title: Directiva Consiliului din 21 decembrie 1977 privind apropierea legislațiilor statelor membre referitoare la dispozitivele de dejivrare și de dezaburire a suprafețelor de geam ale autovehiculelor

text:
               13/Volumul 04

               RO

               Jurnalul Ofícial al Uniunii Europene

               60

         31978L0317

               L 081/27

               JURNALUL OFÍCIAL AL UNIUNII EUROPENE

      DIRECTIVA CONSILIULUI

   din 21 decembrie 1977
   privind apropierea legislațiilor statelor membre referitoare la dispozitivele de dejivrare și de dezaburire a suprafețelor de geam ale autovehiculelor
   (78/317/CEE)
   CONSILIUL COMUNITĂȚILOR EUROPENE,
   având în vedere Tratatul de instituire a Comunității Economice Europene și, în special, articolul 100 al acestuia,
   având în vedere propunerea Comisiei,
   având în vedere avizul Adunării parlamentare (1),
   având în vedere avizul Comitetului Economic și Social (2),
   întrucât cerințele tehnice pe care trebuie să le îndeplinească autovehiculele în temeiul legislațiilor naționale se referă, inter alia, la dejivrarea și la dezaburirea suprafețelor de geam ale autovehiculelor;
   întrucât aceste cerințe diferă de la un stat membru la altul; întrucât este necesar, în consecință, să fie adoptate aceleași cerințe de către toate statele membre, fie în completarea, fie în locul reglementărilor actuale ale acestora, în special pentru a facilita aplicarea, în cazul fiecărui tip de vehicul, a procedurii de omologare CEE de tip care face obiectul Directivei 70/156/CEE a Consiliului din 6 februarie 1970 privind apropierea legislațiilor statelor membre referitoare la omologarea de tip a autovehiculelor și a remorcilor acestora (3), astfel cum a fost modificată prin Directiva 78/315/CEE (4);
   întrucât este necesar să se formuleze cerințele tehnice astfel încât acestea să aibă același obiectiv cu lucrările derulate în acest domeniu de Comisia Economică pentru Europa a ONU;
   întrucât aceste cerințe se aplică autovehiculelor din categoria M1, clasificarea internațională a autovehiculelor prevăzute la anexa I la Directiva 70/156/CEE;
   întrucât apropierea legislațiilor naționale privind autovehiculele presupune o recunoaștere reciprocă între statele membre a controalelor efectuate de fiecare dintre acestea pe baza cerințelor comune,
   ADOPTĂ PREZENTA DIRECTIVĂ:
   Articolul 1
   În sensul prezentei directive, prin „vehicul” se înțelege orice autovehicul din categoria M1, definită în anexa I la Directiva 70/156/CEE, destinat circulației rutiere, având cel puțin patru roți și o viteză maximă constructivă mai mare de 25 km/h.
   Articolul 2
   Statele membre nu pot să refuze acordarea omologării CEE de tip sau a omologării naționale unui vehicul din motive legate de dispozitivele de dejivrare și de dezaburire a suprafețelor de geam, dacă acestea sunt conforme specificațiilor prevăzute la anexele I-V.
   Articolul 3
   Statele membre nu pot să refuze sau să interzică vânzarea, înmatricularea, introducerea în circulație sau utilizarea vehiculelor din motive legate de dispozitivele de dejivrare și de dezaburire a suprafețelor de geam, dacă acestea sunt conforme specificațiilor prevăzute la anexele I-V.
   Articolul 4
   Statul membru care acordă omologarea de tip adoptă măsurile necesare pentru a fi informat cu privire la orice modificare a uneia dintre componentele sau caracteristicile prevăzute la anexa I punctul 2.2. Autoritățile competente ale acelui stat decid dacă prototipul modificat trebuie supus unor încercări noi și dacă este necesar un nou buletin de încercări. Dacă din aceste încercări rezultă neîncadrarea în dispozițiile prezentei directive, modificarea nu se autorizează.
   Articolul 5
   Modificările necesare pentru a adapta specificațiile prevăzute la anexele I-VI la progresul tehnic se adoptă în conformitate cu procedura prevăzută la articolul 13 din Directiva 70/156/CEE.
   Cu toate acestea, procedura nu se aplică modificărilor privind introducerea unor cerințe referitoare la dispozitivele de dejivrare și de dezaburire a suprafețelor de geam altele decât cele ale parbrizului.
   Articolul 6
   (1)   Statele membre pun în aplicare dispozițiile necesare pentru a se conforma prezentei directive în termen de 18 luni de la notificarea sa și informează de îndată Comisia cu privire la aceasta.
   (2)   Statele membre asigură comunicarea către Comisie a textului principalelor dispoziții de drept intern pe care le adoptă în domeniul reglementat prin prezenta directivă.
   Articolul 7
   Prezenta directivă se adresează statelor membre.

      Adoptată la Bruxelles, 21 decembrie 1977.

            Pentru Consiliu

            Președintele

         J. CHABERT

      (1)  JO C 118, 16.5.1977, p. 33.

      (2)  JO C 114, 11.5.1977, p. 9.

      (3)  JO L 42, 23.2.1970, p. 1.

