title: Directiva 98/29/CE a Consiliului din 7 mai 1998 privind armonizarea principalelor dispoziții aplicabile asigurării creditului la export pentru operațiunile care beneficiază de acoperire pe termen mediu și lung

text:
Anunţ juridic important

|

31998L0029

Jurnalul Oficial L 148 , 19/05/1998 p. 0022 - 0032 ediţie specială în limba cehă capitol 11 volum 28 p. 246  - 256 ediţie specială în limba estonă capitol 11 volum 28 p. 246  - 256 ediţie specială în limba maghiară capitol 11 volum 28 p. 246  - 256 ediţie specială în limba lituaniană capitol 11 volum 28 p. 246  - 256 LV.ES capitol 11 volum 28 p. 246  - 256 MT.ES capitol 11 volum 28 p. 246  - 256 PL.ES capitol 11 volum 28 p. 246  - 256 SK.ES capitol 11 volum 28 p. 246  - 256 ediţie specială în limba slovenă capitol 11 volum 28 p. 246  - 256

		19980507Directiva 98/29/CE a Consiliuluidin 7 mai 1998privind armonizarea principalelor dispoziții aplicabile asigurării creditului la export pentru operațiunile care beneficiază de acoperire pe termen mediu și lungCONSILIUL UNIUNII EUROPENE,având în vedere Tratatul de instituire a Comunității Europene, în special articolul 113,având în vedere propunerea Comisiei,(1) întrucât asigurarea creditului la export pe termen mediu și lung are un rol primordial în schimburile internaționale și întrucât reprezintă un instrument esențial al politicii comerciale;(2) întrucât asigurarea creditului la export pe termen mediu și lung ocupă un loc important în relațiile comerciale cu țările în curs de dezvoltare și contribuie, în consecință, la integrarea lor în economia mondială, acesta fiind unul din obiectivele politicii comunitare de dezvoltare;(3) întrucât diferențele între sistemele publice de asigurare a creditului la export pe termen mediu și lung, cum sunt cele care funcționează în prezent în statele membre din punct de vedere al principalelor elemente constitutive ale garanțiilor, al primelor și politicilor de acoperire pot genera denaturări ale concurenței între întreprinderile din Comunitate;(4) întrucât ar trebui ca măsurile prevăzute de prezenta directivă să nu depășească ceea ce este necesar pentru a atinge obiectivul de armonizare necesar pentru ca politica de export să se bazeze pe principii unitare și să nu fie denaturată concurența între întreprinderile din Comunitate;(5) întrucât, pentru a atenua actualele denaturări ale concurenței este de dorit, în conformitate cu dispozițiile articolului 112 din tratat, ca diferitele sisteme publice de asigurare a creditului la export să fie armonizate în temeiul unor principii unitare și în așa fel încât să facă parte integrantă din politica comercială comună;(6) întrucât instituirea de către organele publice (sau de către anumite organisme specializate controlate de acestea) a unor programe de garantare sau de asigurare a creditului la export, cu rate de primă insuficiente pentru a acoperi pe termen lung cheltuielile și pierderile inerente gestionării acestor programe este asimilată subvențiilor la export interzise prin Acordul privind subvențiile și măsurile compensatorii, încheiat în cadrul negocierilor multilaterale din Runda Uruguay (1986-1994) [1], și în special prin articolul 3 alineatul (1) litera (a) din acest acord, și anexa I litera (j);(7) întrucât prima facturată de către asigurătorii de credite ar trebui să corespundă riscului asigurat;(8) întrucât o armonizare ar încuraja cooperarea între asigurătorii de credite care acționează în numele sau cu sprijinul statului și ar favoriza colaborarea între întreprinderile din Comunitate, în conformitate cu articolul 130 din tratat;(9) întrucât atât armonizarea, cât și cooperarea sunt factori esențiali și decisivi ai competitivității exporturilor comunitare spre piețele din afara Comunității;(10) întrucât Cartea albă a Comisiei privind realizarea completă a pieței interne, adoptată de către Consiliul European din iunie 1985, subliniază importanța unui mediu favorabil cooperării între întreprinderile din Comunitate;(11) întrucât, prin decizia din 27 septembrie 1960 [2], Consiliul a instituit un grup de coordonare a politicilor referitoare la asigurarea creditelor, garanțiile și creditele financiare;(12) întrucât, la 15 mai 1991, grupul de coordonare menționat a desemnat experți din fiecare din statele membre din acea perioadă; întrucât aceștia au prezentat la 27 martie 1992, 11 iunie 1993 și 9 februarie 1994, în calitatea lor de grup de experți ai pieței unice 1992, rapoarte care conțineau o serie de propuneri;(13) întrucât prin Decizia 93/112/CEE [3], Consiliul a pus în aplicare în dreptul comunitar Aranjamentul OCDE privind orientările pentru creditele la export care beneficiază de sprijin public;(14) întrucât ar trebui să se abroge Directiva 70/509/CEE a Consiliului din 27 octombrie 1970 privind adoptarea unei polițe comune de asigurare a creditului pentru operațiunile pe termen mediu și lung cu cumpărători publici [4] și Directiva 70/510/CEE a Consiliului din 27 octombrie 1970 privind adoptarea unei polițe comune de asigurare a creditului pentru operațiunile pe termen mediu și lung cu cumpărători privați [5];(15) întrucât această primă armonizare a dispozitivelor de asigurare a creditului la export trebuie să fie considerată o etapă inițială spre convergența diferitelor sisteme ale statelor membre,ADOPTĂ PREZENTA DIRECTIVĂ:Articolul 1Domeniul de aplicarePrezenta directivă se aplică acoperirii operațiunilor legate de exportul de bunuri și/sau servicii originare dintr-un stat membru, cu condiția ca acest sprijin să fie acordat direct sau indirect, în numele sau cu sprijinul unuia sau mai multor state membre, cu o durată totală de risc de cel puțin doi ani, mai exact durata de rambursare să includă durata de fabricație.Prezenta directivă nu se aplică acoperirii garanțiilor de ofertă, de restituire a unui acont, de bună executare și de reținere a garanției. De asemenea, nu se aplică nici acoperirii riscurilor legate de echipamentele și materialele de lucrări publice folosite pe plan local pentru a permite executarea contractului comercial.Articolul 2Obligațiile statelor membreStatele membre veghează ca orice organism care acordă direct sau indirect o acoperire sub formă de asigurare, de garanții sau de refinanțare a creditului la export, în numele sau cu sprijinul statului membru, care reprezintă însuși guvernul sau care este controlat de către guvernul care acordă acoperirea sau care acționează sub răspunderea acestuia, denumit în continuare "asigurător", să acopere, în conformitate cu dispozițiile înscrise în anexă, operațiunile legate de exportul de bunuri și/sau servicii destinate țărilor care nu aparțin Comunității și finanțate de un credit-cumpărător sau de un credit-furnizor sau plătite în numerar.Articolul 3Aplicarea deciziilorDeciziile menționate la punctul (46) din anexă sunt luate de către Comisie în conformitate cu procedura prevăzută la articolul 4.Articolul 4ComitetulComisia este asistată de un comitet compus din reprezentanți ai statelor membre și prezidat de reprezentantul Comisiei.Reprezentantul Comisiei prezintă comitetului un proiect cu măsurile care urmează să fie adoptate. Comitetul își dă avizul cu privire la acest proiect în termenul pe care președintele îl poate stabili în funcție de urgența subiectului în cauză. Avizul este emis cu majoritatea prevăzută la articolul 148 alineatul (2) din tratat pentru deciziile pe care Consiliul trebuie să le adopte la propunerea Comisiei. În cadrul comitetului, voturile reprezentanților statelor membre sunt ponderate în conformitate cu articolul menționat anterior. Președintele nu participă la vot.Comisia adoptă măsuri care sunt aplicabile imediat. Cu toate acestea, în cazul în care nu sunt conforme cu avizul comitetului, aceste măsuri sunt de îndată comunicate Consiliului de către Comisie. În acest caz:- Comisia amână aplicarea măsurilor adoptate cu cel mult o lună de la data comunicării acestora;- Consiliul, hotărând cu majoritate calificată, poate să ia o decizie diferită în termenul prevăzut la prima liniuță.Articolul 5Raportul și revizuireaÎnainte de 31 decembrie 2001, Comisia prezintă Consiliului un raport cu privire la experiența dobândită și convergența realizată în cadrul aplicării dispozițiilor stabilite de prezenta directivă.Articolul 6Relația cu alte proceduriProcedurile prevăzute de prezenta directivă le completează pe cele stabilite de Decizia 73/391/CEE [6].Articolul 7AbrogareaDirectivele 70/509/CEE și 70/510/CEE se abrogă.Articolul 8TranspunereaStatele membre pun în aplicare actele cu putere de lege și actele administrative necesare pentru a se conforma prezentei directive înainte de 1 aprilie 1999. Statele membre informează de îndată Comisia cu privire la aceasta.Atunci când statele membre adoptă aceste dispoziții, ele conțin o trimitere la prezenta directivă sau sunt însoțite de o asemenea trimitere în momentul publicării lor oficiale. Statele membre stabilesc modalitatea de efectuare a acestei trimiteri.Articolul 9Intrarea în vigoarePrezenta directivă intră în vigoare în a douăzecea zi de la data publicării în Jurnalul Oficial al Comunităților Europene.Articolul 10DestinatariiPrezenta decizie se adresează statelor membre.Adoptată la Bruxelles, 7 mai 1998.Pentru ConsiliuPreședinteleM. Beckett[1] JO L 336, 23.12.1994, p. 156.[2] JO 66, 27.10.1960, p. 1339/60.[3] JO L 44, 22.2.1993, p. 1. Decizie, astfel cum a fost modificată ultima dată prin Decizia 97/530/CE (JO L 216, 8.8.1997, p. 77).[4] JO L 254, 23.11.1970, p. 1. Decizie, astfel cum a fost modificată ultima dată prin Actul de aderare din 1994.[5] JO L 254, 23.11.1970, p. 26. Decizie, astfel cum a fost modificată ultima dată prin Actul de aderare din 1994.[6] JO L 346, 17.12.1973, p. 1. Decizie, astfel cum a fost modificată prin Decizia 76/641/CEE (JO L 223, 16.8.1976, p. 25).