title: Directiva 2005/89/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 18 ianuarie 2006 privind măsurile menite să garanteze siguranța aprovizionării cu energie electrică și investițiile în infrastructuriText cu relevanță pentru SEE.

text:
Anunţ juridic important

|

32005L0089

Official Journal L 033 , 04/02/2006 P. 0022 - 0027

		20060118Directiva 2005/89/CE a Parlamentului European și a Consiliuluidin 18 ianuarie 2006privind măsurile menite să garanteze siguranța aprovizionării cu energie electrică și investițiile în infrastructuri(Text cu relevanță pentru SEE)PARLAMENTUL EUROPEAN ȘI CONSILIUL UNIUNII EUROPENE,având în vedere Tratatul de instituire a Comunității Europene, în special articolul 95,având în vedere propunerea Comisiei,având în vedere avizul Comitetului Economic și Social European [1],după consultarea Comitetului Regiunilor,hotărând în conformitate cu procedura prevăzută la articolul 251 din tratat [2],întrucât:(1) Directiva 2003/54/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 26 iunie 2003 privind normele comune pentru piața internă de energie electrică [3] constituie o contribuție foarte importantă la crearea pieței interne a electricității. Garantarea unui nivel ridicat de siguranță a aprovizionării cu electricitate este un obiectiv esențial pentru buna funcționare a pieței interne, iar directiva respectivă conferă statelor membre posibilitatea de a impune întreprinderilor de energie electrică obligații de serviciu public, inter alia, în ceea ce privește siguranța aprovizionării. Aceste obligații de serviciu public trebuie definite cu cea mai mare precizie și strictețe și nu trebuie să ducă la crearea unei capacități de producție care să depășească ceea ce este necesar pentru prevenirea întreruperilor excesive ale furnizării de electricitate către consumatorii finali.(2) Cererea de energie electrică este estimată, de obicei, pe termen mediu pe baza unor previziuni elaborate de administratorii rețelelor de transport sau de alte organizații capabile să le elaboreze la cererea unui stat membru.(3) O piață unică competitivă de energie electrică în Uniunea Europeană necesită politici transparente și nediscriminatorii privind siguranța aprovizionării cu energie electrică compatibile cu cerințele unei astfel de piețe. Absența unor astfel de politici în diferitele state membre sau existența unor diferențe importante între aceste politici ar duce la denaturări ale concurenței. Prin urmare, este esențial să se definească clar rolul și responsabilitățile autorităților competente, precum și cele ale statelor membre și ale tuturor actorilor importanți de pe piață, pentru a garanta siguranța aprovizionării cu energie electrică și buna funcționare a pieței interne, evitând în același timp crearea obstacolelor în calea noilor sosiți pe piață, precum societățile care produc sau furnizează energie electrică într-un stat membru și care și-au demarat recent activitățile în statul membru respectiv și evitând crearea unor denaturări ale pieței interne de energie electrică sau a unor dificultăți semnificative pentru actorii pieței, inclusiv societățile cu o cotă mică de piață, precum un producător sau un furnizor care deține o cotă mică din piața comunitară în cauză.(4) Decizia nr. 1229/2003/CE a Parlamentului European și a Consiliului [4] stabilește o serie de orientări pentru politica comunitară în domeniul rețelelor transeuropene de energie. Regulamentul (CE) nr. 1228/2003 al Parlamentului European și al Consiliului din 26 iunie 2003 privind condițiile de acces la rețea pentru schimburile transfrontaliere de energie electrică [5] stabilește, inter alia, principiile generale și normele detaliate privind gestionarea congestiei.(5) La promovarea energiei electrice produse din surse de energie regenerabilă, este necesar să se asigure disponibilitatea capacității de rezervă asociate în cazul în care acest lucru este necesar din punct de vedere tehnic pentru menținerea fiabilității și siguranței rețelei.(6) Pentru a respecta angajamentele asumate de Comunitate în domeniul mediului și a reduce dependența acesteia de energia importată trebuie să se țină seama de efectele pe termen lung ale creșterii cererii de energie electrică.(7) Cooperarea între administratorii rețelelor de transport naționale în ceea ce privește siguranța rețelelor, inclusiv definirea capacității de transfer, furnizarea de informații și modelarea rețelelor este esențială pentru dezvoltarea și buna funcționare a pieței interne și ar mai putea fi ameliorată. O lipsă de coordonare în domeniul siguranței rețelelor aduce prejudicii dezvoltării de condiții egale de concurență.