title: Directiva 2005/65/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 26 octombrie 2005 privind consolidarea securității portuareText cu relevanță pentru SEE.

text:
               07/Volumul 15

               RO

               Jurnalul Ofícial al Uniunii Europene

               50

         32005L0065

               L 310/28

               JURNALUL OFÍCIAL AL UNIUNII EUROPENE

      DIRECTIVA 2005/65/CE A PARLAMENTULUI EUROPEAN ȘI A CONSILIULUI

   din 26 octombrie 2005
   privind consolidarea securității portuare
   (Text cu relevanță pentru SEE)
   PARLAMENTUL EUROPEAN ȘI CONSILIUL UNIUNII EUROPENE,
   având în vedere Tratatul de instituire a Comunității Europene, în special articolul 80 alineatul (2),
   având în vedere propunerea Comisiei,
   având în vedere avizul Comitetului Economic și Social European (1),
   având în vedere avizul Comitetului Regiunilor (2),
   hotărând în conformitate cu procedura prevăzută la articolul 251 din tratat (3),
   întrucât:

               (1)

               Atentatele la adresa securității cauzate de terorism se numără printre cele mai mari amenințări la adresa idealurilor de democrație, libertate și pace, care constituie însăși esența Uniunii Europene.

               (2)

               Este necesară protejarea persoanelor, infrastructurii și echipamentelor din porturi împotriva atentatelor la adresa securității și a efectelor devastatoare ale acestora. Această protecție ar fi benefică utilizatorilor de transport, economiei și societății în ansamblul său.

               (3)

               La 31 martie 2004, Parlamentul European și Consiliul Uniunii Europene au adoptat Regulamentul (CE) nr. 725/2004 (4) privind consolidarea securității navelor și a instalațiilor portuare. Măsurile de securitate maritimă impuse prin acest regulament constituie numai o parte din măsurile necesare pentru atingerea unui nivel corespunzător de securitate în toate lanțurile de transporturi legate de transportul maritim. Domeniul de aplicare a regulamentului respectiv se limitează la măsurile de securitate de la bordul vaselor și la interfața imediată navă/port.

               (4)

               Pentru a atinge cel mai mare grad de protecție posibilă pentru industria maritimă și industria portuară, ar trebui introduse măsuri de securitate portuară care să vizeze fiecare port din perimetrul definit de statul membru în cauză, pentru a se garanta că măsurile de securitate luate în temeiul Regulamentului (CE) nr. 725/2004 beneficiază de măsuri de securitate consolidate în zonele de activitate portuară. Aceste măsuri ar trebui să se aplice tuturor porturilor în care se află una sau mai multe instalații portuare aflate sub incidența Regulamentului (CE) nr. 725/2004.

               (5)

               Obiectivul de securitate al prezentei directive ar trebui realizat prin adoptarea unor măsuri corespunzătoare care nu aduc atingere normelor statelor membre din domeniul securității naționale și a unor măsuri care ar putea fi luate în temeiul titlului VI din Tratatul privind Uniunea Europeană.

               (6)

               Este necesar ca statele membre să se bazeze pe evaluări de securitate detaliate pentru identificarea limitelor exacte ale zonei portuare relevante din punct de vedere al securității, precum și a diferitelor măsuri necesare pentru a asigura securitatea portuară corespunzătoare. Aceste măsuri ar trebui să difere în funcție de nivelul de securitate existent și să reflecte profilul de risc al diferitelor subzone ale portului.

               (7)

               Este necesar ca statele membre să aprobe planuri de securitate portuară care să încorporeze concluziile evaluării securității portuare. Eficacitatea măsurilor de securitate impune, de asemenea, o repartiție precisă a sarcinilor între toate părțile implicate, precum și exerciții efectuate cu regularitate. Se consideră că această repartiție precisă a sarcinilor și înregistrarea procedurilor de exercițiu în formatul prevăzut în planul de securitate portuară are o contribuție importantă atât la eficacitatea măsurilor preventive de securitate portuară, cât și la eficacitatea celor corective.

               (8)

               Navele de tip ro-ro sunt deosebit de vulnerabile la atentatele la adresa securității, în special în cazul în care transportă atât pasageri, cât și mărfuri. Ar trebui luate măsuri adecvate în baza evaluărilor de risc care să garanteze că automobilele și vehiculele de marfă destinate transportului pe nave de tip ro-ro pe rute interne și internaționale nu constituie un risc pentru navă, pentru pasagerii și echipajul acesteia sau pentru încărcătură. Măsurile ar trebui luate într-un mod care să împiedice cât mai puțin posibil fluiditatea operațiunilor.

               (9)

               Este necesar ca statele membre să poată înființa comitete pentru securitatea portuară, care să aibă misiunea de a furniza sfaturi practice în porturile vizate de prezenta directivă.

               (10)

               Este necesar ca statele membre să se asigure că responsabilitățile în ceea ce privește securitatea portuară sunt recunoscute în mod evident de toate părțile implicate. Este necesar ca statele membre să monitorizeze respectarea normelor de securitate și să desemneze în mod clar o autoritate responsabilă pentru toate porturile lor, să aprobe toate evaluările și planurile de securitate pentru porturile lor, să stabilească și să comunice, după caz, nivelurile de securitate și să se asigure că măsurile sunt bine comunicate, puse în aplicare și coordonate.

               (11)

               Este necesar ca statele membre să aprobe evaluări și planuri și să monitorizeze punerea în aplicare a acestora în porturile lor. Pentru a reduce la minimum perturbarea activităților portuare și povara administrativă asupra organismelor de inspecție, monitorizarea de către Comisie a aplicării prezentei directive ar trebui să se desfășoare în comun cu inspecțiile prevăzute la articolul 9 alineatul (4) din Regulamentul (CE) nr. 725/2004.

               (12)

               Statele membre ar trebui să se asigure că un punct de convergență pentru securitatea portuară are rolul de punct de contact între Comisie și statele membre. Acestea ar trebui să notifice Comisiei porturile vizate de prezenta directivă, în baza evaluărilor de securitate efectuate.

               (13)

               Aplicarea eficientă și uniformă a măsurilor prevăzute în prezenta politică de securitate ridică probleme importante cu privire la finanțarea acesteia. Finanțarea măsurilor suplimentare de securitate nu ar trebui să conducă la denaturarea concurenței. Până la 30 iunie 2006, Comisia ar trebui să prezinte Parlamentului European și Consiliului concluziile unui studiu privind cheltuielile pe care le presupun măsurile luate în temeiul prezentei directive, abordând în special distribuirea finanțării între autoritățile publice, autoritățile portuare și operatori.

               (14)

               Prezenta directivă respectă drepturile fundamentale și principiile recunoscute în special în Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene.

               (15)

               Măsurile necesare pentru punerea în aplicare a prezentei directive ar trebui să se adopte în conformitate cu Decizia 1999/468/CE a Consiliului din 28 iunie 1999 de stabilire a procedurilor de exercitare a competențelor de executare conferite Comisiei (5).

               (16)

               Este necesară definirea unei proceduri de adaptare a prezentei directive pentru a lua în considerare evoluțiile din instrumentele internaționale și, având în vedere experiența, de adaptare sau suplimentare a dispozițiilor detaliate din anexele la prezenta directivă, fără a extinde domeniul de aplicare al prezentei directive.

               (17)

               Întrucât obiectivele prezentei directive, și anume introducerea echilibrată a măsurilor corespunzătoare în domeniul transportului maritim și al politicii portuare, nu pot fi atinse în mod satisfăcător de către statele membre și, în consecință, în temeiul amploarei europene a prezentei directive, pot fi mai bine realizate la nivel comunitar, Comunitatea poate adopta măsuri în conformitate cu principiul subsidiarității stabilit la articolul 5 din tratat. În conformitate cu principiul proporționalității stipulat în articolul menționat anterior, prezenta directivă nu depășește limitele a ceea ce este necesar pentru realizarea acestor obiective.

