title: Directiva Consiliului din 28 martie 1983 privind importul în statele membre de piele de pui de focă și de produse derivate

text:
Anunţ juridic important

|

31983L0129

Official Journal L 091 , 09/04/1983 P. 0030 - 0031 Finnish special edition: Chapter 15 Volume 4 P. 0121  Spanish special edition: Chapter 15 Volume 4 P. 0122  Swedish special edition: Chapter 15 Volume 4 P. 0121  Portuguese special edition Chapter 15 Volume 4 P. 0122  Ediţie specială în limba cehă Chapter 15 Volume 01 P. 208  - 209 Ediţie specială în limba estonă Chapter 15 Volume 01 P. 208  - 209 Ediţie specială în limba maghiară Chapter 15 Volume 01 P. 208  - 209 Ediţie specială în limba lituaniană Chapter 15 Volume 01 P. 208  - 209 Ediţie specială în limba letonă Chapter 15 Volume 01 P. 208  - 209 Ediţie specială în limba malteză Chapter 15 Volume 01 P. 208  - 209 Ediţie specială în limba polonă Chapter 15 Volume 01 P. 208  - 209 Ediţie specială în limba slovacă Chapter 15 Volume 01 P. 208  - 209 Ediţie specială în limba slovenă Chapter 15 Volume 01 P. 208  - 209

		19830328Directiva Consiliuluidin 28 martie 1983privind importul în statele membre de piele de pui de focă și de produse derivate(83/129/CEE)CONSILIUL COMUNITĂȚILOR EUROPENE,având în vedere Tratatul de instituire a Comunității Economice Europene, în special articolul 235,având în vedere propunerea Comisiei,având în vedere avizul Adunării [1],având în vedere avizul Comitetului Economic și Social [2],întrucât Adunarea adoptă o rezoluție privind comerțul comunitar cu produse derivate din foci, în special cu produse derivate din puii de focă ("cu spate albastru", "cu palton alb");întrucât, în mai multe state membre, există deja măsuri obligatorii sau voluntare pentru limitarea importurilor sau a comercializării pieilor de pui de focă "cu palton alb" și "cu spate albastru"; întrucât într-unul dintre statele membre marcarea tuturor produselor din foci este deja obligatorie;întrucât diferite studii au relevat probleme privind starea populațiilor de foci "cu palton alb" și foci "cu spate albastru", în special privind efectul vânătorii netradiționale asupra conservării și a stării populațiilor de foci "cu spate albastru";întrucât exploatarea focilor și a altor specii, în funcție de capacitatea acestora de a rezista la acest tip de exploatare și respectându-se echilibrul natural, este o ocupație legitimă și naturală, iar în anumite regiuni ale lumii constituie un aspect important al modului tradițional de viață și al economiei; întrucât vânătoarea, așa cum este practicată în mod tradițional de populația inuită, nu afectează puii de focă și, în consecință, este necesar să se garanteze că interesele populației inuite nu sunt afectate;întrucât este de dorit să se efectueze investigații suplimentare asupra vânării puilor de focă "cu palton alb" și "cu spate albastru"; întrucât, până la obținerea rezultatelor unei astfel de investigații, trebuie luate sau menținute măsuri în conformitate cu Rezoluția Consiliului și a reprezentanților guvernelor statelor membre din 5 ianuarie 1983 [3];întrucât s-a luat la cunoștință faptul că vânarea puilor de focă a fost deja supusă anumitor restricții; întrucât Consiliul a cerut Comisiei să continue să caute soluții pentru ca, în contextul contactelor permanente cu statele vizate, restricțiile la import să nu mai fie necesare;întrucât Consiliul reanalizează situația pe baza unui raport care trebuie prezentat de către Comisie până la 1 septembrie 1983,ADOPTĂ PREZENTA DIRECTIVĂ:Articolul 1(1) Statele membre iau sau mențin toate măsurile necesare pentru a se asigura că produsele menționate în anexă nu sunt importate pe bază comercială pe teritoriul lor.(2) Statele membre informează de îndată Comisia cu privire la aceste măsuri.Articolul 2Prezenta directivă se aplică cu începere de la 1 octombrie 1983 până la 1 octombrie 1985, cu excepția cazului în care Consiliul hotărăște altfel printr-o decizie adoptată cu majoritate calificată la propunerea Comisiei, având în vedere raportul care trebuie prezentat Consiliului de către Comisie înainte de 1 septembrie 1983.Articolul 3Prezenta directivă se aplică numai produselor care nu rezultă din vânătoarea tradițională practicată de populația inuită.Articolul 4Prezenta directivă se adresează statelor membre.Adoptată la Bruxelles, 28 martie 1983.Pentru ConsiliuPreședinteleJ. Ertl[1] JO C 334, 20.12.1982, p. 132.[2] JO C 346, 31.12.1982, p. 1.[3] JO C 14, 18.1.1983, p. 1.--------------------------------------------------19830328ANEXĂNr. | Poziția TVC Nr. | Descriere |1 | ex 43.01 ex 43.02 A | Blănuri neprelucrate și blănuri tăbăcite sau tratate, inclusiv blănuri asamblate din bucăți sau petece cusute împreună în diferite forme, obținute de la: pui de focă "cu palton alb";pui de focă "cu spate albastru" |2 | ex 43.03 | Articole din blănurile menționate la punctul 1 |--------------------------------------------------


title: Directiva 2009/12/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 11 martie 2009 privind tarifele de aeroport (Text cu relevanță pentru SEE)

text:
               14.3.2009

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               L 70/11

      DIRECTIVA 2009/12/CE A PARLAMENTULUI EUROPEAN ȘI A CONSILIULUI

   din 11 martie 2009
   privind tarifele de aeroport
   (Text cu relevanță pentru SEE)
   PARLAMENTUL EUROPEAN ȘI CONSILIUL UNIUNII EUROPENE,
   având în vedere Tratatul de instituire a Comunității Europene, în special articolul 80 alineatul (2),
   având în vedere propunerea Comisiei,
   având în vedere avizul Comitetului Economic și Social European (1),
   având în vedere avizul Comitetului Regiunilor (2),
   hotărând în conformitate cu procedura prevăzută la articolul 251 din tratat (3),
   întrucât:

               (1)

               Principala sarcină și activitate comercială a aeroporturilor este să asigure manipularea aeronavelor, de la aterizare și până la decolare, precum și a pasagerilor și a mărfurilor, pentru a permite transportatorilor aerieni să ofere servicii de transport aerian. În acest scop, aeroporturile pun la dispoziție anumite facilități și servicii legate de operarea aeronavelor și de tratamentul pasagerilor și al mărfurilor, ale căror costuri le acoperă prin perceperea de tarife de aeroport. Organele de administrare a aeroporturilor care oferă facilități și servicii pentru care se percep tarife de aeroport ar trebui să depună eforturi pentru a-și desfășura activitatea pe baza principiului eficienței costurilor.

               (2)

               Este necesar să se stabilească un cadru comun de reglementare a elementelor esențiale ale tarifelor de aeroport, precum și a modalității de stabilire a acestora, deoarece, în absența unui astfel de cadru, este posibil ca cerințe de bază în cadrul raportului dintre organele de administrare a aeroporturilor și utilizatorii aeroporturilor să nu fie respectate. Un astfel de cadru nu ar trebui să aducă atingere posibilității unui stat membru de a determina dacă și în ce măsură veniturile provenite din activitățile comerciale ale unui aeroport pot fi luate în considerare în stabilirea tarifelor de aeroport.

               (3)

               Prezenta directivă ar trebui să se aplice aeroporturilor situate în Comunitate care depășesc o dimensiune minimă, deoarece administrarea și finanțarea aeroporturilor mici nu necesită aplicarea unui cadru comunitar.

               (4)

               În plus, dacă într-un stat membru niciun aeroport nu atinge dimensiunea minimă prevăzută pentru aplicarea prezentei directive, aeroportul cu cel mai mare trafic de pasageri se bucură de o asemenea poziție privilegiată, în calitatea sa de punct de intrare în statul membru respectiv, astfel încât este necesar să i se aplice prezenta directivă, pentru a garanta respectarea anumitor principii de bază în cadrul raportului dintre organul de administrare a aeroportului și utilizatorii aeroportului, în special în ceea ce privește transparența tarifelor și nediscriminarea între utilizatorii aeroportului.

               (5)

               Pentru a promova coeziunea teritorială, statele membre ar trebui să aibă posibilitatea de a aplica un sistem comun de tarifare pentru a acoperi o rețea de aeroporturi. Transferurile economice dintre aeroporturile care fac parte din aceste rețele ar trebui să respecte legislația comunitară.

               (6)

               Din motive de distribuție a traficului, statele membre ar trebui să aibă posibilitatea de a permite unui organ de administrare a aeroporturilor care deservesc același oraș sau aceeași conurbație să aplice un sistem comun și transparent de tarifare. Transferurile economice dintre aceste aeroporturi ar trebui să respecte legislația comunitară relevantă.

               (7)

               Stimulentele pentru crearea de noi rute, cum ar fi cele destinate promovării, inter alia, a dezvoltării regiunilor defavorizate și periferice, ar trebui să se acorde numai în conformitate cu legislația comunitară.

               (8)

               Perceperea tarifelor pentru prestările de servicii de navigație aeriană și de handling la sol a constituit deja obiectul Regulamentului (CE) nr. 1794/2006 al Comisiei din 6 decembrie 2006 de stabilire a unei scheme comune de tarifare pentru serviciile de navigație aeriană (4) și, respectiv, al Directivei 96/67/CE a Consiliului din 15 octombrie 1996 privind accesul la piața serviciilor de handling la sol în aeroporturile Comunității (5). Tarifele percepute în vederea finanțării asistenței acordate pasagerilor cu handicap și pasagerilor cu mobilitate redusă sunt reglementate prin Regulamentul (CE) nr. 1107/2006 al Parlamentului European și al Consiliului din 5 iulie 2006 privind drepturile persoanelor cu handicap și ale persoanelor cu mobilitate redusă pe durata călătoriei pe calea aerului (6).

               (9)

               Consiliul Organizației Aviației Civile Internaționale (Consiliul ICAO) din 2004 a adoptat politici privind tarifele de aeroport care includeau, inter alia, principii privind corelarea cu nivelul costurilor, nediscriminarea și un mecanism independent de reglementare a aspectelor economice ale aeroporturilor.

               (10)

               Consiliul ICAO a considerat că un tarif de aeroport este o prelevare concepută și aplicată cu scopul precis de a recupera costurile pentru punerea la dispoziție a facilităților și a serviciilor pentru aviația civilă, în timp ce o taxă este o prelevare concepută pentru a obține venituri la bugetul de stat sau la bugetul local și care nu se aplică aviației civile în ansamblu și nici nu se raportează la costuri specifice.

