title: Directiva 92/42/CEE a Consiliului din 21 mai 1992 privind cerințele de randament pentru cazanele noi de apă caldă cu combustie lichidă sau gazoasă

text:
               13/Volumul 11

               RO

               Jurnalul Ofícial al Uniunii Europene

               115

         31992L0042

               L 167/17

               JURNALUL OFÍCIAL AL UNIUNII EUROPENE

      DIRECTIVA 92/42/CEE A CONSILIULUI

   din 21 mai 1992
   privind cerințele de randament pentru cazanele noi de apă caldă cu combustie lichidă sau gazoasă
   CONSILIUL COMUNITĂȚILOR EUROPENE,
   având în vedere Tratatul de instituire a Comunității Economice Europene, în special articolul 100a,
   având în vedere propunerea Comisiei (1),
   în cooperare cu Parlamentul European (2),
   având în vedere avizul Comitetului Economic și Social (3),
   întrucât Decizia 91/565/CEE (4) prevede promovarea eficienței energetice în Comunitate în cadrul programului SAVE;
   întrucât este important să se promoveze măsuri vizând stabilirea treptată a pieței interne până la 31 decembrie 1992; întrucât piața internă cuprinde o zonă fără frontiere interne, în care este asigurată libera circulație a mărfurilor, persoanelor, serviciilor și capitalului;
   întrucât Rezoluția Consiliului din 15 ianuarie 1985 privind îmbunătățirea programelor de economisire a energiei în statele membre (5) invită statele membre să continue și, ori de câte ori este necesar, să-și intensifice eforturile în vederea promovării unei utilizări mai raționale a energiei prin dezvoltarea viitoare a politicilor integrate de economisire a energiei;
   întrucât rezoluția Consiliului din 16 septembrie 1986 se referă la noile obiective de politică energetică a Comunității pentru anul 1995 și la convergența politicilor statelor membre (6), și, în special, la obiectivul îmbunătățirii eficienței cererii finale de energie cu cel puțin 20 %;
   întrucât articolul 130r din tratat dispune că acțiunile întreprinse de Comunitate în legătură cu mediul au drept obiectiv asigurarea unei utilizări prudente și raționale a resurselor naturale;
   întrucât este de dorit ca, în propunerile de armonizare a dispozițiilor stabilite prin acte cu putere de lege și acte administrative în statele membre cu privire la sănătate, securitate, protecția mediului și a consumatorului, să se ia drept bază un nivel înalt de protecție;
   întrucât Rezoluția Consiliului din 21 iunie 1989 declară că „în Comunitate trebuie să se țină seama de eventualele schimbări de climă legate de efectul de seră” (7), iar în concluziile Consiliului din 29 octombrie 1990 se prevede stabilizarea emisiilor de CO2 în anul 2000 în întreaga Comunitate la nivelul anului 1990;
   întrucât importanța sectorului casnic și terțiar, care absoarbe o proporție însemnată a consumului final de energie din Comunitate, este considerabilă;
   întrucât acest sector va deveni încă și mai important datorită tendințelor de introducere din ce în ce mai mult a încălzirii centrale și a unei creșteri generale a confortului termic;
   întrucât creșterea randamentului cazanului este în interesul consumatorului; întrucât economisirea energiei se va reflecta în reducerea importurilor de hidrocarburi; întrucât reducerea dependenței energetice a Comunității va avea un impact pozitiv asupra balanței ei comerciale;
   întrucât Directiva 78/170/CEE a Consiliului din 13 februarie 1978 privind randamentul generatoarelor de căldură pentru încălzirea localurilor și pentru producerea de apă caldă în imobilele neindustriale noi sau existente și izolația distribuției de căldură și de apă caldă menajeră în imobilele neindustriale noi (8) a dus la stabilirea unor niveluri de randament substanțial diferite de la un stat membru la altul;
   întrucât cerința de randament înalt al cazanelor pentru apă caldă va restrânge intervalele proprietăților tehnice ale echipamentelor introduse pe piață, facilitând astfel producția de serie, și va favoriza realizarea de economii pe scară largă; întrucât absența unei măsuri care să stabilească cerințele energetice la un nivel suficient de înalt poate avea drept rezultat, o dată cu realizarea pieței interne, o scădere sensibilă a randamentului instalațiilor de încălzire datorită răspândirii pe piață a unor cazane cu randament scăzut;
   întrucât condițiile climatice locale, precum și caracteristicile energetice și de ocupare a clădirilor diferă foarte mult în cadrul Comunității; întrucât statele membre trebuie să țină seama de această diversitate în momentul în care stabilesc condițiile pentru punerea în funcțiune a cazanelor în conformitate cu prezenta directivă; întrucât aceste împrejurări justifică faptul că statele membre în care, la data adoptării prezentei directive, „cazanele recuperatoare” și cazanele destinate a fi instalate în spațiile de locuit sunt larg răspândite, continuă să autorizeze, între anumite limite specifice, introducerea pe piețele lor sau punerea în funcțiune a unor astfel de cazane; întrucât această autorizare trebuie să fie supusă unei supravegheri speciale din partea Comisiei;
   întrucât prezenta directivă, care urmărește eliminarea barierelor tehnice referitoare la randamentul cazanelor, trebuie să respecte noua abordare stabilită prin Rezoluția Consiliului din 7 mai 1985 (9) care stabilește în mod explicit că armonizarea legislativă este limitată la adoptarea, cu ajutorul unor directive întemeiate pe articolul 100 din Tratatul CEE, a cerințelor esențiale cu care trebuie să fie conforme produsele introduse pe piață și că „aceste cerințe esențiale vor fi formulate în mod suficient de precis pentru a crea obligații juridice, care să poată fi aplicate și să dea posibilitatea organismelor de certificare să ateste conformitatea produselor cu aceste cerințe în absența unor standarde”;
   având în vedere că Directiva 83/189/CEE (10) stabilește o procedură cu privire la furnizarea de informații în domeniul standardelor și reglementărilor tehnice;
   având în vedere Decizia 90/683/CEE (11) privind modulele pentru diversele faze ale procedurilor de evaluare a conformității care urmează a fi utilizate în directivele de armonizare tehnică;
   întrucât cazanele care respectă cerințele de randament ar trebui să poarte marca CE și, acolo unde este cazul, sigle care să le dea posibilitatea să circule liber și să fie puse în funcțiune în conformitate cu scopul pentru care au fost destinate în cadrul Comunității;
   având în vedere Directiva 89/106/CEE (12) privind apropierea actelor cu putere de lege și a actelor administrative ale statelor membre referitoare la produsele pentru construcții;
   întrucât ar trebui stabilite cerințe de randament pentru cazanele cu gaz menționate în prezenta directivă în vederea încurajării folosirii raționale a energiei, după cum stabilește Directiva 90/396/CEE a Consiliului din 19 iunie 1990 privind apropierea legislațiilor statelor membre reefritoare la aparatele care folosesc combustibil gazos (13),
   ADOPTĂ PREZENTA DIRECTIVĂ:
   Articolul 1
   Prezenta directivă, care se încadrează în programul SAVE privind promovarea eficienței energetice în Comunitate, determină cerințele de randament aplicabile cazanelor noi de apă caldă cu combustibil lichid sau gazos cu o putere nominală de minimum 4 kW și maximum 400 kW, denumite în continuare „cazane”.
   Articolul 2
   În înțelesul prezentei directive:

               —

                  cazan înseamnă unitate combinată cazan-arzător, destinată să transmită apei căldura eliberată prin ardere;

               —

                  aparat înseamnă:

                           —

                           corpul cazanului destinat să fie echipat cu un arzător;

                           —

                           arzătorul destinat să fie fixat pe corpul unui cazan;

               —

                  putere nominală utilă (exprimată în kW) înseamnă puterea calorică maximă stabilită și garantată de constructor ca putând fi furnizată la mers continuu cu respectarea randamentelor utile indicate de fabricant;

               —

                  randamentul util (exprimat în %) înseamnă raportul dintre debitul caloric transmis apei din cazan și produsul valorii calorice nete la o presiune constantă a combustibilului și consumul exprimat în cantitatea de combustibil pe unitatea de timp;

               —

                  sarcină parțială (exprimată în %) înseamnă raportul dintre puterea utilă a unui cazan care funcționează intermitent sau la o putere inferioară puterii nominale utile și această putere nominală utilă;

               —

                  temperatura medie a apei din cazan înseamnă media dintre temperatura apei la intrarea și la ieșirea din cazan;

               —

                  cazan standard înseamnă cazan pentru care temperatura medie a apei poate fi limitată prin proiect;

               —

                  cazan recuperator înseamnă cazan destinat să deservească un sistem de încălzire centrală sau să fie instalat într-o vatră de ardere ca parte componentă a unui ansamblu de cazan recuperator/arzător cu gaz;

               —

                  cazan de temperatură joasă înseamnă cazan care poate funcționa continuu asigurând o temperatură a apei de 35-40 oC, care poate produce condens în anumite împrejurări, inclusiv cazanele de condensare care folosesc combustibil lichid;

               —

                  cazan de condensare înseamnă cazan destinat să condenseze în permanență o mare parte din vaporii de apă conținuți în gazele de ardere;

               —

                  cazane ce urmează a fi instalate într-un spațiu locuit înseamnă cazan cu o putere nominală utilă de maximum 37 kW, destinat să genereze căldură în acea parte a spațiului locuit în care este instalat prin emiterea de căldură din carcasa prevăzută cu un vas de expansiune deschis, asigurând alimentarea cu apă caldă cu ajutorul circulației naturale gravitaționale; aceste cazane trebuie să aibă înscrisă pe carcasă indicația explicită că pot fi instalate în spații de locuit.

         Articolul 3
   (1)   Următoarele aparate se exclud din prezenta directivă:

               —

               cazane de apă caldă care pot fi alimentate cu alte tipuri de combustibil, inclusiv combustibil solid;

               —

               echipamente pentru prepararea instantanee a apei calde;

               —

               cazane destinate să fie alimentate cu un combustibil ale cărui proprietăți diferă în mod apreciabil de proprietățile combustibililor lichizi și gazoși comercializați în mod curent (gaz rezultat din deșeurile industriale, biogaz etc.);

               —

               mașini de gătit și aparate destinate în special încălzirii spațiilor în care sunt instalate și care au ca funcție subsidiară furnizarea apei calde pentru încălzirea centrală și a apei calde sanitare;

               —

               aparate cu o putere nominală sub 6 kW care folosesc circulația gravitațională și sunt destinate numai pentru producerea și depozitarea apei calde sanitare;

               —

               cazane fabricate cu bucata.

