor de despăgubire plătite pentru activitățile directe (fără deducerea cererilor de despăgubire suportate de către cesionari și retrocesionari) pe durata perioadelor menționate la alineatul (1) se adună.
               La această sumă se adună valoarea cererilor de despăgubire plătite pentru acceptările în reasigurare și retrocesionări pe durata acelorași perioade, precum și valoarea provizioanelor pentru cererile de despăgubire de plată constituite la finalul ultimului exercițiu, atât pentru activitățile directe, cât și pentru acceptările în reasigurare.
               Ulterior se deduce din aceasta valoarea recuperărilor încasate în cursul perioadelor prevazute la alineatul (1).
               Din această sumă se deduce valoarea provizioanelor pentru cererile de despăgubire de plată constituite la începutul celui de-al doilea exercițiu care precede ultimul exercițiu inventariat, atât pentru activități directe, cât și pentru acceptări în reasigurare. În cazul în care perioada de referință menționată la alineatul (1) este de șapte ani, valoarea de dedus este aceea a provizioanelor pentru cereri de despăgubire de plătit constituite la începutul celui de-al șaselea exercițiu financiar care precede ultimul exercițiu financiar inventariat.
               În conformitate cu perioada de referință prevăzute la alineatul (1), o treime sau o șeptime din valoarea obținută este apoi împărțită în două tranșe, prima de 35 milioane EUR, a doua corespunzând restului; se calculează și se adună părțile care corespund la 26 %, respectiv 23 % din aceste tranșe.
               Valoarea astfel obținută se înmulțește cu raportul, pentru ultimele trei exerciții financiare, între valoarea cererilor de despăgubire care rămân în sarcina societății după deducerea sumelor recuperabile prin reasigurare și valorile cererilor de despăgubire brute; acest raport nu poate fi în nici un caz mai mic de 50 %.
               Cu aprobarea autorităților competente, pot fi utilizate metode statistice pentru alocarea cererilor de despăgubire, provizioanelor sau recuperărilor pentru clasele 11, 12, și 13. În cazul riscurilor enumerate în anexă la punctul A clasa 18, valoarea daunelor plătite utilizate pentru a calcula daunele de bază este costul suportat de întreprinderea de asigurare cu privire la asistența acordată. Acest cost este calculat conform dispozițiilor de drept intern ale statului membru de origine.
               (5)   În cazul în care calculele de la alineatele (2), (3) și (4) dau un rezultat mai mic decât cerința de marjă de solvabilitate pentru exercițiul precedent, cerința marjei de solvabilitate este cel puțin egală cu cea pentru exercițiul precedent, înmulțită cu raportul între provizioanele tehnice pentru cereri de despăgubire la finalul ultimului exercițiu și valoarea provizioanelor tehnice pentru cereri de despăgubire la începutul ultimului exercițiu. În aceste calcule, provizioanele tehnice se calculează prin deducerea reasigurării, raportul însă neputând fi în nici un caz mai mare de 1.
               (6)   Fracțiile aplicabile tranșelor menționate la alineatul (3) al șaselea paragraf și la alineatul (4) al șaselea paragraf sunt fiecare reduse la o treime în cazul asigurării de sănătate practicate pe o bază tehnică similară celei pentru asigurarea de viață, în cazul în care:

                           (a)

                           primele plătite se calculează pe baza tabelelor de morbiditate conform metodei matematice aplicate în materie de asigurare generală;

                           (b)

                           se stabilește un provizion pentru îmbătrânire;

                           (c)

                           se percepe un supliment de primă pentru constituirea unei marje de siguranță dintr-o valoare adecvată;

                           (d)

                           asigurătorul poate anula contractul înainte de sfârșitul celui de-al treilea an de asigurare cel târziu;

                           (e)

                           contractul prevede posibilitatea creșterii primelor sau reducerii prestărilor, chiar și pentru contractele curente.”

               4.