               (18)

               Întrucât prezenta directivă are în vedere porturile maritime, obligațiile cuprinse în textul acesteia nu este necesar să se aplice Austriei, Republicii Cehe, Ungariei, Luxemburgului și Slovaciei,

         ADOPTĂ PREZENTA DIRECTIVĂ:
   Articolul 1
   Obiect
   (1)   Principalul obiectiv al prezentei directive este acela de a introduce măsuri comunitare pentru consolidarea securității portuare în fața amenințării atentatelor la adresa securității. Prezenta directivă garantează, de asemenea, că măsurile de securitate luate în temeiul Regulamentului (CE) nr. 725/2004 beneficiază de consolidarea securității portuare.
   (2)   Măsurile prevăzute la alineatul (1) constau din:

               (a)

               norme de bază comune cu privire la măsurile de securitate portuară;

               (b)

               un mecanism de aplicare a acestor norme;

               (c)

               mecanisme corespunzătoare de monitorizare a conformității.

         Articolul 2
   Domeniul de aplicare
   (1)   Prezenta directivă stabilește măsurile de securitate care se respectă în porturi. Statele membre pot aplica dispozițiile prezentei directivă în zonele unde se desfășoară activități legate de porturi.
   (2)   Măsurile prevăzute de prezenta directivă se aplică fiecărui port situat pe teritoriul unui stat membru în care se găsește una sau mai multe instalații portuare care fac obiectul unui plan de securitate a instalațiilor portuare aprobat conform Regulamentului (CE) nr. 725/2004. Prezenta directivă nu se aplică instalațiilor militare din porturi.
   (3)   Statele membre definesc pentru fiecare port limitele portului în sensul prezentei directive, luând în considerare în mod corespunzător informațiile care rezultă în urma evaluării securității portuare.
   (4)   În cazul în care limitele unei instalații portuare în sensul Regulamentului (CE) nr. 725/2004 astfel cum au fost definite de un stat membru cuprind în mod eficient portul, dispozițiile relevante din Regulamentul (CE) nr. 725/2004 prevalează asupra acelora din prezenta directivă.
   Articolul 3
   Definiții
   În sensul prezentei directive:

               (1)

               „port” înseamnă orice porțiune specificată de uscat și de apă, cu limite definite de statul membru în care se situează portul, cuprinzând uzine și echipamente destinate facilitării operațiunilor de transport maritim comercial;

               (2)

               „interfață navă/port” înseamnă interacțiunile care au loc atunci când un vas este direct și imediat afectat de acțiuni care presupun deplasarea persoanelor sau a mărfurilor sau furnizarea serviciilor portuare către sau dinspre navă;

               (3)

               „instalație portuară” înseamnă locul în care are loc interfața navă/port; aceasta include zone precum locurile de ancoraj, dane de așteptare, împrejurimile dinspre mare, după caz;

               (4)

               „punct de contact pentru securitatea portuară” înseamnă organismul desemnat de fiecare stat membru pentru a servi drept punct de contact pentru Comisie și celelalte state membre și pentru a facilita, urmări și furniza informații cu privire la aplicarea măsurilor de securitate portuară prevăzute de prezenta directivă;

               (5)

               „autoritate pentru securitatea portuară” înseamnă autoritatea responsabilă cu problemele de securitate dintr-un anumit port.

         Articolul 4
   Coordonarea cu măsurile luate prin aplicarea Regulamentului (CE) nr. 725/2004
   Statele membre se asigură că măsurile de securitate portuară introduse prin prezenta directivă sunt strâns coordonate cu măsurile luate în temeiul Regulamentului (CE) nr. 725/2004.
   Articolul 5
   Autoritatea pentru securitatea portuară
   (1)   Statele membre desemnează o autoritate pentru securitatea portuară pentru fiecare port care face obiectul prezentei directive. O autoritate pentru securitatea portuară poate fi desemnată pentru mai multe porturi.
   (2)   Autoritatea pentru securitatea portuară este responsabilă de întocmirea și punerea în aplicare a planurilor de securitate portuară în baza concluziilor evaluărilor de securitate portuară.
   (3)   Statele membre pot desemna o „autoritate competentă pentru securitatea maritimă”, prevăzută în Regulamentul (CE) nr. 725/2004.
   Articolul 6
   Evaluarea securității portuare
   (1)   Statele membre se asigură că se realizează evaluări ale securității portuare pentru porturile aflate sub incidența prezentei directive. Aceste evaluări țin seama în mod corespunzător de specificul diferitelor secțiuni ale unui port și, atunci când autoritatea responsabilă a statului membru consideră că este necesar, ale zonelor adiacente, în cazul în care acestea au un impact asupra securității portului și iau în considerare evaluările pentru instalațiile portuare din limitele acestora, evaluări realizate în temeiul Regulamentul (CE) nr. 725/2004.
   (2)   Fiecare evaluare a securității portuare se desfășoară luând în considerare cel puțin cerințele detaliate stabilite în anexa I.
   (3)   Evaluările securității portuare se pot efectua de către o organizație de securitate recunoscută menționată la articolul 11.
   (4)   Evaluările securității portuare se aprobă de către statul membru în cauză.
   Articolul 7
   Planul de securitate portuară
   (1)   Sub rezerva concluziilor evaluărilor securității portuare, statele membre se asigură că se întocmesc, se mențin și se actualizează planuri de securitate portuară. Planurile de securitate portuară acordă atenția cuvenită specificității diferitelor secțiuni ale unui port și integrează planurile de securitate pentru instalațiile portuare din limitele acestora stabilite în temeiul Regulamentului (CE) nr. 725/2004.
   (2)   Planurile de securitate portuară identifică, pentru fiecare nivel de securitate prevăzut la articolul 8:

               (a)

               procedurile care trebuie urmate;

               (b)

               măsurile care trebuie puse în aplicare;

               (c)

               acțiunile care trebuie întreprinse.

         (3)   Fiecare plan de securitate portuară ia în considerare cel puțin cerințele detaliate specificate în anexa II. După caz și în măsura necesară, planul de securitate portuară include în special măsuri de securitate care trebuie să se aplice pasagerilor și vehiculelor care urmează să fie îmbarcate pe nave maritime care transportă pasageri și vehicule. În cazul serviciilor de transport maritim internațional, statele membre în cauză cooperează la evaluarea securității.
   (4)   Planurile de securitate portuară pot fi realizate de o organizație de securitate recunoscută, menționată la articolul 11.
   (5)   Planurile de securitate portuară se aprobă de către statul membru în cauză înainte de punerea lor în aplicare.
   (6)   Statele membre se asigură că punerea în aplicare a planurilor de securitate portuară este monitorizată. Monitorizarea este coordonată cu alte activități de control desfășurate în port.
   (7)   Statele membre se asigură că se desfășoară exerciții adecvate, luând în considerare cerințele de bază privind exercițiile de antrenament pentru securitate enumerate în anexa III.
   Articolul 8
   Niveluri de securitate
   (1)   Statele membre introduc un sistem de niveluri de securitate pentru porturi sau porțiuni din porturi.
   (2)   Există trei niveluri de securitate, definite în Regulamentul (CE) nr. 725/2004:

               —

               „nivelul de securitate 1” înseamnă nivelul pentru care sunt menținute permanent măsuri de securitate corespunzătoare minime;

               —

               „nivelul de securitate 2” înseamnă nivelul pentru care se mențin măsuri de securitate corespunzătoare suplimentare pe o perioadă de timp ca urmare a creșterii riscului de producere a unui atentat la adresa securității;

               —

               „nivelul de securitate 3” înseamnă nivelul pentru care se mențin măsuri de securitate specifice suplimentare pe o perioadă de timp limitată, în cazul în care este probabil sau iminent un atentat la adresa securității, deși nu este posibil să se identifice ținta exactă.