(8) Normele și recomandările tehnice pertinente, precum cele cuprinse în manualul de exploatare al UCTE (Uniunea pentru coordonarea transportului de electricitate), normele și recomandările similare elaborate de Nordel, Baltic Grid Code și cele pentru sistemele din Regatul Unit al Marii Britanii și din Irlanda au ca obiectiv principal să faciliteze exploatarea tehnică a rețelei interconectate și să răspundă astfel necesității de menținere a funcționării rețelei în caz de cădere a sistemului la unul sau mai multe puncte din rețea și să reducă la minimum costul atenuării efectelor acestei întreruperi de aprovizionare.(9) Administratorii rețelelor de transport și distribuție ar trebui să fie obligați să furnizeze consumatorilor finali un nivel ridicat de servicii în ceea ce privește frecvența și durata întreruperilor.(10) Măsurile care pot fi utilizate pentru a garanta menținerea la niveluri corespunzătoare a capacității de producție de rezervă ar trebui să se bazeze pe piață și să nu fie discriminatorii. Acestea ar putea să conțină măsuri precum garanțiile și mecanismele contractuale, opțiunile de capacitate sau obligațiile de capacitate. Aceste măsuri ar putea fi completate, de asemenea, de alte instrumente nediscriminatorii, precum remunerarea capacității.(11) Pentru a garanta disponibilitatea informațiilor prealabile adecvate, statele membre ar trebui să publice măsurile adoptate pentru menținerea echilibrului între ofertă și cerere în rândul investitorilor reali și potențiali în sectorul producției și în rândul consumatorilor de energie electrică.(12) Fără a aduce atingere articolelor 86, 87 și 88 din tratat, este necesar ca statele membre să stabilească un cadru foarte clar, corespunzător și stabil, menit să favorizeze siguranța aprovizionării cu energie electrică și să încurajeze investițiile în capacitatea de producție și tehnicile de gestionare a cererii. De asemenea, este important să se ia măsurile necesare pentru a asigura un cadru de reglementare care încurajează investițiile în noi interconexiuni de transport, în special între statele membre.(13) Consiliul European de la Barcelona din 15 și 16 martie 2002 a stabilit un nivel de interconexiune între statele membre. Un nivel scăzut de interconexiune are ca efect fragmentarea pieței și constituie un obstacol în calea dezvoltării concurenței. Existența unei capacități adecvate de interconexiune fizică pentru transport, fie ea transfrontalieră sau nu, este esențială, însă nu constituie o condiție suficientă pentru buna funcționare a concurenței. În interesul consumatorilor finali, ar trebui să existe un echilibru rezonabil între avantajele potențiale ale noilor proiecte de interconexiune și costul acestor proiecte.(14) Întrucât trebuie determinate capacitățile maxime de transfer disponibile fără a aduce atingere cerințelor de siguranță a funcționării în rețea, este important, de asemenea, să se asigure o transparență deplină a calculului capacității și a procedurii de alocare în sistemul de transport. În acest fel, capacitățile existente ar putea fi exploatate mai bine, iar piața nu va primi nici un semnal fals de penurie, ceea ce va permite crearea unei piețe interne competitive din toate punctele de vedere, după cum este prevăzut de Directiva 2003/54/CE.(15) Administratorii rețelei de transport și de distribuție au nevoie de un cadru de reglementare corespunzător și stabil pentru investiții, precum și pentru întreținerea și reînnoirea rețelelor.(16) Articolul 4 din Directiva 2003/54/CE cere statelor membre să supravegheze siguranța aprovizionării cu energie electrică și să prezinte un raport în acest sens. Acest raport ar trebui să descrie factorii pe termen scurt, mediu și lung care afectează siguranța aprovizionării, în special proiectele de investiție în rețea ale administratorilor rețelelor de transport. Pentru a elabora acest raport, statele membre vor face trimitere la informațiile și evaluările efectuate deja de administratorii rețelelor de transport, individual și în comun, în special la nivel european.(17) Statele membre ar trebui să asigure punerea în aplicare eficientă a prezentei directive.(18) Întrucât obiectivele acțiunii preconizate, adică siguranța aprovizionării bazată pe o concurență loială și crearea unei piețe interne a energiei electrice pe deplin operaționale, nu pot fi realizate suficient de bine de statele membre și, prin urmare, pot fi realizate mai bine la nivel comunitar, din cauza importanței și a efectelor acțiunii, Comunitatea poate să ia măsuri în conformitate cu principiul subsidiarității prevăzut la articolul 5 din Tratat. În conformitate cu principiul proporționalității, prevăzut la articolul menționat, prezenta directivă nu depășește cadrul necesar pentru a îndeplini aceste obiective,ADOPTĂ PREZENTA DIRECTIVĂ:Articolul 1Domeniul de aplicare(1) Prezenta directivă prevede măsuri menite să garanteze siguranța aprovizionării cu electricitate, astfel încât să asigure buna funcționare a pieței interne a energiei electrice precum și:(a) un nivel adecvat al capacității de producție;(b) un echilibru adecvat între ofertă și cerereși(c) un nivel corespunzător de interconexiune între statele membre pentru dezvoltarea pieței interne.