               (11)

               Tarifele de aeroport ar trebui să fie nediscriminatorii. Ar trebui să se pună în aplicare o procedură obligatorie de consultare periodică între organele de administrare a aeroporturilor și utilizatorii aeroporturilor, cu posibilitatea, pentru fiecare parte, de a recurge la o autoritate independentă de supraveghere în cazul în care o decizie privind tarifele de aeroport sau modificarea sistemului de tarifare este contestată de utilizatorii aeroporturilor.

               (12)

               Ar trebui instituită o autoritate independentă de supraveghere în fiecare stat membru în scopul de a se garanta imparțialitatea deciziilor acesteia, precum și aplicarea corespunzătoare și eficace a prezentei directive. Autoritatea ar trebui să dispună de toate resursele necesare în sensul de personal, expertiză, precum și mijloace financiare pentru îndeplinirea sarcinilor sale.

               (13)

               Este foarte important ca utilizatorii aeroporturilor să fie informați de către organele de administrare a aeroportului cu privire la modul și la elementele pe baza cărora sunt calculate tarifele de aeroport. O asemenea transparență ar oferi transportatorilor aerieni o imagine de ansamblu asupra costurilor suportate de aeroport și asupra productivității investițiilor aeroportuare. Pentru a permite unui organ de administrare a aeroportului să evalueze în mod corespunzător cerințele privind investițiile viitoare, utilizatorii aeroportului ar trebui să comunice în timp util organului de administrare a aeroportului toate previziunile lor operaționale, proiectele de dezvoltare, precum și cererile și propunerile lor specifice.

               (14)

               Organele de administrare a aeroporturilor ar trebui să informeze utilizatorii aeroporturilor cu privire la proiectele majore de infrastructură, deoarece acestea au un impact semnificativ asupra sistemului sau asupra nivelului tarifelor de aeroport. Aceste informații ar trebui furnizate pentru a face posibilă monitorizarea costurilor infrastructurii și pentru a permite punerea la dispoziție de facilități corespunzătoare și eficiente din perspectiva costurilor în cadrul respectivului aeroport.

               (15)

               Organelor de administrare a aeroporturilor ar trebui să li se permită aplicarea de tarife de aeroport corespunzătoare infrastructurii și/sau nivelului serviciilor furnizate, întrucât transportatorii aerieni au un interes legitim să solicite organelor de administrare a aeroporturilor servicii care să corespundă raportului preț/calitate. Cu toate acestea, accesul la un nivel diferențiat de infrastructură sau de servicii ar trebui să fie deschis în mod nediscriminatoriu tuturor transportatorilor care doresc să beneficieze de acestea. În cazul în care cererea depășește oferta, accesul ar trebui să fie determinat pe baza unor criterii obiective și nediscriminatorii care urmează să fie elaborate de către un organ de administrare a aeroportului. Orice diferențiere privind tarifele de aeroport ar trebui să fie transparentă, obiectivă și bazată pe criterii clare.

               (16)

               Utilizatorii aeroportului și organul de administrare a aeroportului ar trebui să poată încheia un acord privind nivelul serviciilor, referitor la calitatea serviciilor furnizate în schimbul tarifelor de aeroport. În cadrul consultărilor periodice ar putea avea loc negocieri cu privire la calitatea serviciilor furnizate în schimbul tarifelor de aeroport.

               (17)

               În ceea ce privește prefinanțarea investițiilor aeroportuare, există sisteme diferite, specifice fiecărui stat membru. În statele membre în care se practică prefinanțarea, statele membre sau organele de administrare a aeroporturilor ar trebui să se raporteze la politicile ICAO și/sau să-și stabilească propriile măsuri de siguranță.

               (18)

               Prezenta directivă nu ar trebui să aducă atingere tratatului, în special articolelor 81-89.

               (19)

               Deoarece obiectivul prezentei directive, și anume stabilirea de principii comune pentru perceperea de tarife de aeroport pe aeroporturile din Comunitate, nu poate fi realizat în mod satisfăcător de către statele membre, întrucât astfel de sisteme de tarife de aeroport nu se pot institui la nivel național într-un mod care să asigure uniformitatea pe teritoriul Comunității și, având în vedere amploarea și efectele sale, acest obiectiv poate fi realizat mai bine la nivelul Comunității, aceasta poate adopta măsuri, în conformitate cu principiul subsidiarității, astfel cum este prevăzut la articolul 5 din tratat. În conformitate cu principiul proporționalității, astfel cum este enunțat în respectivul articol, prezenta directivă nu depășește ceea ce este necesar pentru atingerea acestui obiectiv,

         ADOPTĂ PREZENTA DIRECTIVĂ:
   Articolul 1
   Obiectul
   (1)   Prezenta directivă stabilește principii comune pentru perceperea tarifelor de aeroport pe aeroporturile comunitare.
   (2)   Prezenta directivă se aplică oricărui aeroport situat pe un teritoriu care face obiectul dispozițiilor tratatului, este deschis traficului comercial și are un trafic anual care depășește 5 milioane de pasageri, precum și aeroportului cu cel mai mare trafic de pasageri din fiecare stat membru.
   (3)   Statele membre publică o listă a aeroporturilor aflate pe teritoriul lor cărora li se aplică prezenta directivă. Această listă se bazează pe date preluate de la Comisie (Eurostat) și se actualizează anual.
   (4)   Prezenta directivă nu se aplică în cazul tarifelor percepute pentru remunerarea serviciilor de navigație aeriană de rută și terminale în conformitate cu Regulamentul (CE) nr. 1794/2006, tarifelor percepute pentru remunerarea serviciilor de handling la sol menționate în anexa la Directiva 96/67/CE sau tarifelor percepute pentru finanțarea asistenței acordate pasagerilor cu handicap sau pasagerilor cu mobilitate redusă menționate în Regulamentul (CE) nr. 1107/2006.
   (5)   Prezenta directivă nu aduce atingere dreptului fiecărui stat membru de a aplica măsuri de reglementare suplimentare, care să nu fie incompatibile cu prezenta directivă sau cu alte dispoziții pertinente ale dreptului comunitar, în ceea ce privește orice organ de administrare a aeroportului situat pe teritoriul său. Este cazul măsurilor de supraveghere economică, precum aprobarea sistemelor de tarifare și/sau a nivelului tarifelor, inclusiv a metodelor de tarifare bazate pe stimulente sau reglementări privind plafonarea prețurilor.
   Articolul 2
   Definiții
   În sensul prezentei directive:

               1.

               „aeroport” înseamnă orice suprafață de teren special amenajată pentru aterizarea, decolarea și manevrele unei aeronave, inclusiv instalațiile auxiliare de care aceste operațiuni pot avea nevoie pentru îndeplinirea cerințelor traficului aerian și ale serviciilor aeriene, inclusiv instalațiile necesare pentru a asista serviciile aeriene comerciale;

               2.

               „organ de administrare a aeroportului” înseamnă un organ care, pe lângă alte activități sau nu, după caz, are ca obiectiv, în temeiul legislației sau reglementărilor naționale sau al unor contracte, administrarea și gestionarea infrastructurilor unui aeroport sau ale unei rețele de aeroporturi, precum și coordonarea și controlul activităților diferiților operatori prezenți în aeroporturile sau în rețeaua de aeroporturi în cauză;

               3.

               „utilizator al aeroportului” înseamnă orice persoană fizică sau juridică responsabilă pentru transportul pe calea aerului al pasagerilor, al corespondenței și/sau al mărfurilor, către sau de la aeroportul în cauză;

               4.

               „tarif de aeroport” înseamnă o prelevare obținută în beneficiul organului de administrare a aeroportului și plătită de către utilizatorii aeroportului pentru utilizarea facilităților și a serviciilor care le sunt puse la dispoziție în exclusivitate de organul de administrare a aeroportului și care au legătură cu aterizarea, decolarea, iluminarea și gararea aeronavelor și cu tratamentul pasagerilor și al mărfurilor;

               5.

               „rețea de aeroporturi” înseamnă un grup de aeroporturi, desemnat în mod corespunzător în acest sens de către un stat membru, care este operat de același organ de administrare a aeroporturilor.

         Articolul 3
   Nediscriminarea
   Statele membre se asigură că tarifele de aeroport nu discriminează între utilizatorii aeroporturilor, în conformitate cu legislația comunitară. Acest lucru nu împiedică însă adaptarea acestor tarife de aeroport în funcție de anumite aspecte de interes public și general, inclusiv chestiuni referitoare la protecția mediului. Criteriile utilizate pentru o astfel de adaptare trebuie să fie relevante, obiective și transparente.
   Articolul 4
   Rețeaua de aeroporturi
   Statele membre pot permite organului de administrare a unei rețele de aeroporturi să introducă un sistem comun și transparent de tarifare care să acopere rețeaua de aeroporturi.
   Articolul 5
   Sistemele comune de tarifare
   După ce au informat Comisia și în conformitate cu dreptul comunitar, statele membre pot autoriza un organ de administrare a aeroportului să aplice un sistem comun și transparent de tarifare în aeroporturile care deservesc același oraș sau aceeași conurbație, cu condiția ca fiecare aeroport să respecte în totalitate cerințele de transparență prevăzute la articolul 7.
   Articolul 6
   Consultare și cale de atac
   (1)   Statele membre se asigură că este stabilită o procedură obligatorie referitoare la desfășurarea de consultări periodice între organul de administrare a aeroportului și utilizatorii aeroportului sau reprezentanții utilizatorilor sau asociațiile de utilizatori ai aeroportului, în ceea ce privește funcționarea sistemului de tarife de aeroport, nivelul tarifelor de aeroport și, dacă este cazul, calitatea serviciilor furnizate. O astfel de consultare are loc cel puțin odată pe an, exceptând cazul în care s-a convenit altfel cu ocazia ultimei consultări. În cazul în care există un acord multianual între organul de administrare a aeroportului și utilizatorii aeroportului, consultările au loc în conformitate cu dispozițiile din respectivul acord. Statele membre își păstrează dreptul de a solicita consultări mai frecvente.
   (2)   Statele membre se asigură, atunci când este posibil, că modificările aduse sistemului de tarife de aeroport sau nivelului acestora se efectuează de organul de administrare a aeroportului în acord cu utilizatorii aeroportului. În acest scop, organul de administrare a aeroportului prezintă utilizatorilor aeroportului orice propuneri de modificare a sistemului de tarife de aeroport sau a nivelului acestora, împreună cu motivele care stau la baza acestora, în termen de cel mult patru luni înainte de intrarea în vigoare a modificărilor respective, cu excepția cazului în care intervin împrejurări excepționale, care trebuie justificate față de utilizatorii aeroportului. Organul de administrare a aeroportului organizează consultări cu utilizatorii aeroportului pe tema modificărilor propuse și ține cont de opiniile acestora înainte de a adopta o decizie. În mod normal, organul de administrare a aeroportului publică decizia sau recomandarea adoptată cel târziu cu două luni înainte de intrarea în vigoare a acesteia. Organul de administrare a aeroportului își justifică decizia față de opiniile utilizatorilor aeroportului în cazul în care nu se ajunge la niciun acord între organul de administrare a aeroportului și utilizatorii aeroportului cu privire la modificările propuse.
   (3)   Statele membre se asigură că, în cazul unui dezacord în ceea ce privește o decizie privind tarifele de aeroport adoptată de organul de administrare a aeroportului, fiecare parte poate solicita intervenția autorității independente de supraveghere, menționate la articolul 11, care examinează motivele respectivei modificări a sistemului de tarife de aeroport sau a nivelului acestora.
   (4)   În cazul în care o modificare a sistemului sau a nivelului tarifelor de aeroport decisă de organul de administrare a aeroportului este prezentată autorității independente de supraveghere, aceasta nu poate să producă efecte înainte ca autoritatea respectivă să fi examinat chestiunea. În termen de patru săptămâni de la data la care a fost sesizată, autoritatea independentă de supraveghere poate adopta o decizie provizorie privind intrarea în vigoare a modificării aduse tarifelor de aeroport, cu excepția cazului în care poate fi adoptată o decizie finală în interiorul aceluiași termen.
   (5)   Un stat membru poate decide să nu aplice alineatele (3) și (4) în ceea ce privește modificările aduse nivelului sau structurii tarifelor de aeroport în aeroporturile cu privire la care:

               (a)

               în conformitate cu legislația națională, există o procedură obligatorie prin care tarifele de aeroport sau nivelul maxim al acestora sunt stabilite sau aprobate de către autoritatea independentă de supraveghere; sau

               (b)

               în conformitate cu legislația națională, există o procedură obligatorie prin care autoritatea independentă de supraveghere verifică în mod regulat sau ca răspuns la solicitările părților interesate dacă aceste aeroporturi fac obiectul unei concurențe efective. În urma acestei verificări, în cazurile justificate, statul membru respectiv decide ca tarifele de aeroport sau nivelul maxim al acestora să fie stabilite sau aprobate de către autoritatea independentă de supraveghere. Decizia respectivă se aplică atât timp cât se consideră necesar, în urma verificării efectuate de către autoritatea respectivă.

         Procedurile, condițiile și criteriile aplicate de statul membru în sensul prezentului alineat sunt relevante, obiective, nediscriminatorii și transparente.
   Articolul 7
   Transparența
   (1)   Statele membre se asigură că organul de administrare a aeroportului pune de fiecare dată la dispoziția tuturor utilizatorilor aeroportului sau a reprezentanților și a asociațiilor de utilizatori ai aeroportului, cu ocazia organizării consultărilor menționate la articolul 6 alineatul (1), informații cu privire la componentele care servesc drept bază pentru stabilirea sistemului sau a nivelului tarifelor aplicate în fiecare aeroport de către organul de administrare a aeroportului. Aceste informații includ cel puțin următoarele:

               (a)

               o listă a diferitelor servicii și infrastructuri puse la dispoziție în schimbul tarifului de aeroport perceput;

               (b)

               metodologia folosită pentru stabilirea tarifelor de aeroport;

               (c)

               structura generală a costurilor aferente facilităților și serviciilor corespunzătoare tarifelor de aeroport;

               (d)

               veniturile din diferite tarife și costul total al serviciilor acoperite de aceste tarife;

               (e)

               orice finanțare din partea autorităților publice destinată facilităților și serviciilor la care se raportează tarifele de aeroport;

               (f)

               previziuni privind evoluția situației în aeroport în ceea ce privește tarifele, creșterea traficului și investițiile propuse;

               (g)

               utilizarea efectivă a infrastructurii aeroportuare și a echipamentului pe o anumită perioadă de timp; precum și

               (h)

               rezultatele prevăzute ale oricăror investiții majore propuse, în ceea ce privește efectele acestora asupra capacității aeroportului.

         (2)   Statele membre se asigură că utilizatorii aeroporturilor transmit informații organului de administrare a aeroportului înaintea fiecărei consultări, astfel cum se prevede la articolul 6 alineatul (1), în special cu privire la:

               (a)

               previziunile în ceea ce privește traficul;

               (b)

               previziunile cu privire la compoziția și utilizarea preconizată a flotei acestora;

               (c)

               proiectele lor de dezvoltare privind aeroportul în cauză; și

               (d)

               cerințele lor în cadrul aeroportului în cauză.

         (3)   Sub rezerva dispozițiilor legale naționale, informațiile furnizate în temeiul acestui articol sunt considerate confidențiale sau sensibile din punct de vedere economic și tratate în consecință. În cazul organelor de administrare a aeroporturilor cotate la bursă, trebuie respectate, în special, reglementările aplicabile bursei.
   Articolul 8
   Infrastructuri noi
   Statele membre se asigură că organul de administrare a aeroportului se consultă cu utilizatorii aeroportului înainte de finalizarea planurilor privind proiectele de infrastructuri noi.
   Articolul 9
   Standarde de calitate
   (1)   Pentru a asigura funcționarea fără impedimente și eficientă a unui aeroport, statele membre iau măsurile necesare pentru a permite organului de administrare a aeroportului și reprezentanților sau asociațiilor de utilizatori ai aeroportului să poarte negocieri în vederea încheierii unui acord privind nivelul serviciilor, referitor la calitatea serviciilor furnizate în aeroport. Aceste negocieri cu privire la calitatea serviciilor pot avea loc în cadrul consultărilor menționate la articolul 6 alineatul (1).
   (2)   Orice astfel de acord privind nivelul serviciilor stabilește nivelul serviciilor ce urmează să fie furnizate de către organul de administrare a aeroportului, luându-se în considerare sistemul sau nivelul existent al tarifelor de aeroport, precum și nivelul serviciilor la care utilizatorii aeroportului au dreptul în schimbul tarifelor de aeroport.
   Articolul 10
   Diferențierea serviciilor
   (1)   Statele membre iau măsurile necesare pentru a permite organului de administrare a aeroportului să pună la dispoziție servicii aeroportuare, terminale sau părți din terminale care să difere din perspectiva calității și a destinației, în scopul de a putea pune la dispoziție servicii personalizate sau un terminal sau o parte dintr-un terminal cu o destinație specifică. Nivelul tarifelor de aeroport poate fi diferențiat în funcție de calitatea și de sfera acestor servicii, precum și de costurile acestora sau pe baza oricărei alte justificări obiective și transparente. Fără a aduce atingere articolului 3, organele de administrare a aeroporturilor au libertatea de a stabili orice astfel de tarife de aeroport diferențiate.
   (2)   Statele membre iau măsurile necesare pentru a permite oricărui utilizator al aeroportului care dorește să recurgă la servicii personalizate sau la un terminal sau la o parte dintr-un terminal cu o destinație specifică să aibă acces la aceste servicii și la respectivul terminal sau la o parte din acesta.
   În cazul în care la serviciile personalizate și/sau la un terminal sau la o parte dintr-un terminal cu destinație specifică doresc să aibă acces mai mulți utilizatori ai aeroportului decât este posibil, date fiind constrângerile de capacitate, accesul se stabilește pe baza unor criterii relevante, obiective, transparente și nediscriminatorii. Criteriile respective pot fi stabilite de către organul de administrare a aeroportului, iar statele membre pot impune ca aceste criterii să fie aprobate de către autoritatea independentă de supraveghere.
   Articolul 11
   Autoritatea independentă de supraveghere
   (1)   Statele membre numesc sau instituie o autoritate independentă în calitate de autoritate independentă națională de supraveghere, pentru a asigura aplicarea corectă a măsurilor luate în vederea asigurării conformității cu prezenta directivă și a asumării cel puțin a sarcinilor atribuite în temeiul articolului 6. Această autoritate poate fi aceeași autoritate căreia statul membru i-a atribuit sarcina punerii în aplicare a măsurilor de reglementare suplimentare menționate la articolul 1 alineatul (5), inclusiv aprobarea sistemului de tarifare și/sau a nivelului tarifelor de aeroport, cu condiția îndeplinirii cerințelor prevăzute la alineatul (3) din prezentul articol.
   (2)   Prezenta directivă nu împiedică autoritatea independentă de supraveghere ca, în conformitate cu legislația națională, să delege altor autorități independente de supraveghere, sub supravegherea și întreaga sa responsabilitate, punerea în aplicare a prezentei directive, cu condiția ca punerea în aplicare să se realizeze conform acelorași standarde.
   (3)   Statele membre garantează independența autorității independente de supraveghere asigurându-se că aceasta reprezintă o entitate juridică diferită și independentă din punct de vedere funcțional de orice organ de administrare a aeroportului și de orice transportator aerian. Statele membre care păstrează dreptul de proprietate asupra aeroporturilor, a organelor de administrare a aeroporturilor sau a transportatorilor aerieni sau controlul asupra organelor de administrare a aeroporturilor sau transportatorilor aerieni se asigură că atribuțiile aferente unui astfel de drept de proprietate sau control nu sunt acordate autorității independente de supraveghere. Statele membre se asigură că autoritatea independentă de supraveghere își exercită competențele în mod imparțial și transparent.
   (4)   Statele membre comunică Comisiei denumirea și adresa autorității independente de supraveghere, sarcinile și responsabilitățile atribuite acesteia, precum și măsurile luate pentru a garanta conformitatea cu alineatul (3).
   (5)   Statele membre pot stabili un mecanism de finanțare a autorității independente de supraveghere, mecanism ce poate include și aplicarea unui tarif utilizatorilor aeroportului și organelor de administrare a aeroporturilor.
   (6)   Statele membre se asigură că, în ceea ce privește dezacordurile menționate la articolul 6 alineatul (3), sunt luate măsuri pentru a:

               (a)

               stabili procedura de soluționare a dezacordurilor dintre organul de administrare a aeroportului și utilizatorii aeroportului;

               (b)

               determina condițiile în care autoritatea independentă de supraveghere poate fi sesizată cu privire la un dezacord. Autoritatea respinge, în special, plângerile pe care le consideră motivate necorespunzător sau care nu sunt documentate în mod adecvat; și

               (c)

               stabili criteriile în raport cu care vor fi analizate dezacordurile în vederea soluționării.