         (3)   Statele membre stabilesc nivelurile de securitate valabile pentru fiecare port sau porțiune din port. La fiecare nivel de securitate, un stat membru poate decide ca în diferite porțiuni ale unui port să se aplice măsuri de securitate diferite, în funcție de concluziile evaluării securității portuare.
   (4)   Statele membre comunică persoanei sau persoanelor corespunzătoare nivelul de securitate aflat în vigoare pentru fiecare port, sau porțiune din port precum și orice modificări survenite la acesta.
   Articolul 9
   Agentul de securitate portuară
   (1)   Pentru fiecare port, statul membru interesat aprobă un agent de securitate portuară. Fiecare port are, dacă este posibil, un agent de securitate portuară diferit, dar, atunci când este cazul, un agent de securitate poate fi responsabil de mai multe porturi.
   (2)   Agenții de securitate portuară îndeplinesc rolul de punct de contact pentru problemele referitoare la securitatea portuară.
   (3)   În cazul în care un agent de securitate portuară diferă de agentul (agenții) de securitate ai instalației(lor) portuare prevăzut (prevăzuți) în Regulamentul (CE) nr. 725/2004, se asigură o strânsă cooperare dintre aceștia.
   Articolul 10
   Revizuiri
   (1)   Statele membre se asigură că evaluările securității portuare și planurile de securitate portuară se revizuiesc după caz. Acestea se revizuiesc cel puțin o dată la cinci ani.
   (2)   Revizuirea va viza articolul 6 sau 7, după caz.
   Articolul 11
   Organizație de securitate recunoscută
   Statele membre pot numi organizații de securitate recunoscute în sensul prezentei directive. Organizațiile de securitate recunoscute îndeplinesc condițiile prevăzute în anexa IV.
   Articolul 12
   Punct de contact pentru securitatea portuară
   Statele membre numesc un punct de contact pentru aspectele legate de securitatea portuară. Statele membre pot desemna, pentru aspectele legate de securitatea portuară, punctul de contact desemnat în temeiul Regulamentului (CE) nr. 725/2004. Punctul de contact pentru securitatea portuară transmite Comisiei lista porturilor care fac obiectul prezentei directive și o informează cu privire la orice modificare adusă acestei liste.
   Articolul 13
   Punerea în aplicare și controlul conformității
   (1)   Statele membre stabilesc un sistem care să asigure supravegherea adecvată și periodică a planurilor de securitate portuară și punerea în aplicare a acestora.
   (2)   Comisia, în colaborare cu punctele de contact prevăzute la articolul 12, monitorizează aplicarea prezentei directive de către statele membre.
   (3)   Această monitorizare se desfășoară în comun cu inspecțiile prevăzute la articolul 9 alineatul (4) din Regulamentul (CE) nr. 725/2004.
   Articolul 14
   Adaptări
   Anexele I-IV se pot modifica în conformitate cu procedura menționată la articolul 15 alineatul (2), fără a extinde domeniul de aplicare al prezentei directive.
   Articolul 15
   Procedura consultativă
   (1)   Comisia este asistată de comitetul instituit prin Regulamentul (CE) nr. 725/2004.
   (2)   Atunci când se face trimitere la prezentul alineat, se aplică articolele 5 și 7 din Decizia 1999/468/CE, având în vedere dispozițiile articolului 8 din această decizie.
   Perioada prevăzută la articolul 5 alineatul (6) din Decizia 1999/468/CE se stabilește la o lună.
   (3)   Comitetul își stabilește regulamentul de procedură.
   Articolul 16
   Confidențialitate și diseminarea informațiilor
   (1)   La aplicarea prezentei directive, Comisia ia, în conformitate cu Decizia 2001/844/CE, CECO, Euratom (6), măsurile necesare pentru protecția informațiilor confidențiale la care are acces sau care i se comunică de către statele membre.
   Statele membre iau măsuri echivalente în conformitate cu legislația internă relevantă.
   (2)   Nivelul în materie de securitate al membrilor personalului care desfășoară inspecții de securitate sau care manipulează informații confidențiale referitoare la prezenta directivă se examinează de către statul membru al cărui resortisant este persoana în cauză.
   Articolul 17
   Penalități
   Statele membre se asigură că se introduc sancțiuni eficiente, proporționale și disuasive pentru încălcarea dispozițiilor de drept intern adoptate în temeiul prezentei directive.
   Articolul 18
   Aplicare
   (1)   Statele membre pun în aplicare actele cu putere de lege și actele administrative necesare pentru a se conforma prezentei directive până la 15 iunie 2007. Statele membre informează de îndată Comisia cu privire la aceasta.
   Atunci când statele membre adoptă aceste acte, ele conțin o trimitere la prezenta directivă sau sunt însoțite de o asemenea trimitere în momentul publicării lor oficiale. Statele membre stabilesc modalitatea de efectuare a acestei trimiteri.
   (2)   Comisiei îi sunt comunicate de către statele membre principalele dispoziții de drept intern pe care acestea le adoptă în domeniul reglementat de prezenta directivă.
   Articolul 19
   Raport de evaluare
   Până la 15 decembrie 2008 și din cinci în cinci ani după această dată, Comisia transmite Parlamentului European și Consiliului un raport de evaluare întemeiat, printre altele, pe informațiile obținute în conformitate cu articolul 13. În acest raport, Comisia analizează respectarea prezentei directive de către statele membre și eficiența măsurilor luate. În cazul în care este necesar, Comisia prezintă propuneri pentru măsuri suplimentare.
   Articolul 20
   Intrarea în vigoare
   Prezenta directivă intră în vigoare în a douăzecea zi de la data publicării în Jurnalul Oficial al Uniunii Europene.
   Articolul 21
   Destinatari
   Prezenta directivă se adresează statelor membre pe teritoriul cărora se află porturi astfel cum se menționează la articolul 2 alineatul (2).

      Adoptată la Strasburg, 26 octombrie 2005.

            Pentru Parlamentul European

            Președintele

         J. BORRELL FONTELLES

            Pentru Consiliu

            Președintele

         D. ALEXANDER

      (1)  JO C 120, 20.5.2005, p. 28.

      (2)  JO C 43, 18.2.2005, p. 26.

      (3)  Avizul Parlamentului European din 10 mai 2005 (nepublicat în Jurnalul Oficial până la această dată) și Decizia Consiliului din 6 octombrie 2005.

      (4)  JO L 129, 29.4.2004, p. 6.

      (5)  JO L 184, 17.7.1999, p. 23.

      (6)  JO L 317, 3.12.2001, p. 1. Decizie astfel cum a fost modificată ultima dată prin Decizia 2005/94/CE, Euratom (JO L 31, 4.2.2005, p. 66).
   ANEXA I
   EVALUAREA SECURITĂȚII PORTUARE
   Evaluarea securității portuare reprezintă temeiul planului de securitate portuară și al punerii în aplicare a acestuia. Evaluarea securității portuare cuprinde cel puțin:

               —

               identificarea și evaluarea activelor importante și a infrastructurii a cărei protecție se impune;

               —

               identificarea posibilelor amenințări la adresa activelor și a infrastructurii și probabilitatea concretizării acestora, pentru a stabili și ordona măsuri de securitate în funcție de priorități;

               —

               identificarea, selectarea și ordonarea după priorități a măsurilor de contracarare și a schimbărilor procedurale și a nivelului acestora de eficiență în reducerea vulnerabilității și

               —

               identificarea punctelor slabe, inclusiv factorii umani din infrastructură, politici și proceduri.

         În acest sens, evaluarea va cuprinde cel puțin următoarele:

               —

               toate zonele relevante pentru securitatea portuară, definind astfel și limitele portuare. Acestea includ instalațiile portuare aflate deja sub incidența Regulamentului (CE) nr. 725/2004 și a căror evaluare de risc servește drept bază;

               —

               problemele de securitate care provin din interfața dintre instalația portuară și alte măsuri de securitate portuară;

               —

               personalul portuar care va face obiectul verificărilor de antecedente și/sau de al verificării nivelului în materie de securitate având în vedere implicarea acestuia în zonele de risc sporit;

               —

               împărțirea portului, în cazul în care acest lucru este util, în funcție de probabilitatea producerii atentatelor la adresa securității. Zonele nu se analizează numai în funcție de profilul lor direct ca potențială țintă, ci și de eventualul lor rol de trecere atunci când zonele țintă sunt cele adiacente;

               —

               variațiile de risc, de exemplu cele bazate pe sezonalitate;

               —

               trăsăturile specifice ale fiecărei subzone, cum ar fi localizarea, căile de acces, furnizarea de electricitate, sistemul de comunicații, proprietatea și utilizatorii, precum și alte elemente considerate relevante pentru securitate;

               —

               potențiale scenarii de amenințare pentru port. Întregul port sau părți specifice ale infrastructurii acestuia, mărfurile, bagajele, persoanele sau echipamentul de transport pot fi ținta directă a unei amenințări identificate;

               —

               urmările specifice ale unui scenariu de amenințare. Consecințele pot avea impact asupra uneia sau mai multor subzone. Se identifică atât consecințele directe, cât și cele indirecte. Se acordă o atenție specială riscului de producere a victimelor umane;

               —

               posibilitatea efectelor în masă ale atentatelor la adresa securității;

               —

               vulnerabilitatea fiecărei subzone;

               —

               toate aspectele organizatorice relevante pentru securitatea globală a portului, inclusiv diviziunea tuturor autorităților de securitate, a normelor și a procedurilor existente;