(2) Prezenta directivă stabilește un cadru în interiorul căruia statele membre definesc politici transparente, stabile și nediscriminatorii în materie de siguranță a aprovizionării, compatibile cu cerințele unei piețe interne competitive a energiei electrice.Articolul 2DefinițiiÎn sensul prezentei directive, se aplică definițiile prevăzute la articolul 2 din Directiva 2003/54/CE. În plus, se aplică următoarele definiții:(a) "autorități de reglementare" înseamnă autoritățile de reglementare în statele membre desemnate în conformitate cu articolul 23 din Directiva 2003/54/CE;(b) "siguranța aprovizionării cu energie electrică" înseamnă capacitatea unui sistem de energie electrică de a furniza consumatorilor finali energie electrică, în conformitate cu dispozițiile prezentei directive;(c) "siguranța exploatării rețelei" înseamnă exploatarea continuă a rețelei de transport și, după caz, a rețelei de distribuție în circumstanțe previzibile;(d) "echilibru între ofertă și cerere" înseamnă îndeplinirea cererilor previzibile de utilizare a electricității de către consumatori, fără a fi necesar să se impună măsuri pentru reducerea consumului.Articolul 3Dispoziții generale(1) Statele membre asigură un nivel ridicat de siguranță a aprovizionării cu energie electrică prin luarea măsurilor necesare pentru favorizarea unui climat stabil de investiții și prin definirea rolurilor și responsabilităților autorităților competente, inclusiv, după caz, ale autorităților de reglementare și ale tuturor actorilor implicați de pe piață și prin publicarea informațiilor în acest sens. Actorii implicați de pe piață sunt, inter alia, administratorii rețelei de transport și de distribuție, producătorii de energie electrică, furnizorii de energie electrică și consumatorii finali.(2) Atunci când pun în aplicare măsurile prevăzute la alineatul (1), statele membre țin seama de:(a) importanța asigurării continuității furnizării energiei electrice;(b) importanța unui cadru de reglementare transparent și stabil;(c) piața internă și posibilitățile de cooperare transfrontalieră în domeniul siguranței aprovizionării cu energie electrică;(d) necesitatea întreținerii periodice și, după caz, a reînnoirii rețelelor de transport și distribuție pentru a menține nivelul de performanță al acestora;(e) importanța asigurării punerii în aplicare corespunzătoare a Directivei 2001/77/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 27 septembrie 2001 privind promovarea electricității produse din surse de energie regenerabile pe piața internă a electricității [6] și a Directivei 2004/8/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 11 februarie 2004 privind promovarea cogenerării pe baza cererii de energie termică utilă pe piața internă a energiei [7], în măsura în care dispozițiile lor privesc siguranța aprovizionării cu energie electrică;(f) necesitatea de a asigura o capacitate de transport și de producție de rezervă suficientă pentru a garanta o funcționare stabilăși(g) importanța de a încuraja crearea unor piețe en gros care să fie lichide.(3) Atunci când pun în aplicare măsurile menționate la alineatul (1), statele membre pot să țină seama, de asemenea, de:(a) gradul de diversitate a producției de energie electrică la nivel național sau la nivelul regional corespunzător;(b) importanța reducerii efectelor pe termen lung ale creșterii cererii de energie electrică;(c) importanța încurajării eficienței energetice și adoptarea de noi tehnologii, în special tehnici de gestionare a cererii, tehnologii bazate pe surse regenerabile și producția distribuităși(d) importanța eliminării obstacolelor administrative în calea investițiilor în infrastructură și capacitate de producție.(4) Statele membre se asigură că orice măsuri adoptate în conformitate cu prezenta directivă nu sunt discriminatorii și nu constituie o sarcină nerezonabilă pentru actorii de pe piață, inclusiv noii sosiți și societățile care dețin o cotă de piață mică. Statele membre țin seama, înainte de adoptarea acestora, de impactul măsurilor asupra costului energiei electrice pentru consumatorii finali.(5) În asigurarea unui nivel corespunzător de interconexiune între statele membre, după cum este prevăzut la articolul 1 alineatul (1) litera (c), este necesar să se ia în considerare în special următoarele elemente:(a) situația geografică particulară a fiecărui stat membru;(b) menținerea unui echilibru rezonabil între costurile pentru construcția unor interconexiuni noi și avantajele pentru consumatorii finaliși(c) asigurarea utilizării cât mai eficient cu putință a interconexiunilor existente.Articolul 4Siguranța exploatării rețelei(1) (a) Statele membre sau autoritățile competente se asigură că administratorii rețelelor de transport stabilesc normele și obligațiile minime de exploatare în domeniul siguranței rețelei.