--------------------------------------------------19930423ANEXĂPRINCIPII COMUNE APLICABILE ASIGURĂRII CREDITULUI LA EXPORTCAPITOLUL I: ELEMENTELE CONSTITUTIVE ALE GARANȚIEISECȚIUNEA 1: PRINCIPIILE GENERALE ȘI DEFINIȚIILE1. Domeniul de aplicare a principiilor comune(a) Principiile comune definite în prezenta anexă se aplică garantării operațiunilor de credit-furnizor cu cumpărători publici sau privați, precum și garanției operațiunilor de credit-cumpărător cu împrumutați publici sau privați.(b) Principiile comune se aplică garantării tuturor riscurilor definite la punctul 4. Totuși, asigurătorul poate decide, de la caz la caz, limitarea garanției la anumite riscuri.(c) Atunci când toate obligațiile unui debitor privat sunt integral și în mod necondiționat garantate de către un organism care este considerat public în conformitate cu punctul 5, se aplică principiile comune cu privire la debitorii publici.Termenul "debitor" folosit în prezenta anexă desemnează fie cumpărătorul, fie împrumutatul menționat la punctul (1) litera (a), fie garantul lor pentru operațiunea asigurată.2. Caracteristicile creditului-furnizor(a) Termenul "credit-furnizor" se aplică unui contract comercial care prevede exportul de bunuri și/sau servicii originare dintr-un stat membru, încheiat între unul sau mai mulți furnizori și unul sau mai mulți cumpărători și în virtutea căruia cumpărătorul (cumpărătorii) se angajează să plătească furnizorului (furnizorilor) în numerar sau pe sistem de credit.(b) Regulile de garantare a creditului-furnizor se aplică atunci când această garanție este acordată întreprinderilor stabilite într-un stat membru în conformitate cu articolul 58 din tratat.(c) În cazul în care un contract comercial este finanțat printr-un credit-cumpărător sau prin orice altă formulă financiară, garanției acordate exportatorului cu titlu de contract comercial propriu-zis i se aplică regulile care se aplică garanției creditelor-furnizor.3. Caracteristicile creditului-cumpărător(a) Termenul "credit-cumpărător" se raportează la un acord de împrumut încheiat între una sau mai multe instituții financiare și unul sau mai mulți împrumutați, care finanțează un contract comercial de export de bunuri și/sau servicii originare dintr-un stat membru, în temeiul căruia instituția (instituțiile) de împrumut se angajează să plătească în numerar, în numele cumpărătorului (cumpărătorilor)/împrumutatului (împrumutaților), furnizorului (furnizorilor) în cadrul operațiunii respective, în timp ce cumpărătorul (cumpărătorii)/împrumutatul (împrumutații) rambursează suma instituțiilor creditoare la termenul stabilit.(b) Regulile de garantare a creditului-cumpărător se aplică atunci când garanția este acordată unor instituții financiare, indiferent de locul unde au fost înființate sau înregistrate, cu condiția ca acest credit-furnizor să constituie un angajament necondiționat al împrumutatului de a-și rambursa datoria, independent de executarea contractului comercial care urmează sa fie finanțat.(c) Regulile de garantare a creditului-cumpărător se aplică garanției acordate unei instituții financiare sub forma unor titluri negociabile, deținute legal de această instituție financiară, care urmează să fie plătite de către un cumpărător în conformitate cu orice formulă de finanțare a unui contract comercial.4. Definirea riscurilor asumate(a) Riscul comercial al debitorilor privați este definit la punctele 14-16.(b) Riscul politic este definit la punctele 17-22, în ceea ce-i privește pe debitorii privați, și la punctele 15-22 în ceea ce-i privește pe debitorii publici.(c) Riscul de fabricație este definit la punctul 6 litera (b).(d) Riscul de credit este definit la punctul 6 litera (c).5. Statutul debitorului(a) Orice entitate care reprezintă, sub orice formă, însăși autoritatea publică și care nu poate fi declarată insolvabilă, nici din punct de vedere juridic, nici administrativ, este considerată debitor public. Poate fi vorba fie despre un debitor suveran, adică o entitate care întrupează deplina încredere și girul statului, cum ar fi, de exemplu, Ministerul de Finanțe sau Banca Centrală, fie despre orice altă entitate publică subordonată, cum ar fi o colectivitate regională, municipală, parastatală sau un alt organism public.(b) Pentru a aprecia statutul unui debitor, asigurătorul ia în considerare:- statutul juridic al debitorului;- eficacitatea reală a oricărei acțiuni juridice împotriva debitorului;- sursele de finanțare și de venituri ale debitorului; trebuie să se ia în considerare faptul că un debitor public poate, de asemenea, să-și achite datoriile apelând la resurse care nu provin din venituri publice centrale, ci, de exemplu, din venituri provenite din impozitele și taxele locale sau din furnizarea de servicii publice;- gradul de influență sau de control pe care îl pot exercita organele centrale ale țării de stabilire asupra debitorului.(c) Orice debitor care nu este public în conformitate cu criteriile menționate anterior este, în principiu, considerat privat.Secțiunea 2: Domeniul de aplicare a garanției6. Riscurile acoperite(a) Riscurile acoperite sunt riscurile de pagubă care rezultă din fabricare și riscurile de credit.(b) Paguba care rezultă din riscul de fabricare se realizează atunci când executarea obligațiilor contractuale ale titularului poliței sau fabricarea bunurilor comandate este întreruptă pe o perioadă de șase luni consecutive, cu condiția ca această întrerupere să fie direct și exclusiv cauzată de unul sau mai mulți dintre factorii generatori de pagubă menționați la punctele 14-22.(c) Paguba care rezultă din riscul de credit se realizează atunci când titularul poliței se găsește în imposibilitatea de a recupera orice sumă aferentă acestuia în conformitate cu contractul comercial sau acordul de împrumut în cauză în trei luni până la scadență, cu condiția ca această imposibilitate să derive direct și exclusiv din unul sau mai mulți dintre factorii generatori de pagubă menționați la punctele 14-22.(d) Atunci când garanția riscului legată de un credit-cumpărător este necondiționată, asigurătorul aplică principiile și procedurile stipulate la punctele 32, 33 și 47 litera (a).7. Domeniul de aplicare a garanției(a) Garantarea riscului de fabricare se referă, în limita valorii contractului, la cheltuielile efectuate de titularul poliței, fie pentru executarea obligațiilor sale contractuale, fie pentru fabricarea bunurilor care fac obiectul contractului, cu condiția ca aceste cheltuieli să fie efectiv imputabile executării contractului.Garantarea riscului de fabricare nu se referă la:- cheltuielile referitoare la bunuri și/sau servicii pentru care acoperirea riscului de credit a produs deja efecte;- sumele achitate de către titularul poliței pe motivul asumării unui angajament de cauțiune semnat în cadrul contractului garantat. Această dispoziție nu îl împiedică totuși pe asigurător să acopere acest risc în afara domeniului de aplicare a prezentei directive și sumele corespunzătoare penalităților și daunelor-interese plătite debitorului de către titularul poliței.(b) Garantarea riscului de credit se referă la sumele (principal și dobânzi) datorate de către cumpărător în temeiul contractului comercial sau de către împrumutat în temeiul acordului de împrumut, inclusiv dobânzile exigibile după data scadenței (dobânzi moratorii).Garantarea riscului de credit nu se referă la sumele corespunzătoare penalităților și daunelor-interese plătite debitorului de către titularul poliței.8. Cota-parte garantată(a) Cota-parte garantată și baza care permite determinarea valorii maxime a indemnizației la care asigurătorul poate fi obligat sunt precizate în mod expres în polița de asigurare a creditului eliberată de acest asigurător.(b) Asigurătorul care acordă o cotă-parte mai mare de 95 % este obligat să se conformeze principiilor și procedurilor stipulate la punctele 32, 33 și 47 litera (a).9. Cota-parte negarantatăFără a aduce atingere dispozițiilor punctului 8 litera (b), titularul poliței suportă orice cotă-parte negarantată. Asigurătorul poate decide să îl autorizeze pe titularul poliței să transfere în totalitate sau parțial această cotă-parte negarantată.10. Garantarea operațiunilor efectuate în monede străineÎn cazul operațiunilor care stipulează o plată sau o finanțare în una sau mai multe monede străine, acoperirea se poate acorda în oricare din aceste monede.11. Furnizări străineSubcontractele care provin din unul sau mai multe state membre sunt încorporate în mod automat în garanție, în conformitate cu Decizia 82/854/CEE a Consiliului din 10 decembrie 1982 privind regimul aplicabil, în domeniile garanțiilor și finanțărilor la export, anumitor subcontracte care provin din alte state membre sau din țări care nu sunt membre ale Comunității Europene [1].12. Producerea de efecte de către garanție(a) În cazul unui credit-cumpărător, garanția produce efecte la data intrării în vigoare a acordului de împrumut, sub rezerva îndeplinirii condițiilor prealabile stipulate în polița de asigurare a creditului și în acordul de împrumut.