               —

               punctele vulnerabile ale securității portuare globale în raport cu aspecte organizatorice, legislative și procedurale;

               —

               măsurile, procedurile și acțiunile destinate să reducă punctele vulnerabile critice. Se acordă o atenție deosebită necesității și mijloacelor de a controla sau restricționa accesul la întregul port sau la anumite porțiuni dintr-un port, inclusiv identificarea pasagerilor, a personalului portuar sau a altor lucrători, vizitatorilor și membrilor echipajelor de navă, cerințelor de monitorizare a zonelor sau a activităților, controlului mărfurilor și al bagajelor. Măsurile, procedurile și acțiunile sunt conforme cu riscul perceput, care poate varia între zonele portuare;

               —

               modul în care măsurile, procedurile și acțiunile vor fi consolidate în eventualitatea unei creșteri a nivelului de securitate;

               —

               cerințele specifice pentru gestionarea problemelor clasice de securitate, cum ar fi încărcătură, bagaje, buncăre, provizii sau persoane „suspecte”, colete de origine necunoscută, pericole cunoscute (de exemplu bombe). Aceste cerințe analizează condițiile de dezirabilitate fie pentru eliminarea riscului la locul depistării acestuia, fie după deplasarea acestuia într-o zonă de securitate;

               —

               măsurile, procedurile și acțiunile care au ca scop limitarea și diminuarea consecințelor;

               —

               diviziunea sarcinilor care să permită aplicarea adecvată și corectă a măsurilor, procedurilor și acțiunilor identificate;

               —

               acordarea unei atenții deosebite, după caz, relației cu alte planuri de securitate (de exemplu planuri de securitate a instalațiilor portuare) și alte măsuri de securitate existente. De asemenea, se acordă atenție relației cu alte planuri de reacție (de exemplu planul de reacție la mareele negre, planul de contingență portuară, planul de intervenție medicală, planul pentru dezastrele nucleare etc.);

               —

               cerințele de comunicare pentru aplicarea măsurilor și procedurilor;

               —

               acordarea unei atenții deosebite măsurilor de protecție împotriva divulgării informațiilor sensibile din punct de vedere al securității;

               —

               cerințele legate de cunoștințe pe care trebuie să le dețină toți cei implicați direct și, după caz, publicul larg.

         ANEXA II
   PLANUL DE SECURITATE PORTUARĂ
   Planul de securitate portuară stabilește regimul de securitate al unui port. Acesta se bazează pe concluziile evaluării securității portuare. Planul stabilește în mod clar măsuri detaliate. Acesta conține un mecanism de control care permite, atunci când este necesar, luarea de măsuri corective corespunzătoare.
   Planul de securitate portuară are la bază următoarele aspecte generale:

               —

               definirea tuturor zonelor relevante pentru securitatea portuară. În funcție de evaluarea securității portuare, măsurile, procedurile și acțiunile pot varia de la o subzonă la alta. Într-adevăr, unele subzone pot necesita măsuri preventive mai severe decât altele. O atenție specială se acordă interfețelor dintre subzone, identificate în evaluarea securității portuare;

               —

               asigurarea coordonării dintre măsurile de securitate pentru zone cu caracteristici de securitate diferite;

               —

               furnizarea, atunci când este necesar, de măsuri diferite în funcție de diferitele porțiuni ale portului, de nivelurile de securitate variabile și de informațiile specifice;

               —

               identificarea unei structuri organizatorice care să susțină consolidarea securității portuare.

         În baza acestor aspecte generale, planul de securitate portuară va atribui sarcini și va specifica planuri de lucru în următoarele domenii:

               —

               cerințe de acces. Pentru anumite zone, cerințele intră în vigoare numai în cazul în care nivelurile de securitate depășesc pragurile minime. Toate cerințele și pragurile sunt incluse exhaustiv în planul de securitate portuară;

               —

               cerințe referitoare la controlul actelor de identitate, al bagajelor și al mărfurilor. Aceste cerințe se pot aplica sau nu la subzone; cerințele se pot aplica integral sau nu la diferite subzone. Persoanele care intră sau se află într-o subzonă pot face obiectul unui control. Planul de securitate portuară va răspunde în mod corespunzător concluziilor evaluării securității portuare, care reprezintă instrumentul prin care vor fi identificate cerințele de securitate pentru fiecare subzonă și la fiecare nivel de securitate. În cazul în care se utilizează, din motive de securitate portuară, cărți de identitate speciale, se stabilesc proceduri exacte pentru emiterea, controlul utilizării și restituirea acestor documente. Aceste proceduri iau în considerare specificul anumitor grupuri de utilizatori ai porturilor, prevăzând măsuri speciale pentru limitarea impactului negativ al cerințelor privind controlul accesului. Categoriile includ cel puțin marinarii, funcționarii din cadrul autorităților, persoanele care lucrează cu regularitate în port sau vizitează portul cu regularitate, rezidenții care locuiesc în port și persoanele care lucrează sau vizitează ocazional portul;

               —

               legătura cu autoritățile de control al mărfurilor, al bagajelor și al pasagerilor. Atunci când este necesar, planul prevede legătura dintre sistemul de informații și cel de control ale acestor autorități, inclusiv eventuale sisteme de control al securității înainte de sosire;

               —

               proceduri și măsuri de manipulare a mărfurilor, bagajelor, buncărelor, proviziilor sau persoanelor suspecte, inclusiv identificarea unei zone de securitate, precum și pentru alte aspecte îngrijorătoare din punct de vedere al securității și încălcări ale securității portuare;

               —

               cerințe de monitorizare pentru subzone sau activități din cadrul subzonelor. Atât necesitatea găsirii de soluții tehnice, cât și soluțiile ca atare rezultă din evaluarea securității portuare;

               —

               semnalizare. Zonele cu cerințe privind accesul și/sau controlul vor fi semnalizate în mod corespunzător. Cerințele de control și acces vor lua în considerare în mod corespunzător toate legile și practicile relevante în vigoare. Monitorizarea activităților se va indica în mod corespunzător în cazul în care legislația internă cuprinde dispoziții în acest sens;

               —

               comunicare și control de securitate. Toate informațiile relevante pentru securitate se comunică în mod corespunzător în funcție de normele de control de securitate incluse în plan. Având în vedere sensibilitatea anumitor informații, comunicarea se face conform principiului necesității de a cunoaște, dar include, atunci când este necesar, proceduri pentru comunicatele adresate publicului larg. Standardele de control de securitate fac parte din plan și sunt destinate să protejeze informațiile sensibile din punct de vedere al securității împotriva divulgării neautorizate;

               —

               raportarea atentatelor la adresa securității. În vederea asigurării unui răspuns rapid, planul de securitate portuară va trasa cerințele exacte de raportare către agentul de securitate portuară și/sau către autoritatea de securitate portuară a tuturor atentatelor la adresa securității;

               —

               integrarea altor planuri sau activități preventive. Planul abordează în mod clar integrarea altor activități preventive și de control existente în port;

               —

               integrarea altor planuri de răspuns și/sau includerea anumitor măsuri, proceduri și acțiuni specifice de răspuns. Planul descrie detaliat interacțiunea și coordonarea cu alte planuri de răspuns și de urgență. Conflictele și deficiențele se rezolvă după caz;

               —

               cerințele de formare și exerciții;

               —

               organizarea practică a securității portuare și procedurile de lucru. Planul de securitate portuară va descrie în detaliu organizarea securității portuare, diviziunea sarcinilor și procedurile de lucru. De asemenea, el va descrie în detaliu coordonarea cu agenții de securitate ai instalațiilor portuare și ai navelor, după caz. Planul va delimita sarcinile comitetului pentru securitatea portuară, în cazul în care acesta există;

               —

               procedurile pentru adaptarea și actualizarea planului de securitate portuară.