         (2)   În cazul cazanelor cu funcție dublă, de încălzire a unui spațiu și de furnizare a apei calde sanitare, cerințele de randament specificate în articolul 5 alineatul (1) se referă numai la funcția de încălzire.
   Articolul 4
   (1)   Statele membre nu pot interzice, restricționa sau împiedica introducerea pe piață sau punerea în funcțiune pe teritoriile lor a aparatelor și cazanelor care îndeplinesc cerințele prezentei directive, cu excepția cazurilor în care tratatul sau alte directive sau dispoziții comunitare dispun altfel.
   (2)   Statele membre iau toate măsurile necesare pentru a interzice punerea în funcțiune a cazanelor, dacă acestea nu îndeplinesc cerințele de randament definite la articolul 5 alineatul (1) și condițiile pentru punerea în funcțiune pe care statele membre le stabilesc pe baza condițiilor climaterice locale și a caracteristicilor energetice și de ocupare ale imobilelor.
   (3)   Cu toate acestea, statele membre în care cazanele recuperatoare și/sau cazanele instalate în spațiile de locuit sunt răspândite pe scară largă la data adoptării prezentei directive continuă să autorizeze punerea lor în funcțiune, cu condiția ca randamentul lor atât la puterea nominală, cât și la o sarcină parțială de 30 %, să fie cu cel mult 4 % sub cerințele stabilite la articolul 5 alineatul (1) pentru cazanele standard.
   (4)   Efectele dispozițiilor de la alineatele (2) și (3) sunt monitorizate permanent de către Comisie și analizate în raportul care urmează să fie prezentat în conformitate cu articolul 10. În acest scop, statele membre înaintează Comisiei toate informațiile cerute de aceasta pentru a prezenta Consiliului modificările propuse, prevăzute în prezentul articol, cu scopul de a se asigura în toate cazurile randamentul energetic și libera circulație a cazanelor în Comunitate.
   Articolul 5
   (1)   Cazanele trebuie să asigure cumulativ următoarele randamente utile:

               —

               la puterea nominală, adică în timpul funcționării la puterea nominală, Pn exprimată în kW la o temperatură medie a apei de 70 °C
               și

               —

               în sarcină parțială, adică în timpul funcționării la o sarcină parțială de 30 %, la o temperatură medie a apei care variază în funcție de tipul de cazan.

         Randamentele utile pe care trebuie să le îndeplinească sunt stabilite în tabelul următor:

               Tipul de cazan

               Interval de putere

               Randamentul la puterea nominală

               Randamentul în sarcină parțială

               kW

               Temperatura medie a apei din cazan
               (în °C)

               Randamentul necesar exprimat în %

               Temperatura medie a apei din cazan
               (în °C)

               Randamentul necesar exprimat în %

               Cazane standard

               4-400

               70

               ≥ 84 + 2
               log Pn

               ≥ 50

               ≥ 80 + 3
               log Pn

               Cazane de temperatură joasă (14)

               4-400

               70

               ≥ 87,5 + 1,5
               log Pn

               40

               ≥ 87,5 + 1,5
               log Pn

               Cazane cu condensare de gaz

               4-400

               70

               ≥ 91 + 1
               log Pn

               30 (15)

               ≥ 91 + 1
               log Pn

         (2)   Standardele armonizate referitoare la cerințele prezentei directive, stabilite pe baza mandatului Comisiei în conformitate cu Directivele 83/189/CEE și 88/182/CEE (16), determină, între altele, metodele de verificare în vigoare în ceea ce privește producția și măsurările. Toleranțele corespunzătoare trebuie să fie incorporate în nivelurile de randament.
   Articolul 6
   (1)   În conformitate cu procedurile stabilite în articolul 7, statele membre pot decide să aplice un sistem specific de etichete care să dea posibilitatea identificării clare a performanțelor energetice ale cazanelor. Acest sistem este aplicat cazanelor al căror randament este superior cerințelor prevăzute pentru cazanele standard menționate la articolul 5 alineatul (1).
   Dacă randamentul său la puterea nominală și randamentul în sarcină parțială sunt egale sau mai mari decât valorile relevante pentru cazanele standard, cazanul primește o „”, așa cum se arată în anexa I secțiunea 2.
   Dacă randamentul său la puterea nominală sau randamentul în sarcină parțială sunt cu trei sau mai multe puncte mai mari decât valorile relevante pentru cazanele standard, cazanul primește „”.
   Fiecare treaptă suplimentară peste randamentul de trei puncte la puterea nominală și în sarcină parțială permite atribuirea unei „” suplimentare, așa cum se arată în anexa II.
   (2)   Statele membre nu pot să autorizeze nici un fel de alte etichete care ar putea crea confuzii cu cele menționate la alineatul (1).
   Articolul 7
   (1)   Statele membre consideră că toate cazanele care sunt conforme cu standardele armonizate ale căror numere de referință au fost publicate în Jurnalul Oficial al Comunităților Europene și pentru care statele membre au publicat numerele de referință ale standardelor naționale care transpun standardele armonizate sunt conforme cu cerințele esențiale de randament prevăzute la articolul 5 alineatul (1). Aceste cazane trebuie să poarte marca CE menționată în anexa I secțiunea 1 și să fie însoțite de declarația de conformitate CE.
   (2)   Conformitatea cazanelor produse în serie este certificată prin:

               —

               examinarea randamentului unui tip de cazan în conformitate cu modulul B, descris în anexa III;

               —

               o declarație de conformitate cu tipul aprobat conform modulelor C, D sau E, descrise în anexa IV.

         Pentru cazanele pe bază de combustibili gazoși, procedurile de evaluare a conformității randamentului sunt cele utilizate pentru evaluarea conformității cu cerințele de siguranță stabilite în Directiva 90/396/CEE privind apropierea legislațiilor statelor membre referitoare la aparatele pe bază de combustibili gazoși.
   (3)   În cazul în care aparate comercializate separat sunt introduse pe piață, acestea trebuie să poarte marcajul CE și să fie însoțite de declarația de conformitate CE, cu definirea parametrilor care le permit, după asamblare, să atingă nivelurile de randament util stabilite în articolul 5 alineatul (1).
   (4)   Marcajul CE de conformitate cu cerințele prezentei directive și cu alte dispoziții referitoare la aplicarea marcajului CE, precum și inscripționările specificate în anexa 1, sunt fixate pe cazan la loc vizibil, sunt lizibile și imposibil de șters. Se interzice aplicarea pe astfel de produse a oricăror alte marcaje, semne sau indicații care ar putea crea confuzie cu marcajul CE atât în ceea ce privește semnificația, cât și aspectul acestora.
   Articolul 8
   (1)   Fiecare stat membru notifică Comisiei și celorlalte state membre organismele desemnate pentru a îndeplini sarcinile referitoare la procedurile menționate la articolul 7, denumite în continuare „organisme notificate”.
   Comisia alocă acestor organisme numere de identificare și informează statele membre în această privință.
   Listele organismelor notificate sunt publicate de Comisie în Jurnalul Oficial al Comunităților Europene și sunt actualizate în permanență.
   (2)   Statele membre aplică criteriile minime stabilite în anexa V pentru a desemna aceste organisme. Organismele care îndeplinesc criteriile stabilite în standardele armonizate corespunzătoare sunt considerate conforme cu criteriile stabilite în anexa respectivă.
   (3)   Un stat membru care a notificat un anumit organism trebuie să retragă acea notificare în cazul în care constată că organismul în cauză nu mai îndeplinește criteriile menționate la alineatul (2). Acesta informează imediat celelalte state membre și Comisia și își retrage notificarea.
   Articolul 9
   (1)   Statele membre adoptă și publică dispozițiile necesare pentru a se conforma prezentei directive până la data de 1 ianuarie 1993. Statele membre informează de îndată Comisia cu privire la aceasta.
   Statele membre aplică aceste dispoziții începând cu data de 1 ianuarie 1994.
   Atunci când statele membre adoptă aceste dispoziții, ele cuprind o trimitere la prezenta directivă sau sunt însoțite de o asemenea trimitere la data publicării lor oficiale. Statele membre stabilesc modalitatea de efectuare a acestei trimiteri.
   (2)   Până la data de 31 decembrie 1997, statele membre permit introducerea pe piață și punerea în funcțiune a aparatelor care respectă normele interne și sistemele în vigoare pe teritoriile lor la data adoptării prezentei directive.
   Articolul 10
   La trei ani de la punerea în aplicare a prezentei directive, Comisia prezintă un raport Parlamentului European și Consiliului cu privire la rezultatele obținute. Acest raport este însoțit de propuneri de modificare a prezentei directive pe baza rezultatelor și a progresului tehnologic.
   Articolul 11
   Prezenta directivă se adresează statelor membre.

      Adoptată la Bruxelles, 21 mai 1992.

            Pentru Consiliu

            Președintele

         Luis MIRA AMARAL

      (1)  JO C 292, 22.11.1990, p. 8.

      (2)  JO C 129, 20.5.1991, p. 97 și JO C 94, 13.4.1992.

      (3)  JO C 102, 18.4.1991. p. 46.

      (4)  JO L 307, 8.11.1991. p. 34.

      (5)  JO C 20, 22.1.1985, p. 1.

      (6)  JO C 241, 25.9.1986, p. 1.

      (7)  JO C 183, 20.7.1989, p. 4.

      (8)  JO L 52, 23.2.1978, p. 32, astfel cum a fost modificată prin Directiva 82/885/CEE (JO L 378, 31.12.1982, p. 19).

      (9)  JO C 136, 4.6.1985, p. 1.

      (10)  JO L 109, 26.4.1983, p. 8, astfel cum a fost modificată ultima dată prin Decizia 90/230/CEE (JO L 128, 18.5.1990, p. 15).

      (11)  JO L 380, 31.12.1990, p. 13.

      (12)  JO L 40, 11.2.1989, p. 12.

      (13)  JO L 196, 26.7.1990, p. 15.

      (14)  Inclusiv cazane de condensare care folosesc combustibili lichizi.

      (15)  Temperatura apei de alimentare a cazanului.

      (16)  JO L 81, 26.3.1988, p. 75.
   ANEXA I
   MĂRCILE DE CONFORMITATE ȘI MARCAJELE SPECIFICE ADIȚIONALE
   1.   Marca de conformitate
   Marca de conformitate constă din literele CE, după cum se arată mai jos, și din ultimele două cifre ale anului în care a fost aplicată marca.

   2.   Marcaje specifice adiționale
   Eticheta de performanță energetică, atribuită în conformitate cu articolul 6 din prezenta directivă, constă din următorul simbol:
   ANEXA II
   ATRIBUIREA ETICHETELOR DE PERFORMANȚĂ ENERGETICĂ
   Cerințe de randament obligatorii atât la puterea nominală, cât și în sarcină parțială de 0,3 Pn

               Eticheta

               Randamentul cerut la puterea nominală Pn și la o temperatură medie a apei din cazan de 70 °C
               %

               Randamentul cerut în sarcină parțială de 0,3 Pn și la o temperatură medie a apei din cazan ≥ 50 °C
               %

               ≥ 84 + 2 log Pn

               ≥ 84 + 3 log Pn

               ≥ 87 + 2 log Pn

               ≥ 83 + 3 log Pn

               ≥ 90 + 2 log Pn

               ≥ 86 + 3 log Pn

               ≥ 93 + 2 log Pn

               ≥ 89 + 3 log Pn

         ANEXA III
   Modulul B: Examinarea CE de tip
   1.   Acest modul descrie acea parte a procedurii prin care organismul notificat evaluează și atestă faptul că un exemplar reprezentativ al producției examinate respectă dispozițiile relevante ale directivei.
   2.   Cererea pentru examinarea CE de tip este depusă de către fabricant sau de reprezentantul său autorizat stabilit în Comunitate la un organism de notificare ales de el.
   Cererea trebuie să cuprindă:

               —

               numele și adresa fabricantului și, în plus, dacă cererea este depusă de un reprezentant autorizat, numele și adresa acestuia;

               —

               o declarație scrisă din care să reiasă că aceeași cerere nu a fost depusă și la alt organism de notificare;

               —

               documentele tehnice, așa cum sunt descrise la punctul 3.