(b) În cazul unui credit-furnizor, garanția riscului de fabricație produce efecte la data intrării în vigoare a contractului comercial, sub rezerva îndeplinirii condițiilor prealabile stipulate în polița de asigurare a creditului și în contractul comercial.Garanția riscului de credit produce efecte la data la care executarea integrală a obligațiilor sale contractuale îi dă titularului poliței un drept la plată, cu condiția să fi fost îndeplinite condițiile prealabile prevăzute în polița de asigurare a creditului și în contractul comercial. Totuși, această garanție a riscului de credit poate produce efecte la data fiecărui export sau a fiecărei livrări parțiale, sub rezerva ca prin condițiile contractului să se acorde titularului poliței dreptul la plata unei sume fixe și definitive corespunzând valorii bunurilor și/sau serviciilor expediate sau livrate.Secțiunea 3: Factorii generatori de pagubă și exonerarea de răspundere13. Obligația asigurătoruluiAsigurătorul trebuie să-și asume răspunderea pentru pagubele direct și exclusiv datorate unuia sau mai multa dintre factorii generatori menționați la punctele 14-22.14. InsolvabilitateaInsolvabilitatea de drept sau de fapt a debitorului privat și, după caz, a garantului său.15. NeexecutareaNeexecutarea de către debitor și, după caz, de către garantul său.16. Rezilierea sau refuzul arbitrarDecizia cumpărătorului beneficiar al unui credit-furnizor de a suspenda sau de a rezilia contractul comercial sau de a refuza preluarea livrării de bunuri sau de servicii comandate, fără a fi autorizat în acest sens.17. Decizia unei țări terțeOrice act sau decizie luată de către guvernul unei țări, alta decât cea a asigurătorului sau cea a titularului poliței, inclusiv orice act sau decizie a autorităților publice, asimilate unei intervenții a guvernului și care împiedică executarea acordului de împrumut sau a contractului comercial, după caz.18. MoratoriulMoratoriu general stabilit de către guvernul țării debitorului sau de către cel al unei terțe țări, prin intermediul căreia trebuie efectuată plata datorată în temeiul acordului de împrumut sau contractului comercial.19. Împiedicarea sau întârziereatransferului de fonduriEvenimente politice, dificultăți economice sau măsuri legislative sau administrative care survin sau sunt luate în afara țării asigurătorului și care împiedică sau întârzie transferul fondurilor vărsate în temeiul acordului de împrumut sau contractului comercial.20. Dispozițiile legale adoptate în țara debitoruluiDispozițiile legale adoptate în țara debitorului, care declară liberatorii vărsămintele efectuate de acesta în monedă locală, deși, ca urmare a fluctuațiilor cursului de schimb, aceste vărsăminte, convertite în moneda contractului comercial sau a acordului de împrumut, nu mai acoperă valoarea creanței în momentul transferului de fonduri.21. Decizia țării asigurătorului sau a titularului polițeiOrice act sau orice decizie luată de către guvernul țării asigurătorului sau a titularului poliței, în special orice act sau decizie a Comunității Europene care vizează comerțul între un stat membru și țări terțe, cum ar fi o interdicție de a exporta, cu condiția ca efectele sale să nu fie acoperite pe alte căi de către guvernul respectiv.22. Forța majorăCazuri de forță majoră care survin în afara țării asigurătorului și care ar putea include războaiele, inclusiv războaiele civile, revoluțiile, revoltele, tulburările sociale, cicloanele, inundațiile, seisme, erupțiile vulcanice, tsunami și accidentele nucleare, cu condiția ca efectele acestora nu fie acoperite în alt mod.23. Exonerarea de răspundereAsigurătorul ar trebui să fie abilitat să-și decline răspunderea pentru orice pagubă datorată direct sau indirect următoarelor cauze:(a) orice acțiune sau omitere a titularului poliței sau a oricărei alte persoane care acționează în numele acestuia;(b) orice dispoziție care restrânge drepturile titularului poliței, inclusă în acordul de împrumut, în contractul comercial sau în orice alt document care face referire la astfel de cazuri, inclusiv cele referitoare la garanțiile sau cauțiunile constituite;(c) orice acord încheiat între titularul poliței și debitor după încheierea acordului de împrumut sau a contractului comercial și care împiedică sau întârzie plata creanței;(d) cu titlu de credit-furnizor, orice neexecutare din partea subcontractorilor, cocontractanților sau altor prestatori a obligațiilor care le revin, sub rezerva ca această neexecutare să nu se datoreze evenimentelor politice descrise printre factorii generatori de pagubă enumerați la punctele 17-22.Secțiunea 4: Dispoziții aplicabile indemnizației pentru cazul asigurat24. Termenul în care se așteaptă plata indemnizației(a) Termenul în care se așteaptă plata indemnizației corespunde duratei stabilite pentru ca riscul acoperit să se realizeze, în conformitate cu punctul 6 literele (b) și (c).(b) Nu este necesar să se stabilească un termen în care se așteaptă plata indemnizației:- atunci când, în cazul unui debitor privat, neplata se datorează insolvabilității de fapt sau de drept a acestuia;- în cazul unui acord bilateral de consolidare încheiat între guverne.25. Indemnizația și cesiunea drepturilor(a) Titularul poliței poate invoca dreptul la indemnizație la expirarea termenului în care se așteaptă plata indemnizației definit la punctul 24, sub rezerva respectării condițiilor prealabile asigurării și indemnizației, a valabilității din punct de vedere juridic a creanței care urmează sa fie indemnizată și a administrării riscului de către titular cu diligența necesară.(b) Asigurătorul beneficiază de cesiunea drepturilor titularului poliței în temeiul acordului de împrumut sau a contractului comercial, după caz.26. Obligațiile garantate ale debitoruluiÎn cazul în care obligațiile debitorului față de titularul poliței sunt însoțite cu o garanție, acest titular trebuie să-și fi luat toate măsurile necesare, așa cum sunt ele cerute în cadrul poliței, nu numai pentru a se asigura ca această garanție sau cauțiune să fie valabilă și realizabilă, dar și pentru a o realiza efectiv.27. Calcularea indemnizațieiFără a aduce atingere dispozițiilor punctului 31, la calcularea indemnizației asigurătorul are grijă să nu plătească titularului poliței o sumă mai mare decât valoarea efectivă a pierderilor totale suferite de acesta, nici mai mare decât valoarea pe care titularul poliței era efectiv îndreptățit să o primească, după caz, fie de la împrumutat în temeiul acordului de împrumut, fie de la cumpărător în temeiul contractului comercial.28. Plata indemnizațieiIndemnizația se plătește fără întârziere, cel mai târziu, totuși, în luna imediat următoare expirării termenului în care se așteaptă plata indemnizației, sub rezerva informării asigurătorului imediat despre producerea cazului asigurat și a primirii în timp util a tuturor informațiilor, tuturor documentelor și tuturor pieselor doveditoare care atestă valabilitatea creanței.În cazul riscului de fabricație, indemnizația se varsă luna următoare, fie la data expirării termenului în care se așteaptă plata indemnizației, fie la data de predare a raportului stabilit, după caz, de către un expert, fie la data la care titularul poliței și asigurătorul se pun de acord asupra valorii indemnizației, data reținută fiind cea mai târzie dintre cele trei.29. Contestațiile referitoare la cazul asiguratÎn cazul în care pierderile care fac obiectul cererii de indemnizare prezentată de către titularul poliței corespund unor drepturi care sunt contestate, asigurătorul poate amâna plata indemnizației până când contestația se rezolvă în favoarea titularului poliței de către instanța judecătorească sau organismul de arbitraj desemnat în acordul de împrumut sau în contractul comercial, după caz.30. Acordul bilateral de consolidare încheiat între guverne(a) În cazul în care acordul de împrumut sau contractul comercial face obiectul unui acord bilateral de consolidare încheiat între guverne, titularul poliței se conformează condițiilor acestui acord atât în ceea ce privește fracțiunile garantate, cât și cele negarantate ale acordului de împrumut sau contractului comercial. Titularul poliței îi acordă asigurătorului toată asistența dorită pentru a permite executarea acestui acord de consolidare.(b) În cazul în care suma asigurată este inclusă într-un acord bilateral de consolidare încheiat între guverne, asigurătorul poate renunța la termenul de o lună prevăzut la punctul 28 după ce acest acord de consolidare produce efecte.31. Cheltuielile suplimentareCheltuielile suplimentare care rezultă din măsurile luate pentru a limita sau a evita pierderea sunt acoperite proporțional cu cotele-părți garantate prevăzute de polița de asigurare a creditului, sub rezerva aprobării lor de către asigurător. Aceste cheltuieli suplimentare le includ, în special, pe cele referitoare la cheltuielile acțiunii în justiție sau la alte cheltuieli judiciare în vederea limitării sau evitării pierderii, dar le exclud pe cele care vizează atestarea valabilității unei creanțe.În cazul în care totuși aceste cheltuieli se raportează și la sume totale sau scadențe negarantate de către asigurător, ele sunt imputate în mod proporțional sumelor sau scadențelor garantate sau negarantate.CAPITOLUL II: PRIMA32. Principiile generale ale stabilirii valorii primeiPrimele trebuie să conveargă. În acest scop, prima percepută în cadrul asigurării creditului la export:- trebuie să corespundă riscului acoperit (risc de țară, suveran, public și/sau privat);- trebuie să reflecte într-un mod corespunzător domeniul de aplicare și calitatea garanției acordate;- nu trebuie să fie stabilită la un nivel insuficient pentru a acoperi costurile și pierderile de administrare pe termen lung.33. Calitatea garanțieiLa evaluarea calității garanției menționate la punctul 32, asigurătorul ia în considerare în mod corespunzător cota-parte garantată, caracterul condițional al garanției și orice alt element care afectează această calitate.34. Evaluarea riscului de țarăNivelul primei care urmează sa fie aplicată fiecărei țări sau fiecărei categorii de țări este stabilit pe baza unei evaluări corecte a riscului de țară.35. Solvabilitatea debitoruluiLa stabilirea ratelor de primă, asigurătorul ia în considerare, în mod corespunzător, solvabilitatea debitorului, inclusiv statutul său în conformitate cu punctul 5.36. Durata risculuiLa calcularea primei, asigurătorul ia în considerare durata totală a riscului, precum și tipul rambursării și dobânzile.37. Baza de calcul a garanției(a) Prima este calculată în funcție de baza de calcul a garanției și se bazează, atât cât este posibil, pe primele minime inițiale de referință. Punctele de referință sunt exprimate în procente dintr-o valoare de referință reprezentând acoperirea integrală a primelor la data asigurării sau a garanției; în ceea ce privește riscul de credit, această valoare de referință corespunde cel puțin valorii principalului împrumutului sau fracțiunii (re)finanțate a contractului comercial, după caz, iar în ceea ce privește riscul de fabricație, valorii contractului, aconturile vărsate fiind deduse.