         ANEXA III
   CERINȚE PENTRU EXERCIȚIILE PREGĂTIRII DE BAZĂ ÎN DOMENIUL SECURITĂȚII
   Diferite tipuri de exerciții de pregătire care pot presupune participarea agenților de securitate ai instalațiilor portuare, în colaborare cu autoritățile relevante ale statelor membre, cu agenții de securitate ai companiilor sau cu agenții de securitate ai navelor, în cazul în care aceștia sunt disponibili, se desfășoară cel puțin o dată la fiecare an calendaristic, fără ca intervalul dintre două exerciții de pregătire să depășească 18 luni. Cererile de participare a agenților de securitate ai companiilor sau a agenților de securitate ai navelor la exercițiile de pregătire în comun se fac luând în considerare implicațiile cu privire la securitate și muncă pentru vas. Aceste exerciții de formare vor testa comunicațiile, coordonarea, disponibilitatea resurselor și intervenția. Aceste exerciții de pregătire pot fi:

               (1)

               la scară naturală sau în condiții reale;

               (2)

               simulare teoretică sau seminar sau

               (3)

               combinate cu alte exerciții organizate, cum ar fi exerciții de intervenție de urgență sau exercițiile altor autorități portuare statale.

         ANEXA IV
   CONDIȚIILE CARE TREBUIE ÎNDEPLINITE DE O ORGANIZAȚIE DE SECURITATE RECUNOSCUTĂ
   O organizație de securitate recunoscută trebuie să poată demonstra:

               (1)

               expertiza în aspectele relevante ale securității portuare;

               (2)

               cunoașterea corespunzătoare a operațiunilor portuare, inclusiv cunoștințe de proiectare portuară și construcție;

               (3)

               cunoașterea corespunzătoare a altor operațiuni relevante pentru securitate care ar putea afecta securitatea portuară;

               (4)

               capacitatea de a evalua riscurile de securitate portuară probabile;

               (5)

               abilitatea de a menține și îmbunătăți cunoștințele specializate ale personalului său în domeniul securității portuare;

               (6)

               abilitatea de a monitoriza capacitatea personalului de a prezenta încredere în permanență;

               (7)

               abilitatea de a menține măsuri corespunzătoare pentru a evita divulgarea neautorizată sau accesul la materiale sensibile din punct de vedere al securității;

               (8)

               cunoașterea legislației și a cerințelor de securitate naționale și internaționale relevate;

               (9)

               cunoașterea amenințărilor actuale la adresa securității și a modelelor acestora;

               (10)

               abilitatea de a recunoaște și depista arme, substanțe și dispozitive periculoase;

               (11)

               abilitatea de a recunoaște, fără discriminare, caracteristicile și modelul comportamental al persoanelor susceptibile de a amenința securitatea portuară;

               (12)

               cunoașterea tehnicilor utilizate pentru eludarea măsurilor de securitate;

               (13)

               cunoașterea echipamentelor și sistemelor de securitate și supraveghere și a limitelor operaționale ale acestora.

         O organizație de securitate recunoscută care a efectuat o evaluare a securității portuare sau o revizuire a unei asemenea evaluări pentru un port nu poate întocmi sau revizui planul de securitate portuară pentru același port.


title: Directiva 2001/44/CE a Consiliului din 15 iunie 2001 de modificare a Directivei 76/308/CEE privind asistența reciprocă în materie de recuperare a creanțelor rezultate din operațiuni cuprinse în sistemul de finanțare al Fondului European de Orientare și Garantare Agricolă, precum și a prelevărilor agricole și drepturilor vamale și privind taxa pe valoarea adăugată și anumite accize

text:
Anunţ juridic important

|

32001L0044

Official Journal L 175 , 28/06/2001 P. 0017 - 0020 Ediţie specială în limba cehă Chapter 02 Volume 12 P. 27  - 30 Ediţie specială în limba estonă Chapter 02 Volume 12 P. 27  - 30 Ediţie specială în limba maghiară Chapter 02 Volume 12 P. 27  - 30 Ediţie specială în limba lituaniană Chapter 02 Volume 12 P. 27  - 30 Ediţie specială în limba letonă Chapter 02 Volume 12 P. 27  - 30 Ediţie specială în limba malteză Chapter 02 Volume 12 P. 27  - 30 Ediţie specială în limba polonă Chapter 02 Volume 12 P. 27  - 30 Ediţie specială în limba slovacă Chapter 02 Volume 12 P. 27  - 30 Ediţie specială în limba slovenă Chapter 02 Volume 12 P. 27  - 30