Înainte de a stabili aceste norme și obligații, statele membre sau autoritățile competente consultă actorii implicați din țările cu care există interconexiuni;(b) sub rezerva literei (a) primul paragraf, statele membre pot cere administratorilor rețelelor de transport să supună aceste norme și obligații de exploatare aprobării autorităților competente;(c) statele membre se asigură că administratorii rețelelor de transport și, după caz, de distribuție respectă normele și obligațiile minime în domeniul siguranței rețelei;(d) statele membre cer administratorilor rețelelor de transport să mențină un nivel corespunzător de siguranță a exploatării rețelei.În acest scop, administratorii rețelelor de transport mențin un nivel corespunzător de capacitate de rezervă de transport tehnic pentru a asigura siguranța exploatării rețelei și cooperează cu administratorii rețelelor de transport în cauză cu care sunt interconectați.Nivelul circumstanțelor previzibile în care trebuie menținută siguranța este definit în normele de siguranță a exploatării rețelei;(e) statele membre se asigură, în special, că administratorii rețelelor de transport interconectate și, după caz, administratorii rețelelor de distribuție fac schimb de informații cu privire la funcționarea rețelelor în timp util și în mod eficient, cu respectarea cerințelor minime de exploatare. Aceleași cerințe se aplică, după caz, administratorilor rețelelor de transport și ai rețelelor de distribuție care sunt interconectați cu administratorii rețelelor din afara Comunității.(2) Statele membre sau autoritățile competente se asigură că administratorii rețelelor de transport și, după caz, administratorii rețelelor de distribuție stabilesc și îndeplinesc obiectivele de performanță în termeni de calitate a aprovizionării și de siguranță a rețelei. Aceste obiective se supun aprobării statelor membre sau autorităților competente care urmăresc punerea lor în aplicare. Aceste obiective trebuie să fie transparente, nediscriminatorii și obiective și trebuie făcute publice.(3) Atunci când iau măsurile prevăzute la articolul 24 din Directiva 2003/54/CE și la articolul 6 din Regulamentul (CE) nr. 1228/2003, statele membre nu fac discriminări între contractele transfrontaliere și contractele naționale.(4) Restricțiile de aprovizionare în situații de urgență trebuie să respecte criterii predefinite în ceea ce privește gestionarea dezechilibrelor de către administratorii rețelelor de transport. Orice măsură de salvgardare trebuie luată în strânsă consultare cu alți administratori ai rețelelor de transport implicați, cu respectarea acordurilor bilaterale, inclusiv a acordurilor privind schimbul de informații.Articolul 5Menținerea echilibrului între ofertă și cerere(1) Statele membre iau măsurile necesare pentru a menține echilibrul între cererea de energie electrică și capacitatea de producție disponibilă.În special, statele membre:(a) fără a aduce atingere cerințelor specifice ale sistemelor mici izolate, încurajează stabilirea unui cadru pentru piața en gros care furnizează semnale corespunzătoare privind prețul pentru producție și consum;(b) cer administratorilor rețelelor de transport să asigure menținerea unui nivel corespunzător al capacității de producție de rezervă în scopul echilibrării și/sau să ia măsuri echivalente bazate pe piață.(2) Fără a aduce atingere articolelor 87 și 88 din tratat, statele membre pot, de asemenea, să ia măsuri suplimentare, în special (dar nu numai) următoarele măsuri:(a) dispoziții menite să faciliteze noi capacități de producție și intrarea pe piață a unor societăți de producție noi;(b) eliminarea obstacolelor care împiedică utilizarea contractelor ce pot fi întrerupte;(c) eliminarea obstacolelor care împiedică încheierea de contracte cu durată variabilă atât pentru producători cât și pentru consumatori;(d) încurajarea adoptării de tehnologii de gestionare a cererii în timp real, precum sistemele de măsurare avansate;(e) încurajarea măsurilor de economisire a energiei;(f) cereri de ofertă sau orice procedură echivalentă în termeni de transparență și nediscriminare, în conformitate cu articolul 7 alineatul (1) din Directiva 2003/54/CE.(3) Statele membre publică măsurile care trebuie luate în temeiul prezentului articol și asigură difuzarea cea mai largă posibil a acestora.Articolul 6Investiții în rețele(1) Statele membre stabilesc un cadru de reglementare menit:(a) să trimită semnale favorabile investițiilor atât administratorilor rețelelor de transport cât și administratorilor rețelelor de distribuție pentru a-și dezvolta rețelele în vederea satisfacerii cererii previzibile a piețeiși(b) să faciliteze întreținerea și, după caz, reînnoirea rețelelor lor.