(b) În cazul riscului de fabricație, baza de calcul a garanției poate fi redusă la pierderea minimă prevăzută.38. Plata primei(a) Valoarea totală a primei se datorează la data poliței de asigurare a creditului sau a garanției sau la data la cere contractul sau a acordul de împrumut produc efecte.(b) Plata primei poate fi eșalonată sau efectuată asociat cu rata dobânzii unei marje, cu condiția ca ea să corespundă, în termeni de valoare netă actuală, valorii primei menționate la litera (a).CAPITOLUL III: POLITICA DE ACOPERIRE LA NIVEL DE ȚARĂ39. Stabilirea politicii de acoperire la nivel de țară(a) Asigurătorul își definește, luând în considerare importanța sa și constrângerile economice structurale, propria politică de acoperire la nivel de țară, pe baza evaluării riscului de țară, a totalului riscurilor existente acoperite pentru fiecare țară și a alcătuirii portofoliului său de riscuri la nivel de țară.(b) În momentul definirii politicii sale de acoperire la nivel de țară, asigurătorul ia în considerare clasificarea fiecărei țări debitoare.(c) Totuși, asigurătorul are dreptul de a suspenda sau a limita acoperirea operațiunilor efectuate către o anumită țară, indiferent de clasificarea acesteia.40. Stabilirea totalului riscurilor existenteTotalul riscurilor existente se stabilește, în limitele cotei-părți garantate, în funcție de volumul operațiunilor efectuate pe termen mediu și lung, definit în articolul 1 din directivă.41. Riscul de țară(a) În cadrul politicii sale de acoperire, asigurătorul nu aplică în principiu nici o restricție țărilor care aparțin grupului cu cel mai mic risc.(b) Se pot aplica totuși anumite restricții în politica sa de acoperire în ceea ce privește alte țări.(c) Un asigurător care, în principiu, nu oferă acoperire unei țări sau unui anumit grup de țări poate totuși garanta în mod excepțional anumite operațiuni pe motive de politică bilaterală sau de interes național sau în cazul în care o sumă suficientă de valută străină liber convertibilă este disponibilă pentru operațiunea respectivă.(d) În cazul țărilor menționate la litera (b), asigurătorul poate stabili limite de angajament, individual sau cumulat, de exemplu:- cumulul de riscuri la nivelul acestei țări;- volumul total al promisiunilor sale de garanție;- valoarea noilor contracte care urmează să fie garantate;- suma maximă garantată pentru fiecare operațiune.Asigurătorul poate, de asemenea, să crească prima aplicabilă.Sub aceste limite de angajament pentru o anumită țară, nu se aplică, de regulă, nici o restricție în politica de acoperire.42. Condiții specifice de acoperire la nivel de țarăÎn orice împrejurare, asigurătorul poate aplica în mod sistematic unei anumite țări, independent de categoria din care face parte, un anumit număr de condiții de acoperire, cum ar fi:- garanție de plată sau de transfer de la Banca Centrală sau Ministerul de Finanțe din țara respectivă;- scrisoare de credit irevocabilă sau garanție bancară;- prelungirea termenului în care se așteaptă plata indemnizației;- reducerea cotei-părți garantate;- restrângerea acoperirii pentru anumite sectoare de activitate sau anumite tipuri de proiecte.CAPITOLUL IV: PROCEDURA DE NOTIFICARE43. Natura procedurilor de notificare(a) Asigurătorul aplică procedurile expuse în continuare principiilor comune enunțate în capitolele I, II și III.(b) Aceste proceduri le completează pe cele definite de Decizia 73/391/CEE a Consiliului din 13 decembrie 1973 privind procedurile de consultare și de informare în domeniile asigurării de credite, garanțiilor și creditelor financiare [2].44. Tipuri de proceduri de notificareExistă patru tipuri de proceduri de notificare destinate Comisiei și altor asigurători:- notificarea anuală pentru informare;- notificarea pentru decizie;- notificarea ex ante pentru informare și- notificarea ex post pentru informare.Datele furnizate nu trebuie divulgate terților.45. Notificarea anuală pentru informare(a) La sfârșitul fiecărui an și în orice caz nu mai târziu de 30 aprilie a anului următor, fiecare asigurător adresează celorlalți asigurători și Comisiei un raport retrospectiv al activității pe care a exercitat-o în cursul anului precedent. Acest raport se referă la toate țările debitoare și precizează, pentru fiecare din aceste țări:- valoarea promisiunilor de garanție ale asigurătorului;- totalul riscurilor existente acoperite, definit la punctul 40;- primele percepute;- valoarea reacoperirilor efectuate și- valoarea indemnizațiilor vărsate.(b) La începutul fiecărui an și cel mai târziu la 31 ianuarie, fiecare asigurător informează ceilalți asigurători și Comisia cu privire la politica de acoperire, inclusiv la natura și nivelul plafoanelor, precum și la condițiile cărora el înțelege să subordoneze în mod sistematic acordarea garanției sale, politică pe care o are în vedere sau pe care o va practica în cursul anului viitor.46. Notificarea pentru decizie(a) În cazul ofertelor concurente ale unor exportatori sau bănci comunitare, asigurătorul implicat răspunde rapid oricărei cereri de informații prezentată de un alt asigurător implicat cu privire la statutul – definit la punctul 5 – debitorului operațiunii respective.(b) În eventualitatea unui dezacord asupra statutului debitorului, asigurătorii implicați transmit informația celorlalți asigurători și le propun o înțelegere asupra unui statut convenit de comun acord.(c) În cazul în care asigurătorii nu se pot înțelege asupra statutului debitorului în zece zile lucrătoare de la cererea de informații, asigurătorii implicați aduc dosarul și informațiile corespunzătoare în atenția Comisiei, care adoptă o decizie în conformitate cu procedura definită la articolul 4 din prezenta directivă.47. Notificarea ex ante pentru informare(a) Asigurătorul care intenționează să deroge de la dispozițiile prezentei anexe și să acorde condiții de acoperire mai avantajoase în cadrul unei operațiuni izolate sau al unei serii de operațiuni, în unul sau mai multe sectoare, uneia sau mai multor țări sau chiar la nivelul dispozitivului său general, este obligat să notifice intenția sa celorlalți asigurători și Comisiei cu cel puțin șapte zile lucrătoare înainte ca decizia sa să producă efecte, precizând motivele derogării respective – de exemplu, necesitatea de a se alinia la concurența internațională – și nivelul primei pe care intenționează să o aplice.(b) Asigurătorul care intenționează să aplice un nivel de primă mai mic decât cel pe care-l notifică anual în conformitate cu punctul 45 litera (b), este obligat să notifice intenția sa celorlalți asigurători și Comisiei cu cel puțin șapte zile lucrătoare înainte ca decizia sa să producă efecte.(c) Asigurătorul care, în urma notificării efectuate de un alt asigurător în conformitate cu litera (a) sau (b), intenționează să acorde condiții mai favorabile decât asigurătorul care a făcut această primă notificare, trebuie să notifice intenția sa celorlalți asigurători și Comisiei cu cel puțin șapte zile lucrătoare înainte ca decizia sa să producă efecte, precizând nivelul primei pe care intenționează să o aplice.(d) Asigurătorul care, în conformitate cu punctul 41 litera (c), intenționează să acopere anumite operațiuni cu debitori din țări pentru care în mod normal nu acordă acoperire, notifică intenția sa celorlalți asigurători și Comisiei cu cel puțin șapte zile lucrătoare înainte ca decizia sa să producă efecte sale, precizând nivelul primei pe care intenționează să o aplice.48. Notificarea ex post pentru informare(a) Asigurătorul care decide să deroge de la dispozițiile prezentei anexe și să acorde condiții de acoperire mai puțin avantajoase în cadrul unei operațiuni izolate sau al unei serii de operațiuni, în unul sau mai multe sectoare, uneia sau mai multor țări sau chiar la nivelul dispozitivului său general, este obligat să notifice intenția sa celorlalți asigurători și Comisiei, cel mai târziu la 31 ianuarie, pentru anul calendaristic precedent.(b) Asigurătorul care decide să ajusteze unul sau mai multe elemente ale politicii sale de acoperire la nivel de țară, comunicată anual în conformitate cu punctul 45 litera (b), notifică imediat aceasta celorlalți asigurători și Comisiei.(c) Asigurătorul care, în urma unei notificări efectuate în conformitate cu punctul 47 litera (a) și/sau (b), decide să acorde aceleași condiții ca și asigurătorul care a făcut această primă notificare, notifică imediat aceasta celorlalți asigurători și Comisiei.(d) Fiecare asigurător răspunde fără întârziere și în mod detaliat oricărei cereri de precizare sau de informații prezentate de alți asigurători sau de către Comisie în legătură cu activitatea sa.49. Utilizarea unui sistem de poștă electronicăToate notificările se efectuează în mod normal prin sistemul de poștă electronică sau, dacă este nevoie, prin orice alt mijloc potrivit de comunicare scrisă instantanee.[1] JO L 357, 18.12.1982, p. 20.[2] JO L 346, 17.12.1973, p. 1. Decizie, astfel cum a fost modificată ultima data prin Actul de aderare din 1994.--------------------------------------------------