      (4)  JO L 81, 28.3.1978, p. 1.
   LISTA ANEXELOR

               Anexa I:

               Domeniu de aplicare, definiții, cerere de omologare CEE, omologare CEE, specificații, procedură de testare (1)

               Anexa II:

               Procedura care trebuie urmată pentru a determina punctul H și unghiul real de înclinare a spătarului și pentru a verifica poziția relativă a punctelor R și H și raportul între unghiul prevăzut și unghiul real de înclinare a spătarului (1)

               Anexa III:

               Metodă pentru determinarea relațiilor dimensionale între reperele primare ale vehiculului și sistemul de referință tridimensional (1)

               Anexa IV:

               Procedura care trebuie urmată pentru a determina zonele de percepție vizuală pe parbrizul vehiculelor din categoria M1 în raport cu punctele V (1)

               Anexa V:

               Generatorul de vapori (1)

               Anexa VI:

               Anexă la certificatul de omologare CEE a unui tip de vehicul privind dispozitivele de dejivrare și de dezaburire a parbrizului

      (1)  erințele tehnice ale acestei anexe corespund cerințelor analoage celor din proiectul de regulament în domeniu al Comisiei Economice pentru Europa a ONU; astfel, s-au respectat subdiviziunile pe puncte ale regulamentului menționat. Dacă un punct al proiectului de regulament nu are corespondent în anexele directivei, numărul acestuia este indicat pentru memorie între paranteze.
   ANEXA I
   DOMENIU DE APLICARE, DEFINIȚII, CERERE DE OMOLOGARE CEE, OMOLOGARE CEE, SPECIFICAȚII, PROCEDURĂ DE TESTARE
   1.   DOMENIU DE APLICARE
   Prezenta directivă se aplică unui câmp vizual de 180o spre înainte în cazul conducătorilor auto de vehicule din categoria M1.
   1.1.1.   Aceasta vizează garantarea unei bune vizibilități în anumite condiții, specificând cerințele referitoare la dispozitivele de dejivrare și de dezaburire a parbrizului vehiculelor din categoria M1.
   1.2.   Cerințele prezentei directive, așa cum sunt ele întocmite, se aplică vehiculelor din categoria M1 la care locul conducătorului auto este situat pe partea stângă. În cazul vehiculelor din categoria M1 la care locul conducătorului auto este situat în partea dreaptă, aceste cerințe se aplică, mutatis mutandis, prin inversarea criteriilor specificate.
   2.   DEFINIȚII
   2.2.   Tip de vehicul privind dispozitivele de dejivrare și de dezaburire a parbrizului
   Prin „tip de vehicul privind dispozitivele de dejivrare și de dezaburire a parbrizului” se înțeleg autovehiculele care nu prezintă diferențe în ceea ce privește următoarele elemente esențiale:
   2.2.1.   formele și amenajările exterioare și interioare care, în zona definită la punctul 1, pot afecta vizibilitatea;
   2.2.2.   forma, dimensiunile și caracteristicile parbrizului precum și modul de fixare a acestuia;
   2.2.3.   caracteristicile dispozitivelor de dejivrare și de dezaburire;
   2.2.4.   numărul de locuri pe scaune.
   2.3.   Sistem de referință tridimensional
   Prin „sistem de referință tridimensional” se înțelege un sistem de referință care constă dintr-un plan vertical longitudinal x-z, un plan orizontal x-yși un plan vertical transversal y-z (a se vedea anexa III figura 2) și care servește la determinarea distanțelor relative între poziția prevăzută pentru punctele de pe planuri și poziția reală a acestora pe vehicul. Metoda care permite poziționarea vehiculului în raport cu trei planuri este indicată în anexa III; toate coordonatele raportate la originea de la sol trebuie să fie calculate pentru un vehicul în stare de funcționare așa cum este acesta definit în anexa I la Directiva 70/156/CEE punctul 2.6, plus un pasager așezat pe scaunul din față, pasagerul având o masă de 75 kg ± 1 %.
   2.3.1.   Vehiculele prevăzute cu o suspensie care permite reglarea gărzii la sol vor fi testate în condițiile normale de utilizare specificate de constructor.
   2.4.   Repere primare
   Prin „repere primare” se înțeleg orificiile, suprafețele, marcajele și semnele de identificare de pe caroseria vehiculului. Tipul de reper utilizat în poziția fiecărui reper (în coordonatele x, yși z ale sistemului de referință tridimensional) precum și distanța acestora în raport cu un plan teoretic reprezentând solul trebuie să fie indicate de către constructor. Aceste repere pot fi cele utilizate pentru montarea caroseriei.
   2.5.   Unghiul de înclinare a spătarului
   (a se vedea anexa II)
   2.6.   Unghiul real de înclinare a spătarului
   (a se vedea anexa II)
   2.7.   Unghiul prevăzut de înclinare a spătarului
   (a se vedea anexa II)
   2.8.   Punctele V
   Prin „puncte V” se înțeleg punctele a căror poziție în interiorul habitaclului este determinată de planurile verticale longitudinale care trec prin centrele locurilor pe scaune prevăzute la extreme pe bancheta din față și în raport cu punctul R și cu unghiul de înclinare prevăzut al spătarului, care servesc la verificarea conformității cu cerințele referitoare la câmpul vizual (a se vedea anexa IV).
   2.9.   Punctul R sau punct de referință pentru un loc pe scaun
   (a se vedea anexa II)
   2.10.   Punctul H
   (a se vedea anexa II)
   2.11.   Punctele de referință ale parbrizului
   Prin „puncte de referință ale parbrizului” se înțeleg punctele situate la intersecția cu parbrizul a unor linii care pleacă ca niște raze spre înainte de la puntele V până la suprafața exterioară a parbrizului.
   2.12.   Suprafața transparentă a parbrizului
   Prin „suprafață transparentă a parbrizului” se înțelege partea acestei suprafețe al cărei factor de transmisie luminoasă, măsurat perpendicular pe suprafață, este de cel puțin 70 %.
   2.13.   Plaja de reglaj orizontal al scaunului
   Prin „plajă de reglaj orizontal al scaunului” se înțelege plaja pozițiilor normale ale scaunului conducătorului auto prevăzute de către constructor pentru reglarea scaunului conducătorului auto după axa x (a se vedea punctul 2.3).
   2.14.   Plaja suplimentară de deplasare a scaunului
   Prin „plajă suplimentară de deplasare a scaunului” se înțelege plaja prevăzută de constructor pentru deplasarea scaunului în direcția axei x (a se vedea punctul 2.3) dincolo de plaja pozițiilor normale ale scaunului conducătorului auto vizată la punctul 2.13. și utilizată la transformarea scaunelor în locuri de dormit sau pentru a facilita intrarea în vehicul.
   2.15.   Dispozitivul de dejivrare
   Prin „dispozitiv de dejivrare” se înțelege dispozitivul destinat să realizeze topirea chiciurei sau a gheței de pe suprafața parbrizului și care restabilește astfel vizibilitatea.
   2.16.   Dejivrarea
   Prin „dejivrare” se înțelege eliminarea stratului de chiciură sau de gheață care acoperă suprafețele de geam, sub acțiunea dispozitivelor de dejivrare și a ștergătorului de parbriz.