(2) Fără a aduce atingere Regulamentului (CE) nr. 1228/2003, statele membre pot autoriza investițiile comerciale în interconexiuni.Statele membre se asigură că deciziile privind investițiile în interconexiuni sunt luate în strânsă colaborare între administratorii rețelelor de transport în cauză.Articolul 7Rapoarte(1) Statele membre se asigură că raportul menționat la articolul 4 din Directiva 2003/54/CE ține cont de nivelul general de conformitate a sistemului electric cu cererea de electricitate existentă și preconizată, inclusiv:(a) siguranța exploatării rețelei;(b) echilibrul preconizat între ofertă și cerere pe parcursul următorilor cinci ani;(c) perspectivele în domeniul siguranței aprovizionării pe o perioadă cuprinsă între cinci și 15 ani de la data raportuluiși(d) proiectele de investiție, pe următorii cinci ani calendaristici sau mai mult, ale administratorilor rețelelor de transport și cele ale oricăror alte părți despre care au cunoștință, privind introducerea unei capacități de interconexiune transfrontalieră.(2) Statele membre sau autoritățile competente elaborează raportul în strânsă colaborare cu administratorii rețelelor de transport. Aceștia consultă, după caz, administratorii rețelelor de transport vecini.(3) Secțiunea raportului referitoare la proiectele de investiții în interconexiuni menționate la alineatul (1) litera (d) ia în considerare:(a) principiile de gestionare a congestiei prevăzute de Regulamentul (CE) nr. 1228/2003;(b) liniile de transport existente și preconizate;(c) modalitățile de producție, aprovizionare, schimb transfrontalier și de consum prevăzute ținând seama de măsurile de gestionare a cereriiși(d) obiectivele regionale, naționale și europene în materie de dezvoltare durabilă, inclusiv proiectele care constituie axele proiectelor prioritare prevăzute în anexa I la Decizia nr. 1229/2003/CE.Statele membre se asigură că administratorii rețelelor de transport oferă informații cu privire la proiectele lor de investiții sau la proiectele oricărei alte părți de care au cunoștință în ceea ce privește introducerea unei capacități de interconexiune transfrontalieră.Statele membre pot cere, de asemenea, administratorilor rețelelor de transport să furnizeze informații despre investițiile legate de construcția liniilor interne care ar afecta din punct de vedere material introducerea interconexiunilor transfrontaliere.(4) Statele membre sau autoritățile competente se asigură că, pentru îndeplinirea acestei sarcini, mijloacele necesare de acces la datele relevante sunt puse la dispoziția administratorilor rețelelor de transport și/sau, după caz, autorităților competente.Se garantează nedivulgarea informațiilor confidențiale.(5) Pe baza informațiilor menționate la alineatul (1) litera (d), primite de la autoritățile competente, Comisia raportează statelor membre, autorităților competente și grupului european de reglementare în domeniul energiei electrice și al gazelor instituit prin Decizia 2003/796/CE a Comisiei [8] cu privire la investițiile preconizate și contribuția lor la obiectivele prevăzute la articolul 1 alineatul (1).Acest raport poate fi combinat cu analiza prevăzută la articolul 28 alineatul (1) litera (c) din Directiva 2003/54/CE și este dat publicității.Articolul 8Transpunere(1) Statele membre pun în aplicare actele cu putere de lege și actele administrative necesare pentru a se conforma prezentei directive până la 24 februarie 2008. Statele membre informează de îndată Comisia cu privire la aceasta.Atunci când statele membre adoptă aceste acte, ele cuprind o trimitere la prezenta directivă sau sunt însoțite de o asemenea trimitere la data publicării lor oficiale. Statele membre stabilesc modalitatea de efectuare a acestei trimiteri.(2) Până la 1 decembrie 2007, Comisiei îi sunt comunicate de statele membre textele dispozițiilor de drept intern pe care le adoptă în domeniul reglementat de prezenta directivă.Articolul 9RapoarteComisia monitorizează și examinează punerea în aplicare a prezentei directive și înaintează un raport general asupra situației Parlamentului European și Consiliului, până la 24 februarie 2010.Articolul 10Intrarea în vigoarePrezenta directivă intră în vigoare în a douăzecea zi de la data publicării în Jurnalul Oficial al Uniunii Europene.Articolul 11DestinatariPrezenta directivă se adresează statelor membre.Adoptată la Strasburg, 18 ianuarie 2006.Pentru Parlamentul EuropeanPreședinteleJ. Borrell FontellesPentru ConsiliuPreședinteleH. Winkler[1] JO C 120, 20.5.2005, p. 119.[2] Avizul Parlamentului European din 5 iulie 2005 (nepublicat în Jurnalul Oficial până la această dată) și Decizia Consiliului din 1 decembrie 2005.[3] JO L 176, 15.7.2003, p. 37. Directivă astfel cum a fost modificată prin Directiva 2004/85/CE a Consiliului (JO L 236, 7.7.2004, p. 10).[4] JO L 176, 15.7.2003, p. 11.[5] JO L 176, 15.7.2003, p. 1. Regulament astfel cum a fost modificat prin Regulamentul (CE) nr. 1223/2004 al Consiliului (JO L 233, 2.7.2004, p. 3).[6] JO L 283, 27.10.2001, p. 33. Directivă astfel cum a fost modificată prin Actul de aderare din 2003.[7] JO L 52, 21.2.2004, p. 50.[8] JO L 296, 14.11.2003, p. 34.--------------------------------------------------