title: Directiva 2009/83/CE a Comisiei din 27 iulie 2009 de modificare a unor anexe la Directiva 2006/48/CE a Parlamentului European și a Consiliului în ceea ce privește normele tehnice referitoare la administrarea riscurilor (Text cu relevanță pentru SEE )

text:
               28.7.2009

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               L 196/14

      DIRECTIVA 2009/83/CE A COMISIEI

   din 27 iulie 2009
   de modificare a unor anexe la Directiva 2006/48/CE a Parlamentului European și a Consiliului în ceea ce privește normele tehnice referitoare la administrarea riscurilor
   (Text cu relevanță pentru SEE)
   COMISIA COMUNITĂȚILOR EUROPENE,
   având în vedere Tratatul de instituire a Comunității Europene,
   având în vedere Directiva 2006/48/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 14 iunie 2006 privind inițierea și exercitarea activității instituțiilor de credit (1), în special articolul 150 alineatul (1) litera (l),
   întrucât:

               (1)

               Pentru a asigura implementarea și aplicarea coerentă a Directivei 2006/48/CE în întreaga Uniune Europeană, Comisia și Comitetul Supraveghetorilor Bancari Europeni au înființat în 2006 un grup de lucru (Grupul pentru transpunerea directivei privind cerințele de capital – CRDTG), căruia i-a fost atribuită sarcina de a discuta și de a soluționa chestiunile legate de implementarea și aplicarea directivei respective. Potrivit CRDTG, unele norme tehnice incluse în anexele V, VI, VII, VIII, IX, X și XII la Directiva 2006/48/CE trebuie definite mai clar, pentru a se asigura aplicarea lor convergentă. Pe lângă aceasta, anumite dispoziții nu corespund practicilor sănătoase de administrare a riscurilor aplicate de instituțiile de credit. Prin urmare, este necesară adaptarea acestor dispoziții.

               (2)

               Pentru realizarea pieței interne, este necesar să se clarifice metodele prin care instituțiile de credit pot demonstra existența unui transfer semnificativ al riscului în afara bilanțului lor. De asemenea, este necesar să se majoreze factorul de conversie al creditului pentru facilitățile de lichiditate acordate de instituții de credit pentru elemente din afara bilanțului.

               (3)

               Prin urmare, Directiva 2006/48/CE trebuie modificată în consecință.

               (4)

               Măsurile prevăzute de prezenta directivă sunt conforme cu avizul Comitetului Bancar European,

         ADOPTĂ PREZENTA DIRECTIVĂ:
   Articolul 1
   Directiva 2006/48/CE se modifică după cum urmează:

               1.

               În anexa V, punctul 8 se înlocuiește cu următorul text:

                           „8.

                           Riscurile care decurg din operațiuni de securitizare în legătură cu care instituțiile de credit sunt investitor, inițiator sau sponsor trebuie evaluate și abordate pe baza unor politici și proceduri adecvate. Aceste politici și proceduri garantează, în special, că substanța economică a tranzacției se reflectă în totalitate în deciziile privind evaluarea și administrarea riscurilor.”

               2.

               Anexa VI partea 1 se modifică după cum urmează:

                           (a)

                           la punctul 29, teza introductivă se înlocuiește cu următorul text:

                                       „29.

                                       Expunerilor față de instituții cu scadență reziduală de peste trei luni și pentru care este disponibilă o evaluare a creditului efectuată de o instituție externă de evaluare a creditului (ECAI) nominalizată li se atribuie o pondere de risc potrivit tabelului 4, în conformitate cu punerea în corespondență de către autoritățile competente a evaluărilor de credit efectuate de instituții externe de evaluare a creditului (ECAI) eligibile cu cele 6 niveluri ale scalei de evaluare a calității creditului:”;

                           (b)

                           la punctul 31, teza introductivă se înlocuiește cu următorul text:

                                       „31.

                                       Expunerilor față de instituții cu scadență reziduală de până la trei luni și pentru care este disponibilă o evaluare a creditului efectuată de o instituție externă de evaluare a creditului (ECAI) nominalizată li se atribuie o pondere de risc potrivit tabelului 5, în conformitate cu punerea în corespondență de către autoritățile competente a evaluărilor de credit efectuate de instituții externe de evaluare a creditului (ECAI) eligibile cu cele 6 niveluri ale scalei de evaluare a calității creditului:”;

                           (c)

                           punctul 14 se înlocuiește cu următorul text:

                           (d)

                           la punctul 73, teza introductivă se înlocuiește cu următorul text:

                                       „73.

                                       Expunerilor față de instituții pentru care se aplică punctele 29-32 și expunerilor față de societăți pentru care există o evaluare pe termen scurt a creditului efectuată de o instituție externă de evaluare a creditului (ECAI) nominalizată li se aplică o pondere de risc potrivit tabelului 7, în conformitate cu punerea în corespondență de către autoritățile competente a evaluărilor de credit efectuate de instituții externe de evaluare a creditului (ECAI) eligibile cu cele 6 niveluri ale scalei de evaluare a calității creditului:”;

                           (e)

                           se adaugă următorul punct 90:

                                       „90.

                                       Valoarea expunerii în cazul leasingului financiar corespunde valorii actualizate a plăților minime de leasing. «Plăți minime de leasing» sunt plățile pe care locatarul este sau poate fi obligat să le efectueze pe perioada leasingului, precum și orice opțiune a locatarului cu privire la cumpărarea avantajoasă a bunului (bargain option) (opțiune cu o probabilitate rezonabilă de a fi exercitată). Orice valoare reziduală garantată care întrunește condițiile enumerate în anexa VIII partea 1 punctele 26, 27 și 28 cu privire la eligibilitatea furnizorilor de protecție, precum și cerințele minime pentru recunoașterea altor tipuri de garanții, prevăzute în anexa VIII partea 2 punctele 14-19, trebuie, de asemenea, inclusă în plățile minime de leasing. Aceste expuneri se încadrează în clasa de expuneri corespunzătoare, potrivit articolului 79. Atunci când expunerea este o valoare reziduală a unor bunuri care fac obiectul unui contract de leasing, valorile expunerilor ponderate la risc se calculează după cum urmează: 1/t × 100 % × valoarea expunerii, unde t este maximul dintre 1 și numărul cel mai apropiat de ani întregi rămași de leasing.”

               3.

               Anexa VII partea 1 se modifică după cum urmează:

                           (a)

                           punctul 25 se înlocuiește cu următorul text:

                                       „25.

                                       Valoarea expunerii ponderate la risc este pierderea potențială aferentă expunerilor din titluri de capital ale instituției de credit, calculată cu ajutorul modelelor interne ale «valorii la risc», la un interval de încredere unilateral de 99 % pentru diferența dintre, pe de o parte, randamentele trimestriale și, pe de altă parte, o rată adecvată fără risc calculată pe o perioadă eșantion lungă, înmulțită cu 12,5. La nivelul portofoliului de acțiuni, valoarea expunerii ponderate la risc nu trebuie să fie mai mică decât suma valorilor minime ale expunerilor ponderate la risc necesare conform metodei PD/LGD și a valorilor pierderii anticipate corespunzătoare, înmulțită cu 12,5 și calculată pe baza valorilor PD stabilite în partea 2 punctul 24 și a valorilor LGD corespunzătoare stabilite în partea 2 punctele 25 și 26.”;

                           (b)

                           punctul 27 se înlocuiește cu următorul text:

                                       „27.

                                       Valorile expunerilor ponderate la risc se calculează după următoarea formulă:

                                                   Valoarea expunerii ponderate la risc = 100 % × valoarea expunerii,

                                                   cu excepția cazului în care expunerea este o valoare reziduală a unor bunuri care fac obiectul unui contract de leasing, când valorile expunerilor ponderate la risc se calculează după cum urmează:

                                                               1/t × 100 % × valoarea expunerii,

                                                               unde t este maximul dintre 1 și numărul cel mai apropiat de ani întregi rămași de leasing.”