   2.17.   Zona dejivrată
   Prin „zonă dejivrată” se înțelege zona suprafețelor de geam care prezintă o suprafață uscată sau acoperită de chiciură topită sau parțial topită (umedă) care poate fi îndepărtată la exterior de ștergătorul de parbriz, exclusiv zona de parbriz acoperită de chiciură uscată.
   2.18.   Dispozitivul de dezaburire
   Prin „dispozitiv de dezaburire” se înțelege un dispozitiv destinat să îndepărteze un strat de abur de pe suprafața interioară a parbrizului și să restabilească astfel vizibilitatea.
   2.19.   Aburul
   Prin „abur” se înțelege un strat de condens pe fața interioară a suprafețelor de geam.
   2.20.   Dezaburirea
   Prin „dezaburire”, se înțelege eliminarea aburului care acoperă suprafețele de geam sub acțiunea dispozitivului de dezaburire.
   3.   CEREREA DE OMOLOGARE CEE
   3.1.   Cererea de omologare a unui tip de vehicul în ceea ce privește dispozitivele de dejivrare și de dezaburire a parbrizului trebuie să fie înaintată de către constructorul vehiculului sau de către reprezentantul autorizat al acestuia.
   Aceasta trebuie să fie însoțită de documentele menționate în continuare, în trei exemplare, precum și de următoarele informații:
   3.2.1.   descrierea vehiculului din punct de vedere al criteriilor menționate la punctul 2.2 însoțită de desene cotate și, fie de o fotografie, fie de un desen în explozie al habitaclului. Trebuie precizate numerele și/sau simbolurile de identificare a tipului de vehicul;
   3.2.2.   informații suficient de detaliate asupra reperelor primare pentru a le putea identifica rapid și a verifica poziția fiecăruia dintre acestea în raport cu celelalte și cu punctul R;
   3.2.3.   descrierea tehnică a dispozitivelor de dejivrare și de dezaburire, însoțită de informații pertinente suficient de detaliate.
   3.3.   La serviciul tehnic care răspunde de testele de omologare trebuie prezentat un vehicul reprezentativ pentru tipul de vehicul care urmează să fie omologat.
   4.   OMOLOGAREA CEE
   4.3.   Un certificat în conformitate cu modelul prezentat în anexa VI se atașează certificatului de omologare CEE.
   5.   SPECIFICAȚII
   5.1.   Dejivrarea parbrizului
   5.1.1.   Orice vehicul trebuie să fie prevăzut cu un dispozitiv care permite eliminarea chiciurei și a gheței care acoperă suprafețele de geam ale parbrizului. Dispozitivul de dejivrare trebuie să fie destul de eficace pentru a asigura o vizibilitate suficientă prin parbriz pe timp rece.
   5.1.2.   Eficacitatea dispozitivului se verifică prin determinarea periodică, după pornirea motorului,a suprafeței de parbriz care este dejivrată, după ce vehiculul a fost menținut un anumit timp într-o cameră frigorifică.
   5.1.3.   Verificarea cerințelor de la punctele 5.1.1 și 5.1.2. se face prin metoda expusă la punctul 6.1.
   Este necesar să fie îndeplinite următoarele condiții:
   5.1.4.1.   zona definită în anexa IV punctul 2.2 (zona A) trebuie să fie dejivrată 80 % după douăzeci de minute de la începerea perioadei de testare;
   5.1.4.2.   la douăzeci și cinci de minute după începerea perioadei de testare, zona dejivrată de pe parbriz din dreptul pasagerului trebuie să fie comparabilă cu aceea specificată la punctul 5.1.4.1 din dreptul conducătorului auto;
   5.1.4.3.   zona definită în anexa IV la punctul 2.3 (zona B) trebuie să fie dejivrată 95 % după patruzeci de minute de la începerea perioadei de testare.
   5.2.   Dezaburirea parbrizului
   5.2.1.   Orice vehicul trebuie prevăzut cu un dispozitiv care să permită eliminarea aburului care acoperă suprafața interioară de geam a parbrizului.
   5.2.2.   Dispozitivul de dezaburire trebuie să fie destul de eficient pentru a restabili vizibilitatea prin parbriz pe timp umed. Eficacitatea acestuia este verificată în conformitate cu procedura descrisă la punctul 6.2.
   Este necesar să fie îndeplinite următoarele condiții:
   5.2.3.1.   zona definită în anexa IV punctul 2.2 (zona A) trebuie să fie dezaburită 90 % în zece minute;
   5.2.3.3.   zona definită în anexa IV punctul 2.3 (zona B) trebuie dezaburită 80 % în zece minute.
   6.   PROCEDURA DE TESTARE
   6.1.   Dejivrarea parbrizului
   6.1.1.   Testările sunt efectuate la una din temperaturile indicate în continuare în conformitate cu indicațiile fabricantului: – 8 ± 2 °C sau – 18 ± 3 °C.
   6.1.2.   Testarea este efectuată într-o cameră frigorifică destul de mare pentru a cuprinde vehiculul complet și echipată pentru a menține una dintre temperaturile indicate la punctul 6.1.1 pe toată durata testării și a face să circule aer rece în interior. Incinta rece este menținută în prealabil, timp de douăzeci și patru de ore cel puțin înainte de perioada în care vehiculul urmează să fie expus la frig, la o temperatură mai mică sau egală cu cea prevăzută pentru testare.
   6.1.3.   Înainte de testare se efectuează o degresare completă a suprafețelor interioară și exterioară ale parbrizului cu alcool metilic sau cu un produs degresant echivalent. După uscare, se aplică o soluție de amoniac de concentrație cel puțin 3 % și cel mult 10 %. Se lasă să se usuce suprafața, apoi se șterge cu o țesătură de bumbac uscată.
   Vehiculul, cu motorul oprit, este menținut timp de zece ore cel puțin la temperatura de testare.
   6.1.4.1.   Această perioadă poate fi scurtată dacă se dispune de instrumente pentru a verifica că temperatura lichidului de răcire a motorului și a lubrifiantului este stabilizată la temperatura de testare.
   După perioada de expunere prevăzută la punctul 6.1.4 se aplică un strat uniform de gheață de 0,044 g/cm2 pe toată suprafața exterioară a parbrizului cu ajutorul unui pistol cu apă care funcționează la o presiune de 3,5 ± 0,2 bar.
   Duza pistolului, reglată pentru a obține jetul cel mai întins și mai puternic, este ținută perpendicular pe suprafața geamului, la o distanță de 200 până la 250 mm de aceasta, dirijată astfel încât să formeze un strat uniform de gheață de la o latură la alta a parbrizului.
   6.1.5.1.1.   Pentru a răspunde cerințelor prezentului punct, se poate utiliza un pistol cu apă care are o duză cu un diametru de 1,7 mm, un debit de 0,395 l/min. și care poate produce un jet cu un diametru de 300 mm pe suprafața de geam atunci când se află la o distanță de 200 mm de aceasta. Este acceptat de asemenea orice alt aparat care permite respectarea acestei cerințe.
   6.1.6.   După aplicarea stratului de gheață pe parbriz vehiculul este menținut în camera frigorifică timp de cel puțin treizeci de minute și cel mult patruzeci de minute.
   După încheierea perioadei prevăzute la punctul 6.1.6, motorul vehiculului poate fi pus în funcțiune, dacă este necesar prin mijloace exterioare, iar unul sau doi observatori iau loc la bordul vehiculului. Testarea propriu-zisă începe din momentul pornirii motorului.