               Articolul 17 se înlocuiește cu următoarele:
               „Articolul 17
               (1)   O treime din cerința de marjă de solvabilitate, așa cum este definită la articolul 16a, constituie fondul de garantare. Acest fond este constituit din elementele enumerate la articolul 16 alineatele (2) și (3) și, cu acordul autorității competente a statului membru de origine, alineatul (4) litera (c).
               (2)   Fondul de garantare nu poate fi mai mic de 2 milioane EUR. Cu toate acestea, în cazul în care este vorba de toate sau o parte din riscurile incluse într-una dintre clasele 10-15 enumerate la punctul A din anexă, fondul trebuie să fie de 3 milioane EUR.
               Fiecare stat membru poate dispune ca fondul de garantare minim să fie redus la un sfert în caz de societăți mutuale sau societăți de tip mutual.”

               5.

               Se adaugă următorul articol:
               „Articolul 17a
               (1)   Valorile în EUR menționate la articolul 16a alineatele (3) și (4) și la articolul 17 alineatul (2) se revizuiesc anual, începând din 20 septembrie 2003, în funcție de evoluția indicelui european pentru prețul de consum publicat de Eurostat pentru ansamblul statelor membre.
               Adaptările sunt automate și se derulează prin creșterea sumei de bază în EUR cu procentajul de variație al respectivului indice pentru perioada de la intrarea în vigoare a prezentei directive și până la data revizuirii, rotunjit apoi la un multiplu de 100 000 EUR.
               În cazul în care variația după ultima adaptare este mai mică de 5 %, valoarea nu se adaptează.
               (2)   Comisia informează anual Parlamentul European și Consiliul cu privire la revizuire și la valorile adaptate menționate la alineatul (1).”

               6.

               La articolul 20 alineatul (2), cuvintele „articolul 16 alineatul (3)” se înlocuiesc cu cuvintele „articolul 16a”.

               7.

               Se adaugă următorul articol:
               „Articolul 20a
               (1)   Statele membre se asigură că autoritățile competente au competența de a cere un plan de restabilire financiară acelor întreprinderi de asigurare generală în care consideră că sunt amenințate drepturile asiguraților. Acest program de restabilire trebuie să includă cel puțin descrieri detaliate ale următoarelor elemente sau dovezi referitoare la următorii trei ani financiari:

                           (a)

                           previziuni ale cheltuielilor de administrare, în special cheltuieli generale curente și comisioane;

                           (b)

                           un plan care să detalieze previziunile de venituri și cheltuieli, atât pentru activități directe, cât și pentru acceptări în reasigurare și cesionări în reasigurare;

                           (c)

                           un bilanț previzional;

                           (d)

                           o estimare a resurselor financiare cu care se intenționează să se acopere angajamentele și cerința de marjă de solvabilitate;

                           (e)

                           politica generală în domeniul reasigurării.

                     (2)   În cazul în care drepturile asiguraților sunt amenințate datorită faptului că poziția întreprinderii de asigurare se deteriorează, statele membre se asigură că autoritățile competente au competențe care să le permită să ceară unei întreprinderi de asigurare o marjă de solvabilitate mai ridicată, astfel încât întreprinderea să fie rapid în măsură să își atingă nivelul de solvabilitate cerut. Nivelul acestei cerințe de marjă de solvabilitate mai ridicată este determinat în funcție de programul de restabilire financiară menționat la alineatul (1).
               (3)   Statele membre se asigură că autoritățile competente dispun de puteri care să le permită reevaluarea de la bază a tuturor elementelor admise să constituie marja de solvabilitate, în special în cazul în care valoarea de piață a acestor elemente s-a modificat semnificativ de la finalul ultimului exercițiu.
               (4)   Statele membre se asigură că autoritățile competente au competența de a diminua reducerea, bazată pe reasigurare, a marjei de solvabilitate determinate în conformitate cu articolul 16a, în cazul în care:

                           (a)

                           natura sau calitatea contractelor de reasigurare s-a schimbat semnificativ de la ultimul exercițiu financiar;

                           (b)

                           contractele de reasigurare nu prevăd nici un transfer de riscuri sau prevăd unul nesemnificativ.