		20010615Directiva 2001/44/CE a Consiliuluidin 15 iunie 2001de modificare a Directivei 76/308/CEE privind asistența reciprocă în materie de recuperare a creanțelor rezultate din operațiuni cuprinse în sistemul de finanțare al Fondului European de Orientare și Garantare Agricolă, precum și a prelevărilor agricole și drepturilor vamale și privind taxa pe valoarea adăugată și anumite accizeCONSILIUL UNIUNII EUROPENE,având în vedere Tratatul de instituire a Comunității Europene, în special articolele 93 și 94,având în vedere propunerea Comisiei [1],având în vedere avizul Parlamentului European [2],având în vedere avizul Comitetului Economic și Social [3],întrucât:(1) Este necesar să se modifice normele actuale privind asistența reciprocă în materie de recuperare a creanțelor, definite în Directiva 76/308/CEE [4], pentru a răspunde amenințării pe care intensificarea fraudelor o constituie pentru interesele financiare ale Comunității și ale statelor membre, precum și pentru piața internă.(2) În cadrul pieței interne, este necesar să se apere interesele financiare comunitare și naționale, care sunt din ce în ce mai puternic amenințate de fraude, astfel încât să se asigure o mai bună competitivitate și o mai mare neutralitate fiscală a pieței interne.(3) Este necesar ca domeniul de aplicare al asistenței reciproce, stabilit prin Directiva 76/308/CEE, să fie extins la creanțele aferente anumitor impozite pe venit și pe capital, precum și la anumite taxe asupra primelor de asigurare, astfel încât interesele financiare ale statelor membre și neutralitatea pieței interne să fie mai bine apărate.(4) Pentru a permite recuperarea mai eficientă și mai eficace a creanțelor care fac obiectul unei cereri de recuperare, este necesar ca titlul care permite executarea creanței să fie considerat, în principiu, un titlu al statului membru în care își are sediul autoritatea solicitată.(5) Cu excepția unor cazuri excepționale, nu se poate recurge la asistența reciprocă în materie de recuperare pe baza unor avantaje financiare sau a unui interes în rezultatele obținute, dar statele membre trebuie să fie în măsură să definească modalitățile de rambursare în cazul în care recuperarea pune probleme deosebite.(6) Măsurile necesare punerii în aplicare a prezentei directive se adoptă în conformitate cu Decizia 1999/468/CE a Consiliului din 28 iunie 1999 de stabilire a procedurilor de exercitare a competențelor de executare conferite Comisiei [5].(7) Prin urmare, Directiva 76/308/CEE se modifică în consecință,ADOPTĂ PREZENTA DIRECTIVĂ:Articolul 1Directiva 76/308/CEE se modifică după cum urmează:1. Titlul se înlocuiește cu următorul text:"Directiva 76/308/CEE a Consiliului din 15 martie 1976 privind asistența reciprocă în materie de recuperare a creanțelor privind anumite cotizații, drepturi, taxe și alte măsuri".2. Articolul 2 se înlocuiește cu următorul text:"Articolul 2Prezenta directivă se aplică tuturor creanțelor aferente:(a) rambursărilor, intervențiilor și altor măsuri cuprinse în sistemul de finanțare integrală sau parțială al Fondului European de Orientare și Garantare Agricolă (FEOGA), inclusiv sumelor care se percep în cadrul acestor acțiuni;(b) cotizațiilor și altor drepturi prevăzute în cadrul organizării comune a piețelor din sectorul zahărului;(c) drepturilor de import;(d) drepturilor de export;(e) taxei pe valoarea adăugată;(f) accizelor pentru:- tutunul prelucrat;- alcool și băuturi alcoolice;- uleiuri minerale;(g) impozitelor pe venit și pe capital;(h) taxelor pe primele de asigurare;(i) dobânzilor, penalităților și amenzilor administrative, precum și cheltuielilor privind creanțele menționate la literele (a)-(h), cu excepția oricărei sancțiuni penale prevăzute de legislația în vigoare în statul membru în care își are sediul autoritatea solicitată".3. La articolul 3 se inserează următoarele liniuțe:- "— "drepturi de import": drepturile vamale și taxele cu efect echivalent asupra importurilor, precum și impunerile la import prevăzute în cadrul politicii agricole comune sau în cadrul regimurilor specifice care se aplică anumitor mărfuri ce rezultă din transformarea produselor agricole;- — "drepturi de export": drepturile vamale și taxele cu efect echivalent asupra exporturilor, precum și impunerile la export prevăzute în cadrul politicii agricole comune sau în cadrul regimurilor specifice aplicabile anumitor mărfuri care rezultă din transformarea produselor agricole;- — "impozite pe venit și pe capital": cele prevăzute la articolul 1 alineatul (3) din Directiva 77/799/CEE [******] coroborat cu articolul 1 alineatul (4) din directiva în cauză;- — "impozite pe primele de asigurare":în Austria: | (i)Versicherungssteuer(ii)Feuerschutzsteuer |în Belgia: | (i)Taxe annuelle sur les contrats d'assurance(ii)Jaarlijkse taks op de verzekeringscontracten |în Germania: | (i)Versicherungssteuer(ii)Feuerschutzsteuer |în Danemarca: | (i)Afgift af lystfartøjsforsikringer(ii)Afgift af ansvarsforsikringer for motorkøretøjer m.v.(iii)Stempelafgift af forsikringspræmier |în Spania: | Impuesto sobre la prima de seguros |în Grecia: | (i)Φòρος κύκλου εργασιών (Φ.Κ.Ε)(ii)Τέλη Χαρτοσήμου |în Franța: | Taxe sur les conventions d'assurances |în Finlanda: | (i)Eräistä vakuutusmaksuista suoritettava vero/skatt på vissa försäkringspremier(ii)Palosuojelumaksu/brandskyddsavgift |în Italia: | Imposte sulle assicurazioni private ed i contratti vitalizi di cui alla legge 29.10.1967 No 1216 |în Irlanda: | levy on insurance premiums |în Luxemburg: | (i)Impôt sur les assurances(ii)Impôt dans l'interêt du service d'incendie |în Țările de Jos: | Assurantiebelasting |în Portugalia: | Imposto de selo sobre os prémios de seguros |în Suedia: | nici unul |în Regatul Unit: | insurance premium tax (IPT). |Prezenta directivă se aplică, de asemenea, creanțelor aferente taxelor de natură identică sau similară care completează sau înlocuiesc taxele pe primele de asigurare menționate la a șasea liniuță. Autoritățile competente ale statelor membre își comunică unele altora și informează Comisia cu privire la datele de intrare în vigoare a acestor taxe.4. La articolul 4 alineatul (2), cuvintele "numele și adresa" se înlocuiesc cu "numele, adresa și orice alte informații necesare pentru identificare, la care autoritatea solicitantă are acces în mod normal".5. La articolul 5 alineatul (2), cuvintele "numele și adresa" se înlocuiesc cu "numele, adresa și orice alte informații necesare pentru identificare, la care autoritatea solicitantă are acces în mod normal".6. Articolele 7, 8, 9 și 10 se înlocuiesc cu următorul text:"Articolul 7(1) Cererea de recuperare a unei creanțe, adresată de autoritatea solicitantă autorității solicitate, trebuie să fie însoțită de un exemplar oficial sau de o copie autentificată a titlului care permite executarea acesteia, emis în statul membru în care se află sediul autorității solicitante și, dacă este cazul, de originalul sau de o copie autentificată a altor documente necesare pentru recuperare.(2) Autoritatea solicitantă nu poate formula o cerere de recuperare decât dacă:(a) creanța sau titlul care permite executarea recuperării nu sunt contestate în statul membru în care se află sediul acesteia, cu excepția cazurilor în care se aplică articolul 12 alineatul (2) al doilea paragraf;(b) a pus în aplicare, în statul membru în care se află sediul său, procedurile de recuperare adecvate care ar putea fi executate pe baza titlului menționat la alineatul (1), iar măsurile luate nu vor conduce la plata integrală a creanței.(3) În cererea de recuperare se menționează:(a) numele, adresa și orice alte informații necesare pentru identificarea persoanei în cauză și/sau a oricărui terț care deține bunurile acesteia;(b) numele, adresa și orice alte informații necesare pentru identificarea autorității solicitante;(c) titlul care permite executarea creanței, emis în statul membru în care se află sediul autorității solicitante;(d) natura și valoarea creanței, inclusiv capitalul inițial, dobânzile și celelalte penalități, amenzi și cheltuieli datorate, valoarea fiind menționată în monedele statelor membre în care se află sediile cele două autorități;(e) data la care titlul a fost notificat destinatarului de către autoritatea solicitantă și/sau autoritatea solicitată;(f) data de la care și perioada în cursul căreia este posibilă executarea, în conformitate cu normele în vigoare în statul membru în care se află sediul autorității solicitante;(g) orice alte informații necesare.(4) Cererea de recuperare conține, de asemenea, o declarație a autorității solicitante prin care se confirmă îndeplinirea condițiilor de la alineatul (2).(5) Autoritatea solicitantă transmite autorității solicitate toate informațiile necesare privind speța care a motivat cererea de recuperare, imediat după aflarea acestora.Articolul 8(1) Titlul care permite executarea recuperării creanței este recunoscut direct și considerat automat ca un titlu care permite executarea unei creanțe a statului membru în care se află sediul autorității solicitate.