         Solicitantul trebuie să pună la dispoziția organismului de notificare un exemplar reprezentativ al producției avute în vedere, denumit în continuare „tip”. Organismul de notificare poate să ceară și alte exemplare, dacă îi sunt necesare pentru efectuarea programului de încercări.
   3.   Documentele tehnice trebuie să permită evaluarea conformității aparatului cu cerințele prezentei directive. În măsura în care acest lucru este relevant pentru evaluare, acestea trebuie să acopere proiectarea, producția și funcționarea aparatului și să conțină, în măsura în care acestea sunt relevante pentru evaluare:

               —

               o descriere generală a tipului;

               —

               proiectul de concepție și schițele de fabricație, diagramele componentelor, ale subansamblurilor, ale circuitelor etc.;

               —

               descrierile și explicațiile necesare pentru înțelegerea schițelor, a diagramelor și a funcționării produsului;

               —

               o listă a standardelor menționate la articolul 5 alineatul (2), aplicate în întregime sau parțial, descrieri ale soluțiilor adoptate pentru respectarea cerințelor esențiale ale prezentei directive acolo unde standardele menționate la articolul 5 nu au fost aplicate;

               —

               rezultatele calculelor de proiect efectuate, examinările realizate etc.;

               —

               rapoartele de încercări.

         Organismul notificat trebuie:
   4.1.   să examineze documentele tehnice, să verifice dacă tipul a fost fabricat în conformitate cu respectivele documente, să identifice elementele care au fost proiectate în conformitate cu dispozițiile relevante ale standardelor menționate la articolul 5 alineatul (2), precum și componentele care au fost proiectate fără a se aplica dispozițiile relevante ale acestor standarde;
   4.2.   să efectueze el însuși sau să dispună efectuarea examinărilor corespunzătoare și a încercărilor necesare pentru a verifica dacă, acolo unde standardele menționate la articolul 5 alineatul (2) nu au fost aplicate, soluțiile adoptate de fabricant respectă cerințele esențiale ale directivei;
   4.3.   să efectueze el însuși sau să dispună efectuarea examinărilor corespunzătoare și a încercărilor necesare pentru a verifica dacă, acolo unde fabricantul a decis să aplice standardele relevante, acestea au fost cu adevărat aplicate;
   4.4.   să convină împreună cu solicitantul asupra locului unde vor fi efectuate examinările și încercările necesare.
   5.   În cazul în care tipul respectă dispozițiile relevante ale prezentei directive, organismul de notificare eliberează solicitantului un certificat CE de tip. Certificatul conține numele și adresa fabricantului, concluzia examenului și datele necesare pentru identificarea tipului aprobat.
   La certificat se anexează o listă a părților relevante a documentelor tehnice și o copie se păstrează la organismul de notificare.
   Dacă fabricantului sau reprezentantului său autorizat stabilit în Comunitate i se refuză un certificat de tip, organismul notificat trebuie să furnizeze o justificare detaliată a acestui refuz.
   Trebuie să se prevadă o procedură de atac.
   6.   Solicitantul informează organismul de notificare care deține documentația tehnică referitoare la certificatul CE de tip în legătură cu toate modificările aparatului aprobat care trebuie să primească o aprobare suplimentară atunci când aceste modificări pot afecta conformitatea cu cerințele esențiale sau cu condițiile prevăzute pentru utilizarea produsului. Aprobarea suplimentară este dată sub forma unei extensii la certificatul CE de tip inițial.
   7.   Fiecare organism notificat trebuie să comunice celorlalte organisme notificate informațiile relevante referitoare la certificatele CE de tip și aprobările suplimentare eliberate sau retrase.
   8.   Celelalte organisme notificate pot primi cópii ale certificatelor CE de tip și/sau aprobările suplimentare la acestea. Anexele la certificate trebuie să fie ținute la dispoziția celorlalte organisme notificate.
   9.   Fabricantul sau reprezentantul său autorizat stabilit în Comunitate trebuie să păstreze, alături de documentele tehnice, și cópii ale certificatelor CE de tip și ale aprobărilor suplimentare ale acestuia, pe o perioadă de 10 ani de la ultima dată de fabricație a produsului în cauză.
   În cazul în care nici fabricantul, nici reprezentantul său autorizat nu sunt stabiliți în Comunitate, răspunderea pentru nerespectarea obligației de a păstra documentele tehnice revine persoanei care introduce produsul pe piața Comunității.
   ANEXA IV
   Modulul C: Conformitatea cu tipul
   1.   Acest modul descrie acea parte a procedurii prin care fabricantul sau reprezentantul său autorizat stabilit în Comunitate asigură și declară că aparatele respective sunt conforme cu tipul descris în certificatul CE de tip și respectă cerințele prezentei directive care li se aplică. Fabricantul trebuie să aplice marcajul CE pe fiecare produs și să facă o declarație scrisă de conformitate.
   2.   Fabricantul trebuie să ia toate măsurile necesare pentru ca procesul de fabricație să asigure conformitatea aparatelor fabricate cu tipul descris în certificatul CE de tip și cu cerințele de randament ale prezentei directive.
   3.   Fabricantul sau reprezentantul său autorizat trebuie să păstreze o copie a declarației de conformitate timp de cel puțin 10 ani de la data ultimei fabricații a produsului respectiv.
   În cazul în care nici fabricantul, nici reprezentantul său autorizat nu sunt stabiliți în Comunitate, răspunderea pentru nerespectarea obligației de păstra documentele tehnice revine persoanei care introduce produsul pe piața Comunității.
   4.   Organismul notificat ales de fabricant trebuie să efectueze el însuși sau să dispună examinarea produsului la intervale aleatorii de timp. Se examinează o mostră corespunzătoare a produsului finit, prelevată la fața locului de organismul notificat, și se efectuează încercările corespunzătoare, definite în standardul sau standardele menționate la articolul 5 alineatul (2), sau alte încercări echivalente pentru a se stabili conformitatea produsului cu cerințele respectivei directive. În cazul în care una sau mai multe mostre ale produsului examinat nu sunt conforme, organismul notificat trebuie să ia măsurile corespunzătoare.
   Modulul D: Asigurarea calității producției
   1.   Acest modul descrie procedura prin care fabricantul care îndeplinește obligațiile din secțiunea 2 asigură și declară că aparatele în cauză sunt conforme cu tipul descris în certificatul CE de tip și îndeplinesc cerințele prezentei directive. Fabricantul aplică marcajul CE pe fiecare aparat și întocmește o declarație scrisă de conformitate. Marcajul CE este însoțit de simbolul de identificare al organismului notificat răspunzător de verificările menționate la punctul 4.
   2.   Fabricantul trebuie să utilizeze un sistem de calitate aprobat pentru producția, pentru inspecția finală a aparatului și pentru încercările menționate la punctul 3. Acesta este supus verificărilor menționate la punctul 4.
   3.   Sistemul de calitate
   3.1.   Fabricantul depune la un organism notificat ales de el o cerere de evaluare a sistemului său de calitate pentru aparatul în cauză.
   Cererea trebuie să includă:

               —

               toate informațiile relevante pentru categoria de aparat avută în vedere;

               —

               documentele referitoare la sistemul de calitate;

               —

               documentele tehnice aparținând tipului aprobat și o copie după certificatul CE de tip.

         3.2.   Sistemul de calitate trebuie să asigure conformitatea aparatelor cu tipul descris în certificatul CE de tip și cu cerințele prezentei directive care se aplică acestor aparate.
   Toate elementele, cerințele și dispozițiile adoptate de fabricant trebuie să fie prezentate într-un mod sistematic și ordonat într-o documentație sub formă de măsuri, proceduri și instrucțiuni scrise. Documentația sistemului de calitate trebuie să permită o interpretare consecventă a programelor, planurilor, manualelor și înregistrărilor calității.
   Documentația trebuie să conțină în mod special o descriere adecvată:

               —

               a obiectivelor calității și a structurii organizatorice, a responsabilităților și competențelor conducerii întreprinderii în ceea ce privește calitatea aparatului;

               —

               a fabricației, a controlului calității și a tehnicilor de asigurare a calității, a proceselor și a acțiunilor sistematice care vor fi utilizate;

               —

               a examinărilor și a încercărilor care vor fi efectuate înainte, în timpul și după fabricație și frecvența cu care vor fi executate;

               —

               a înregistrărilor calității, cum ar fi rapoartele de inspecții și rezultatele încercărilor, calibrărilor, rapoartele asupra calificării personalului respectiv etc.;

               —

               a mijloacelor de monitorizare a realizării calității cerute în cazul respectivului aparat și a funcționării eficiente a sistemului de calitate.

         3.3.   Organismul notificat trebuie să evalueze sistemul de calitate pentru a stabili dacă acesta respectă cerințele menționate la punctul 3.2. Acesta trebuie să presupună conformitatea cu acele exigențe ale sistemului de calitate care aplică standardul armonizat relevant. Echipa de expertiză trebuie să cuprindă cel puțin un membru cu experiență în evaluarea tehnologiei relevante a produsului. Procedura de evaluare include o inspecție a instalațiilor fabricantului.
   Decizia este notificată fabricantului. Notificarea trebuie să conțină concluziile examinării și decizia de evaluare motivată.
   3.4.   Fabricantul trebuie să îndeplinească obligațiile care decurg din sistemul de calitate aprobat și să îl mențină la un nivel adecvat și eficient.
   Fabricantul sau reprezentantul său autorizat trebuie să informeze organismul notificat care a aprobat sistemul de calitate în legătură cu orice propunere de modificare a sistemului de calitate.
   Organismul notificat trebuie să evalueze modificările propuse și să decidă dacă, în urma modificărilor, sistemul de calitate va mai îndeplini cerințele menționate la punctul 3.2 sau dacă este nevoie de o reevaluare.
   Acesta trebuie să notifice fabricantului decizia sa. Notificarea trebuie să conțină concluziile examinării și decizia de evaluare motivată.
   4.   Monitorizarea sub răspunderea organismului notificat
   4.1.   Scopul monitorizării este de a se asigura că fabricantul îndeplinește în mod corect obligațiile care îi revin din sistemul de calitate aprobat.
   4.2.   Fabricantul trebuie să permită organismului de notificare accesul – în vederea inspecției - în spațiile de fabricație, inspecție, încercări și depozitare și să-i furnizeze toate informațiile necesare, în mod special:

               —

               documentele referitoare la sistemul de calitate;

               —

               înregistrările calității, cum ar fi rapoartele de inspecții și rezultatele încercărilor, calibrărilor, rapoartele asupra calificării personalului în cauză etc.

         4.3.   Organismul notificat trebuie să efectueze expertize periodice pentru a se asigura că fabricantul menține și aplică sistemul de calitate și furnizează fabricantului un raport de expertiză.
   4.4.   În plus, organismul notificat poate să facă vizite inopinate fabricantului. În timpul acestor vizite, organismul notificat poate efectua încercări sau poate să dispună efectuarea acestora pentru a verifica dacă sistemul calității funcționează corect; dacă este nevoie, organismul notificat va furniza fabricantului un raport de vizită și, dacă s-a efectuat o încercare, un raport de încercare.
   5.   Fabricantul trebuie să păstreze la dispoziția autorităților timp de cel puțin 10 ani de la ultima dată de fabricație a produsului următoarele documente:

               —

               documentul menționat la punctul 3.1 a doua liniuță;

               —

               actualizarea arătată la punctul 3.4 al doilea paragraf;

               —

               deciziile și rapoartele organismului notificat menționate la punctul 3.4 ultimul paragraf și la punctele 4.3 și 4.4.