         Aceste proceduri, condiții și criterii sunt nediscriminatorii, transparente și obiective.
   (7)   Atunci când se desfășoară o investigație cu privire la temeiul modificării sistemului de tarife de aeroport sau a nivelului acestora, astfel cum se prevede la articolul 6, autoritatea independentă de supraveghere are acces la informațiile necesare de care dispun părțile implicate și are obligația de a consulta părțile implicate pentru a lua o decizie. Fără a aduce atingere articolului 6 alineatul (4), aceasta emite o decizie finală cât de curând posibil și, în orice caz, în termen de cel mult patru luni de la data la care a fost sesizată. Acest termen poate fi prelungit cu două luni în situații excepționale și justificate în mod corespunzător. Deciziile autorității independente de supraveghere au caracter obligatoriu, fără a aduce atingere examinării pe cale parlamentară sau judecătorească, în funcție de modul în care se efectuează aceasta în statele membre.
   (8)   Autoritatea independentă de supraveghere publică un raport anual privind activitățile sale.
   Articolul 12
   Raport și revizuire
   (1)   Până la 15 martie 2013, Comisia prezintă Parlamentului European și Consiliului un raport privind punerea în aplicare a prezentei directive, evaluând progresele realizate în atingerea obiectivelor sale, precum și, atunci când este cazul, orice propunere corespunzătoare de revizuire.
   (2)   Statele membre și Comisia cooperează la punerea în aplicare a prezentei directive, în special în ceea ce privește culegerea informațiilor pentru raportul menționat la alineatul (1).
   Articolul 13
   Transpunerea
   (1)   Statele membre asigură intrarea în vigoare a actelor cu putere de lege și a actelor administrative necesare pentru a se conforma prezentei directive până la 15 martie 2011. Statele membre informează de îndată Comisia cu privire la aceasta.
   Atunci când statele membre adoptă respectivele acte, acestea cuprind o trimitere la prezenta directivă sau sunt însoțite de o asemenea trimitere la data publicării lor oficiale. Statele membre stabilesc modalitatea de efectuare a acestei trimiteri.
   (2)   Statele membre comunică Comisiei textul principalelor dispoziții legale naționale pe care le adoptă în domeniul reglementat de prezenta directivă.
   Articolul 14
   Intrarea în vigoare
   Prezenta directivă intră în vigoare în ziua următoare datei publicării în Jurnalul Oficial al Uniunii Europene.
   Articolul 15
   Destinatari
   Prezenta directivă se adresează statelor membre.

      Adoptată la Strasbourg, 11 martie 2009.

            Pentru Parlamentul European

            Președintele

         H.-G. PÖTTERING

            Pentru Consiliu

            Președintele

         A. VONDRA

      (1)  JO C 10, 15.1.2008, p. 35.

      (2)  JO C 305, 15.12.2007, p. 11.

      (3)  Avizul Parlamentului European din 15 ianuarie 2008 (nepublicat încă Jurnalul Oficial), Poziția comună a Consiliului din 23 iunie 2008 (JO C 254 E, 7.10.2008, p. 18) și Poziția Parlamentului European din 23 octombrie 2008 (nepublicată încă în Jurnalul Oficial). Decizia Consiliului din 19 februarie 2009.

      (4)  JO L 341, 7.12.2006, p. 3.

      (5)  JO L 272, 25.10.1996, p. 36.

      (6)  JO L 204, 26.7.2006, p. 1.


title: Directiva Consiliului din 19 decembrie 1985 de stabilire a listei de simulanți utilizați pentru testarea migrării constituenților materialelor și obiectelor din material plastic care vin în contact cu produsele alimentare

text:
               13/Volumul 07

               RO

               Jurnalul Ofícial al Uniunii Europene

               72

         31985L0572

               L 372/14

               JURNALUL OFÍCIAL AL UNIUNII EUROPENE

      DIRECTIVA CONSILIULUI

   din 19 decembrie 1985
   de stabilire a listei de simulanți utilizați pentru testarea migrării constituenților materialelor și obiectelor din material plastic care vin în contact cu produsele alimentare
   (85/572/CEE)
   CONSILIUL COMUNITĂȚILOR EUROPENE,
   având în vedere Tratatul de instituire a Comunității Economice Europene,
   având în vedere Directiva 82/711/CEE a Consiliului din 18 octombrie 1982 de stabilire a normelor de fond privind testarea migrării constituenților materialelor și obiectelor din material plastic care vin în contact cu produsele alimentare (1), în special articolul 2 alineatul (3),
   având în vedere propunerea Comisiei (2),
   având în vedere avizul Adunării (3),
   având în vedere avizul Comitetului Economic și Social (4),
   întrucât, în temeiul articolului 2 alineatul (3) și al capitolului I punctul 2 prima liniuță din anexa la Directiva 82/711/CEE, trebuie indicați simulanții adecvați pentru efectuarea testelor de migrare pentru materialele și obiectele din material plastic care vin în contact cu un produs alimentar sau cu o grupă determinată de produse alimentare;
   întrucât, nu ar trebui exclusă posibilitatea, după caz, de a se utiliza și alte metode pentru testarea migrării decât cele prevăzute de prezenta directivă;
   întrucât, pentru determinarea simulanților, trebuie să se ia în considerare în special compoziția chimică a produsului alimentar, precum și proprietățile sale fizice;
   întrucât, pentru unele produse alimentare cu conținut de grăsime, rezultatul obținut la testele de migrare cu simulant este mai ridicat decât cel obținut la testele de migrare cu produsele alimentare propriu-zise și întrucât rezultatul trebuie corectat prin aplicarea unui „factor de reducere” corespunzător situației respective; întrucât, în anumite cazuri specifice, în special cele privind materialele și obiectele care sunt în contact cu produsele alimentare care prezintă la suprafață substanțe grase, este esențială existența unei metode corespunzătoare de analiză în vederea punerii în aplicare a prezentei directive;
   întrucât adaptarea prezentei directive la progresele tehnice constituie o măsură de punere în aplicare, a cărei adoptare, în vederea simplificării și a accelerării procedurii, trebuie să fie, în principiu, responsabilitatea Comisiei;
   întrucât, în toate cazurile în care Consiliul împuternicește Comisia să pună în aplicare normele privind materialele și obiectele din material plastic care vin în contact cu produsele alimentare, trebuie să se stabilească o procedură care să asigure o colaborare strânsă între statele membre și Comisie în cadrul Comitetului permanent pentru produse alimentare instituit prin Decizia 69/414/CEE (5),
   ADOPTĂ PREZENTA DIRECTIVĂ:
   Articolul 1
   În conformitate cu articolul 2 alineatul (3) din Directiva 82/711/CEE, simulanții care se folosesc pentru testarea migrării constituenților materialelor și obiectelor din material plastic care vin în contact cu un singur produs alimentar sau cu o grupă determinată de produse alimentare și concentrația acestor simulanți sunt cei menționați în anexă.
   Articolul 2
   Fără a aduce atingere articolului 1, pe lista de substanțe sau materiale a căror utilizare este autorizată, celelalte fiind excluse, se pot stabili, dacă este necesar, proceduri de testare a migrării pentru anumiți constituenți ai materialelor și obiectelor din material plastic care nu sunt prevăzute în anexă.
   Articolul 3
   Modificările care trebuie aduse anexei la prezenta directivă în lumina progresului științific și tehnic se adoptă în conformitate cu procedura prevăzută la articolul 10 din Directiva 76/893/CEE (6).
   Articolul 4
   Statele membre adoptă toate măsurile necesare pentru a se conforma prezentei directive până la luarea măsurilor de punere în aplicare a Directivei 82/711/CEE.
   Articolul 5
   Prezenta directivă se adresează statelor membre.

      Adoptată la Bruxelles, 19 decembrie 1985.

            Pentru Consiliu

            Președintele

         M. FISCHBACH

      (1)  JO L 297, 23.10.1982, p. 26.

      (2)  JO C 102, 14.4.1984, p. 4.

      (3)  JO C 175, 15.7.1985, p. 299.

      (4)  JO C 25, 28.1.1985, p. 6.

      (5)  JO L 291, 19.11.1969, p. 9.

      (6)  JO L 340, 9.12.1976, p. 19.
   ANEXĂ
   LISTA SIMULANȚILOR
   1.   În tabelul următor, care constă într-o listă incompletă de produse alimentare, simulanții care trebuie folosiți la testele de migrare cu un anumit produs alimentar sau cu o grupă determinată de produse alimentare sunt indicați cu ajutorul literelor de mai jos:
   Simulantul A:
   apă distilată sau apă de calitate echivalentă;
   Simulantul B:
   acid acetic 3 % (m/v) în soluție apoasă;
   Simulantul C:
   etanol 15 % (v/v) în soluție apoasă;
   Simulantul D:
   ulei de măsline rafinat (1); dacă din motive tehnice legate de metoda de analiză este necesar să se folosească simulanți diferiți, uleiul de măsline trebuie înlocuit cu un amestec de trigliceride sintetice (2) sau cu ulei de floarea-soarelui (3).
   2.   Pentru fiecare produs alimentar sau grupă de produse alimentare, se utilizează numai simulantul (simulanții) marcați cu un „X”, folosindu-se pentru fiecare simulant o nouă probă din materialele sau obiectele în cauză. Dacă nu se indică nici un „X”, nu mai este necesară efectuarea testelor de migrare pentru poziția respectivă.
   3.   Dacă „X” este urmat de o linie oblică și o cifră, atunci rezultatul testului de migrare se împarte la cifra indicată. Această cifră, cunoscută sub denumirea de „factor de reducere”, ține seama, prin convenție, de capacitatea mai mare de extracție a simulantului folosit pentru produsele alimentare cu conținut de grăsime în raport cu anumite tipuri de produse alimentare.
   4.   Dacă după „X” apare litera „a” între paranteze, se folosește numai unul dintre cei doi simulanți indicați:

               —

               dacă valoarea pH-ului produsului alimentar este mai mare de 4,5, atunci se folosește simulantul A;

               —

               dacă valoarea pH-ului produsului alimentar este 4,5 sau mai mică, atunci se folosește simulantul B.

         5.   În cazul în care un produs alimentar este înregistrat atât la o poziție specifică, cât și la una generală, se folosește (folosesc) numai simulantul (simulanții) indicat (indicați) la poziția specifică.
   TABEL

               Nr. ref.