   6.1.7.1.   În timpul primelor cinci minute ale perioadei de testare, motorul poate funcționa la regimul (regimurile) recomandat(e) de către constructor pentru încălzirea motorului la pornirea pe timp rece.
   În timpul ultimelor treizeci și cinci de minute ale perioadei de testare (sau pe timpul întregii durate a acesteia dacă nu a fost aplicată perioada de încălzire de cinci minute), motorul trebuie să funcționeze:
   6.1.7.2.1.   la un regim care să nu depășească 50 % din regimul de putere maximă;
   6.1.7.2.3.   pe lângă aceasta, bateria trebuie să fie complet încărcată;
   6.1.7.2.4.   tensiunea la bornele dispozitivului de dejivrare poate fi mai mare, în limita a 20 %, decât tensiunea nominală a instalației;
   6.1.7.2.5.   temperatura camerei de testare este măsurată la jumătatea înălțimii parbrizului într-un punct ales, astfel încât aceasta să nu fie influențată în mod important de căldura degajată de vehiculul testat;
   6.1.7.2.6.   viteza orizontală a aerului care asigură răcirea camerei la nivelul parbrizului măsurată imediat înainte de testare într-un punct situat în planul median al vehiculului la 300 mm în fața bazei parbrizului, la jumătatea înălțimii acestuia, trebuie să fie cât mai mică posibil și în orice caz mai mică de 8 km/h;
   6.1.7.2.7.   capota, portierele și deschiderile pentru aerisire, cu excepția orificiilor de intrare și de evacuare ale dispozitivului de încălzire și de ventilație, trebuie să fie închise; pot fi deschise una sau două ferestre, dacă o cere constructorul, la o înălțime totală care să nu depășească 25 mm;
   6.1.7.2.8.   comanda de temperatură a dispozitivului de dejivrare este reglată pe poziția „maxim”:
   6.1.7.2.9.   în timpul testării se poate recurge la ștergătorul de parbriz, cu condiția ca acesta să poată fi pornit și să continue să funcționeze fără intervenție manuală;
   6.1.7.2.10.   dispozitivul de dejivrare prevăzut de către constructor este pus în funcțiune, vehiculul găsindu-se în condițiile prevăzute pentru a asigura o funcționare satisfăcătoare la temperatură joasă.
   6.1.8.   La fiecare cinci minute de la începerea testării, observatorul sau observatorii delimitează zonele dezghețate pe suprafața interioară a parbrizului.
   6.1.9.   La încheierea testării, urmând cerințele de la punctul 6.1.8, este înregistrat conturul zonei dezghețate de pe suprafața interioară a parbrizului și este măsurată porțiunea din dreptul conducătorului auto.
   6.2.   Dezaburirea parbrizului
   6.2.1.   Înainte de testare se efectuează o degresare completă a suprafeței interioare a parbrizului cu alcool metilic sau cu un produs degresant echivalent. După uscare se aplică o soluție de amoniac de concentrație cel puțin 3 % și cel mult 10 %. Se lasă să se usuce suprafața apoi se șterge cu o țesătură de bumbac uscată.
   Testarea este efectuată într-o cameră frigorifică destul de mare pentru a cuprinde vehiculul complet și care poate produce și menține o temperatură de testare de – 3 ± 1 °C pe toată durata testării.
   6.2.2.1.   Temperatura locului de testare este măsurată la jumătatea înălțimii parbrizului într-un punct în care aceasta să nu fie influențată în mod semnificativ de căldura degajată de vehiculul testat.
   6.2.2.2.   Viteza orizontală a aerului care asigură răcirea camerei la nivelul parbrizului, măsurată imediat înainte de testare într-un punct situat în planul median al vehiculului, la 300 mm în fața bazei parbrizului, la jumătatea înălțimii acestuia, trebuie să fie cât mai mică posibil și în orice caz mai mică de 8 km/h.
   6.2.2.3.   Capota, portierele și deschiderile pentru aerisire, cu excepția orificiilor de intrare și de evacuare ale dispozitivului de încălzire și de ventilație, trebuie să fie închise; pot fi deschise una sau două ferestre, de la începutul probei de dezaburire, dacă o solicită constructorul, la o înălțime totală care să nu depășească 25 mm.
   6.2.3.   Aburul este produs cu ajutorul generatorului de vapori de apă descris în anexa V. Generatorul trebuie să conțină suficientă apă pentru a produce cel puțin 70 ± 5g/h vapori pentru fiecare loc pe scaun, indicat de constructor, când temperatura ambiantă este de – 3 ± 1 °C.
   6.2.4.   Suprafața interioară a parbrizului este curățată așa cum este prevăzut la punctul 6.2.1, iar vehiculul este plasat în camera frigorifică. Temperatura aerului ambiant este coborâtă până când temperatura lichidului de răcire a motorului și a lubrifianților, precum și aceea a aerului din interiorul vehiculului sunt stabilizate la – 3 ± 1 °C.
   6.2.5.   Generatorul de vapori este așezat astfel încât orificiile de ieșire ale acestuia să se afle în planul median al vehiculului la o înălțime de 580 mm ± 80 mm deasupra punctului R al scaunului conducătorului auto. Generatorul este așezat în principiu imediat în spatele spătarului de pe scaunul din față, reglat la unghiul prevăzut, dacă este reglabil. Dacă acest lucru nu este posibil din cauza organizării interioare a vehiculului, generatorul poate fi plasat în față, în poziția cea mai comodă în raport cu cea indicată anterior.
   6.2.6.   După ce generatorul a funcționat timp de cinci minute în interiorul vehiculului, unul sau doi observatori iau loc în față în vehicul. Debitul generatorului este redus atunci cu 70 ± 5 g/h pentru fiecare observator.
   La un minut după ce observatorul sau observatorii au luat loc în vehicul, motorul este pus în funcțiune în conformitate cu cerințele constructorului. Durata testării este cronometrată începând de la pornirea motorului.
   Pe toată durata testării, motorul trebuie să funcționeze:
   6.2.7.1.1.   la un regim care să nu depășească 50 % din regimul de putere maximă;
   6.2.7.1.3.   pe lângă aceasta, comanda dispozitivului de dezaburire al vehiculului este reglată în conformitate cu recomandările constructorului vehiculului pentru temperatura de testare;
   6.2.7.1.4.   bateria trebuie să fie complet încărcată;
   6.2.7.1.5.   tensiunea la bornele dispozitivului de dezaburire poate fi mai mare, în limita a 20 %, decât tensiunea nominală a instalației.
   6.2.8.   Imediat ce se termină testarea, se măsoară conturul zonei dezaburite.
   ANEXA II
   PROCEDURA CARE TREBUIE URMATĂ PENTRU A DETERMINA PUNCTUL H ȘI UNGHIUL REAL DE ÎNCLINARE A SPĂTARULUI ȘI PENTRU A VERIFICA POZIȚIA RELATIVĂ A PUNCTELOR R ȘI H, PRECUM ȘI RAPORTUL ÎNTRE UNGHIUL PREVĂZUT ȘI UNGHIUL REAL DE ÎNCLINARE A SPĂTARULUI
   Se aplică anexa III la Directiva 77/649/CEE a Consiliului din 27 septembrie 1977 privind apropierea legislațiilor statelor membre referitoare la câmpul de vizibilitate al conducătorului auto din interiorul unui autovehicul (1).