         6.   Fiecare organism notificat trebuie să furnizeze celorlalte organisme notificate informațiile relevante referitoare la aprobările eliberate și retrase legate de sistemul de calitate.
   Modulul E: Asigurarea calității produsului
   1.   Prezentul modul descrie procedura prin care fabricantul care îndeplinește obligațiile de la punctul 2 asigură și declară că aparatele și cazanele sunt conforme cu tipul descris în certificatul CE de tip. Fabricantul trebuie să aplice marcajul CE pe fiecare cazan și aparat și să întocmească o declarație de conformitate în scris. Marcajul CE trebuie să fie însoțit de simbolul de identificare al organismului notificat răspunzător de verificările menționate la punctul 4.
   2.   Pentru inspecția și încercările finale ale cazanelor și aparatelor, fabricantul trebuie să utilizeze un sistem de calitate aprobat, așa cum se specifică la punctul 3. Acesta trebuie supus verificărilor menționate la punctul 4.
   3.   Sistemul de calitate
   3.1.   Fabricantul depune o cerere la organismul notificat pe care l-a ales pentru evaluarea sistemului de calitate a cazanelor și a aparatelor sale.
   Această cerere trebuie să includă:

               —

               toate informațiile relevante pentru categoria de cazane sau aparate vizate;

               —

               documentația referitoare la sistemul de calitate;

               —

               documentele tehnice care se referă la tipul aprobat și o copie a certificatului CE de tip.

         3.2.   În cadrul sistemului de calitate, este examinat fiecare cazan sau aparat și se efectuează încercările corespunzătoare definite în standardele relevante arătate în articolul 5 sau alte încercări echivalente în vederea verificării conformității cu cerințele relevante ale directivei. Toate elementele, cerințele și dispozițiile adoptate de fabricant trebuie să figureze într-o documentație sistematică și ordonată, sub formă de măsuri, proceduri și instrucțiuni scrise. Acest sistem de documentație a calității trebuie să dea posibilitatea unei interpretări uniforme a programelor, planurilor, manualelor și înregistrărilor calității.
   Documentația trebuie să conțină în mod deosebit o descriere adecvată a:

               —

               obiectivelor de calitate și a structurii organizatorice, a responsabilităților și competențelor conducerii întreprinderii cu privire la calitatea produsului;

               —

               examinărilor și încercărilor care vor fi efectuate după fabricație;

               —

               mijloacelor de monitorizare a funcționării efective a sistemului de calitate;

               —

               înregistrărilor calității, cum sunt rapoartele de inspecție și rezultatele încercărilor, calibrărilor, rapoartele asupra calificării personalului implicat etc.

         3.3.   Organismul notificat trebuie să evalueze sistemul de calitate pentru a stabili dacă acesta îndeplinește cerințele menționate la punctul 3.2. Acesta trebuie să presupună conformitatea cu aceste cerințe în ceea ce privește sistemele de calitate care aplică standardele relevante armonizate.
   Echipa de expertiză trebuie să aibă cel puțin un membru cu experiență în evaluarea tehnologiei relevante pentru produs. Procedura de evaluare trebuie să includă și o vizită de inspecție a localurilor fabricantului.
   Fabricantul trebuie să fie notificat asupra deciziei. Notificarea trebuie să cuprindă concluziile examinării și o decizie de evaluare motivată.
   3.4.   Fabricantul trebuie să îndeplinească obligațiile care decurg din sistemul de calitate, așa cum a fost aprobat, și să-l mențină la un nivel adecvat și eficient.
   Fabricantul sau reprezentantul său autorizat trebuie să țină la curent organismul de notificare care a aprobat sistemul calității în legătură cu orice propunere de modificare a sistemului de calitate.
   Organismul notificat trebuie să evalueze modificările propuse și să decidă dacă, după modificare, sistemul va mai respecta cerințele menționate la punctul 3.2 sau dacă este nevoie de o reevaluare.
   Acesta trebuie să notifice fabricantului decizia sa. Notificarea trebuie să conțină concluziile examinării și o decizie de evaluare motivată.
   4.   Monitorizarea sub răspunderea organismului de notificare
   4.1.   Scopul monitorizării este de a verifica dacă fabricantul îndeplinește în mod corect obligațiile care îi revin conform sistemului de calitate aprobat.
   4.2.   Fabricantul trebuie să permită organismului de notificare accesul, în vederea inspecției, în spațiile de fabricație, inspecție, încercări și depozitare și să-i furnizeze toate informațiile necesare, în mod special:

               —

               documentele referitoare la sistemul de calitate;

               —

               documentele tehnice;

               —

               înregistrările calității, cum sunt rapoartele de inspecții și rezultatele încercărilor, calibrărilor, rapoartele asupra calificării personalului în cauză etc.

         4.3.   Organismul notificat trebuie să efectueze expertize periodice pentru a se asigura că fabricantul menține și aplică sistemul de calitate și furnizează fabricantului un raport de expertiză.
   4.4.   În plus, organismul notificat poate să facă vizite inopinate fabricantului. În timpul acestor vizite, organismul notificat poate efectua încercări sau poate să dispună efectuarea acestora pentru a verifica dacă sistemul calității funcționează corect; dacă este nevoie, organismul notificat trebuie să furnizeze fabricantului un raport de vizită și, dacă s-a efectuat o încercare, un raport de încercare.
   5.   Fabricantul trebuie să păstreze la dispoziția autorităților timp de cel puțin 10 ani de la ultima dată de fabricație a produsului următoarele documente:

               —

               documentul menționat la punctul 3.1 a treia liniuță;

               —

               actualizarea arătată la punctul 3.4 al doilea paragraf;

               —

               deciziile și rapoartele de la organismul notificat menționate la punctul 3.4 ultimul paragraf și la punctele 4.3 și 4.4.

         6.   Fiecare organism notificat trebuie să furnizeze celorlalte organisme notificate informațiile relevante cu privire la aprobările eliberate și retrase legate de sistemul de calitate.
   ANEXA V
   Criterii minime de care statele membre trebuie să țină seama în vederea notificării organismelor
   1.   Organismul, directorul acestuia și personalul care răspunde de efectuarea încercărilor de verificare nu pot fi proiectantul, fabricantul, furnizorul sau instalatorul aparatelor pe care le inspectează, nici reprezentantul autorizat al uneia dintre aceste părți. Aceștia nu pot fi implicați nici direct, nici ca mandatari în proiectarea, construirea, comercializarea sau întreținerea acestor cazane și aparate. Aceasta nu exclude posibilitatea unor schimburi de informații tehnice între fabricant și organism.
   2.   Organismul și personalul său trebuie să efectueze încercările de verificare cu cel mai înalt grad de integritate profesională și competență tehnică și trebuie să fie liberi de orice fel de presiuni și stimulente, mai ales de ordin financiar, care ar putea să influențeze aprecierea rezultatelor inspecției, mai ales din partea unor persoane sau grupuri de persoane interesate de rezultatul verificărilor.
   3.   Organismul trebuie să aibă la dispoziție personal suficient și să posede facilitățile necesare pentru a-și putea îndeplini în mod corespunzător sarcinile administrative și tehnice legate de verificare; de asemenea, el trebuie să aibă acces la echipamentul necesar pentru verificările speciale.
   4.   Personalul care răspunde de inspecții trebuie să aibă:

               —

               o pregătire tehnică și profesională temeinică;

               —

               cunoștințe satisfăcătoare cu privire la cerințele încercărilor pe care le efectuează și o experiență adecvată în domeniul acestor încercări;

               —

               capacitatea de a redacta certificatele, înregistrările și rapoartele cerute pentru certificarea performanțelor încercărilor.

         5.   Imparțialitatea personalului de inspecție trebuie să fie garantată. Remunerația acestuia nu trebuie să depindă de numărul de încercări efectuate și nici de rezultatele acestor încercări.
   6.   Organismul trebuie să încheie o asigurare de răspundere civilă, cu excepția cazului în care această răspundere este acoperită de stat în conformitate cu legislația internă sau dacă statul membru este el însuși direct răspunzător de încercări.
   7.   Personalul organismului trebuie să fie obligat să respecte secretul profesional (mai puțin în fața autorităților administrative competente ale statului în care își desfășoară activitatea), în conformitate cu prezenta directivă sau cu orice altă dispoziție de drept intern pe care o pune în aplicare.


title: Directiva 97/64/CE a Comisiei din 10 noiembrie 1997 de efectuare a celei de-a patra adaptări la progresul tehnic a anexei I la Directiva 76/769/CEE a Consiliului privind apropierea actelor cu putere de lege și a actelor administrative ale statelor membre referitoare la restricțiile privind introducerea pe piață și utilizarea anumitor substanțe și preparate periculoase (uleiuri lampante)Text cu relevanță pentru SEE.

text:
Anunţ juridic important

|

31997L0064

Official Journal L 315 , 19/11/1997 P. 0013 - 0014 Ediţie specială în limba cehă Chapter 13 Volume 019 P. 261  - 262 Ediţie specială în limba estonă Chapter 13 Volume 019 P. 261  - 262 Ediţie specială în limba maghiară Chapter 13 Volume 019 P. 261  - 262 Ediţie specială în limba lituaniană Chapter 13 Volume 019 P. 261  - 262 Ediţie specială în limba letonă Chapter 13 Volume 019 P. 261  - 262 Ediţie specială în limba malteză Chapter 13 Volume 019 P. 261  - 262 Ediţie specială în limba polonă Chapter 13 Volume 019 P. 261  - 262 Ediţie specială în limba slovacă Chapter 13 Volume 019 P. 261  - 262 Ediţie specială în limba slovenă Chapter 13 Volume 019 P. 261  - 262