(2) Fără a aduce atingere alineatului (1), titlul executoriu care permite recuperarea creanței poate fi, după caz și în conformitate cu dispozițiile în vigoare în statul membru în care se află sediul autorității solicitate, omologat, recunoscut ca sau completat ori înlocuit cu un titlu care permite executarea sa pe teritoriul statului membru în cauză.În termen de trei luni de la data primirii cererii, statele membre fac toate eforturile pentru a finaliza formalitățile de omologare, de recunoaștere, de completare sau de înlocuire a titlului, cu excepția cazurilor în care se aplică dispozițiile din al treilea paragraf. Formalitățile în cauză nu pot face obiectul unui refuz, dacă titlul este redactat corect. În cazul depășirii termenului de trei luni, autoritatea solicitată informează autoritatea solicitantă asupra motivelor care au determinat depășirea.În cazul în care oricare dintre aceste formalități dă naștere unei contestații privind creanța și/sau titlul executoriu care permite recuperarea acesteia, emis de autoritatea solicitantă, se aplică articolul 12.Articolul 9(1) Recuperarea se face în moneda statului membru în care se află sediul autorității solicitate. Autoritatea solicitată transferă autorității solicitante întreaga valoare a creanței pe care a recuperat-o.(2) Autoritatea solicitată poate, în conformitate cu actele cu putere de lege sau actele administrative în vigoare în statul membru în care se află sediul acesteia și după consultarea autorității solicitante, să acorde debitorului un termen de plată sau să autorizeze o plată eșalonată. Dobânzile percepute de autoritatea solicitată ca urmare a acordării termenului de plată se transferă statului membru în care se află sediul autorității solicitante.De la data la care titlul executoriu care permite recuperarea creanței a fost recunoscut direct sau omologat, recunoscut, completat ori înlocuit în conformitate cu articolul 8, se percep dobânzi pentru orice întârziere la plată, în conformitate cu actele cu putere de lege și practicile administrative în vigoare în statul membru în care se află sediul autorității solicitate, care trebuie transferate, de asemenea, statului membru în care se află sediul autorității solicitante.Articolul 10Fără a aduce atingere articolului 6 alineatul (2), creanțele de recuperat nu se bucură neapărat de privilegiile creanțelor similare apărute în statul membru în care se află sediul autorității solicitate."7. La articolul 12, alineatul (2) se modifică după cum urmează:(a) la prima teză, se adaugă următorul text: "cu excepția cazurilor în care autoritatea solicitantă formulează o cerere contrară, în conformitate cu al doilea paragraf.";(b) se adaugă următorul paragraf:"Fără a aduce atingere alineatului (2) primul paragraf, în conformitate cu actele cu putere de lege și practicile administrative în vigoare în statul membru în care se află sediul autorității solicitante, aceasta poate cere autorității solicitate să recupereze o creanță contestată, în măsura în care actele cu putere de lege și practicile administrative în vigoare în statul membru în care se află sediul autorității solicitate permit acest lucru. Dacă rezultatul contestației este favorabil debitorului, autoritatea solicitantă are obligația de a rambursa orice sumă recuperată, precum și de a plăti orice compensație datorată, în conformitate cu legislația în vigoare în statul membru în care se află sediul autorității solicitate."8. La articolul 14, primul paragraf se înlocuiește cu următorul text:"Autoritatea solicitată nu are obligația:(a) de a acorda asistența prevăzută la articolele 6-13, dacă recuperarea creanței, în funcție de situația debitorului, este de natură să cauzeze grave dificultăți de ordin economic sau social în statul membru în care se află sediul său, dacă actele cu putere de lege sau practicile administrative în vigoare în statul membru în care se află sediul autorității solicitate permit o astfel de măsură în cazul creanțelor naționale similare;(b) de a acorda asistența prevăzută la articolele 4-13, în cazul în care cererea inițială, formulată în temeiul articolului 4, 5 sau 6, vizează creanțe pentru care perioada dintre momentul în care titlul executoriu care permite recuperarea este stabilit în conformitate cu actele cu putere de lege sau practicile administrative în vigoare în statul membru în care se află sediul autorității solicitante și data cererii depășește cinci ani. Cu toate acestea, în cazul în care creanța sau titlul face obiectul unei contestații, termenul se scurge din momentul în care statul solicitant stabilește că creanța sau titlul executoriu care permite recuperarea nu mai poate face obiectul unei contestații."9. În articolul 17, cuvintele "și documentele anexe sunt însoțite" se înlocuiesc prin cuvintele "titlul executoriu care permite recuperarea și celelalte documente anexate sunt însoțite".10. Articolul 18 se înlocuiește cu următorul text:"Articolul 18(1) Autoritatea solicitată recuperează, de asemenea, de la persoana în cauză, toate cheltuielile aferente recuperării și păstrează suma, în conformitate cu actele cu putere de lege din statul membru în care se află sediul său, aplicabile unor creanțe similare.(2) Statele membre solicitante și solicitate renunță la restituirea cheltuielilor rezultate din asistența reciprocă pe care și-o acordă în conformitate cu prezenta directivă.(3) În cazul unor recuperări care prezintă dificultăți deosebite, implicând cheltuieli foarte mari sau care se înscriu în lupta împotriva organizațiilor criminale, autoritățile solicitante și autoritățile solicitate pot să convină asupra unor modalități de rambursare specifice cazurilor în speță.(4) Statul membru în care se află sediul autorității solicitante rămâne răspunzător față de statul membru în care se află sediul autorității solicitate pentru toate cheltuielile și toate pierderile suportate în legătură cu acțiuni recunoscute ca fiind nejustificate din punctul de vedere al realității creanței sau al valabilității titlului emis de autoritatea solicitantă."11. Articolul 20 se înlocuiește cu următorul text:"Articolul 20(1) Comisia este asistată de un comitet de recuperare, denumit în continuare "comitetul", format din reprezentanți ai statelor membre și prezidat de reprezentantul Comisiei.(2) În cazul în care se face trimitere la prezentul alineat, se aplică articolele 5 și 7 din Decizia 1999/468/CE.Perioada prevăzută la articolul 5 alineatul (6) din Decizia 1999/468/CE se stabilește la trei luni.(3) Comitetul își stabilește regulamentul de procedură."12. Articolul 22 se înlocuiește cu următorul text:"Articolul 22Normele de aplicare a articolului 4 alineatele (2) și (4), a articolului 5 alineatele (2) și (3), a articolelor 7, 8, 9 și 11, a articolului 12 alineatele (1) și (2), a articolului 14, a articolului 18 alineatul (3) și a articolului 25, modalitățile de stabilire a mijloacelor care pot fi utilizate pentru transmiterea comunicărilor între autorități, normele privind conversia și transferul sumelor recuperate și modalitățile de stabilire a unei valori minime a creanțelor care poate conduce la formularea unei cereri de asistență sunt stabilite în conformitate cu procedura prevăzută la articolul 20 alineatul (2)."13. La articolul 25, se adaugă următorul paragraf:"Fiecare stat membru informează anual Comisia asupra numărului de cereri de informații, de notificare și de recuperare pe care le adresează și le primește în fiecare an, asupra valorii creanțelor în cauză și asupra sumelor recuperate. Din doi în doi ani, Comisia prezintă Parlamentului European și Consiliului un raport privind utilizarea acestor dispoziții și rezultatele obținute."Articolul 2(1) Statele membre pun în aplicare actele cu putere de lege și actele administrative necesare pentru a se conforma prezentei directive până la 30 iunie 2002. Statele membre informează de îndată Comisia cu privire la aceasta.Atunci când statele membre adoptă aceste acte, ele conțin o trimitere la prezenta directivă sau sunt însoțite de o asemenea trimitere la data publicării lor oficiale. Statele membre stabilesc modalitatea de efectuare a acestei trimiteri.(2) Comisiei îi sunt comunicate de statele membre textele principalelor dispoziții de drept intern pe care le adoptă în domeniul reglementat de prezenta directivă, precum și un tabel de corespondență între prezenta directivă și dispozițiile naționale adoptate.Articolul 3Prezenta directivă intră în vigoare în a douăzecea zi de la data publicării în Jurnalul Oficial al Comunităților Europene.Articolul 4Prezenta directivă se adresează statelor membre.Adoptată la Göteborg, 15 iunie 2001.Pentru ConsiliuPreședinteleB. Ringholm[1] JO C 269, 28.8.1998, p. 16 șiJO C 179, 24.6.1999, p. 6.[2] JO C 150, 28.5.1999, p. 621 și avizul emis la 16 mai 2001 (nepublicat încă în Jurnalul Oficial).[3] JO C 101, 12.4.1999, p. 26.[4] JO L 73, 19.3.1976, p. 18. Directivă astfel cum a fost modificată ultima dată prin Actul de aderare din 1994.[5] JO L 184, 17.7.1999, p. 23.[******] Directiva 77/799/CEE a Consiliului din 19 decembrie 1977 privind asistența reciprocă acordată de autoritățile competente din statele membre în domeniul impozitării directe (JO L 336, 27.12.1977, p. 15). Directivă astfel cum a fost modificată ultima dată prin Actul de aderare din 1994."--------------------------------------------------