      (1)  JO L 267, 19.10.1977, p. 1.
   ANEXA III
   METODĂ PENTRU DETERMINAREA RELAȚIILOR DIMENSIONALE ÎNTRE REPERELE PRIMARE ALE VEHICULULUI ȘI SISTEMUL DE REFERINȚĂ TRIDIMENSIONAL
   1.   RELAȚIILE ÎNTRE SISTEMUL DE REFERINȚĂ ȘI REPERELE PRIMARE ALE VEHICULULUI
   În vederea controlării dimensiunilor caracteristice din interiorul și exteriorul vehiculului prezentat pentru omologare în conformitate cu prezenta directivă, este necesar, pentru a regăsi pe vehiculul real fabricat în conformitate cu planurile constructorului punctele specifice care figurează pe planurile de construcție, să fie determinate cu precizie relațiile între coordonatele fixate la primele stadii ale studiului vehiculului în cadrul sistemului tridimensional definit în anexa I punctul 2.3 și poziția reperelor primare definite în anexa I punctul 2.4.
   2.   METODA DE DETERMINARE A RELAȚIILOR ÎNTRE SISTEMUL DE REFERINȚĂ ȘI REPERE
   Pentru a determina aceste relații se stabilește un plan de referință la sol ducând axe gradate pe xși pe y. Figura 3 din apendicele prezentei anexe indică metoda care trebuie să fie utilizată în acest scop. Planul de referință este constituit dintr-o suprafață tare, plană și orizontală pe care este așezat vehiculul și pe care sunt fixate ferm două scale de măsurare gradate în milimetri, care trebuie să aibă o lungime minimă de 8 metri pentru axa xși de 4 metri pentru axa y. Acestea trebuie să fie orientate perpendicular una pe cealaltă, așa cum este indicat în figura 3 din apendicele la prezenta anexă. Intersecția acestor scale este „originea la sol”.
   3.   CONTROLUL PRECIZIEI
   Pentru a lua în considerare diferențele de nivel din planul de referință, sau suprafața de testare, este necesar să se măsoare distanțele în raport cu originea la sol de-a lungul celor două scale de coordonate xși y, la intervale de 250 mm și să se înregistreze rezultatele măsurătorilor pentru a aduce corecțiile dorite la controlul vehiculului.
   4.   POZIȚIA REALĂ ÎN TIMPUL CONTROLULUI
   Pentru a lua în considerare diferențele minore de înălțime ale suspensiei etc., este necesar să existe o modalitate de a aduce reperele, înainte de a realiza măsurătorile, la amplasamentele ale căror coordonate au fost determinate în faza de studiu. Pe lângă aceasta, vehiculul trebuie să poată fi ușor deplasat în sens lateral și/sau longitudinal pentru a-l situa corect în raport cu planurile de referință.
   5.   REZULTATE
   Dacă vehiculul este plasat corect în raport cu sistemul de referință și în poziția prevăzută în faza de studii, este ușor să se determine amplasamentul punctelor necesare pentru studiul condițiilor de vizibilitate către înainte. Pentru a determina aceste condiții se pot utiliza teodolite, surse luminoase, sisteme cu umbre ale unor obiecte proiectate sau orice alt dispozitiv la care se va putea stabili o echivalență.
   Figura 1
   Determinarea punctelor V pentru un unghi al spătarului de 25°