		19971110Directiva 97/64/CE a Comisieidin 10 noiembrie 1997de efectuare a celei de-a patra adaptări la progresul tehnic a anexei I la Directiva 76/769/CEE a Consiliului privind apropierea actelor cu putere de lege și a actelor administrative ale statelor membre referitoare la restricțiile privind introducerea pe piață și utilizarea anumitor substanțe și preparate periculoase (uleiuri lampante)(Text cu relevanță pentru SEE)COMISIA COMUNITĂȚILOR EUROPENE,având în vedere Tratatul de instituire a Comunității Europene,având în vedere Directiva 76/769/CEE a Consiliului din 27 iulie 1976 privind apropierea actelor cu putere de lege și a actelor administrative ale statelor membre referitoare la introducerea pe piață și utilizarea anumitor substanțe și preparate periculoase [1], astfel cum a fost modificată ultima dată prin Directiva 97/16/CE a Comisiei [2], și, în special, articolul 2a al acesteia, introdus prin Directiva 89/678/CEE a Consiliului [3],întrucât Directiva 89/677/CEE a Consiliului [4] de efectuare a celei de-a opta modificări a Directivei 76/769/CEE interzice folosirea anumitor substanțe și preparate periculoase în obiectele decorative, în cele destinate producerii de farse și capcane și în jocuri;întrucât de atunci a devenit cunoscut că unele dintre aceste substanțe și preparate periculoase, sub formă de uleiuri, clasificate ca prezentând un pericol în caz de inhalare, în special cele colorate, pun în pericol sănătatea oamenilor și mai ales sănătatea copiilor mici, în special când sunt folosite în lămpi decorative;întrucât introducerea pe piață a acestor uleiuri colorate pentru a fi utilizate în lămpi decorative ar trebui restricționată;întrucât restricțiile privind introducerea pe piață a acestor uleiuri colorate reglementate prin prezenta directivă iau în considerare nivelul actual al cunoștințelor și al tehnicilor referitoare la alternative mai sigure;întrucât prezenta directivă nu aduce atingere legislației comunitare care reglementează normele minime pentru protecția lucrătorilor cuprinse în Directiva 89/391/CEE a Consiliului [5] și în directivele speciale bazate pe aceasta și, în special, Directiva 90/394/CEE a Consiliului [6];întrucât măsurile prevăzute în prezenta directivă sunt în conformitate cu avizul Comitetului pentru adaptarea la progresul tehnic a directivelor privind eliminarea barierelor tehnice din calea comerțului cu substanțe și preparate periculoase,ADOPTĂ PREZENTA DIRECTIVĂ:Articolul 1Anexa I la Directiva 76/769/CEE se adaptează la progresul tehnic în conformitate cu modificările prevăzute în anexa la prezenta directivă.Articolul 2Statele membre adoptă și publică, până la 30 iunie 1998, dispozițiile necesare pentru a se conforma prezentei directive și informează de îndată Comisia în acest sens. Statele membre aplică aceste dispoziții începând cu 31 decembrie 1998.Atunci când statele membre adoptă aceste dispoziții, ele cuprind o trimitere la prezenta directivă sau sunt însoțite de o asemenea trimitere la data publicării lor oficiale. Statele membre stabilesc modalitățile de efectuare a acestei trimiteri.Articolul 3Prezenta directivă se adresează statelor membre.Adoptată la Bruxelles, 10 noiembrie 1997.Pentru ComisieMartin BangemannMembru al Comisiei[1] JO L 262, 27.9.1976, p. 24.[2] JO L 116, 6.5.1997, p. 31.[3] JO L 398, 30.12.1989, p. 24.[4] JO L 398, 30.12.1989, p. 19.[5] JO L 183, 29.6.1989. p. 1.[6] JO L 196, 26.7.1990, p. 1.--------------------------------------------------19971110ANEXĂÎn anexa I la Directiva 76/769/CEE, punctul 3 se înlocuiește cu următorul punct:"Substanțele sau preparatele lichide considerate periculoase conform definițiilor din articolul 2 alineatul (2) și criteriilor din anexa VI, părțile 2, 3 și 4 la Directiva 67/548/CEE a Consiliului din 27 iunie 1967 privind apropierea actelor cu putere de lege și a actelor administrative referitoare la clasificarea, ambalarea și etichetarea substanțelor periculoase [1], astfel cum a fost adaptată la progresul tehnic prin Directivele 93/21/CE [2] și 96/54/CE ale Comisiei [3] | 1.Nu pot fi folosite în:obiecte decorative destinate producerii unor efecte de lumină sau de culoare prin intermediul unor faze diferite, de exemplu, în lămpi decorative și în scrumiere;obiecte destinate producerii de farse și capcane;jocuri pentru unul sau mai mulți participanți, sau orice alt obiect destinat unei folosințe similare, chiar și cu aspecte decorative.2.Fără să aducă atingere celor de mai sus, substanțele și preparatele care:prezintă un pericol în caz de inhalare și sunt etichetate cu R65;pot fi utilizate drept combustibili în lămpi decorative;sunt comercializate în ambalaje de 15 litri sau mai mici,nu trebuie să conțină colorant, dacă nu este necesar din motive fiscale, sau parfum ori ambele.Fără a aduce atingere punerii în aplicare a altor prevederi ale Comunității referitoare la clasificarea, ambalarea și etichetarea produselor și a preparatelor periculoase, ambalajele substanțelor și ale preparatelor reglementate de paragraful 2, atunci când acestea sunt destinate utilizării în lămpi, trebuie să fie marcate lizibil și greu de șters după cum urmează:"A nu se lăsa la îndemâna copiilor lămpi umplute cu acest lichid." |[1] JO L 196, 16.8.1967, p. 1.[2] JO L 110, 4.5.1993, p. 20.[3] JO L 248, 30.9.1996, p. 1."--------------------------------------------------


title: Directiva 97/81/CE a Consiliului din 15 decembrie 1997 privind acordul-cadru cu privire la munca pe fracțiune de normă, încheiat de UCIPE, CEIP și CES

text:
               05/Volumul 05

               RO

               Jurnalul Ofícial al Uniunii Europene

               35

         31997L0081

               L 014/9

               JURNALUL OFÍCIAL AL UNIUNII EUROPENE

      DIRECTIVA 97/81/CE A CONSILIULUI

   din 15 decembrie 1997
   privind acordul-cadru cu privire la munca pe fracțiune de normă, încheiat de UCIPE, CEIP și CES
   CONSILIUL UNIUNII EUROPENE,
   având în vedere Acordul privind politica socială, anexat la Protocolul nr. 14 privind politica socială, anexat Tratatului de instituire a Comunității Europene, și, în special, articolul 4 alineatul (2) al acestuia;
   având în vedere propunerea Comisiei;

               (1)

               întrucât, pe baza Protocolului privind politica socială anexat la tratat, statele membre, cu excepția Regatului Unit al Marii Britanii și Irlandei de Nord (denumite în continuare „statele membre”), care doresc să înainteze pe calea deschisă de Carta socială din 1989, au încheiat un acord cu privire la politica socială;

               (2)

               întrucât partenerii sociali pot, în conformitate cu articolul 4 alineatul (2) din Acordul privind politica socială, să solicite împreună ca acordurile la nivel comunitar să fie puse în aplicare printr-o decizie a Consiliului, la propunerea Comisiei;

               (3)

               întrucât punctul 7 din Carta comunitară privind drepturile sociale fundamentale ale lucrătorilor prevede, între altele, că „realizarea pieței interne trebuie să ducă la îmbunătățirea condițiilor de viață și de muncă ale lucrătorilor din Comunitatea Europeană. Acest proces trebuie să rezulte dintr-o apropiere a acestor condiții pe calea progresului, în special în ceea ce privește (…) formele de ocupare a forței de muncă diferite de munca pe durată nedeterminată, cum ar fi munca pe durată determinată, munca pe fracțiune de normă, munca temporară și munca sezonieră”;

               (4)

               întrucât Consiliul nu a luat o decizie referitoare la propunerea de directivă privind anumite raporturi de muncă în ceea ce privește denaturarea concurenței (1), modificată (2), sau la propunerea de directivă privind anumite raporturi de muncă în ceea ce privește condițiile de muncă (3);

               (5)

               întrucât concluziile Consiliului European de la Essen au subliniat necesitatea luării de măsuri de promovare a ocupării forței de muncă și a șanselor egale pentru bărbați și femei și au solicitat măsuri pentru o creștere a intensității ocupării forței de muncă, în special printr-o organizare mai flexibilă a muncii într-un mod în care să satisfacă atât dorințele salariaților, cât și cerințele concurenței;

               (6)

               întrucât Comisia, în conformitate cu articolul 3 alineatul (2) din Acordul privind politica socială, a consultat partenerii sociali asupra orientării posibile a unei acțiuni comunitare în ceea ce privește flexibilitatea timpului de lucru și securitatea lucrătorilor;

               (7)

               întrucât Comisia, considerând în urma acestor consultări că este de dorit o acțiune comunitară, s-a consultat din nou cu partenerii sociali la nivel comunitar cu privire la conținutul propunerii avute în vedere, în conformitate cu articolul 3 alineatul (3) din acordul menționat;

               (8)

               întrucât organizațiile interprofesionale cu caracter general, Uniunea Confederațiilor Industriale și Patronale din Europa (UCIPE), Centrul European al Întreprinderilor Publice (CEIP) și Confederația Europeană a Sindicatelor (CES), au informat Comisia, prin scrisoarea lor comună din 19 iunie 1996, asupra dorinței acestora de a iniția procedura prevăzută la articolul 4 din Acordul privind politica socială; întrucât au solicitat Comisiei, prin scrisoarea comună din 12 martie 1997, un termen suplimentar de trei luni; întrucât Comisia a răspuns favorabil acestei solicitări;

               (9)

               întrucât organizațiile profesionale menționate au încheiat, la 6 iunie 1997, un acord-cadru privind munca pe fracțiune de normă; întrucât acestea au înaintat Comisiei cererea lor comună de aplicare a acordului-cadru printr-o decizie a Consiliului, pe baza unei propuneri a Comisiei, în conformitate cu articolul 4 alineatul (2) din acordul respectiv;

               (10)

               întrucât Consiliul, în Rezoluția sa din 6 decembrie 1994 privind perspectivele unei politici sociale a Uniunii Europene: contribuția la convergența socială și economică a Uniunii (4), a invitat partenerii sociali să facă uz de posibilitățile acestora de a încheia convenții, deoarece aceștia sunt de regulă mai apropiați de realitatea socială și de problemele sociale;

               (11)

               întrucât părțile semnatare au dorit să încheie un acord-cadru cu privire la munca pe fracțiune de normă care să stabilească principiile generale și cerințele minime legate de munca pe fracțiune de normă; întrucât acestea și-au exprimat dorința de a stabili un cadru general de eliminare a discriminărilor împotriva lucrătorilor pe fracțiune de normă și de a contribui la dezvoltarea posibilităților de muncă pe fracțiune de normă pe o bază acceptabilă atât pentru angajatori, cât și pentru lucrători;

               (12)

               întrucât partenerii sociali au dorit să acorde o atenție specială muncii pe fracțiune de normă, menționând în același timp că au intenționat să ia în considerare necesitatea unor acorduri similare pentru alte forme flexibile de muncă;

               (13)

               întrucât, în concluziile Consiliului European de la Amsterdam, șefii de stat și de guvern din Uniunea Europeană au salutat cu mare satisfacție acordul încheiat de partenerii sociali cu privire la munca pe fracțiune de normă;

               (14)

               întrucât instrumentul adecvat de punere în aplicare a acordului-cadru este o directivă în sensul articolului 189 din tratat; întrucât acesta obligă, în consecință, statele membre în ceea ce privește rezultatul care trebuie atins, lăsând la latitudinea autorităților naționale alegerea formei și a mijloacelor;

               (15)

               întrucât, în conformitate cu principiile subsidiarității și proporționalității enunțate la articolul 3 litera (b) din tratat, obiectivele prezentei directive nu pot fi atinse în mod suficient de statele membre și pot fi în consecință mai bine atinse la nivel comunitar; întrucât prezenta directivă nu excede ceea ce este necesar pentru atingerea acelor obiective;

               (16)

               întrucât, în ceea ce privește termenii utilizați în acordul-cadru, fără a fi definiți în mod specific în acesta, prezenta directivă conferă statelor membre libertatea de a defini acei termeni în conformitate cu legislația și practicile naționale, la fel ca și în cazul altor directive de politică socială care utilizează termeni asemănători, cu condiția ca definițiile menționate să respecte conținutul acordului-cadru;

               (17)

               întrucât Comisia și-a elaborat propunerea de directivă, conform Comunicării sale din 14 decembrie 1993 privind aplicarea Protocolului nr. 14 cu privire la politica socială și Comunicării sale din 18 septembrie 1996 privind dezvoltarea dialogului social la nivel comunitar, luând în considerare reprezentativitatea părților semnatare și legalitatea fiecărei clauze a acordului-cadru;

               (18)

               întrucât Comisia și-a elaborat propunerea de directivă în conformitate cu articolul 2 alineatul (2) din Acordul privind politica socială, care prevede că legislația în domeniul politicii sociale „evită impunerea de constrângeri administrative, financiare și juridice într-un mod care ar stânjeni constituirea și dezvoltarea întreprinderilor mici și mijlocii”;

               (19)

               întrucât Comisia, conform Comunicării sale din 14 decembrie 1993 privind aplicarea Protocolului nr. 14 cu privire la politica socială, a informat Parlamentul European, transmițându-i textul propunerii de directivă cuprinzând acordul-cadru;

               (20)

               întrucât Comisia a informat, de asemenea, Comitetul Economic și Social;

               (21)

               întrucât clauza 6 alineatul (1) din acordul-cadru prevede că statele membre și partenerii sociali pot menține sau introduce dispoziții mai favorabile;

               (22)

               întrucât clauza 6 alineatul (2) din acordul-cadru prevede că punerea în aplicare a prezentei directive nu poate justifica nici un fel de regres în raport cu situația existentă în fiecare stat membru;

               (23)