                     (5)   În cazul în care autoritățile competente au cerut un plan de restabilire financiară al întreprinderi de asigurare generală în conformitate cu alineatul (1), acestea se abțin de la acordarea autorizației în conformitate cu articolul 10 alineatul (3), al doilea paragraf din prezenta directivă, articolul 16 alineatul (1) litera (a) din Directiva 88/357/CEE a Consiliului (9) (a doua directivă privind asigurarea generală) și articolul 12 alineatul (2) din Directiva 92/49/CEE a Consiliului (10) (a treia directivă privind asigurarea generală), atât timp cât consideră că drepturile asiguraților sunt amenințate în sensul alineatului (1).

         Articolul 2
   Perioada de tranziție
   (1)   Statele membre pot acorda întreprinderilor de asigurare care, în momentul intrării în vigoare a prezentei directive, practică pe teritoriul lor una sau mai multe clase menționate în anexa la Directiva 73/239/CEE un interval de cinci ani de la data intrării în vigoare a prezentei directive pentru a se conforma cerințelor enunțate la articolul 1 din prezenta directivă.
   (2)   Statele membre pot acorda întreprinderilor menționate la alineatul (1) și care, la expirarea intervalului de cinci ani, nu au atins marja de solvabilitate cerută, un interval suplimentar care nu poate depăși doi ani, cu condiția ca, în conformitate cu articolul 20 din Directiva 73/239/CEE, să fi supus spre aprobare autorităților competente măsurile pe care le propun pentru a-și atinge scopul urmărit.
   Articolul 3
   Transpunerea
   (1)   Statele membre adoptă actele cu putere de lege și actele administrative necesare pentru a se conforma prezentei directive până la 20 septembrie 2003. Statele membre informează de îndată Comisia cu privire la aceasta.
   Atunci când statele membre adoptă aceste acte, acestea conțin o trimitere la prezenta directivă sau sunt însoțite de o asemenea trimitere la data publicării lor oficiale. Statele membre stabilesc modalitatea de efectuare a acestei trimiteri.
   (2)   Statele membre se asigură ca măsurile menționate la alineatul (1) se aplică mai întâi supravegherii conturilor pentru exercițiile financiare începând din 1 ianuarie 2004 sau în decursul acestui anului calendaristic.
   (3)   Comisiei îi sunt comunicate de către statele membre textele principalelor dispoziții de drept intern pe care le adoptă în domeniul reglementat de prezenta directivă.
   (4)   Până la 1 ianuarie 2007, Comisia înaintează Parlamentului European și Consiliului un raport asupra aplicării prezentei directive și, după caz, asupra necesității de armonizare suplimentară a prezentei directive. Acest raport indică modul în care statele membre au utilizat posibilitățile din prezenta directivă și, în special, dacă competențele discreționare conferite autorităților naționale de supraveghere au produs discrepanțe majore de supraveghere în cadrul pieței interne.
   Articolul 4
   Intrarea în vigoare
   Prezenta directivă intră în vigoare la data publicării în Jurnalul Oficial al Comunităților Europene.

   Articolul 5
   Destinatari
   Prezenta directivă se adresează statelor membre.

      Adoptată la Bruxelles, 5 martie 2002.

            Pentru Parlamentul European

            Președintele

         P. COX

            Pentru Consiliu

            Președintele

         R. DE RATO Y FIGAREDO

      (1)  JO C 96 E, 27.3.2001, p. 129.

      (2)  JO C 193, 10.7.2001, p. 16.

      (3)  Avizul Parlamentului European din 4 iulie 2001 (nepublicat încă în Jurnalul Oficial) și Decizia Consiliului din 14 februarie 2002.