               Descrierea produsului alimentar

               Simulanții de utilizat

               A

               B

               C

               D

               01

               Băuturi

               01.01

               Băuturi nealcoolice sau alcoolice de concentrație alcoolică mai mică de 5 % vol.:

               Apă, cidru, sucuri de fructe sau legume ca atare sau concentrate, must, nectar de fructe, limonadă și apă minerală, siropuri, biter, infuzii, cafea, ceai, ciocolată lichidă, bere și altele

               X (a)

               X (a)

               01.02

               Băuturi alcoolice de concentrație alcoolică egală sau mai mare de 5 % vol.:

               Băuturile menționate la poziția 01.01, dar cu o concentrație alcoolică egală sau mai mare de 5 % vol.

               Vinuri, băuturi spirtoase și lichioruri

               X (4)

               X (5)

               01.03

               Diverse: alcool etilic nedenaturat

               X (4)

               X (5)

               02

               Cereale, produse cerealiere, biscuiți, prăjituri și alte produse de brutărie și de patiserie

               02.01

               Amidon

               02.02

               Cereale neprelucrate, expandate, fulgi (inclusiv popcorn, fulgi de porumb și produse similare)

               02.03

               Făină de cereale (de moară și pentru panificație)

               02.04

               Macaroane, spaghete și alte produse similare

               02.05

               Produse de patiserie, biscuiți, prăjituri și alte produse de brutărie uscate:

                           A.

                           Cu substanțe cu conținut de grăsime pe suprafață

               X/5

                           B.

                           Altele

               02.06

               Produse de patiserie, prăjituri și alte produse de brutărie, proaspete:

                           A.

                           Cu substanțe cu conținut de grăsime pe suprafață

               X/5

                           B.

                           Altele

               X

               03

               Ciocolată, zahăr și produsele aferente
               Produse de cofetărie

               03.01

               Ciocolată, produse învelite în ciocolată, substituenți și produse învelite în substituenți

               X/5

               03.02

               Produse de cofetărie:

                           A.

                           Sub formă solidă:

                           I.

                           Cu substanțe cu conținut de grăsime pe suprafață

               X/5

                           II.

                           Altele

                           B.

                           Sub formă de pastă:

                           I.

                           Cu substanțe cu conținut de grăsime pe suprafață

               X/3

                           II.

                           Umedă

               X

               03.03

               Zahăr și produse din zahăr:

                           A.

                           În formă solidă

                           B.

                           Miere și alte produse similare

               X

                           C.

                           Melasă și siropuri din zahăr

               X

               04

               Fructe, legume și produse derivate

               04.01

               Fructe întregi, proaspete sau refrigerate

               04.02

               Fructe prelucrate:

                           A.

                           Fructe uscate sau deshidratate, întregi sau sub formă de făină sau pudră

                           B.

                           Fructe sub formă de bucăți, piure sau pastă

               X(a)

               X(a)

                           C.

                           Fructe conservate (gemuri sau produse similare – fructe întregi sau bucăți sau sub formă de făină sau pudră, conservate într-un mediu lichid):

                           I.

                           În mediu apos

               X(a)

               X(a)

                           II.

                           În mediu de ulei

               X(a)

               X(a)

               X

                           III.

                           În mediu de alcool (≥ 5 % vol.)

               X (4)

               X

               04.03

               Fructe în coajă lemnoasă (arahide, castane, migdale, alune, nuci, conuri de pin și alte produse similare):

                           A.

                           Decorticate, uscate

                           B.

                           Decorticate și prăjite, coapte

               X/5 (6)

                           C.

                           Sub formă de pastă sau cremă

               X

               X/3 (6)

               04.04

               Legume întregi, proaspete sau refrigerate

               04.05

               Legume preparate:

                           A.

                           Legume uscate sau deshidratate întregi sau sub formă de făină sau pudră

                           B.

                           Legume tăiate, sub formă de piure

               X(a)

               X(a)

                           C.

                           Legume conservate:

                           I.

                           În mediu apos

               X(a)

               X(a)

                           II.

                           În mediu de ulei

               X(a)

               X(a)

               X

                           III.

                           În mediu de alcool (≥ 5 % vol.)

               X (4)

               X

               05

               Grăsimi și uleiuri

               05.01

               Grăsimi și uleiuri animale și vegetale, naturale sau tratate (inclusiv unt de cacao, untură de porc topită, ulei resolidificat)

               X

               05.02

               Margarină, unt și alte grăsimi și uleiuri obținute din emulsii de apă în ulei

               X/2

               06

               Produse de origine animală și ouă

               06.01

               Pește:

                           A.

                           Proaspăt, refrigerat, sărat, afumat

               X

               X/3 (6)

                           B.

                           Sub formă de pastă

               X

               X/3 (6)

               06.02

               Crustacee și moluște (inclusiv stridii, midii, melci) care nu sunt protejate natural de cochilii

               X

               06.03

               Carnea speciilor zoologice (inclusiv pasăre și vânat):

                           A.

                           Proaspătă, refrigerată, sărată, afumată

               X

               X/4

                           B.

                           Sub formă de pastă, creme

               X

               X/4

               06.04

               Produse din carne prelucrate (șuncă, salam, costiță și alte produse similare)

               X

               X/4

               06.05

               Carne și pește conservate și semiconservate:

                           A.

                           În mediu apos

               X(a)

               X(a)

                           B.

                           În mediu de ulei

               X(a)

               X(a)

               X

               06.06

               Ouă fără coajă:

                           A.

                           praf sau uscate

                           B.

                           altele

               X

               06.07

               Gălbenuș de ou:

                           A.

                           lichid

               X

                           B.

                           praf sau congelat

               06.08

               Albuș de ou uscat

               07

               Produse lactate

               07.01

               Lapte:

                           A.

                           Integral

               X

                           B.

                           Concentrat

               X

                           C.

                           Degresat sau parțial degresat

               X

                           D.

                           Praf

               07.02

               Lapte fermentat, precum iaurt, zară și produse similare în combinație cu fructe și produse din fructe

               X

               07.03

               Smântână și smântână fermentată

               X(a)

               X(a)

               07.04

               Brânzeturi:

                           A.

                           Cu coajă

                           B.

                           Brânzeturi prelucrate

               X(a)

               X(a)

                           C.

                           Toate celelalte

               X(a)

               X(a)

               X/3 (6)

               07.05

               Cheaguri:

                           A.

                           Sub formă lichidă sau vâscoasă

               X(a)

               X(a)

                           B.

                           Pudră sau uscate

               08

               Produse diverse

               08.01

               Oțet

               X

               08.02

               Produse alimentare prăjite sau coapte:

                           A.

                           Cartofi prăjiți, gogoși și alte produse similare

               X/5

                           B.

                           De origine animală

               X/4

               08.03

               Preparate pentru supe sau ciorbe, sub formă lichidă, solidă sau praf (extrase, concentrații); preparate alimentare compuse omogeneizate, feluri de mâncare preparate:

                           A.

                           praf sau uscate:

                           I.

                           Cu substanțe cu conținut de grăsime pe suprafață

               X/5

                           II.

                           Altele

                           B.

                           Lichide sau pastă:

                           I.

                           Cu substanțe cu conținut de grăsime pe suprafață

               X(a)

               X(a)

               X/3

                           II.

                           Altele

               X(a)

               X(a)

               08.04

               Drojdii și agenți de afânare:

                           A.

                           Sub formă de pastă

               X(a)

               X(a)

                           B.

                           Uscați

               08.05

               Sare

               08.06

               Sosuri:

                           A.

                           Fără substanțe cu conținut de grăsime pe suprafață

               X(a)

               X(a)

                           B.

                           Maioneză, sosuri derivate din maioneză, smântână pentru salate și alte sosuri emulsionate (de tipul ulei în apă)

               X(a)

               X(a)

               X/3

                           C.

                           Sos cu conținut de ulei și apă care formează două straturi distincte

               X(a)

               X(a)

               X

               08.07

               Muștar (cu excepția muștarului pudră de la poziția 08.17)

               X(a)

               X(a)

               X/3 (6)

               08.08

               Sandvișuri, pâine prăjită și produse similare care conțin orice fel de produse alimentare:

                           A.

                           Cu substanțe cu conținut de grăsime pe suprafață

               X/5

                           B.

                           Altele

               08.09

               Înghețată

               X

               08.10

               Produse alimentare deshidratate:

                           A.

                           Cu substanțe cu conținut de grăsime pe suprafață

               X/5

                           B.

                           Altele

               08.11

               Produse alimentare refrigerate și congelate

               08.12

               Extrase concentrate cu o concentrație alcoolică egală sau mai mare de 5 % vol.

               X (4)

               X

               08.13

               Cacao:

                           A.

                           Cacao praf

               X/5 (6)

                           B.

                           Cacao pastă

               X/3 (6)

               08.14

               Cafea, prăjită sau neprăjită, decofeinizată sau solubilă, substituenții cafelei, granule sau praf

               08.15

               Extrase lichide de cafea

               X

               08.16

               Ierburi aromatice și alte ierburi:

                           Mușețel, nalbă, mentă, ceai, tei și altele

               08.17

               Mirodenii și condimente în stare naturală:

                           Scorțișoară, cuișoare, muștar pudră, piper, vanilie, șofran și altele

      (1)
   Caracteristicile uleiului de măsline rafinat

               Indicele de iod (Wijs)

               = 80-88

               Indicele de refracție la 25 °C

               = 1,4665-1,4679

               Aciditatea (exprimată ca % de acid oleic)

               = 0,5 % maximum

               Numărul de peroxid (exprimat ca miliechivalenți de oxigen per kg de ulei)

               = 10 maximum

      (2)
   Compoziția amestecului de trigliceride sintetice
   Distribuția acidului gras

               Numărul de atomi de C în reziduul acidului gras

               6

               8

               10

               12

               14

               16

               18

               alții

               Suprafața GLC [%]

               ~ 1

               6-9

               8-11

               45-52

               12-15

               8-10

               8-12

               ≤ 1

         Puritate

               Conținutul de monogliceride (enzimatic)

               ≤ 0,2 %

               Conținutul de digliceride (enzimatic)

               ≤ 2,0 %

               Substanță nesaponificabilă

               ≤ 0,2 %

               Indicele de iod (Wijs)

               ≤ 0,1 %

               Indicele de acid

               ≤ 0,1 %

               Conținutul de apă (K. Fischer)

               ≤ 0,1 %

               Punctul de topire

               28 ± 2 °C

      Spectrul tipic de absorbție (grosimea stratului: d = 1 cm; referință: apă = 35 °C)

               Lungimea de undă (nm)

               290

               310

               330

               350

               370

               390

               430

               470

               510

               Factor de transmisie (%)

               ~2

               ~15

               ~37

               ~64

               ~80

               ~88

               ~95

               ~97

               ~98

         Cel puțin un factor de transmisie a luminii de 10 % la 310 nm (celulă de 1 cm, referință: apă 35 °C)

      (3)
   Caracteristicile uleiului de floarea-soarelui

               Valoarea de iod (Wijs)

               = 120-145

               Indicele de refracție la 20 °C

               = 1,474-1,476

               Numărul de saponificare

               = 188-193

               Densitatea relativă la 20 °C

               = 0,918-0,925

               Substanță nesaponificabilă

               = 0,5 %-1,5 %

      (4)  Acest test se efectuează numai în cazurile în care valoarea pH-ului este 4,5 sau mai mică.