               întrucât Carta comunitară privind drepturile sociale fundamentale ale lucrătorilor recunoaște importanța combaterii tuturor formelor de discriminare, inclusiv discriminarea pe motive de sex, culoare, rasă, opinii și credințe;

               (24)

               întrucât articolul F alineatul (2) din Tratatul privind Uniunea Europeană prevede că Uniunea respectă drepturile fundamentale, garantate de Convenția pentru protecția drepturilor omului și a libertăților fundamentale și rezultate din tradițiile constituționale comune ale statelor membre, ca principii generale ale dreptului comunitar;

               (25)

               întrucât statele membre pot încredința partenerilor sociali, la cererea comună a acestora, punerea în aplicare a prezentei directive, cu condiția ca statele membre să adopte orice dispoziție necesară care să le permită garantarea în orice moment a rezultatelor impuse de prezenta directivă;

               (26)

               întrucât punerea în aplicare a acordului-cadru contribuie la atingerea obiectivelor menționate la articolul 1 din Acordul privind politica socială,

         ADOPTĂ PREZENTA DIRECTIVĂ:
   Articolul 1
   Scopul prezentei directive este punerea în aplicare a Acordului-cadru privind munca pe fracțiune de normă, încheiat la 6 iunie 1997 între organizațiile interprofesionale cu vocație generală (UCIPE, CEIP și CES), anexat prezentei directive.
   Articolul 2
   (1)   Statele membre adoptă și pun în aplicare actele cu putere de lege și actele administrative necesare aducerii la îndeplinire a prezentei directive până la data de 20 ianuarie 2000 sau se asigură că, până la această dată, partenerii sociali stabilesc dispozițiile necesare prin acord, statele membre fiind obligate să adopte orice dispoziție necesară care să le permită garantarea în orice moment a rezultatelor impuse de prezenta directivă. Statele membre informează de îndată Comisia în acest sens.
   Statele membre pot beneficia de o perioadă suplimentară de cel mult un an, dacă este necesar, pentru a lua în considerare dificultățile speciale sau punerea în aplicare printr-o convenție colectivă.
   Statele membre informează de îndată Comisia cu privire la asemenea împrejurări.
   Atunci când statele membre adoptă dispozițiile prevăzute la alineatul (1), ele conțin o trimitere la prezenta directivă sau sunt însoțite de o asemenea trimitere la data publicării lor oficiale. Statele membre stabilesc modalitatea de efectuare a acestei trimiteri.
   (2)   Statele membre comunică Comisiei textele principalelor dispoziții de drept intern, deja adoptate sau în curs de adoptare în domeniul reglementat de prezenta directivă.
   Articolul 3
   Prezenta directivă intră în vigoare la data publicării în Jurnalul Oficial al Comunităților Europene.
   Articolul 4
   Prezenta directivă se adresează statelor membre.

      Adoptată la Bruxelles, 15 decembrie 1997.

            Pentru Consiliu

            Președintele

         J.-C. JUNCKER

      (1)  JO C 224, 8.9.1990, p. 6.

      (2)  JO C 305, 5.12.1990, p. 8.

      (3)  JO C 224, 8.9.1990, p. 4.

      (4)  JO C 368, 23.12.1994, p. 6.
   ANEXĂ
   UNIUNEA CONFEDERAȚIILOR INDUSTRIALE ȘI PATRONALE DIN EUROPA
   CONFEDERAȚIA EUROPEANĂ A SINDICATELOR
   CENTRUL EUROPEAN AL ÎNTREPRINDERILOR PUBLICE

         ACORD-CADRU PRIVIND MUNCA PE FRACȚIUNE DE NORMĂ

      Prezentul acord-cadru reprezintă o contribuție la strategia generală europeană privind ocuparea forței de muncă. Munca pe fracțiune de normă a avut un impact semnificativ asupra ocupării forței de muncă în ultimii ani. Din acest motiv, părțile semnatare ale prezentului acord au acordat o atenție prioritară acestei forme de muncă. Părțile intenționează să ia în considerare necesitatea unor acorduri asemănătoare cu privire la alte forme flexibile de muncă.
      Recunoscând diversitatea situațiilor din statele membre și admițând că munca pe fracțiune de normă reprezintă o caracteristică a ocupării forței de muncă în anumite sectoare și activități, prezentul acord stabilește principiile generale și cerințele minime legate de munca pe fracțiune de normă. Acesta ilustrează disponibilitatea partenerilor sociali de a stabili un cadru general pentru eliminarea discriminării împotriva lucrătorilor pe fracțiune de normă și de a sprijini dezvoltarea posibilităților de muncă pe fracțiune de normă pe o bază acceptabilă atât pentru angajatori, cât și pentru lucrători.
      Prezentul acord se referă la condițiile de încadrare în muncă a lucrătorilor pe fracțiune de normă, recunoscând că problemele legate de sistemele obligatorii de asigurări sociale țin de decizia statelor membre. În contextul principiului nediscriminării, părțile semnatare ale prezentului acord au luat notă de Declarația cu privire la ocuparea forței de muncă a Consiliului European de la Dublin din decembrie 1996, în care Consiliul a subliniat, între altele, necesitatea de a face sistemele de securitate socială mai favorabile ocupării forței de muncă prin „dezvoltarea unor sisteme de protecție socială capabile să se adapteze la noile modele de muncă și să ofere o protecție corespunzătoare salariaților încadrați în aceste tipuri de muncă”. Părțile semnatare ale prezentului acord consideră că această declarație ar trebui să fie pusă în aplicare.
      CES, UCIPE și CEIP solicită Comisiei să înainteze Consiliului prezentul acord-cadru pentru luarea unei decizii care să facă aceste cerințe obligatorii în statele membre care sunt parte la Acordul privind politica socială anexat Protocolului nr. 14 cu privire la politica socială, anexat Tratatului de instituire a Comunității Europene.
      Părțile semnatare ale prezentului acord solicită Comisiei, în propunerea de punere în aplicare a prezentului acord, să ceară statelor membre adoptarea dispozițiilor legale, de reglementare și administrative necesare pentru respectarea deciziei Consiliului în termen de doi ani de la adoptarea acesteia sau să se asigure (1) că partenerii sociali stabilesc măsurile necesare prin intermediul unui acord până la sfârșitul acestei perioade. În cazul în care este necesar să ia în considerare dificultăți speciale sau punerea în aplicare prin convenție colectivă, statele membre pot beneficia de o perioadă suplimentară de cel mult un an pentru respectarea acestei prevederi.
      Fără a aduce atingere rolului instanțelor naționale și al Curții de Justiție, părțile semnatare ale prezentului acord solicită ca orice chestiune legată de interpretarea prezentului acord la nivel european să le fie înaintată, în primă instanță, acestora de către Comisie pentru avizare.

                  (1)

                  având în vedere Acordul privind politica socială, anexat la Protocolul nr. 14 cu privire la politica socială, anexat la Tratatul de instituire a Comunității Europene și, în special, articolul 3 alineatul (4) și articolul 4 alineatul (2) din tratat;

                  (2)

                  întrucât articolul 4 alineatul (2) din Acordul privind politica socială prevede ca acordurile încheiate la nivelul Comunității să poată fi aplicate, la cererea comună a părților semnatare, printr-o decizie a Consiliului, la propunerea Comisiei;

                  (3)

                  întrucât, în al doilea document consultativ privind flexibilitatea timpului de lucru și securitatea lucrătorilor, Comisia și-a anunțat intenția de a propune o măsură obligatorie din punct de vedere juridic la nivelul Comunității;

                  (4)

                  întrucât concluziile Consiliului European de la Essen au subliniat necesitatea unor măsuri de promovare atât a ocupării, cât și a egalității de șanse între bărbați și femei și au solicitat măsuri pentru „o creștere mai intensivă a ocupării forței de muncă, în special printr-o organizare mai flexibilă a muncii într-un mod în care să satisfacă atât dorințele salariaților, cât și cerințele concurenței”;

                  (5)

                  întrucât părțile semnatare ale prezentului acord atribuie importanță măsurilor care să faciliteze accesul la munca pe fracțiune de normă al bărbaților și femeilor în scopul pregătirii pentru pensie, reconcilierii vieții profesionale și a celei familiale și pentru a beneficia de posibilități de educație și formare, pentru a-și îmbunătăți calificările și oportunitățile profesionale în avantajul reciproc al angajatorilor și lucrătorilor și într-un mod care să sprijine dezvoltarea întreprinderilor;

                  (6)

                  întrucât prezentul acord lasă la latitudinea statelor membre și a partenerilor sociali elaborarea de măsuri în scopul punerii în aplicare a acestor principii generale, cerințe minime și prevederi, pentru a lua în considerare situația fiecărui stat membru;

                  (7)

                  întrucât prezentul acord ia în considerare necesitatea de îmbunătățire a cerințelor politicii sociale, de sporire a competitivității economiei comunitare și de evitare a impunerii de constrângeri administrative, financiare și juridice într-un mod care ar frâna crearea și dezvoltarea întreprinderilor mici și mijlocii;

                  (8)

                  întrucât partenerii sociali se află în cea mai bună poziție pentru a găsi soluții care să corespundă atât nevoilor angajatorilor, cât și celor ale lucrătorilor și trebuie, în consecință, să dețină un rol special în punerea în practică și aplicarea prezentului acord,

            PĂRȚILE SEMNATARE CONVIN CU PRIVIRE LA URMĂTOARELE DISPOZIȚII:

         Clauza 1:   Obiectul
      Obiectul prezentului acord-cadru este:

                  (a)

                  să asigure eliminarea discriminării împotriva lucrătorilor pe fracțiune de normă și de a îmbunătăți calitatea muncii pe fracțiune de normă;

                  (b)

                  să faciliteze dezvoltarea muncii pe fracțiune de normă pe bază voluntară și de a contribui la organizarea flexibilă a timpului de lucru într-un mod care să ia în considerare atât nevoile angajatorilor, cât și pe cele ale lucrătorilor.

         Clauza 2:   Domeniul de aplicare
      (1)   Prezentul acord-cadru se aplică lucrătorilor care au un contract de muncă sau un raport de muncă, conform definiției date de legislația, de convenția colectivă sau de practica în vigoare în fiecare stat membru.
      (2)   După consultarea partenerilor sociali în conformitate cu legislația, convențiile colective sau practicile existente la nivel național, statele membre și partenerii sociali la nivelul adecvat în conformitate cu practicile relațiilor industriale naționale pot, din motive obiective, să excludă total sau parțial din termenii prezentului acord lucrătorii pe fracțiune de normă care lucrează în mod ocazional. Aceste excluderi trebuie revizuite periodic pentru a se stabili dacă motivele obiective ale acestor excluderi rămân valabile.

         Clauza 3:   Definiții
      În sensul prezentului acord:

                  1.

                  „lucrător pe fracțiune de normă” reprezintă un salariat al cărui program normal de lucru, calculat pe o bază săptămânală sau ca medie pe o perioadă de încadrare în muncă de până la un an, este mai mic decât programul normal de lucru al unui lucrător cu normă întreagă comparabil;

                  2.

                  „lucrător cu normă întreagă comparabil” reprezintă un lucrător cu normă întreagă din aceeași unitate care are același tip de contract de muncă sau raport de muncă, care este încadrat în aceeași muncă sau activitate ori într-o muncă sau activitate asemănătoare, având în vedere și alte considerații care pot include vechimea în muncă și calificarea sau aptitudinile.
                  În cazul în care nu există un lucrător cu normă întreagă comparabil în aceeași unitate, comparația se face prin referință la convenția colectivă aplicabilă sau, în cazul în care nu există o convenție colectivă aplicabilă, în conformitate cu legislația, convențiile colective sau practicile colective la nivel național.