      (4)  JO L 228, 16.8.1973, p. 3. Directivă modificată ultima dată de Directiva 2000/26/CE a Parlamentului European și a Consiliului (JO L 181, 20.7.2000, p. 65).

      (5)  JO L 228, 11.8.1992, p. 1. Directivă modificată ultima dată de Directiva 2000/64/CE a Parlamentului European și a Consiliului (JO L 290, 17.11.2000, p. 27).

      (6)  JO L 374, 31.12.1991, p. 32.

      (7)  JO L 374, 31.12.1991, p. 7.

      (8)  JO L 374, 31.12.1991, p. 32.”

      (9)  JO L 172, 4.7.1988, p. 1. Directivă modificată ultima dată de Directiva 2000/26/CE a Parlamentului European și a Consiliului (JO L 181, 20.7.2000, p. 65).

      (10)  JO L 228, 11.8.1992, p. 1. Directivă modificată ultima dată de Directiva 2000/64/CE a Parlamentului European și a Consiliului (JO L 290, 17.11.2000, p. 27).”


title: Directiva Consiliului din 8 noiembrie 1990 de modificare a Directivei 78/660/CEE privind conturile anuale și a Directivei 83/349/CEE privind conturile consolidate în ceea ce privește derogările în favoarea întreprinderilor mici și mijlocii și publicarea conturilor în ECU

text:
               17/Volumul 01

               RO

               Jurnalul Ofícial al Uniunii Europene

               107

         31990L0604

               L 317/57

               JURNALUL OFÍCIAL AL UNIUNII EUROPENE

      DIRECTIVA CONSILIULUI

   din 8 noiembrie 1990
   de modificare a Directivei 78/660/CEE privind conturile anuale și a Directivei 83/349/CEE privind conturile consolidate în ceea ce privește derogările în favoarea întreprinderilor mici și mijlocii și publicarea conturilor în ECU
   (90/604/CEE)
   CONSILIUL COMUNITĂȚILOR EUROPENE,
   având în vedere Tratatul de instituire a Comunității Economice Europene, în special articolul 54,
   având în vedere propunerea Comisiei (1),
   în cooperare cu Parlamentul European (2),
   având în vedere avizul Comitetului Economic și Social (3),
   întrucât armonizarea dispozițiilor interne privind structura și conținutul conturilor anuale și al raportului anual, modurile de evaluare și publicitatea acestor documente, în special în ceea ce privește societatea comercială pe acțiuni și societatea comercială cu răspundere limitată, a făcut obiectul Directivei 78/660/CEE (4), astfel cum a fost modificată ultima dată prin Actul de aderare a Spaniei și a Portugaliei;
   întrucât procedurile administrative impuse întreprinderilor mici și mijlocii trebuie simplificate, în conformitate cu Rezoluția Consiliului din 3 noiembrie 1986 privind programul de acțiune pentru întreprinderile mici și mijlocii (IMM) (5) și Rezoluția Consiliului din 30 iunie 1988 privind îmbunătățirea mediului de afaceri și promovarea dezvoltării întreprinderilor, în special a întreprinderilor mici și mijlocii, în Comunitate (6), care face în mod special trimitere la o simplificare substanțială a obligațiilor care decurg din Directiva 78/660/CEE;
   întrucât, în temeiul articolului 53 alineatul (2) din Directiva 78/660/CEE, este oportună efectuarea unei a doua revizuiri a pragurilor care definesc întreprinderile mici și mijlocii;
   întrucât derogările cu privire la elaborarea, controlul și publicitatea conturilor pe care statele membre pot să le prevadă în temeiul Directivei 78/660/CEE ar trebui sporite în favoarea societăților mici;
   întrucât trebuie prevăzută posibilitatea ca statele membre să permită societăților comerciale să nu includă în anexa la situația financiară anumite informații privind remunerațiile acordate membrilor organului administrativ, de conducere sau de supraveghere a societății, dacă informațiile în cauză permit identificarea situației unui anumit membru al acestor organe;
   întrucât este, de asemenea, necesar să li se permită statelor membre să impună societăților mici obligații mai puțin stringente în ceea ce privește elaborarea și publicarea anexei la situația financiară; întrucât statele membre trebuie să poată scuti aceste societăți de obligația de a furniza, în anexa la situația financiară, anumite date care pot fi considerate mai puțin importante pentru societățile mici; întrucât, în același scop, statele membre trebuie să aibă posibilitatea de a scuti astfel de societăți de obligația de a întocmi un raport anual, cu condiția ca acestea să reia în anexa la situația financiară datele prevăzute la articolul 22 alineatul (2) din Directiva 77/91/CEE (7) privind achiziționarea de acțiuni proprii;
   întrucât este important să se promoveze integrarea monetară europeană permițând cel puțin societăților comerciale să își publice situația financiară în ECU; întrucât acest lucru este doar o facilitate suplimentară care nu modifică în nici un fel situația societăților care pot deja în prezent să elaboreze și să publice situația financiară în ECU; întrucât, din acest punct de vedere, dispozițiile din Directivele 78/660/CEE și 83/349/CEE (8), astfel cum au fost modificate prin Actul de aderare a Spaniei și a Portugaliei, trebuie clarificate, obligând societățile care beneficiază de facilitatea în cauză să indice rata de schimb utilizată în anexa la situația financiară,
   ADOPTĂ PREZENTA DIRECTIVĂ:
   Articolul 1
   Articolul 11 din Directiva 78/660/CEE se modifică după cum urmează:

               1.

               prima liniuță: textul „totalul bilanțului: 1 550 000 ECU” se înlocuiește cu textul „totalul bilanțului: 2 000 000 ECU”;

               2.

               a doua liniuță: textul „cuantumul net al cifrei de afaceri: 3 200 000 ECU” se înlocuiește cu textul „cifra netă de afaceri: 4 000 000 ECU”;

               3.

               se inserează următorul paragraf:
               „Statele membre pot permite ca articolul 15 alineatul (3) litera (a) și alineatul (4) să nu se aplice bilanțului prescurtat”.

         Revizuirea sumelor în ECU menționate anterior constituie cea de-a doua revizuire la cinci ani prevăzută la articolul 53 alineatul (2) din Directiva 78/660/CEE.
   Articolul 2
   Articolul 27 din Directiva 78/660/CEE se modifică după cum urmează:

               1.

               prima liniuță: textul „totalul bilanțului: 6 200 000 ECU” se înlocuiește cu textul „totalul bilanțului: 8 000 000 ECU”;

               2.

               a doua liniuță: textul „cuantumul net al cifrei de afaceri: 12 800 000 ECU” se înlocuiește cu „cuantumul net al cifrei de afaceri: 16 000 000 ECU”.

         Revizuirea sumelor în ECU menționate anterior constituie cea de-a doua revizuire la cinci ani prevăzută la articolul 53 alineatul (2) din Directiva 78/660/CEE.
   Articolul 3
   La articolul 53 din Directiva 78/660/CEE, alineatul (1) se înlocuiește cu următorul alineat:

      „(1)   În înțelesul prezentei directive, ECU este noțiunea definită în Regulamentul (CEE) nr. 3180/78 (9), astfel cum a fost modificat prin Regulamentul (CEE) nr. 2626/84 (10) și prin Regulamentul (CEE) nr. 1971/89 (11).
      Echivalentul în moneda națională este cel care se aplică la 8 noiembrie 1990.

   Articolul 4
   La articolul 43 din Directiva 78/660/CEE se inserează următorul alineat:

      „(3)   Statele membre pot să renunțe la cerința de a furniza informațiile menționate la alineatul (1) punctul 12, dacă informațiile în cauză fac posibilă identificarea situației unui anumit membru al unui astfel de organ.”