               4.

               Anexa VII partea 2 se modifică după cum urmează:

                           (a)

                           punctul 13 litera (c) se înlocuiește cu următorul text:

                                       „(c)

                                       pentru expunerile care decurg din tranzacții cu instrumente derivate garantate integral sau parțial (enumerate de anexa IV) și din tranzacții de creditare în marjă garantate integral sau parțial care fac obiectul unui acord-cadru de compensare, M corespunde scadenței reziduale medii ponderate a tranzacțiilor și este de cel puțin 10 zile. Pentru tranzacțiile de răscumpărare și pentru operațiunile de dare sau luare cu împrumut de titluri sau mărfuri care fac obiectul unui acord-cadru de compensare, M corespunde scadenței reziduale medii ponderate a tranzacțiilor și nu poate fi mai mică de 5 zile. Pentru a pondera scadența, se utilizează valoarea noțională a fiecărei tranzacții;”;

                           (b)

                           la punctul 14, teza introductivă se înlocuiește cu următorul text:

                                       „14.

                                       Prin derogare de la punctul 13 literele (a), (b), (c), (d) și (e), M este cel puțin o zi pentru:”.

               5.

               În anexa VII partea 4, punctul 96 se înlocuiește cu următorul text:

                           „96.

                           Cerințele enunțate la punctele 97-104 nu se aplică în cazul garanțiilor furnizate de instituții, administrații centrale și bănci centrale, precum și de societăți care îndeplinesc cerințele prevăzute în anexa VIII partea 1 punctul 26 litera (g) dacă instituția de credit a obținut aprobarea de a aplica dispozițiile articolelor 78-83 pentru expunerile față de aceste entități. În acest caz, se aplică cerințele prevăzute la articolele 90-93.”

               6.

               Anexa VIII partea 1 se modifică după cum urmează:

                           (a)

                           la punctul 9 se adaugă următorul paragraf:
                           „În cazul în care organismul de plasament colectiv nu se limitează la investiții în instrumente care pot fi recunoscute în temeiul punctelor 7 și 8, unitățile pot fi recunoscute cu valoarea activelor eligibile drept garanție reală, presupunând că OPC-ul a investit în active neeligibile în limita maximă permisă în cadrul mandatului său. În cazurile în care activele neeligibile pot avea valoare negativă din cauza datoriilor sau a datoriilor contingente rezultate ca urmare a dreptului de proprietate, instituția de credit calculează valoarea totală a activelor neeligibile și reduce valoarea activelor eligibile cu cea a activelor neeligibile, dacă valoarea totală a acestora din urmă este negativă.”;

                           (b)

                           la punctul 11 se adaugă următorul paragraf:
                           „În cazul în care organismul de plasament colectiv nu se limitează la investiții în instrumente care pot fi recunoscute în temeiul punctelor 7 și 8 și la elementele menționate la litera (a) a acestui punct, unitățile pot fi recunoscute cu valoarea activelor eligibile drept garanție reală, presupunând că OPC-ul a investit în active neeligibile în limita maximă permisă în cadrul mandatului său. În cazurile în care activele neeligibile pot avea valoare negativă din cauza datoriilor sau a datoriilor contingente rezultate ca urmare a dreptului de proprietate, instituția de credit calculează valoarea totală a activelor neeligibile și reduce valoarea activelor eligibile cu cea a activelor neeligibile, dacă valoarea totală a acestora din urmă este negativă.”

               7.

               Anexa VIII partea 2 se modifică după cum urmează:

                           (a)

                           punctul 13 se înlocuiește cu următorul text:

                                       „13.

                                       Pentru ca polițele de asigurare de viață gajate în favoarea instituției de credit împrumutătoare să fie recunoscute, trebuie îndeplinite următoarele condiții:

                                                   (a)

                                                   polița de asigurare de viață este gajată în mod transparent sau cesionată instituției de credit împrumutătoare;

                                                   (b)

                                                   societatea care furnizează asigurarea de viață este anunțată în legătură cu gajul sau cesiunea și, în consecință, nu poate plăti sumele datorate în baza contractului fără acordul instituției de credit împrumutătoare;

                                                   (c)

                                                   instituția de credit împrumutătoare are dreptul de a anula polița și de a primi valoarea de răscumpărare în caz de neplată de către debitor;

                                                   (d)

                                                   instituția de credit împrumutătoare este informată în legătură cu situațiile de neplată în cadrul poliței de către titularul acesteia;

                                                   (e)

                                                   protecția creditului trebuie să fie furnizată pentru toată durata împrumutului. Atunci când acest lucru nu este posibil deoarece relația de asigurare încetează înainte de expirarea relației de creditare, instituția de credit trebuie să se asigure că suma care rezultă din contractul de asigurare servește drept garanție instituției de credit până la sfârșitul duratei contractului de credit;

                                                   (f)

                                                   gajul sau cesiunea trebuie să fie valabile și executorii din punct de vedere legal în toate jurisdicțiile pertinente la data încheierii contractului de credit;

                                                   (g)

                                                   valoarea de răscumpărare este declarată de societatea care furnizează asigurarea de viață și nu este reductibilă;

                                                   (h)

                                                   valoarea de răscumpărare trebuie plătită fără întârziere la cerere;

                                                   (i)

                                                   valoarea de răscumpărare nu poate fi solicitată fără acordul instituției de credit;

                                                   (j)

                                                   societatea care furnizează asigurarea de viață intră sub incidența Directivei 2002/83/CE și a Directivei 2001/17/CE a Parlamentului European și a Consiliului (2) sau face obiectul supravegherii de către o autoritate competentă a unei țări terțe care aplică reguli de supraveghere și reglementare cel puțin echivalente cu cele aplicate în Comunitate.

                           (b)

                           la punctul 16, teza introductivă se înlocuiește cu următorul text:

                                       „16.

                                       Atunci când o expunere este protejată printr-o garanție care este contragarantată de către o administrație centrală sau o bancă centrală, o administrație regională, o autoritate locală sau o entitate a sectorului public, în cazul cărora creanțele sunt tratate drept creanțe asupra administrației centrale în jurisdicția căreia acestea sunt stabilite, în temeiul articolelor 78-83, sau de către o bancă multilaterală de dezvoltare sau o organizație internațională căreia îi este atribuită o pondere de risc de 0 % în temeiul articolelor 78-83, sau de către o entitate a sectorului public, creanțele asupra acesteia fiind tratate drept creanțe asupra unei instituții de credit, în temeiul articolelor 78-83, expunerea poate fi tratată ca fiind protejată printr-o garanție furnizată de entitatea în cauză, sub rezerva îndeplinirii următoarelor condiții:”.

               8.

               Anexa VIII partea 3 se modifică după cum urmează:

                           (a)

                           punctul 24 se înlocuiește cu următorul text:

                                       „24.

                                       Metoda simplă a garanțiilor financiare este disponibilă numai atunci când valorile ponderate la risc ale expunerilor se calculează în conformitate cu articolele 78-83. Instituțiile de credit nu pot utiliza simultan metoda simplă a garanțiilor financiare și metoda extinsă a garanțiilor financiare, decât pentru scopurile articolului 85 alineatul (1) și ale articolului 89 alineatul (1). Instituțiile de credit trebuie să demonstreze autorităților competente că această aplicare excepțională a ambelor metode nu este utilizată selectiv cu scopul de a reduce cerințele minime de capital și că nu duce la arbitraj de reglementare.”;

                           (b)

                           punctul 26 se înlocuiește cu următorul text:

                                       „26.

                                       Ponderea de risc care s-ar aplica în temeiul articolelor 78-83 în cazul în care creditorul ar fi direct expus față de instrumentul ce constituie garanție reală se aplică acelor părți ale valorilor expunerilor garantate cu valoarea de piață a garanției reale recunoscute. În acest scop, valoarea expunerii unui element din afara bilanțului enumerat în anexa II este de 100 % din valoarea sa, și nu valoarea expunerii indicată la articolul 78 alineatul (1). Ponderea de risc aferentă părții garantate este de cel puțin 20 %, sub rezerva dispozițiilor de la punctele 27-29. Restului valorii expunerii i se aplică ponderea de risc care ar fi atribuită unei expuneri negarantate față de o contrapartidă în conformitate cu articolele 78-83.”;

                           (c)

                           la punctul 33, definiția variabilei „E” se înlocuiește cu următorul text:
                           „E reprezintă valoarea expunerii astfel cum ar fi determinată în conformitate cu articolele 78-83 sau cu articolele 84-89, după caz, dacă expunerea nu ar fi acoperită printr-o garanție. În acest scop, pentru instituțiile de credit care calculează valorile ponderate la risc ale expunerilor în conformitate cu articolele 78-83, valoarea expunerii elementelor din afara bilanțului enumerate în anexa II reprezintă 100 % din valoarea lor, și nu valoarea expunerii indicată la articolul 78 alineatul (1), iar pentru instituțiile de credit care calculează valorile ponderate la risc ale expunerilor în conformitate cu articolele 84-89, valoarea expunerii elementelor enumerate în anexa VII partea 3 punctele 9-11 se calculează folosind un factor de conversie de 100 %, și nu factorii de conversie sau procentajele indicate la punctele respective.”;

                           (d)

                           la punctul 69 se adaugă următoarea propoziție:
                           „În acest scop, valoarea expunerii elementelor enumerate în anexa VII partea 3 punctele 9, 10 și 11 se calculează folosind un factor de conversie sau un procent de 100 %, și nu factorii de conversie sau procentajele indicate la punctele respective.”;

                           (e)

                           punctul 75 se înlocuiește cu următorul text:

                                       „75.