         Clauza 4:   Principiul nediscriminării
      (1)   În ceea ce privește condițiile de încadrare în muncă, lucrătorii pe fracțiune de normă nu sunt tratați într-un mod mai puțin favorabil decât lucrătorii cu normă întreagă comparabili numai din cauză că primii lucrează pe fracțiune de normă, cu excepția cazului în care tratamentul diferențiat este justificat de motive obiective.
      (2)   Acolo unde este cazul, se aplică principiul pro rata temporis.
      (3)   Modalitățile de aplicare a prezentei clauze sunt definite de statele membre și de partenerii sociali, având în vedere legislația europeană, legislația, convențiile colective și practicile naționale.
      (4)   În cazurile justificate din motive obiective, după consultări cu partenerii sociali în conformitate cu legislația, convențiile colective sau practicile la nivel național, statele membre și/sau partenerii sociali pot, acolo unde este cazul, acorda accesul la anumite condiții de încadrare în muncă, dacă se întrunesc anumite aspecte legate de perioada de serviciu, timpul lucrat sau remunerarea. Condițiile privind accesul lucrătorilor pe fracțiune de normă la condiții speciale de ocupare a forței de muncă ar trebui revizuite periodic având în vedere principiul nediscriminării enunțat în clauza 4 alineatul (1).

         Clauza 5:   Posibilități de muncă pe fracțiune de normă
      (1)   În contextul clauzei 1 din prezentul acord și al principiului nediscriminării între lucrătorii pe fracțiune de normă și lucrătorii cu normă întreagă:

                  (a)

                  în urma consultării cu partenerii sociali în conformitate cu legislațiile sau practicile naționale, statele membre ar trebui să identifice și să analizeze obstacolele de natură juridică sau administrativă care pot restrânge posibilitățile de lucru pe fracțiune de normă și, acolo unde este adecvat, să le elimine;

                  (b)

                  partenerii sociali, acționând în domeniul de competență al acestora și prin procedurile stabilite în convențiile colective, ar trebui să identifice și să analizeze obstacolele care pot restrânge posibilitățile de lucru pe fracțiune de normă și, acolo unde este adecvat, să le elimine;

            (2)   Refuzul unui lucrător de a se transfera de la munca cu normă întreagă la munca pe fracțiune de normă sau invers nu ar trebui să constituie în sine un motiv valabil de reziliere a contractului de muncă, fără a aduce atingere rezilierii în conformitate cu legislația, convențiile colective și practicile la nivel național ori pentru alte motive de acest fel care pot apărea din cerințele operaționale ale unității respective.
      (3)   În măsura în care este posibil, angajatorii ar trebui să ia în considerare:

                  (a)

                  cererile lucrătorilor de a se transfera de la munca cu normă întreagă la munca pe fracțiune de normă care devine disponibilă în cadrul unității;

                  (b)

                  cererile lucrătorilor de a se transfera de la munca pe fracțiune de normă la munca cu normă întreagă sau de a-și mări programul de lucru în cazul în care apare această oportunitate;

                  (c)

                  furnizarea la timp de informații privind disponibilitatea unor posturi pe fracțiune de normă și cu normă întreagă în unitate pentru a facilita transferurile de la normă întreagă la fracțiune de normă și invers;

                  (d)

                  măsurile de facilitare a accesului la munca pe fracțiune de normă la toate nivelurile din unitate, inclusiv posturi calificate și de conducere, și, acolo unde este cazul, de facilitare a accesului lucrătorilor pe fracțiune de normă la o formare profesională care să le sporească oportunitățile profesionale și mobilitatea profesională;

                  (e)

                  furnizarea de informații adecvate către organismele existente care îi reprezintă pe lucrători privind munca pe fracțiune de normă în unitate.

         Clauza 6:   Dispoziții privind punerea în aplicare
      (1)   Statele membre și/sau partenerii sociali pot menține sau introduce dispoziții mai favorabile decât cele prevăzute în prezentul acord.
      (2)   Punerea în practică a dispozițiilor prezentului acord nu constituie un motiv valabil pentru reducerea nivelului general de protecție acordat lucrătorilor în domeniul care face obiectul prezentului acord. Aceasta nu duce atingere dreptului statelor membre și al partenerilor sociali de a adopta diverse dispoziții legale, de reglementare sau contractuale, în temeiul circumstanțelor care se modifică permanent și nu aduce atingere aplicării clauzei 5 alineatul (1), atât timp cât se respectă principiul nediscriminării enunțat la clauza 4 alineatul (1).
      (3)   Prezentul acord nu aduce atingere dreptului partenerilor sociali de a încheia, la nivel corespunzător, inclusiv la nivel european, acorduri care să adapteze și să completeze dispozițiile prezentului acord într-un mod care să ia în considerare necesitățile specifice ale partenerilor sociali respectivi.
      (4)   Prezentul acord nu aduce atingere nici unei dispoziții comunitare speciale și, în special, dispozițiilor comunitare privind egalitatea de tratament sau egalitatea de șanse între bărbați și femei.
      (5)   Prevenirea și soluționarea litigiilor și a plângerilor izvorâte din aplicarea prezentului acord se realizează în conformitate cu legislația, convențiile colective și practicile naționale.
      (6)   Părțile semnatare revizuiesc prezentul acord în termen de cinci ani de la data deciziei Consiliului, dacă acest lucru este solicitat de una dintre părțile semnatare ale prezentului acord.

      (1)  În sensul articolului 2 alineatul (4) din Acordul privind politica socială din Tratatul de instituire a Comunității Europene.


title: Directiva 2011/8/UE a Comisiei din 28 ianuarie 2011 de modificare a Directivei 2002/72/CE în ceea ce privește restricția de utilizare a bisfenol A în biberoanele din material plastic pentru sugari  Text cu relevanță pentru SEE

text:
               29.1.2011

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               L 26/11

         DIRECTIVA 2011/8/UE A COMISIEI
   din 28 ianuarie 2011
   de modificare a Directivei 2002/72/CE în ceea ce privește restricția de utilizare a bisfenol A în biberoanele din material plastic pentru sugari
   (Text cu relevanță pentru SEE)
   COMISIA EUROPEANĂ,
   având în vedere Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene,
   având în vedere Regulamentul (CE) nr. 1935/2004 al Parlamentului European și al Consiliului din 27 octombrie 2004 privind materialele și obiectele destinate să vină în contact cu produsele alimentare și de abrogare a Directivelor 80/590/CEE și 89/109/CEE (1), în special articolul 18 alineatul (3),
   după consultarea Autorității Europene pentru Siguranța Alimentară,
   întrucât:

               (1)

               Directiva 2002/72/CE a Comisiei din 6 august 2002 privind materialele și obiectele din material plastic destinate să vină în contact cu produsele alimentare (2) autorizează utilizarea 2,2-bis(4-hidroxifenil)propan, denumit în mod curent bisfenol A (denumit în continuare „BPA”), ca monomer la fabricarea materialelor și obiectelor din material plastic destinate să vină în contact cu produsele alimentare, în conformitate cu avizele Comitetului științific pentru alimentație umană (denumit în continuare „SCF”) (3) și ale Autorității Europene pentru Siguranța Alimentară (denumită în continuare „EFSA”) (4),

               (2)

               BPA este utilizat ca monomer la fabricarea policarbonaților. Policarbonații sunt utilizați, printre altele, la fabricarea biberoanelor pentru sugari. Atunci când recipientele pentru alimente sunt încălzite, în anumite condiții, cantități mici de BPA pot să se scurgă din acestea în alimente și băuturi și pot fi ingerate.

               (3)

               La 29 martie 2010, guvernul danez a informat Comisia și statele membre că a hotărât să aplice măsurile de salvgardare prevăzute la articolul 18 din Regulamentul (CE) nr. 1935/2004 și să interzică temporar utilizarea BPA la fabricarea materialelor plastice care vin în contact cu produse alimentare destinate copiilor cu vârsta între 0 și 3 ani (5).

               (4)

               Guvernul danez a prezentat, în sprijinul măsurii sale de salvgardare, o evaluare a riscului furnizată la 22 martie 2010 de către Institutul național pentru alimentație al Universității tehnice din Danemarca (denumit în continuare „DTU Food”). Evaluarea riscului cuprinde evaluarea unui studiu vast care constă în observarea dezvoltării sistemului nervos și a comportamentului șobolanilor nou-născuți expuși la doze mici de BPA. DTU Food a verificat, de asemenea, dacă noile date modifică evaluarea sa precedentă a efectelor toxice potențiale ale BPA asupra dezvoltării sistemului nervos și a comportamentului.

               (5)

               În conformitate cu procedura prevăzută la articolul 18 din Regulamentul (CE) nr. 1935/2004 din 30 martie 2010, Comisia a solicitat EFSA să prezinte un aviz cu privire la motivele invocate de Danemarca pentru a conchide că utilizarea materialului în cauză prezintă un risc pentru sănătatea umană, în ciuda faptului că acesta respectă măsurile specifice relevante.

               (6)

               La 6 iulie 2010, guvernul francez a informat Comisia și, la 9 iulie 2010, statele membre că a hotărât să aplice măsurile de salvgardare prevăzute la articolul 18 din Regulamentul (CE) nr. 1935/2004 și să interzică temporar fabricarea, importul, exportul și comercializarea biberoanelor care conțin BPA (6).

               (7)

               Guvernul francez a prezentat, în sprijinul măsurii sale de salvgardare, două avize emise de Autoritatea Franceză pentru Siguranța Alimentară (AFSSA) la 29 ianuarie 2010 și 7 iunie 2010, precum și raportul publicat la 3 iunie 2010 de către Institutul național pentru sănătate și cercetare (INSERM).

               (8)

               La 23 septembrie 2010, EFSA a adoptat avizul privind BPA emis de grupul său științific pentru materialele care intră în contact cu produsele alimentare, enzimele, aromele și mijloacele auxiliare de prelucrare (denumit în continuare „grupul”) în urma solicitării Comisiei din 30 martie 2010, care cuprinde o evaluare a studiului neurocomportamental specific analizat în evaluarea riscului efectuată de Danemarca și reexaminarea și evaluarea altor studii recente publicate cu privire la BPA (7).

               (9)

               În avizul său, grupul conchide că o evaluare aprofundată a datelor recente privind toxicitatea la om și la animal nu a permis evidențierea niciunui studiu nou care să justifice o revizuire a dozei zilnice tolerabile (denumită în continuare „DZT”) de 0,05 mg/kg de greutate corporală per zi. Această DZT se bazează, pe de o parte, pe doza fără efect nociv observată de 5 mg/kg de greutate corporală per zi stabilită pe baza unui studiu de toxicitate pentru reproducție pe mai multe generații de șobolani și, pe de altă parte, pe aplicarea unui factor de incertitudine de 100, considerat drept prudent pe baza ansamblului de informații cu privire la toxicochinetica BPA. Totuși, un membru al grupului, reprezentând o opinie minoritară, a ajuns la concluzia că efectele observate în anumite studii creează incertitudini care nu pot fi acoperite de DZT actuală și că ar trebui, în consecință, ca aceasta să fie considerată provizorie, până la momentul în care vom dispune de date mai solide în domeniile de incertitudine.

               (10)

               Grupul notează că anumite studii animale, efectuate pe animale aflate în curs de dezvoltare, au sugerat alte efecte ale BPA care ar putea fi importante din punct de vedere toxicologic, în special transformări biochimice la nivelul creierului, efecte imunomodulatorii și predispoziție crescută la tumori ale sânilor. Aceste studii prezintă lacune numeroase. Relevanța acestor concluzii cu privire la sănătatea umană nu poate fi evaluată la momentul actual. În cazul în care noi date pertinente vor fi disponibile pe viitor, grupul își va reexamina avizul.