title: Directiva 2004/56/CE a Consiliului din 21 aprilie 2004 de modificare a Directivei 77/799/CEE privind asistența reciprocă acordată de autoritățile competente din statele membre în domeniul impozitării directe, al anumitor accize și al impozitării primelor de asigurare

text:
Anunţ juridic important

|

32004L0056

Jurnalul Oficial L 127 , 29/04/2004 p. 0070 - 0072 ediţie specială în limba cehă capitol 09 volum 02 p. 13  - 15 ediţie specială în limba estonă capitol 09 volum 02 p. 13  - 15 ediţie specială în limba maghiară capitol 09 volum 02 p. 13  - 15 ediţie specială în limba lituaniană capitol 09 volum 02 p. 13  - 15 LV.ES capitol 09 volum 02 p. 13  - 15 MT.ES capitol 09 volum 02 p. 13  - 15 PL.ES capitol 09 volum 02 p. 13  - 15 SK.ES capitol 09 volum 02 p. 13  - 15 ediţie specială în limba slovenă capitol 09 volum 02 p. 13  - 15

		20040421Directiva 2004/56/CE a Consiliuluidin 21 aprilie 2004de modificare a Directivei 77/799/CEE privind asistența reciprocă acordată de autoritățile competente din statele membre în domeniul impozitării directe, al anumitor accize și al impozitării primelor de asigurareCONSILIUL UNIUNII EUROPENE,având în vedere Tratatul de instituire a Comunității Europene, în special articolele 93 și 94,având în vedere propunerea Comisiei,având în vedere avizul Parlamentului European [1],având în vedere avizul Comitetului Economic și Social European [2],întrucât:(1) Directiva 77/799/CEE a Consiliului din 19 decembrie 1977 privind asistența reciprocă acordată de autoritățile competente din statele membre în domeniul impozitării directe, al anumitor accize și al impozitării primelor de asigurare [3] a stabilit principiile de bază pentru cooperarea administrativă și schimbul de informații între statele membre în scopul identificării și prevenirii evaziunii fiscale și a fraudei fiscale și pentru a permite statelor membre să stabilească impozitul în mod corect. Este necesar să se îmbunătățească, să se extindă și să se modernizeze aceste principii de bază.(2) Atunci când un stat membru efectuează anchete în scopul obținerii informațiilor necesare pentru a răspunde unei cereri de asistență, trebuie să considere că statul în cauză acționează în numele său; astfel, se va aplica un singur set de norme procesului de obținere a informațiilor, iar ancheta nu va fi compromisă de întârzieri.(3) Pentru ca lupta împotriva fraudei fiscale să fie eficace, nu este adecvat ca un stat membru care a primit informații de la un alt stat membru să trebuiască să solicite ulterior permisiunea de a divulga informațiile în audieri publice sau în hotărâri ale instanțelor.(4) Este necesar să se precizeze cu claritate faptul că un stat membru nu este obligat să efectueze anchete în scopul obținerii informațiilor necesare pentru a răspunde unei cereri de asistență, atunci când fie legislația sa, fie practicile sale administrative nu permit autorității sale competente să efectueze anchete sau să obțină astfel de informații.(5) Autoritatea competentă a unui stat membru ar trebui să poată refuza să furnizeze informații sau asistență atunci când statul membru solicitant nu este în măsură să furnizeze același tip de informații, din motive de fapt sau de drept.(6) Ținând seama de obligația legală din anumite state membre ca un contribuabil să fie notificat cu privire la deciziile și instrumentele privind obligațiile sale fiscale și cu privire la dificultățile întâmpinate din acest motiv de autoritățile fiscale, inclusiv atunci când contribuabilul s-a mutat într-un alt stat membru, este necesar ca, în aceste cazuri, autoritățile fiscale să poată solicita asistența autorităților competente ale statului membru în care s-a mutat contribuabilul.(7) Deoarece situația fiscală a uneia sau mai multor persoane supuse obligației de a plăti impozite, stabilite în mai multe state membre, este adesea de interes comun sau complementar, este necesar să se prevadă posibilitatea ca aceste persoane să fie controlate simultan de către două sau mai multe state membre, prin acord reciproc sau în mod voluntar, ori de câte ori astfel de controale par a fi mai eficace decât controalele efectuate de un singur stat membru.(8) Comisia a înaintat propunerea sa de directivă în temeiul articolului 95 din tratat. Estimând că propunerea de directivă se referea la armonizarea legislațiilor atât în domeniul impozitării directe, cât și în cel al impozitării indirecte și că, în consecință, actul trebuie adoptat, în conformitate cu articolele 93 și 94 din tratat, Consiliul a consultat Parlamentul European printr-o scrisoare din 12 noiembrie 2003, informându-l în legătură cu intenția de a modifica baza juridică.(9) Prin urmare, Directiva 77/799/CEE trebuie modificată în consecință,ADOPTĂ PREZENTA DIRECTIVĂ:Articolul 1Directiva 77/799/CEE se modifică după cum urmează:1. Articolul 1 alineatul (5) se modifică după cum urmează:(a) textul aflat sub "în Italia" se înlocuiește cu următorul text:"il Capo del Dipartimento per le Politiche Fiscali sau reprezentanții săi autorizați";(b) textul aflat sub "în Suedia" se înlocuiește cu următorul text:"Chefen för Finansdepartementet sau reprezentantul său autorizat".2. La articolul 2 alineatul (2), se adaugă următorul paragraf:"Pentru a obține informațiile solicitate, autoritatea solicitată sau autoritatea administrativă la care aceasta din urmă apelează procedează ca și când ar acționa în nume propriu sau la cererea altei autorități din statul său membru."3. Articolul 7 alineatul (1) se înlocuiește cu următorul text:"(1) Toate informațiile comunicate unui stat membru în temeiul prezentei directive sunt păstrate secrete în statul respectiv, în același mod ca și informațiile obținute în temeiul legislației sale naționale. În orice caz, informațiile în cauză:- pot fi puse doar la dispoziția persoanelor direct implicate în stabilirea impozitului sau în controlul administrativ al acestei evaluări;- pot fi divulgate doar cu ocazia unor proceduri juridice sau administrative care implică sancțiuni și care sunt inițiate pentru sau în legătură cu efectuarea sau controlul stabilirii impozitului și doar persoanelor direct implicate în aceste proceduri; cu toate acestea, aceste informații pot fi divulgate în cursul audierilor publice sau în hotărâri ale instanțelor, în cazul în care autoritatea competentă a statului membru care furnizează informațiile nu se opune în momentul comunicării lor inițiale;- nu sunt utilizate, în nici un caz, în alte scopuri decât în scopuri fiscale sau în legătură cu proceduri juridice sau administrative care implică sancțiuni și care sunt inițiate pentru sau în legătură cu efectuarea sau controlul stabilirii impozitului.De asemenea, statele membre pot prevedea ca informațiile menționate la primul paragraf să fie utilizate pentru stabilirea altor impozite și taxe prevăzute la articolul 2 din Directiva 76/308/CEE [****].4. Articolul 8 se modifică după cum urmează:(a) alineatul (1) se înlocuiește cu următorul text:"(1) Prezenta directivă nu impune unui stat membru căruia îi sunt solicitate informații obligația să efectueze anchete sau să comunice informații, în cazul în care efectuarea acestor anchete sau obținerea informațiilor respective de către autoritatea competentă a statului în cauză ar fi contrară legislației sau practicilor sale administrative.";(b) alineatul (3) se înlocuiește cu următorul text:"(3) Autoritatea competentă a statului membru poate refuza transmiterea de informații, atunci când statul membru care le solicită nu poate furniza același tip de informații din motive de fapt sau de drept."5. Se inserează următoarele articole:"Articolul 8aNotificare(1) La cererea autorității competente a unui stat membru, autoritatea competentă a altui stat membru comunică destinatarului, în conformitate cu normele care reglementează notificarea instrumentelor similare în statul membru solicitat, toate instrumentele și deciziile emise de autoritățile administrative ale statului membru solicitant și care se referă la aplicarea pe teritoriul său a legislației privind impozitele reglementate de prezenta directivă.(2) Cererile de notificare precizează subiectul instrumentului sau al deciziei care trebuie notificate și indică numele și adresa destinatarului, precum și orice alte informații care pot facilita identificarea destinatarului.(3) Autoritatea solicitată informează de îndată autoritatea solicitantă în legătură cu răspunsul său la cererea de notificare și îi notifică, în special, data la care decizia sau instrumentul a fost notificat destinatarului.Articolul 8bControale simultane(1) În cazul în care situația fiscală a uneia sau a mai multor persoane supuse impozitării prezintă un interes comun sau complementar pentru două sau mai multe state membre, acestea din urmă pot conveni să efectueze controale simultane, fiecare pe teritoriul său, în vederea schimbului de informații astfel obținute, ori de câte ori aceste controale par a fi mai eficace decât controalele efectuate de un singur stat membru.(2) Autoritatea competentă din fiecare stat membru identifică în mod independent persoanele supuse impozitării pentru care intenționează să propună un control simultan. Aceasta notifică autorităților competente din celelalte state membre cazurile care, în opinia sa, ar trebui să facă obiectul unor controale simultane. Ea își motivează opțiunea, pe cât posibil, prin furnizarea informațiilor care au condus la decizia sa. Ea indică termenul în care ar trebui efectuate aceste controale.(3) Autoritatea competentă a fiecărui stat membru vizat decide dacă dorește să participe la controlul simultan. La primirea unei propuneri de control simultan, autoritatea competentă își confirmă acordul sau comunică autorității omoloage refuzul său motivat.(4) Fiecare autoritate competentă a statelor membre în cauză desemnează un reprezentant însărcinat cu supervizarea și coordonarea operațiunii de control."Articolul 2Statele membre pun în aplicare actele cu putere de lege și actele administrative necesare pentru a se conforma prezentei directive până la 1 ianuarie 2005. Comisiei îi sunt comunicate de statele membre textele acestor dispoziții și un tabel de corespondență între aceste dispoziții și prezenta directivă.Atunci când statele membre adoptă aceste acte, ele cuprind o trimitere la prezenta directivă sau sunt însoțite de o asemenea trimitere la data publicării oficiale. Statele membre stabilesc modalitatea de efectuare a acestei trimiteri.Articolul 3Prezenta directivă intră în vigoare la data publicării în Jurnalul Oficial al Uniunii Europene.Articolul 4Prezenta directivă se adresează statelor membre.Adoptată la Luxemburg, 21 aprilie 2004.Pentru ConsiliuPreședinteleJ. Walsh[1] Aviz emis la 15 ianuarie 2004 (nepublicat încă în Jurnalul Oficial).[2] JO C 32, 5.2.2004, p. 94.[3] JO L 336, 27.12.1977, p. 15. Directivă astfel cum a fost modificată ultima dată prin Directiva 2003/93/CE (JO L 264, 15.10.2003, p. 23).[****] JO L 73, 19.3.1976, p. 18."--------------------------------------------------