      (5)  Acest test se efectuează în cazul lichidelor sau al băuturilor alcoolice cu o tărie alcoolică ce depășește 15 % vol. cu ajutorul unei soluții apoase de etanol sau de o tărie similară.

      (6)  Testul cu simulantul D poate fi eliminat, dacă se demonstrează cu ajutorul unui test adecvat că nu există „contact gras” cu materialul plastic.


title: Directiva 94/12/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 23 martie 1994 privind măsurile care trebuie luate împotriva poluării aerului prin emisiile autovehiculelor și de modificare a Directivei 70/220/CEE

text:
               13/Volumul 14

               RO

               Jurnalul Ofícial al Uniunii Europene

               61

         31994L0012

               L 100/42

               JURNALUL OFÍCIAL AL UNIUNII EUROPENE

      DIRECTIVA 94/12/CE A PARLAMENTULUI EUROPEAN ȘI A CONSILIULUI

   din 23 martie 1994
   privind măsurile care trebuie luate împotriva poluării aerului prin emisiile autovehiculelor și de modificare a Directivei 70/220/CEE
   PARLAMENTUL EUROPEAN ȘI CONSILIUL UNIUNII EUROPENE,
   având în vedere tratatul de instituire a Comunității Europene și, în special, articolul 100a al acestuia,
   având în vedere propunerea Comisiei (1),
   având în vedere avizul Comitetului Economic și Social (2),
   acționând în conformitate cu procedura prevăzută la articolul 189b din tratat,
   întrucât este necesară adoptarea de măsuri în cadrul pieței interne; întrucât această piață presupune un spațiu fără frontiere interne, în care este asigurată libera circulație a mărfurilor, persoanelor, serviciilor și capitalurilor;
   întrucât primul program de acțiune al Comunității Europene pentru protecția mediului (3), aprobat de Consiliu la 22 noiembrie 1973, invită să se țină seama de ultimele progrese științifice în lupta împotriva poluării atmosferice produse de gazele de la autovehicule și să se adapteze în acest sens directivele deja adoptate; întrucât al cincilea program de acțiune, a cărui abordare generală a fost aprobată de Consiliu în rezoluția din 1 februarie 1993 (4), prevede realizarea de eforturi suplimentare pentru reducerea considerabilă a nivelului actual al emisiilor de poluanți care provin de la autovehicule;
   întrucât obiectivul reducerii nivelului emisiilor poluante ale autovehiculelor și instituirea și punerea în aplicare a pieței interne pentru vehicule nu pot fi realizate în mod suficient de către statele membre individual și pot, prin urmare, să fie realizate mai bine prin apropierea legislațiilor statelor membre privind măsurile ce trebuie luate împotriva poluării aerului de către autovehicule;
   întrucât se recunoaște că dezvoltarea transporturilor în Comunitate a antrenat constrângeri importante pentru mediu; întrucât un anumit număr de estimări oficiale privind creșterea densității traficului s-au dovedit a fi inferioare cifrelor oficiale; întrucât, din acest motiv, trebuie impuse standarde stricte de emisie pentru toate autovehiculele;
   întrucât Comisia adoptă un program european privind emisiile, carburanții și tehnologiile motoarelor (EPEFE); întrucât acest program a fost stabilit pentru a se asigura că propunerile viitoarelor directive privind emisiile poluante caută cele mai bune soluții atât pentru consumator, cât și pentru economie; întrucât acest program ține seama de contribuțiile care pot fi făcute atât de vehicul, cât și de carburantul care îl propulsează;
   întrucât Directiva 70/220/CEE (5), care se referă la măsurile ce trebuie luate împotriva poluării aerului de către autovehicule, este una dintre directivele speciale ale procedurii de omologare de tip stabilită prin Directiva 70/156/CEE a Consiliului din 6 februarie 1970 privind apropierea legislațiilor statelor membre referitoare la omologarea de tip a autovehiculelor și a remorcilor acestora (6);
   întrucât Directiva 70/220/CEE stabilește valorile limită pentru emisiile de monoxid de carbon și de hidrocarburi nearse care provin de la motoarele acestor vehicule; întrucât aceste valori limită au fost reduse pentru prima oară prin Directiva 74/290/CEE (7) și completate, în conformitate cu Directiva 77/102/CEE a Comisiei (8), cu valori limită admise pentru emisiile de oxizi de azot; întrucât valorile limită pentru acești trei poluanți au fost reduse succesiv prin Directivele 78/665/CEE (9), 83/351/CEE (10) și 88/76/CEE ale Comisiei (11); întrucât valorile limită pentru emisiile de particule poluante care provin de la motoarele diesel au fost introduse prin Directiva 88/436/CEE (12); întrucât prin Directiva 89/458/CEE (13) au fost introduse standarde europene mai stricte pentru emisiile de gaze poluante care provin de la vehiculele cu o capacitate cilindrică sub 1 400 cm3; întrucât s-a extins aplicarea acestor standarde la toate mașinile particulare independent de capacitatea cilindrică bazându-se pe o procedură de încercare europeană îmbunătățită care presupune un ciclu de conducere extraurban; întrucât prin Directiva 91/441/CEE (14) s-au introdus cerințe referitoare la emisiile prin evaporare și la durabilitatea componentelor vehiculelor care intervin în reducerea emisiilor, precum și standarde mai stricte în materie de emisii de particule care provin de la mașinile prevăzute cu motoare diesel; întrucât mașinile particulare concepute pentru a transporta mai mult de șase călători sau având o masă maximă de peste 2 500 kg, vehiculele utilitare ușoare și vehiculele de teren, care intră sub incidența Directivei 70/220/CEE și care au beneficiat până în prezent de standarde mai puțin riguroase, au fost supuse prin Directiva 93/59/CEE unor standarde tot atât de severe ca și cele aplicabile mașinilor particulare, ținându-se seama de condițiile specifice ale acestor vehicule;
   întrucât lucrările întreprinse de către Comisie în acest domeniu au demonstrat că cele mai bune tehnologii disponibile în prezent pentru industria comunitară pot fi în continuare perfecționate pentru a permite mașinilor particulare să atingă limite de emisii considerabil reduse; întrucât standardele propuse se vor aplica atât omologării noilor tipuri de vehicule, cât și controlului conformității producției, având în vedere că metoda modificată de eșantionare și de evaluare statistică permite eliminarea toleranțelor față de valorile limită acordate în conformitate cu etapele precedente prevăzute de Directiva 70/220/CEE;
   întrucât, ținând seama de nivelul de poluare îngrijorător cauzat de emisiile vehiculelor și de rolul lor în formarea gazelor responsabile de efectul de seră, este necesar să se reducă emisiile, în special emisiile de CO2, în conformitate cu angajamentul luat în temeiul Convenției-cadru privind schimbările climatice, semnată la Rio în iunie 1992; întrucât CO2 rezultă direct din arderea carburanților de origine carbonică; întrucât emisiile de CO2 pot fi în principal reduse printr-un consum mai mic de carburant; întrucât aceasta necesită progrese în ceea ce privește proiectarea motoarelor și a vehiculelor, precum și în ceea ce privește calitatea carburanților; întrucât toate aceste elemente vor fi luate în considerare într-o propunere ulterioară a Comisiei;
   întrucât statelor membre trebuie să li se permită să accelereze introducerea pe piață a vehiculelor care îndeplinesc cerințele adoptate la nivel comunitar prin acordarea de stimulente fiscale care trebuie să fie conforme cu dispozițiile tratatului și să răspundă anumitor condiții destinate evitării denaturărilor pieței interne; întrucât dispozițiile prezentei directive nu afectează dreptul statelor membre de a include emisiile de poluanți și alte substanțe în baza de calcul a taxelor de circulație a autovehiculelor;
   întrucât cerința de notificare în timp util în aplicarea prezentei directive nu aduce atingere cerințelor de notificare prealabilă prevăzute de celelalte dispoziții de drept comunitar, în special de articolul 93 alineatul (3) din tratat;
   întrucât este necesar ca, până la 30 iunie 1996, Consiliul să adopte cerințele pentru „etapa 2000” pe baza unei propuneri pe care Comisia o va prezenta până la 31 decembrie 1994 și întrucât această propunere va avea drept scop reducerea substanțială a emisiilor autovehiculelor;
   întrucât, Comisia a procedat la o consultare largă a părților interesate, culminând cu simpozionul „Auto emisii 2000” desfășurat la 21 și 22 septembrie 1992, care a demonstrat că abordarea prezentă concentrată pe emisiile de evacuare trebuie să fie un element al etapei ulterioare punerii în aplicare a cerințelor prezentei directive; în cadrul unei abordări multidirecționale care cuprinde toate măsurile care permit reducerea poluării atmosferice datorate circulației rutiere; întrucât toți parametrii care au fost identificați ca având un impact semnificativ asupra acestei poluări nu pot fi indicați la ora actuală decât sub forma unei liste; întrucât Comisia va întreprinde analiza necesară a aspectelor de mediu, tehnologice și de eficiență a costurilor pentru a furniza, înainte de sfârșitul lui 1994, obiective cuantificate pentru măsuri comunitare aplicabile în anul 2000;
   întrucât obiectivul de reducere a nivelului emisiilor poluante de la autovehicule presupune ca, atunci când Comisia face propuneri de măsuri ce urmează a fi aplicate începând cu anul 2000 și ținând seama de stabilirea, în special, a măsurilor tehnice complementare prevăzute la articolul 4, Comisia să prezinte, după caz, valorile țintă care presupun o reducere ulterioară substanțială a emisiilor,
   ADOPTĂ PREZENTA DIRECTIVĂ:
   Articolul 1
   Anexa I la Directiva 70/220/CEE se modifică în conformitate cu anexa la prezenta directivă.
   Articolul 2
   (1)   Începând cu 1 iulie 1994 sau, în cazul în care prezenta directivă nu se publică în Jurnalul Oficial al Comunităților Europene până la 31 decembrie 1993, șase luni de la data publicării prezentei directive, statele membre acceptă să se conformeze dispozițiilor Directivei 70/220/CEE, astfel cum a fost modificată prin prezenta directivă, în sensul articolului 4 alineatul (1) și al articolului 7 alineatul (1) din Directiva 70/156/CEE.
   (2)   Începând cu 1 ianuarie 1996, statele membre nu mai pot acorda:

               —

               omologarea CEE de tip, în conformitate cu articolul 4 alineatul (1) din Directiva 70/156/CEE
               sau

               —

               omologarea națională de tip, cu excepția cazului în care sunt invocate dispozițiile articolului 8 alineatul (2) din Directiva 70/156/CEE,

         pentru un tip de vehicul, din motive legate de poluarea aerului prin emisii, dacă nu se conformează dispozițiilor Directivei 70/220/CEE, astfel cum a fost modificată prin prezenta directivă.
   (3)   Începând cu 1 ianuarie 1997, statele membre:

               —

               consideră certificatele de conformitate cu care sunt prevăzute noile vehicule în conformitate cu Directiva 70/156/CEE ca nemaifiind valabile în sensul articolului 7 alineatul (1) din prezenta directivă;

               —

               refuză înmatricularea, vânzarea și introducerea în circulație a vehiculelor noi care nu sunt însoțite de un certificat de conformitate potrivit Directivei 70/156/CEE, cu excepția cazului în care sunt invocate dispozițiile articolului 8 alineatul (2) din Directiva 70/156/CEE,

         din motive legate de poluarea aerului prin emisii, dacă vehiculele nu se conformează Directivei 70/220/CEE, astfel cum este modificată prin prezenta directivă.
   Articolul 3
   Statele membre nu pot prevedea stimulente fiscale decât pentru autovehiculele care se conformează Directivei 70/220/CEE, astfel cum a fost modificată prin prezenta directivă. Aceste stimulente trebuie să fie conforme dispozițiilor tratatului și să răspundă următoarelor condiții:

               —

               ele sunt valabile pentru toate vehiculelor noi care sunt comercializate pe piața unui stat membru și care întrunesc, în prealabil, cerințele Directivei 70/220/CEE, astfel cum a fost modificată prin prezenta directivă;

               —

               ele încetează în momentul aplicării obligatorii a valorilor emisiilor stabilite la articolul 2 alineatul (3) pentru noile autovehicule;

               —

               ele corespund, pentru fiecare tip de autovehicul, unei sume mai mici decât costul suplimentar al soluțiilor tehnice introduse și al instalării lor pe autovehicul pentru a fi respectate valorile stabilite.

         Comisia este informată în timp util, pentru a-și putea prezenta observațiile, cu privire la proiectele în vederea instituirii sau modificării stimulentelor fiscale menționate în primul paragraf.
   Articolul 4
   Consiliul, acționând în condițiile prevăzute de tratat, hotărăște până la 30 iunie 1996 cu privire la propunerile pentru o altă etapă de măsuri comunitare împotriva poluării aerului cauzată de emisiile de la autovehicule, pe care Comisia le va prezenta până la 31 decembrie 1994. Aceste măsuri se vor aplica începând cu anul 2000.
   În aceste propuneri, Comisia va avea următoarea abordare:

               —

               măsurile vor fi concepute astfel încât efectele lor să răspundă cerințelor comunitare în ceea ce privește criteriile de calitate a aerului și obiectivelor aferente;

               —

               o evaluare a eficienței costurilor pentru fiecare măsură ce va fi întreprinsă; această evaluare va ține seama, între altele, de contribuția pe care ar putea-o aduce la îmbunătățirea calității aerului următoarele activități:

                           —

                           gestionarea traficului, de exemplu în vederea unei repartizări corespunzătoare a costurilor de mediu;

                           —

                           îmbunătățirea transportului urban în comun;

                           —

                           noile tehnologii de propulsie (de exemplu tracțiunea electrică);

                           —

                           utilizarea carburanților alternativi (de exemplu biocarburanții),

               —

               măsurile vor fi proporționale cu și corespunzătoare obiectivelor urmărite.

         Propunerile, care vor ține seama de metodologia descrisă în al doilea paragraf și care au drept scop reducerea în mod substanțial a emisiilor poluante de la vehiculele care fac obiectul prezentei directive, vor cuprinde în special următoarele elemente:
   1.   Îmbunătățiri ulterioare ale cerințelor prezentei directive:
   pe baza evaluării:

               —

               potențialului prezentat de tehnologia tradițională a motorului și a postcombustiei;

               —

               îmbunătățirilor posibile ale metodei de încercare, de exemplu pornire la rece, pornire la temperaturi scăzute sau de iarnă, durabilitate (de exemplu în testele de conformitate), evaporări;

               —

               măsurilor în stadiul de omologare legate de consolidarea cerințelor de inspecție și de întreținere, cuprinzând, de exemplu, sisteme de diagnosticare la bord;

               —

               posibilității unui control al conformității vehiculelor în circulație;

               —

               unei nevoi eventuale:

                           (i)

                           a limitelor specifice pentru HC și NOx, pe lângă o valoare limită cumulativă;

                           (ii)

                           a măsurilor care se referă la poluanții care nu sunt încă reglementați.

         2.   Măsuri tehnice complementare în cadrul directivelor speciale, inclusiv:

               —

               îmbunătățiri ale calității carburantului în ceea ce privește emisiile de substanțe periculoase (în special benzen) de la vehicule;

               —

               o consolidare a cerințelor în cadrul programelor de inspecție și de întreținere.

         Valorile limită reduse care vor face obiectul noii directive nu se aplică înainte de 1 ianuarie 2000 pentru noile omologări. Consiliul decide condițiile de atribuire a stimulentelor fiscale pe baza acestor valori limită.
   Articolul 5
   Statele membre pun în aplicare actele cu putere de lege și actele administrative necesare pentru a se conforma prezentei directive înainte de 1 iulie 1994 sau, în absența publicării prezentei directive în Jurnalul Oficial al Comunităților Europene până la 31 decembrie 1993, șase luni de la data publicării acestei directive. Ele informează de îndată Comisia cu privire la aceasta.
   Atunci când statele membre adoptă aceste dispoziții, ele cuprind o trimitere la prezenta directivă sau sunt însoțite de o asemenea trimitere la data publicării lor oficiale. Statele membre stabilesc modalitatea de efectuare a acestei trimiteri.
   Articolul 6
   Prezenta directivă se adresează statelor membre.

      Adoptată la Bruxelles, 23 martie 1994.

            Pentru Parlamentul European

            Președintele

         E. KLEPSCH

            Pentru Consiliu

            Președintele

         Th. PANGALOS

      (1)  JO C 56, 26.2.1993, p. 34.

      (2)  JO C 201, 26.7.1993, p. 9.

      (3)  JO C 112, 20.12.1973, p. 1.

      (4)  JO C 138, 17.5.1993, p. 1.

      (5)  JO L 76, 6.4.1970, p. 1, astfel cum a fost modificată ultima dată prin Directiva 93/59/CEE (JO L 186, 28.7.1993, p. 21).

      (6)  JO L 42, 23.2.1970, p. 1, astfel cum a fost modificată ultima dată prin Directiva 93/81/CEE a Comisiei (JO L 264, 23.10.1993, p. 49).

      (7)  JO L 159, 15.6.1974, p. 61.

      (8)  JO L 32, 3.2.1977, p. 32.

      (9)  JO L 223, 14.8.1978, p. 48.

      (10)  JO L 197, 20.7.1983, p. 1.

      (11)  JO L 36, 9.2.1988, p. 1.

      (12)  JO L 214, 6.8.1988, p. 1.

      (13)  JO L 226, 3.8.1989, p. 1.

      (14)  JO L 242, 30.8.1991, p. 1.
   ANEXĂ
   MODIFICĂRI ALE ANEXELOR DIRECTIVEI 70/220/CEE, ASTFEL CUM A FOST MODIFICATĂ PRIN DIRECTIVA 93/59/CEE
   ANEXA I

               1.

               Punctul 3.1 are următorul cuprins:
               3.1.   Cererea de omologare a unui tip de vehicul în ceea ce privește emisiile de evacuare, emisiile prin evaporare și durabilitatea dispozitivelor antipoluare, în conformitate cu articolul 3 din Directiva 70/156/CEE, este introdusă de către constructorul vehiculului.”

               2.

               Punctul 4 are următorul cuprins:
               „4.   ACORDAREA OMOLOGĂRII CEE DE TIP
               4.1.   În cazul în care sunt îndeplinite cerințele corespunzătoare, omologarea CEE de tip este acordată în conformitate cu articolul 4 alineatul (3) din Directiva 70/156/CEE.
               4.2.   Un model de certificat de omologare CEE de tip este prezentat în anexa IX.”

               3.

               Punctul 5.3.1.4:Titlurile coloanelor și primul rând din tabelul privind vehiculele din categoria M se înlocuiesc cu următoarele:

                           „Categoria de vehicul

                           Masa de referință
                           MR
                           (kg)

                           Valori limită

                           Masa de monoxid de carbon
                           L1

                           (g/km)

                           Masă combinată de hidrocarburi și de oxizi de azot
                           L2

                           (g/km)

                           Masa de particule
                           L3

                           (g/km)

                           Benzină

                           Diesel

                           Benzină

                           Diesel

                           Diesel

                           M (1)

                           toate

                           2,2

                           1,0

                           0,5

                           0,7 (2)

                           0,08 (2)

               4.