   Articolul 5
   Articolul 44 din Directiva 78/660/CEE se înlocuiește cu următorul text:

      „Articolul 44
      (1)   Statele membre pot permite ca societățile comerciale care intră sub incidența articolului 11 să întocmească o anexă prescurtată la situația financiară, fără informațiile prevăzute la articolul 43 alineatul (1) punctele 5-12. Cu toate acestea, anexa trebuie indice global, pentru toate posturile în cauză, informațiile prevăzute la articolul 43 alineatul (1) punctul 6.
      (2)   Statele membre pot să permită exonerarea societăților menționate la alineatul (1) de obligația de a menționa în anexa la situația financiară informațiile prevăzute la articolul 15 alineatul (3) litera (a) și la alineatul (4), la articolele 18, 21 și articolul 29 alineatul (2), la articolul 30 al doilea paragraf, la articolul 34 alineatul (2), la articolul 40 alineatul (2) și la articolul 42 al doilea paragraf.
      (3)   Se aplică articolul 12.”

   Articolul 6
   La articolul 46 din Directiva 78/660/CEE, se inserează următorul alineat:

      „(3)   Statele membre pot să renunțe la obligația impusă societăților care intră sub incidența articolului 11 de a elabora raportul anual, cu condiția ca în anexa la situația financiară să fie reluate informațiile menționate la articolul 22 alineatul (2) din Directiva 77/91/CEE privind achiziționarea de către o societate comercială a acțiunilor proprii.”

   Articolul 7
   Articolul 47 alineatul (2) litera (b) din Directiva 78/660/CEE se înlocuiește cu următorul text:

               „(b)

               o anexă prescurtată la situația financiară în conformitate cu articolul 44.”

         Articolul 8
   În Directiva 78/660/CEE se inserează următorul articol:

      „Articolul 50a
      Conturile anuale pot fi publicate în moneda în care au fost elaborate și în ECU, utilizând rata de schimb de la data închiderii bilanțului. Rata în cauză este menționată în anexa la situația financiară.”

   Articolul 9
   În Directiva 83/349/CEE se inserează următorul articol:

      „Articolul 38a
      Conturile consolidate pot fi publicate în moneda în care au fost elaborate și în ECU, utilizând rata de schimb de la data închiderii bilanțului consolidat. Rata în cauză este menționată în anexa la situația financiară.”

   Articolul 10
   (1)   Statele membre pun în aplicare actele cu putere de lege și actele administrative necesare aducerii la îndeplinire a prezentei directive până la 1 ianuarie 1993. Statele membre informează de îndată Comisia cu privire la aceasta.
   (2)   Statele membre pot să prevadă că prezenta directivă se aplică pentru prima dată situației financiare pentru exercițiul financiar care începe la 1 ianuarie 1995 sau în cursul anului calendaristic 1995.
   (3)   Comisiei îi sunt comunicate de statele membre textele principalelor dispoziții de drept intern pe care le adoptă în domeniul reglementat de prezenta directivă.
   Articolul 11
   Prezenta directivă se adresează statelor membre.

      Adoptată la Bruxelles, 8 noiembrie 1990.

            Pentru Consiliu

            Președintele

         P. ROMITA

      (1)  JO C 287, 11.11.1986, p. 5;

      JO C 318, 20.12.1989, p. 12.

      (2)  JO C 158, 26.6.1989, p. 257;
   (Decizia din 24 octombrie 1990 nepublicată încă în Jurnalul Oficial).

      (3)  JO C 139, 5.6.1989, p. 42.

      (4)  JO L 222, 14.8.1978, p. 11.

      (5)  JO C 287, 14.11.1986, p. 1.

      (6)  JO C 197, 27.7.1988, p. 6.

      (7)  JO L 26, 31.1.1977, p. 1.

      (8)  JO L 193, 18.7.1983, p. 1.

      (9)  JO L 379, 30.12.1978, p. 1.

      (10)  JO L 247, 16.9.1984, p. 1.

      (11)  JO L 189, 4.7.1989, p. 1.”