   Figura 2
   Sistem de referință tridimensional

   Figura 3
   Suprafața de măsurare orizontală

   ANEXA IV
   PROCEDURA CARE TREBUIE URMATĂ PENTRU A DETERMINA ZONELE DE VIZIBILITATE PE PARBRIZ ALE VEHICULELOR DIN CATEGORIA M1 ÎN RAPORT CU PUNCTELE V
   1.   POZIȚIA PUNCTELOR V
   1.1.   Tabelele I și II indică poziția punctelor V în raport cu punctul R, așa cum reiese din coordonatele x, y, z în sistemul de referință tridimensional.
   1.2.   Tabelul I indică coordonatele de bază pentru un unghi prevăzut de înclinare a spătarului de 25°. Sensul pozitiv al coordonatelor este indicat în anexa III figura 1.
   TABELUL I

               Punctul V

               x

               y

               z

               V1

               68 mm

               – 5 mm

               665 mm

               V2

               68 mm

               – 5 mm

               589 mm

         1.3.   Corecția care trebuie adusă unghiurilor prevăzute de înclinare a spătarului altele decât 25°
   1.3.1.   Tabelul II arată corecțiile suplimentare care trebuie aduse coordonatelor Δ x și Δ z ale fiecărui punct V când unghiul prevăzut de înclinare a spătarului diferă de 25°. Sensul pozitiv al coordonatelor este indicat în anexa III figura 1.
   TABELUL II

               Unghiul de înclinare a spătarului
               (grade)

               Coordonate orizontale
               Δ x

               Coordonate verticale
               Δ z

               Unghiul de înclinare a spătarului
               (grade)

               Coordonate orizontale
               Δ x

               Coordonate verticale
               Δ z

               5

               –186 mm

               28 mm

               23

               –18 mm

               5 mm

               6

               –177 mm

               27 mm

               24

               –9 mm

               3 mm

               7

               –167 mm

               27 mm

               25

               0 mm

               0 mm

               8

               –157 mm

               27 mm

               26

               9 mm

               –3 mm

               9

               –147 mm

               26 mm

               27

               17 mm

               –5 mm

               10

               –137 mm

               25 mm

               28

               26 mm

               –8 mm

               11

               –128 mm

               24 mm

               29

               34 mm

               –11 mm

               12

               –118 mm

               23 mm

               30

               43 mm

               –14 mm

               13

               –109 mm

               22 mm

               31

               51 mm

               –18 mm

               14

               –99 mm

               21 mm

               32

               59 mm

               –21 mm

               15

               –90 mm

               20 mm

               33

               67 mm

               –24 mm

               16

               –81 mm

               18 mm

               34

               76 mm

               –28 mm

               17

               –72 mm

               17 mm

               35

               84 mm

               –32 mm

               18

               –62 mm

               15 mm

               36

               92 mm

               –35 mm

               19

               –53 mm

               13 mm

               37

               100 mm

               –39 mm

               20

               –44 mm

               11 mm

               38

               108 mm

               –43 mm

               21

               –35 mm

               9 mm

               39

               115 mm

               –48 mm

               22

               –26 mm

               7 mm

               40

               123 mm

               –52 mm

         2.   ZONE DE VIZIBILITATE
   2.1.   Pornind din punctele V sunt determinate două zone de vizibilitate.
   2.2.   Zona de vizibilitate A este zona suprafeței exterioare aparente a parbrizului care este delimitată de următoarele patru planuri pornind din punctele V spre înainte (a se vedea figura 1):

               —

               un plan vertical care trece prin V1 și V2 și face un unghi de 13° spre stânga cu axa x;

               —

               un plan paralel cu axa y care trece prin V1 și face un unghi de 3° spre în sus cu axa x;

               —

               un plan paralel cu axa y care trece prin V2 și face un unghi de 1° spre în jos cu axa x;

               —

               un plan vertical care trece prin V1 și V2 și face un unghi de 20° spre dreapta cu axa x.

         2.3.   Zona de vizibilitate B este zona suprafeței exterioare a parbrizului care este situată la peste 25 mm de la marginea laterală a suprafeței transparente și este delimitată de intersecția suprafeței exterioare a parbrizului cu următoarele patru planuri (a se vedea figura 2):

               —

               un plan orientat cu 7° spre în sus în raport cu axa x, care trece prin V1 și este paralel cu axa y;

               —

               un plan orientat cu 5° spre în jos în raport cu axa x, care trece prin V2 și este paralel cu axa y;

               —

               un plan vertical care trece prin V1 și V2 și face un unghi de 17° spre stânga cu axa x;

               —

               un plan simetric cu precedentul în raport cu planul longitudinal median al vehiculului.

      Figura 1

      Zona de vizibilitate A

      Figura 2

      Zona de vizibilitate B

   ANEXA V
   GENERATORUL DE VAPORI
   Generatorul utilizat în timpul testărilor trebuie să prezinte următoarele caracteristici:

               (a)

               un rezervor de apă cu un conținut minim de 2,25 l;

               (b)

               pierderea de căldură la punctul de fierbere nu trebuie să depășească 75 W la temperatura ambiantă de – 3 ± 1 °C;

               (c)

               ventilatorul trebuie să aibă un debit de la 0,07 m3/min. la 0,10 m3/min la presiunea statică de 0,5 mbar;

               (d)

               în partea superioară a generatorului sunt dispuse șase orificii de trecere a vaporilor, cu un diametru de 6,3 mm;

               (e)

               generatorul de vapori este etalonat la – 3 ± 1 °C astfel încât debitul să poată fi reglat în trepte de 70 ± 5 g/h până la un maxim de „n” ori această valoare, „n” fiind numărul de locuri pe scaune prevăzute de către constructor.