               Punctul 7 are următorul cuprins:
               „7.   CONFORMITATEA PRODUCȚIEI
               Măsurile destinate asigurării conformității producției trebuie să fie luate în funcție de cerințele articolului 10 din Directiva 70/156/CEE.
               Conformitatea producției este verificată pe baza descrierii prezentate în anexa IX la prezenta directivă.
               Dacă autoritatea nu este satisfăcută de procedura de audit a constructorului, se aplică punctele 2.4.2 și 2.4.3 din anexa X la Directiva 70/156/CEE.
               În cazul în care trebuie să se efectueze o încercare de tipul I și atunci când un tip de vehicul a făcut obiectul uneia sau a mai multor extinderi, încercările se vor efectua pe unul sau mai multe vehicule descrise în dosarul de bază.
               7.1.1.1.   Controlul conformității privind încercarea de tip I
               După selecția făcută de autoritate, constructorul nu va face nici o reglare pe vehiculele selecționate.
               7.1.1.1.1.   Trei vehicule sunt prelevate aleatoriu din serie și sunt supuse încercării descrise la punctul 5.3.1 din prezenta anexă. Factorii de deteriorare sunt utilizați în același mod. Valorile limită sunt cele ce figurează la punctul 5.3.1.4 din prezenta anexă.
               7.1.1.1.2.   Dacă autoritatea este satisfăcută de valoarea abaterii tip a producției furnizate de constructor în conformitate cu anexa X la Directiva 70/156/CEE, încercările se efectuează în conformitate cu apendicele 1 la prezenta anexă.
               Dacă autoritatea nu este satisfăcută de valoarea abaterii tip a producției furnizate de constructor în conformitate cu anexa X la Directiva 70/156/CEE, încercările se efectuează în conformitate cu apendicele 2 la prezenta anexă.
               7.1.1.1.3.   Producția unei serii este considerată ca fiind conformă sau neconformă pe baza unei încercări a vehiculelor prin eșantionare, de îndată ce se ajunge la o decizie de acceptare pentru toți poluanții, sau la o decizie de respingere pentru un poluant, în conformitate cu criteriile de încercare folosite în apendicele corespunzător.
               Atunci când s-a luat o decizie de acceptare pentru un poluant, ea nu este modificată de rezultatele încercărilor complementare efectuate pentru a lua o decizie pentru ceilalți poluanți.
               Dacă nici o decizie de acceptare nu este luată pentru toți poluanții și dacă nici o decizie de respingere nu este luată pentru un poluant, se efectuează o încercare pe un vehicul suplimentar (a se vedea figura I.7).
               Prin derogare la cerințele punctului 3.1.1 al anexei III, încercările se vor efectua pe vehicule care ies din producție.
               7.1.1.2.1.   Cu toate acestea, la cererea constructorului, încercările se vor putea efectua pe vehicule care au parcurs:

                           —

                           maximum 3 000 km pentru vehiculele prevăzute cu motoare cu aprindere comandată;

                           —

                           maximum 15 000 km pentru vehiculele prevăzute cu motoare cu aprindere prin compresie.

                     În aceste două cazuri, rodajul va intra în sarcina constructorului, care se angajează să nu efectueze nici un reglaj pe aceste vehicule.

               7.1.1.2.2.   Atunci când constructorul cere efectuarea unui rodaj («x» km, cu x ≤ 3 000 km pentru vehiculele echipate cu motor cu aprindere comandată și x ≤ 15 000 km pentru vehiculele dotate cu un motor cu aprindere prin compresie), se procedează după cum urmează:

                           —

                           emisiile de poluanți (tip I) se măsoară la zero și la «x» km pe primul vehicul testat;

                           —

                           coeficientul de evoluție al emisiilor între zero și «x» km se calculează pentru fiecare dintre poluanți:

                           El va putea fi sub 1,

                           —

                           vehiculele următoare nu vor fi supuse rodajului, dar emisiile lor la zero km vor fi afectate de acest coeficient.
                           În acest caz, valorile de reținut pentru control vor fi:

                                       —

                                       valorile la «x» km pentru primul vehicul;

                                       —

                                       valorile la zero înmulțite cu coeficientul pentru celelalte vehicule.

                     7.1.1.2.3.   Toate încercările vor putea fi efectuate cu carburant din comerț. Cu toate acestea, la cererea constructorului, se vor utiliza carburanții de referință descriși în anexa VIII.
               7.1.2.   Dacă se va face o încercare de tip III, aceasta se va efectua pe toate vehiculele selecționate pentru încercarea COP de tip I (punctul 7.1.1.1.1.). Condițiile indicate la punctul 5.3.3.2 trebuie respectate.
               7.1.3.   Dacă se va efectua o încercare de tip IV, aceasta se va efectua în conformitate cu punctul 7 din anexa VI.”

      Apendice 1
      1.   Prezentul apendice descrie procedura ce trebuie urmată pentru a verifica cerințele conformității producției pentru încercarea de tip I atunci când abaterea tip a producției furnizată de constructor este satisfăcătoare.
      2.   Cu un eșantion minim format dintr-un număr de 3, se stabilește procedura de eșantionare astfel încât probabilitatea ca un lot să fie acceptat să fie de 0,95 (risc furnizor = 5 %), cu o proporție de defecte de 40 % și astfel încât probabilitatea ca un lot să fie acceptat să fie de 0,10 (risc client = 10 %), cu o proporție de defecte de 65 %.
      3.   Pentru fiecare dintre poluanții menționați la punctul 5.3.1.4 din anexa I, se aplică procedura următoare (figura I.7),
      cu

                  L

                  =

                  logaritmul natural al valorii limită pentru poluant,

                  xi

                  =

                  logaritmul natural al valorii măsurate pentru un vehicul i din eșantion,

                  s

                  =

                  o estimare a abaterii standard a producției (după transformarea măsurătorilor în logaritm natural),

                  n

                  =

                  mărimea eșantionului.

            4.   Se calculează pentru eșantion statistica de încercare care reprezintă suma abaterilor reduse la limită și definită prin:

      5.   Astfel:

                  —

                  dacă statistica de încercare este mai mare decât pragul de acceptare prevăzut pentru mărimea eșantionului, care apare în tabelul I.1.5, se decide acceptarea poluantului;

                  —

                  dacă statistica de încercare este mai mică decât pragul de respingere prevăzut pentru mărimea eșantionului, care apare în tabelul I.1.5, se decide respingerea poluantului; în caz contrar, se testează un vehicul suplimentar, în conformitate cu punctul 7.1.1.1 din anexa I și calculul se aplică din nou pe eșantionul astfel mărit cu o unitate.

            TABELUL I.1.5.

                  Număr cumulat de vehicule supuse încercărilor
                  (mărimea eșantionului)

                  Prag de acceptare

                  Prag de respingere

                  3

                  3,327

                  -4,724

                  4

                  3,261

                  -4,790

                  5

                  3,195

                  -4,856

                  6

                  3,129

                  -4,922

                  7

                  3,063

                  -5,988

                  8

                  2,997

                  -5,054

                  9

                  2,931

                  -5,120

                  10

                  2,865

                  -5,185

                  11

                  2,799

                  -5,251

                  12

                  2,733

                  -5,317

                  13

                  2,667

                  -5,383

                  14

                  2,601

                  -5,449

                  15

                  2,535

                  -5,515

                  16

                  2,469

                  -5,581

                  17

                  2,403

                  -5,647

                  18

                  2,337

                  -5,713

                  19

                  2,271

                  -5,779

                  20

                  2,205

                  -5,845

                  21

                  2,139

                  -5,911

                  22

                  2,073

                  -5,977

                  23

                  2,007

                  -6,043

                  24

                  1,941

                  -6,109

                  25

                  1,875

                  -6,175

                  26

                  1,809

                  -6,241

                  27

                  1,743

                  -6,307

                  28

                  1,677

                  -6,373

                  29

                  1,611

                  -6,439

                  30

                  1,545

                  -6,505

                  31

                  1,479

                  -6,571

                  32

                  -2,112

                  -2,112

      Apendicele 2
      1.   Prezentul apendice descrie procedura de urmat pentru verificarea cerințelor conformității producției pentru încercarea de tip I, atunci când abaterea tip a producției furnizată de constructor nu este satisfăcătoare sau disponibilă.
      2.   Cu un eșantion minim format dintr-un număr de 3, se stabilește procedura de eșantionare astfel încât probabilitatea ca un lot să fie acceptat să fie de 0,95 (risc furnizor = 5 %), cu o proporție de defecte de 40 % și astfel încât probabilitatea ca un lot să fie acceptat să fie de 0,10 (risc client = 10 %), cu o proporție de defecte de 65 %.
      3.   Valorile măsurate pentru poluanții definiți la punctul 5.3.1.4 din anexa I, se presupune că sunt distribuite după o lege „log-normală” și trebuie să fie transformate cu ajutorul logaritmului lor natural. Se notează m0 și m mărimea eșantioanelor minime, respectiv maxime (m0=3 și m = 32) și n mărimea eșantionului curent.
      4.   Dacă logaritmii naturali ai valorilor măsurate în serie sunt x1, x2 … xj și L logaritmul natural al valorii limită pentru poluant, atunci se definesc:

      5.   În tabelul I.2.5 sunt redate valorile de acceptare (An) și de respingere (Bn) în funcție de mărimea eșantionului. Statistica de încercare este raportul/vn și trebuie folosită pentru a determina dacă seria este acceptată sau respinsă, după cum urmează.
      Pentru m0 ≤ n ≤ m:

                  —

                  se acceptă seria dacă/vn ≤ An;

                  —

                  se respinge seria dacă/vn ≥ Bn;

                  —

                  se testează un vehicul suplimentar dacă An </vn < Bn.

            6.   Observații
      Formulele de recurență următoare sunt utile pentru calcularea valorilor succesive ale statisticii de încercare:

      TABELUL I.2.5.
      Mărimea eșantionului minim = 3

                  Mărimea eșantionului
                  n

                  Prag de acceptare
                  An

                  Prag de respingere
                  Bn

                  3

                  -0,80381

                  16,64743

                  4

                  -0,76339

                  7,68627

                  5

                  -0,72982

                  4,67136

                  6

                  -0,69962

                  3,25573

                  7

                  -0,67129

                  2,45431

                  8

                  -0,64406

                  1,94369

                  9

                  -0,61750

                  1,59105

                  10

                  -0,59135

                  1,33295

                  11

                  -0,56542

                  1,13566

                  12

                  -0,53960

                  0,97970

                  13

                  -0,51379

                  0,82307

                  14

                  -0,48791

                  0,74801

                  15

                  -0,46191

                  0,65928

                  16

                  -0,43573

                  0,58321

                  17

                  -0,40933

                  0,51718

                  18

                  -0,38266

                  0,45922

                  19

                  -0,35570

                  0,40788

                  20

                  -0,32840

                  0,36203

                  21

                  -0,30072

                  0,32078

                  22

                  -0,27263

                  0,28343

                  23

                  -0,24410

                  0,24943

                  24

                  -0,21509

                  0,21831

                  25

                  -0,18557

                  0,18970

                  26

                  -0,15550

                  0,16328

                  27

                  -0,12483

                  0,13880

                  28

                  -0,09354

                  0,11603

                  29

                  -0,06159

                  0,09480

                  30

                  -0,02892

                  0,07493

                  31

                  0,00449

                  0,05629

                  32

                  0,03876

                  0,03876

      (1)  Pentru vehiculele prevăzute cu motor diesel cu injecție directă, valoarea L2 este de 0,9 g/km și valoarea L3 este de 0,10 g/km până la 30 septembrie 1999.

      (2)

               Cu excepția:

                           —

                           vehiculelor concepute pentru a transporta mai mult de șase ocupanți, inclusiv conducătorul auto;

                           —

                           vehiculelor a căror masă maximă depășește 2 500 kg.”