               (11)

               Preparatele pentru sugari sau laptele matern reprezintă singura sursă de hrană pentru sugarii cu vârsta de până la 4 luni și rămân sursa principală de hrană pentru încă câteva luni suplimentare. În avizul său din 2006, EFSA conchide că sugarii cu vârsta între 3 și 6 luni hrăniți cu biberoane din policarbonat au cea mai mare expunere la BPA, deși aceasta este inferioară DZT. Pentru acest grup de sugari, nivelul de expunere la BPA scade de îndată ce utilizarea biberoanelor din policarbonat este eliminată treptat și alte surse de hrană devin dominante.

               (12)

               Chiar dacă sugarul are capacitatea suficientă de eliminare a BPA în cazul expunerii celei mai puțin favorabile, avizul EFSA subliniază că mecanismul de eliminare al BPA nu este la fel de dezvoltat în cazul unui sugar ca în cel al unui adult și că, în cursul primelor 6 luni, acesta atinge doar în mod progresiv capacitatea unui adult.

               (13)

               Efectele toxicologice potențiale pot avea un impact mai mare asupra unui organism aflat în dezvoltare. În conformitate cu avizele Comitetului științific pentru alimentație umană din 1997 (8) și 1998 (9), anumite efecte, în special efectele endocrine, precum și efectele asupra sistemului reproducător, a sistemului imunitar și a neurodezvoltării sunt deosebit de importante în cazul sugarilor. Efectele BPA asupra sistemului reproducător și a neurodezvoltării au fost analizate pe larg în cadrul testelor toxicologice standard efectuate pe mai multe generații și al altor studii care au ținut cont de organismul aflat în dezvoltare și nu au arătat niciun efect la dozele inferioare DZT. Totuși, studii care nu au putut să fie luate în considerare pentru stabilirea DZT, deoarece prezentau mai multe lacune, au arătat efecte ale BPA potențial importante din punct de vedere toxicologic. Aceste efecte, în special cele privind transformările biochimice la nivelul creierului, care pot afecta neurodezvoltarea și cele privind modularea imunitară reflectă subiectul cel mai preocupant pentru sugari subliniat în avizele SCF din 1997 și 1998. În plus, EFSA indică, în avizul său din 2010, că o expunere timpurie la BPA are un efect amplificator asupra formării tumorilor mai târziu, în eventualitatea expunerii la un agent carcinogen. Și în acest caz, etapa sensibilă este organismul aflat în curs de dezvoltare. Prin urmare, se poate considera că sugarii constituie segmentul cel mai vulnerabil din populație în ceea ce privește aceste concluzii a căror relevanță pentru sănătatea umană nu a putut fi evaluată în întregime.

               (14)

               În conformitate cu avizul EFSA din 2006, biberoanele din policarbonat reprezintă principala sursă de expunere la BPA pentru sugari. Pe piața UE există materiale, altele decât policarbonatul, care nu conțin BPA, în special biberoane din sticlă și alte materiale plastice. Materialele în cauză trebuie să fie în conformitate cu cerințele stricte de siguranță stabilite pentru materialele care intră în contact cu produsele alimentare. Prin urmare, nu este necesar să se continue utilizarea policarbonatului care conține BPA la fabricarea biberoanelor pentru sugari.

               (15)

               Având în vedere că sugarii pot fi deosebit de vulnerabili la efectele potențiale ale BPA, în pofida faptului că sugarul este considerat capabil să elimine această substanță iar riscul, în special pentru sănătatea umană, nu a fost încă demonstrat pe deplin, este adecvat să se reducă expunerea sugarilor la BPA, atât cât este posibil și rezonabil, până când vor fi disponibile mai multe date științifice care să clarifice importanța din punct de vedere toxicologic a anumitor efecte observate ale BPA, în special în ceea ce privește transformările biochimice la nivelul creierului, efectele imunomodulatorii și predispoziția crescută la tumori ale sânilor.

               (16)

               Principiul precauției, menționat la articolul 7 din Regulamentul (CE) nr. 178/2002 al Parlamentului European și al Consiliului din 28 ianuarie 2002 de stabilire a principiilor și a cerințelor generale ale legislației alimentare, de instituire a Autorității Europene pentru Siguranța Alimentară și de stabilire a procedurilor în domeniul siguranței produselor alimentare (10) permite Uniunii să adopte măsuri provizorii pe baza informațiilor pertinente disponibile, în așteptarea unei noi evaluări a riscului și a unei reexaminări a măsurilor într-o perioadă rezonabilă de timp.

               (17)

               Având în vedere că, în stadiul actual al investigațiilor științifice, există incertitudini care trebuie clarificate privind nocivitatea expunerii sugarilor (11) la BPA prin intermediul biberoanelor din policarbonat, Comisia este abilitată să ia o măsură preventivă privind utilizarea BPA la fabricarea biberoanelor din policarbonat, pe baza principiului precauției care este aplicabil într-o situație în care există incertitudine științifică, chiar dacă riscul, în special pentru sănătatea umană, nu a fost încă demonstrat pe deplin.

               (18)

               Prin urmare, în vederea îndeplinirii obiectivului de bază, care constă în asigurarea unui nivel ridicat de protecție a sănătății umane, este necesar și adecvat să se elimine sursele de pericol pe care expunerea sugarilor la BPA le reprezintă pentru sănătatea lor fizică și mentală.

               (19)

               Comisia a evaluat piața biberoanelor pentru sugari și a fost informată de către producătorii în cauză că în acest sector au fost luate măsuri voluntare pentru a efectua înlocuiri pe piață și că impactul economic al măsurii propuse este limitat. Prin urmare, toate biberoanele pentru sugari care conțin BPA de pe piața UE trebuie să fie înlocuite până la jumătatea lui 2011.

               (20)

               Utilizarea BPA la fabricarea și comercializarea biberoanelor pentru sugari din policarbonat ar trebui să fie interzisă temporar, până la momentul în care vor fi disponibile noi date științifice care să permită clarificarea importanței din punct de vedere toxicologic a anumitor efecte observate ale BPA, în special în ceea ce privește transformările biochimice la nivelul creierului, efectele imunomodulatorii și predispoziția crescută la tumori ale sânilor. Prin urmare, Directiva 2002/72/CE ar trebui modificată în consecință. Autoritatea este însărcinată cu monitorizarea noilor studii în vederea clarificării acestor limite.

               (21)

               În urma evaluării fezabilității tehnice și economice a aplicării măsurii propuse, se conchide că aceasta nu impune restricții comerțului mai mult decât este necesar pentru a obține nivelul ridicat de protecție a sănătății ales de către UE.

               (22)

               Măsurile prevăzute în prezenta directivă sunt conforme cu avizul Comitetului permanent pentru lanțul alimentar și sănătatea animală,

         ADOPTĂ PREZENTA DIRECTIVĂ:
   Articolul 1
   În Directiva 2002/72/CE, la anexa II, secțiunea A, textul din coloana 4 cu numărul de referință 13480 referitor la monomerul 2,2-bis(4-hidroxifenil)propan se înlocuiește cu următorul text:

      „LMS (T) = 0,6 mg/kg. A nu se utiliza la fabricarea biberoanelor din policarbonat pentru sugari (12).

   Articolul 2
   (1)   Statele membre adoptă și publică până la [15 februarie 2011] actele cu putere de lege și actele administrative necesare pentru a se conforma prezentei directive. Ele comunică de îndată Comisiei textele acestor acte.
   Atunci când statele membre adoptă actele prevăzute la alineatul (1), ele conțin o trimitere la prezenta directivă sau sunt însoțite de o asemenea trimitere la data publicării lor oficiale. Statele membre stabilesc modalitatea de efectuare a acestei trimiteri.
   (2)   Statele membre adoptă actele prevăzute la alineatul (1) astfel încât să se interzică de la [1 martie 2011] fabricarea și de la [1 iunie 2011] comercializarea și importul în Comunitate de materiale plastice și obiecte din material plastic destinate să intre în contact cu produsele alimentare și care nu sunt conforme cu prezenta directivă.
   (3)   Comisiei îi sunt comunicate de către statele membre textele principalelor dispoziții de drept intern pe care le adoptă în domeniul reglementat de prezenta directivă.
   Articolul 3
   Prezenta directivă intră în vigoare la 1 februarie 2011.
   Articolul 4
   Prezenta directivă se adresează statelor membre.

      Adoptată la Bruxelles, 28 ianuarie 2011.

            Pentru Comisie

            Președintele

         José Manuel BARROSO

      (1)  JO L 338, 13.11.2004, p. 4.

      (2)  JO L 220, 15.8.2002, p. 18.

      (3)  Avizul Comitetului științific pentru alimentație cu privire la Bisfenol A, emis la 17 aprilie 2002. SCF/CS/PM/3936 Final 3 mai 2002; http://ec.europa.eu/food/fs/sc/scf/out128_en.pdf.

      (4)  Avizul Comitetului științific pentru aditivi alimentari, arome, adjuvanți tehnologici și materiale care vin în contact cu alimentele la cererea Comisiei în ceea ce privește 2,2-bis(4-hidroxifenil)propan (Bisfenol A) (Întrebarea nr. EFSA-Q-2005-100), adoptat la 29 noiembrie 2006, The EFSA Journal (2006) 428, p. 1 și toxicochinetica bisfenolului A, Aviz al comitetului științific pentru aditivi alimentari, arome, adjuvanți tehnologici și materiale care vin în contact cu alimentele (AFC) (Întrebarea nr. EFSA-Q-2008-382), adoptat la 9 iulie 2008, The EFSA Journal (2008) 759, p. 1.

      (5)  Bekendtgørelse om ændring af bekendtgørelse om materialer og genstande bestemt til kontakt med fødevarer, Lovtidende A, Nr.286, 27.3.2010.

      (6)  LOI no 2010-729 du 30 juin 2010 tendant à suspendre la commercialisation de biberons produits à base de bisphénol A, JORF no 0150 du 1 juillet 2010, page 11857.

      (7)  Aviz științific privind Bisfenol A: evaluarea unui studiu care investighează toxicitatea pentru dezvoltarea neurologică, reexaminare a literaturii științifice recente cu privire la toxicitatea acestuia și aviz privind evaluarea riscurilor daneză cu privire la Bisfenol A adoptat la 23 septembrie de către grupul științific pentru materialele care intră în contact cu produsele alimentare, enzimele, aromele și mijloacele auxiliare de prelucrare (CEF) (Întrebările nr.: EFSA-Q-2009-00864, EFSA-Q-2010-01023 și EFSA-Q-2010-00709), EFSA Journal 2010; 8(9):1829.

      (8)  Avizul Comitetului științific pentru alimentație umană privind: O limită maximă a reziduurilor (LMR) de 0,01 mg/kg pentru pesticide în alimentele destinate sugarilor și copiilor cu vârste fragede (emis la 19 septembrie 1997).

      (9)  Completare privind avizul Comitetului științific pentru alimentație umană emis la 19 septembrie 1997 privind o limită maximă de reziduuri (LMR) de 0,01 mg/kg pentru pesticide în alimentele destinate sugarilor și copiilor cu vârste fragede (adoptat de SCF la 4 iunie 1998).

      (10)  JO L 31, 1.2.2002, p. 1.

      (11)  Astfel cum este definit în Directiva 2006/141/CE (JO L 401, 30.12.2006, p. 1).

      (12)  sugar, astfel cum este definit în Directiva 2006/141/CE (JO L 401, 30.12.2006, p. 1).”