   Dimensiunile și caracteristicile generatorului de vapori

               Componenta generatorului

               Dimensiunea

               Materialul

               Duza

                           (a)

                           lungimea 10 cm

                           (b)

                           diametrul interior 1,5 cm

               Alamă

               Camera de dispersie

                           (a)

                           lungimea 11,5 cm

                           (b)

                           diametrul 7,5 cm

                           (c)

                           6 orificii de 0,63 cm dispuse în mod egal la 2,5 cm deasupra fundului camerei

               Țeavă de alamă cu grosimea peretelui de 0,38 mm.

         ANEXA VI
   MODEL
   [Format maxim: A4 (210 × 297 mm)]


title: Directiva 2006/101/CE a Consiliului din 20 noiembrie 2006 de adaptare a Directivelor 73/239/CEE, 74/557/CEE și 2002/83/CE în domeniul libertății de a presta servicii, având în vedere aderarea Bulgariei și României

text:
Anunţ juridic important

|

32006L0101

Jurnalul Oficial L 363 , 20/12/2006 p. 0238 - 0240

		20061120Directiva 2006/101/CE a Consiliuluidin 20 noiembrie 2006de adaptare a Directivelor 73/239/CEE, 74/557/CEE și 2002/83/CE în domeniul libertății de a presta servicii, având în vedere aderarea Bulgariei și RomânieiCONSILIUL UNIUNII EUROPENE,având în vedere Tratatul de instituire a Comunității Europene,având în vedere Tratatul de aderare a Bulgariei și a României [1], în special articolul 4 alineatul (3),având în vedere Actul de aderare a Bulgariei și a României, în special articolul 56,având în vedere propunerea Comisiei,întrucât:(1) În temeiul articolului 56 din actul de aderare, atunci când actele instituțiilor rămân în vigoare după 1 ianuarie 2007 și trebuie adaptate având în vedere aderarea, iar adaptările necesare nu au fost prevăzute în actul de aderare sau în anexele acestuia, Consiliul adoptă actele necesare, cu excepția cazului în care Comisia adoptă actul original.(2) Actul final al conferinței care a elaborat tratatul de aderare a indicat că Înaltele Părți Contractante au ajuns la un acord politic privind o serie de adaptări care, având în vedere aderarea, trebuie aduse actelor adoptate de către instituții, și au invitat Consiliul și Comisia să adopte aceste adaptări înainte de aderare, completate și actualizate, după caz, pentru a lua în considerare evoluția dreptului Uniunii.(3) Prin urmare, Directivele 73/239/CEE [2], 74/557/CEE [3] și 2002/83/CE [4] ar trebui modificate în consecință,ADOPTĂ PREZENTA DIRECTIVĂ:Articolul 1Directivele 73/239/CEE, 74/557/CEE și 2002/83/CE se modifică în conformitate cu anexa.Articolul 2(1) Statele membre asigură intrarea în vigoare a actelor cu putere de lege și a actelor administrative necesare pentru a se conforma prezentei directive până la data aderării Bulgariei și României la Uniunea Europeană. Acestea comunică de îndată Comisiei textul acestor acte și un tabel de corespondență între respectivele acte și prezenta directivă.Atunci când statele membre adoptă aceste acte, ele cuprind o trimitere la prezenta directivă sau sunt însoțite de o asemenea trimitere la data publicării lor oficiale. Statele membre stabilesc modalitatea de efectuare a acestei trimiteri.(2) Comisiei îi sunt comunicate de către statele membre textele principalelor dispoziții de drept intern pe care le adoptă în domeniul reglementat de prezenta directivă.Articolul 3Prezenta directivă intră în vigoare sub rezerva și la data intrării în vigoare a Tratatului de aderare a Bulgariei și a României.Articolul 4Prezenta directivă se adresează statelor membre.Adoptată la Bruxelles, 20 noiembrie 2006.Pentru ConsiliuPreședinteleJ. Korkeaoja[1] JO L 157, 21.6.2005, p. 11.[2] JO L 228, 16.8.1973, p. 3.[3] JO L 307, 18.11.1974, p. 5.[4] JO L 345, 19.12.2002, p. 1.--------------------------------------------------20061120ANEXĂLIBERTATEA DE A PRESTA SERVICII1. 31973 L 0239: Prima Directivă 73/239/CEE a Consiliului din 24 iulie 1973 de coordonare a actelor cu putere de lege și actelor administrative privind inițierea și exercitarea activității de asigurare generală directă (JO L 228, 16.8.1973, p. 3), astfel cum a fost modificată prin:- 31976 D 0580: Directiva 76/580/CEE a Consiliului din 29.6.1976 (JO L 189, 13.7.1976, p. 13),- 11979 H: Act privind condițiile de aderare și adaptările tratatelor — Aderarea Republicii Elene (JO L 291, 19.11.1979, p. 17),- 31984 L 0041: Directiva 84/641/CEE a Consiliului din 10.12.1984 (JO L 339, 27.12.1984, p. 21),- 11985 I: Act privind condițiile de aderare și adaptările tratatelor — Aderarea Regatului Spaniei și a Republicii Portugheze (JO L 302, 15.11.1985, p. 23),- 31987 L 0103: Directiva 87/343/CEE a Consiliului din 22.6.1987 (JO L 185, 4.7.1987, p. 72),- 31987 L 0103: Directiva 87/344/CEE a Consiliului din 22.6.1987 (JO L 185, 4.7.1987, p. 77),- 31988 L 0103: A doua Directivă 88/357/CEE a Consiliului din 22.6.1988 (JO L 172, 4.7.1988, p. 1),- 31990 L 0118: Directiva 90/618/CEE a Consiliului din 8.11.1990 (JO L 330, 29.11.1990, p. 44),- 31992 L 0049: Directiva 92/49/CEE a Consiliului din 18.6.1992 (JO L 228, 11.8.1992, p. 1),- 11994 N: Act privind condițiile de aderare și adaptările tratatelor – Aderarea Republicii Austria, a