                                       Atunci când autoritățile competente ale unui stat membru exercită opțiunea prevăzută la punctul 73, autoritățile competente ale unui alt stat membru pot permite instituțiilor de credit din jurisdicția lor să aplice ponderile de risc permise conform tratamentului prevăzut la punctul 73 pentru expunerile garantate cu proprietăți imobiliare locative sau cu proprietăți imobiliare comerciale situate pe teritoriul primului stat membru, în condiții identice cu cele aplicate în primul stat membru.”;

                           (f)

                           punctul 80 se înlocuiește cu următorul text:

                                       „80.

                                       Atunci când sunt îndeplinite condițiile prevăzute în partea 2 punctul 13, porțiunea expunerii garantată de valoarea curentă de răscumpărare a protecției creditului care intră sub incidența părții 1 punctul 24 se află în una dintre următoarele situații:

                                                   (a)

                                                   este supusă ponderilor de risc indicate la punctul 80a, atunci când expunerea este supusă dispozițiilor articolelor 78-83;

                                                   (b)

                                                   i se atribuie o LGD de 40 % atunci când expunerea este supusă dispozițiilor articolelor 84-89, dar nu face obiectul propriilor estimări ale LGD făcute de instituția de credit.

                                             În cazul unei neconcordanțe între devize, valoarea curentă de răscumpărare se reduce conform punctului 84, valoarea protecției creditului fiind valoarea curentă de răscumpărare a poliței de asigurare de viață.”;

                           (g)

                           după punctul 80 se inserează următorul punct 80a:

                                       „80a.

                                       Pentru scopurile punctului 80 litera (a), următoarele ponderi de risc se aplică pe baza ponderii de risc aplicate unei expuneri de rang prioritar negarantate față de societatea care furnizează asigurarea de viață:

                                                   (a)

                                                   o pondere de 20 % atunci când expunerii de rang prioritar negarantate față de societatea care furnizează asigurarea de viață i se aplică o pondere de risc de 20 %;

                                                   (b)

                                                   o pondere de 35 % atunci când expunerii de rang prioritar negarantate față de societatea care furnizează asigurarea de viață i se aplică o pondere de risc de 50 %;

                                                   (c)

                                                   o pondere de 70 % atunci când expunerii de rang prioritar negarantate față de societatea care furnizează asigurarea de viață i se aplică o pondere de risc de 100 %;

                                                   (d)

                                                   o pondere de 150 % atunci când expunerii de rang prioritar negarantate față de societatea care furnizează asigurarea de viață i se aplică o pondere de risc de 150 %.”;

                           (h)

                           punctul 87 se înlocuiește cu următorul text:

                                       „87.

                                       Pentru scopurile articolului 80, g reprezintă ponderea de risc care se aplică unei expuneri a cărei valoare (E) este pe deplin protejată de o protecție nefinanțată (GA), unde:

                                                   E reprezintă valoarea expunerii, conform articolului 78; în acest scop, valoarea expunerii unui element din afara bilanțului enumerat în anexa II este de 100 % din valoarea sa, și nu valoarea expunerii indicată la articolul 78 alineatul (1);

                                                   g reprezintă ponderea de risc aferentă expunerilor față de furnizorul protecției, în conformitate cu articolele 78-83; și

                                                   GA reprezintă valoarea lui G* calculată în conformitate cu punctul 84 și ajustată în continuare pentru orice decalaj de scadență conform părții 4.”;

                           (i)

                           la punctul 88, definiția variabilei „E” se înlocuiește cu următorul text:
                           „E reprezintă valoarea expunerii, conform articolului 78; în acest scop, valoarea expunerii unui element din afara bilanțului enumerat în anexa II este de 100 % din valoarea sa, și nu valoarea expunerii indicată la articolul 78 alineatul (1);”;

                           (j)

                           punctele 90, 91 și 92 se înlocuiesc cu următorul text:

                                       „90.

                                       Pentru partea garantată a valorii expunerii (E) (pe baza valorii ajustate a protecției creditului GA), probabilitatea de nerambursare (PD) pentru scopurile anexei VII partea 2 este fie PD-ul furnizorului protecției, fie un nivel al PD-ului situat între PD-ul împrumutatului și cel al garantului, în cazul în care se consideră că o substituire integrală nu este justificată. În cazul expunerilor subordonate și al protecției nefinanțate nesubordonate, valoarea LGD aplicabilă pentru scopurile anexei VII partea 2 poate fi valoarea LGD asociată creanțelor cu rang prioritar.

                                       91.

                                       Pentru orice parte negarantată a valorii expunerii (E), PD-ul este cel corespunzător împrumutatului, iar LGD-ul este cel corespunzător expunerii suport.

                                       92.

                                       GA reprezintă valoarea lui G* calculată în conformitate cu punctul 84 și ajustată în continuare pentru orice decalaj de scadență conform părții 4. E reprezintă valoarea expunerii, conform anexei VII partea 3; În acest scop, valoarea expunerii elementelor enumerate în anexa VII partea 3 punctele 9-11 se calculează folosind un factor de conversie sau un procent de 100 %, și nu factorii de conversie sau procentajele indicate la punctele respective.”

               9.

               Anexa IX partea 2 se modifică după cum urmează:

                           (a)

                           punctul 1 se modifică după cum urmează:

                                       (i)

                                       teza introductivă se înlocuiește cu următorul text:

                                                   „1.

                                                   Instituția de credit inițiatoare a unei securitizări clasice poate exclude expunerile securitizate de la calcularea valorilor expunerilor ponderate la risc și a valorilor pierderilor așteptate în cazul în care este îndeplinită una dintre următoarele condiții:

                                                               (a)

                                                               se consideră că o parte semnificativă a riscului de credit asociat expunerilor securitizate a fost transferată către terțe părți;

                                                               (b)

                                                               instituția de credit inițiatoare aplică o pondere de risc de 1 250 % pentru toate pozițiile din securitizare pe care le deține în această securitizare sau deduce aceste poziții din securitizare din fondurile proprii, conform articolului 57 litera (r).”;

                                       (ii)

                                       după teza introductivă se adaugă următoarele puncte 1a-1d:

                                                   „1a.

                                                   Cu excepția cazului în care autoritatea competentă decide într-o situație specifică că reducerea posibilă a valorilor expunerilor ponderate la risc pe care instituția de credit inițiatoare ar obține-o prin această operațiune de securitizare nu este justificată de un transfer echivalent al riscului de credit către terțe părți, se consideră că o parte semnificativă a riscului de credit a fost transferată în următoarele cazuri:

                                                               (a)

                                                               valorile expunerilor ponderate la risc ale pozițiilor din securitizare din tranșa de tip mezzanine deținute de instituția de credit inițiatoare în cadrul operațiunii de securitizare nu depășesc 50 % din valorile expunerilor ponderate la risc ale tuturor pozițiilor din securitizare din tranșa de tip mezzanine existente în această securitizare;

                                                               (b)

                                                               dacă într-o anumită securitizare nu există poziții din securitizare din tranșa de tip mezzanine, iar instituția inițiatoare poate demonstra că valoarea expunerii pozițiilor din securitizare care ar fi supusă unei deduceri din fondurile proprii sau unei ponderi de risc de 1 250 % depășește cu o marjă substanțială estimarea întemeiată a pierderii așteptate aferente expunerilor securitizate, instituția de credit inițiatoare nu deține mai mult de 20 % din valorile expunerilor pozițiilor din securitizare care ar fi supuse unei deduceri din fondurile proprii sau unei ponderi de risc de 1 250 %.

                                                   1b.

                                                   În sensul punctului 1a, «poziții din securitizare din tranșa de tip mezzanine» înseamnă poziții din securitizare cărora li se aplică o pondere de risc mai mică decât 1 250 % și care sunt de rang inferior în raport cu poziția de cel mai înalt rang în această securitizare și de rang inferior în raport cu orice poziție din securitizare în cadrul acestei operațiuni de securitizare căreia:

                                                               (a)

                                                               în cazul unei poziții din securitizare care intră sub incidența punctelor 6-36 din partea 4, i se atribuie nivelul 1 pe scala de evaluare a calității creditului; sau

                                                               (b)

                                                               în cazul unei poziții din securitizare care intră sub incidența punctelor 37-76 din partea 4, i se atribuie nivelul 1 sau 2 pe scala de evaluare a calității creditului, conform părții 3.

                                                   1c.

                                                   Ca alternativă la punctele 1a și 1b, se poate considera că a fost transferată o parte semnificativă a riscului de credit dacă autoritatea competentă este convinsă că instituțiile de credit dispun de politici și proceduri care să garanteze că reducerea posibilă a cerințelor de capital pe care instituția inițiatoare o obține prin securitizare este justificată de un transfer echivalent al riscului de credit către terțe părți. Autoritățile competente sunt convinse de acest lucru numai dacă instituția de credit inițiatoare poate demonstra că acest transfer al riscului de credit către terțe părți este recunoscut și în scopul administrării interne a riscurilor instituției de credit și în alocarea internă a capitalului.