Republicii Finlanda și a Regatului Suediei (JO C 241, 29.8.1994, p. 21),- 31995 L 0026: Directiva 95/26/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 29.6.1995 (JO L 168, 18.7.1995, p. 7),- 32000 L 0026: Directiva 2000/26/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 16.5.2000 (JO L 181, 20.7.2000, p. 65),- 32002 L 0013: Directiva 2002/13/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 5.3.2002 (JO L 77, 20.3.2002, p. 17),- 32002 L 0087: Directiva 2002/87/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 16.12.2002 (JO L 35, 11.2.2003, p. 1),- 12003 T: Act privind condițiile de aderare și adaptările tratatelor — Aderarea Republicii Cehe, Republicii Estonia, Republicii Cipru, Republicii Letonia, Republicii Lituania, Republicii Ungare, Republicii Malta, Republicii Polone, Republicii Slovenia și Republicii Slovace (JO L 236, 23.9.2003, p. 33),- 32005 L 0001: Directiva 2005/1/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 9.3.2005 (JO L 79, 24.3.2005, p. 9),- 32005 L 0068: Directiva 2005/68/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 16.11.2005 (JO L 323, 9.12.2005, p. 1).La articolul 8 alineatul (1) litera (a) se adaugă următorul text:"— în cazul Bulgariei: "акционерно дружество";— în cazul României: "", ""."2. 31974 L 0557: Directiva 74/557/CEE a Consiliului din 4 iunie 1974 privind realizarea libertății de stabilire și a libertății de a presta servicii pentru activitățile independente și activitățile intermediarilor din comerțul și distribuția produselor toxice (JO L 307, 18.11.1974, p. 5), astfel cum a fost modificată prin:- 11994 N: Act privind condițiile de aderare și adaptările tratatelor – Aderarea Republicii Austria, a Republicii Finlanda și a Regatului Suediei (JO C 241, 29.8.1994, p. 21),- 12003 T: Act privind condițiile de aderare și adaptările tratatelor — Aderarea Republicii Cehe, Republicii Estonia, Republicii Cipru, Republicii Letonia, Republicii Lituania, Republicii Ungare, Republicii Malta, Republicii Polone, Republicii Slovenia și Republicii Slovace (JO L 236, 23.9.2003, p. 33).La anexă se adaugă următorul text:"— Bulgaria:1. Substanțele și preparatele reglementate de Legea privind protecția contra efectelor nocive ale substanțelor și preparatelor chimice (SG 10/2000), astfel cum a fost modificată, și de legislația secundară adoptată în temeiul respectivei legi, astfel cum a fost modificată, de stabilire a procedurilor pentru evaluarea pericolului reprezentat de substanțele și preparatele chimice, a metodei pentru clasificarea și etichetarea acestora și a întocmirii fișei tehnice de securitate pentru substanțe și preparate chimice clasificate ca periculoase.2. Substanțele chimice toxice și precursorii acestora, astfel cum au fost reglementate de Legea privind interdicția armelor chimice și controlul privind substanțele chimice și precursorii acestora (SG 8/2000), astfel cum a fost modificată.3. Produsele fitosanitare aprobate în conformitate cu Legea privind protecția fitosanitară (SG 91/1997), astfel cum a fost modificată, și legislația secundară adoptată în temeiul respectivei legi, astfel cum a fost modificată.— România:1. Produsele fitosanitare, inclusiv pesticidele ecologice, pentru care comercializarea și distribuirea sunt reglementate prin Ordonanța Guvernului nr. 4/1995 privind fabricarea, comercializarea și utilizarea produselor de uz fitosanitar pentru combaterea bolilor, dăunătorilor și buruienilor în agricultură și silvicultură, astfel cum a fost modificată.2. Substanțele și preparatele periculoase reglementate prin Ordonanța de urgență a Guvernului nr. 200/2000 privind clasificarea, etichetarea și ambalarea substanțelor și preparatelor chimice periculoase, aprobată prin Legea nr. 451/2001, precum și prin Hotărârea Guvernului nr. 490/2002 privind aprobarea Normelor metodologice pentru aplicarea Ordonanței Guvernului nr. 200/2000 și prin Hotărârea Guvernului nr. 92/2003 pentru aprobarea Normelor metodologice privind clasificarea, etichetarea și ambalarea preparatelor chimice periculoase.".3. 32002 L 0083: Directiva 2002/83/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 5 noiembrie 2002 privind asigurarea de viață (JO L 345, 19.12.2002, p. 1), astfel cum a fost modificată prin:- 32004 L 0066: Directiva 2004/66/CE a Consiliului din 26.4.2004 (JO L 168, 1.5.2004, p. 35),- 32005 L 0001: Directiva 2005/1/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 9.3.2005 (JO L 79, 24.3.2005, p. 9),- 32005 L 0068: Directiva 2005/68/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 16.11.2005 (JO L 323, 9.12.2005, p. 1);(a) La articolul 6 alineatul (1) litera (a), se inserează următoarele între textele privind Belgia și Republica Cehă:"— în cazul Bulgariei: "акционерно дружество", "взаимозастрахователна кооперация,";"și între textele privind Portugalia și Slovenia:"— în cazul României: "", ""."(b) la articolul 18 alineatul (3), a patra liniuță se înlocuiește cu următoarea:"— 1 mai 2004 pentru întreprinderile autorizate în Republica Cehă, Estonia, Cipru, Letonia, Lituania, Ungaria, Malta, Polonia, Slovenia și Slovacia,";(c) la articolul 18 alineatul (3), se inserează următoarele după a patra liniuță:"— 1 ianuarie 2007 pentru întreprinderile autorizate în Bulgaria și România și".--------------------------------------------------