                                                   1d.

                                                   În plus față de dispozițiile de la punctele 1-1c, trebuie îndeplinite următoarele condiții:”;

                           (b)

                           punctul 2 se modifică după cum urmează:

                                       (i)

                                       teza introductivă se înlocuiește cu următorul text:

                                                   „2.

                                                   Instituția de credit inițiatoare a unei securitizări sintetice poate calcula valorile ponderate la risc ale expunerilor și, după caz, valorile pierderilor așteptate aferente expunerilor securitizate în conformitate cu punctele 3 și 4, dacă este îndeplinită una dintre următoarele condiții:

                                                               (a)

                                                               se consideră că o parte semnificativă a riscului de credit a fost transferată către terțe părți prin intermediul unei protecții finanțate sau nefinanțate a creditului;

                                                               (b)

                                                               instituția de credit inițiatoare aplică o pondere de risc de 1 250 % pentru toate pozițiile din securitizare pe care le deține în această securitizare sau deduce aceste poziții din securitizare din fondurile proprii, conform articolului 57 litera (r).”;

                                       (ii)

                                       după teza introductivă se adaugă următoarele puncte 2a-2d:

                                                   „2a.

                                                   Cu excepția cazului în care autoritatea competentă decide de la caz la caz că reducerea posibilă a valorilor ponderate la risc ale expunerilor pe care instituția de credit inițiatoare ar obține-o prin această operațiune de securitizare nu este justificată de un transfer echivalent al riscului de credit către terțe părți, se consideră că o parte semnificativă a riscului de credit a fost transferată dacă este îndeplinită una dintre următoarele condiții:

                                                               (a)

                                                               valorile ponderate la risc ale expunerilor pozițiilor din securitizare din tranșa de tip mezzanine deținute de instituția de credit inițiatoare în această securitizare nu depășesc 50 % din valorile ponderate la risc ale expunerilor tuturor pozițiilor din securitizare din tranșa de tip mezzanine existente în această securitizare;

                                                               (b)

                                                               dacă într-o anumită securitizare nu există poziții din securitizare din tranșa de tip mezzanine, iar instituția inițiatoare poate demonstra că valoarea expunerii pozițiilor din securitizare care ar fi supusă unei deduceri din fondurile proprii sau unei ponderi de risc de 1 250 % depășește cu o marjă substanțială estimarea întemeiată a pierderii așteptate aferente expunerilor securitizate, instituția de credit inițiatoare nu deține mai mult de 20 % din valorile expunerilor pozițiilor din securitizare care ar fi supuse unei deduceri din fondurile proprii sau unei ponderi de risc de 1 250 %.

                                                   2b.

                                                   În sensul punctului 2a, «poziții din securitizare din tranșa de tip mezzanine» înseamnă poziții din securitizare cărora li se aplică o pondere de risc mai mică de 1 250 % și care sunt de rang inferior în raport cu poziția de cel mai înalt rang în această securitizare și de rang inferior în raport cu orice poziție din securitizare în această securitizare căreia:

                                                               (a)

                                                               în cazul unei poziții din securitizare care intră sub incidența punctelor 6-36 din partea 4, i se atribuie nivelul 1 pe scala de evaluare a calității creditului; sau

                                                               (b)

                                                               în cazul unei poziții din securitizare care intră sub incidența punctelor 37-76 din partea 4, i se atribuie nivelul 1 sau 2 pe scala de evaluare a calității creditului, conform părții 3.

                                                   2c.

                                                   Ca alternativă la punctele 2a și 2b, se poate considera că a fost transferată o parte semnificativă a riscului de credit dacă autoritatea competentă este convinsă că instituțiile de credit dispun de politici și metodologii care să garanteze că reducerea posibilă a cerințelor de capital pe care instituția inițiatoare o obține prin securitizare este justificată de un transfer echivalent al riscului de credit către terțe părți. Autoritățile competente sunt convinse de acest lucru numai dacă instituția de credit inițiatoare poate demonstra că acest transfer al riscului de credit către terțe părți este recunoscut și în scopul administrării interne a riscurilor instituției de credit și în alocarea internă a capitalului.

                                                   2d.

                                                   În plus, transferul trebuie să îndeplinească următoarele condiții:”.

               10.

               Anexa IX partea 4 se modifică după cum urmează:

                           (a)

                           la punctul 13, teza introductivă se înlocuiește cu următorul text:
                           „Atunci când sunt îndeplinite condițiile prevăzute în continuare, pentru determinarea valorii expunerii unei facilități de lichiditate, valorii nominale a acesteia i se poate aplica un factor de conversie de 50 %:”;

                           (b)

                           punctele 2.4.2 și 14 se elimină;

                           (c)

                           punctul 48 se elimină;

                           (d)

                           punctele 3.5.1 și 56 se elimină.

               11.

               În anexa X partea 2, punctul 1 se înlocuiește cu următorul text:

                           „1.

                           Cerința de capital pentru riscul operațional se calculează ca medie pe trei ani a însumărilor anuale ale cerințelor de capital aferente liniilor de activitate prevăzute în tabelul 2. În fiecare an, cerințele de capital negative pentru orice linie de activitate, rezultând dintr-un venit brut negativ, pot compensa fără limită cerințele de capital pozitive din alte linii de activitate. Cu toate acestea, în cazul în care cerința totală de capital pe ansamblul liniilor de activitate dintr-un anumit an este negativă, atunci contribuția la numărător pentru respectivul an trebuie să fie egală cu zero.”

               12.

               Anexa X partea 3 se modifică după cum urmează:

                           (a)

                           punctul 14 se înlocuiește cu următorul text:

                                       „14.

                                       Instituțiile de credit trebuie să aibă capacitatea să își înscrie datele istorice interne privind pierderile pe liniile de activitate definite în partea 2 și pe tipurile de evenimente definite în partea 5, precum și să furnizeze datele respective la cererea autorităților competente. Evenimentele cauzatoare de pierderi care afectează întreaga instituție pot fi înscrise pe o linie de activitate suplimentară «elemente corporatiste» din cauza unor circumstanțe excepționale. Trebuie să existe criterii obiective, documentate, de repartizare a pierderilor pe liniile de activitate și pe tipurile de evenimente. Pierderile din riscul operațional legate de riscul de credit care au fost incluse în bazele de date interne privind riscul de credit trebuie înregistrate în bazele de date privind riscul operațional și trebuie identificate în mod separat. În scopul calculării cerințelor minime de capital, pierderile de acest tip nu se includ în cerința de capital pentru acoperirea riscului operațional atât timp cât sunt tratate drept risc de credit. Pierderile din riscul operațional legate de riscul de piață se includ în scopul calculării cerinței de capital pentru acoperirea riscului operațional.”;

                           (b)

                           punctul 29 se înlocuiește cu următorul text:

                                       „29.

                                       Reducerea de capital care apare în urma recunoașterii asigurării și a altor mecanisme de transfer al riscului nu trebuie să depășească 20 % din cerința de capital pentru acoperirea riscului operațional înainte de recunoașterea tehnicilor de diminuare a riscului.”

               13.

               În anexa XII partea 2 punctul 10 se adaugă următoarele litere (d) și (e):

                           „(d)

                           nivelul maxim, minim și mediu zilnic al valorii la risc (value-at-risk) aferent perioadei de raportare și nivelul valorii la risc la sfârșitul perioadei;

                           (e)

                           o comparație între nivelul zilnic al valorii la risc la sfârșitul zilei și nivelul variației pe o zi a valorii portofoliului, constatat la sfârșitul următoarei zile lucrătoare, însoțită de o analiză a oricărei depășiri (overshooting) importante pe durata perioadei de raportare.”

               14.

               În anexa XII partea 3, punctul 3 se înlocuiește cu următorul text:

                           „3.

                           Instituțiile de credit care utilizează abordarea prevăzută la articolul 105 pentru calcularea cerințelor de capital pentru acoperirea riscului operațional trebuie să publice o descriere a modului de utilizare a asigurărilor și a altor mecanisme de transfer al riscului ca măsură de diminuare a acestui risc.”

         Articolul 2
   (1)   Statele membre adoptă și publică, până la 31 octombrie 2010 cel târziu, actele cu putere de lege și actele administrative necesare pentru a se conforma prezentei directive. Comisiei îi sunt comunicate de îndată de către statele membre textele acestor dispoziții, precum și un tabel de corespondență între dispozițiile respective și prezenta directivă.
   Statele membre aplică dispozițiile respective de la 31 decembrie 2010.
   Atunci când statele membre adoptă aceste dispoziții, ele conțin o trimitere la prezenta directivă sau sunt însoțite de o asemenea trimitere la data publicării lor oficiale. Statele membre stabilesc modalitatea de efectuare a acestei trimiteri.
   (2)   Comisiei îi sunt comunicate de către statele membre textele principalelor dispoziții de drept intern pe care acestea le adoptă în domeniul reglementat de prezenta directivă.
   Articolul 3
   Prezenta directivă intră în vigoare în a douăzecea zi de la data publicării în Jurnalul Oficial al Uniunii Europene.
   Articolul 4
   Prezenta directivă se adresează statelor membre.

      Adoptată la Bruxelles, 27 iulie 2009.

            Pentru Comisie

         Charlie McCREEVY

            Membru al Comisiei

      (1)  JO L 177, 30.6.2006, p. 1.

      (2)  JO L 110, 20.4.2001, p. 28.”