title: Directiva Consiliului din 13 aprilie 1989 de completare și modificare a Directivei 76/116/CEE în ceea ce privește calciul, magneziul, sodiul și sulful din îngrășăminte

text:
               13/Volumul 09

               RO

               Jurnalul Ofícial al Uniunii Europene

               151

         31989L0284

               L 111/34

               JURNALUL OFÍCIAL AL UNIUNII EUROPENE

      DIRECTIVA CONSILIULUI

   din 13 aprilie 1989
   de completare și modificare a Directivei 76/116/CEE în ceea ce privește calciul, magneziul, sodiul și sulful din îngrășăminte
   (89/284/CEE)
   CONSILIUL COMUNITĂȚILOR EUROPENE,
   având în vedere Tratatul de instituire a Comunității Economice Europene, în special articolul 100a,
   având în vedere propunerea Comisiei (1),
   în cooperare cu Parlamentul European (2),
   având în vedere avizul Comitetului Economic și Social (3),
   întrucât este necesar să se adopte măsuri destinate instituirii treptate a pieței interne până la 31 decembrie 1992; întrucât piața internă reprezintă un spațiu fără frontiere interne, în care este garantată libera circulație a mărfurilor, a persoanelor, a serviciilor și a capitalurilor;
   întrucât Directiva 76/116/CEE a Consiliului din 18 decembrie 1975 de apropiere a legislațiilor statelor membre referitoare la îngrășăminte (4), astfel cum a fost modificată ultima dată prin Directiva 88/183/CEE (5), stabilește normele privind comercializarea îngrășămintelor solide de tip CEE; întrucât s-a dovedit necesară extinderea directivei menționate anterior pentru a include calciul, magneziul, sodiul și sulful conținute în aceste îngrășăminte;
   întrucât Directiva 76/116/CEE poate fi aplicată de acum înainte pentru îngrășămintele ce conțin doar calciu, magneziu și sulf,
   ADOPTĂ PREZENTA DIRECTIVĂ:
   Articolul 1
   Pentru îngrășămintele CEE menționate la anexa I la Directiva 76/116/CEE se poate declara conținutul de magneziu, sodiu și sulf, cu condiția ca aceste elemente să fie prezente cel puțin în cantitățile minime specificate la articolul 2 din prezenta directivă și ca îngrășămintele CEE să fie în continuare conforme cerințelor din anexa I la Directiva 76/116/CEE. În aceste cazuri, denumirea tipului este completată cu mențiunea prevăzută la articolul 6 litera (b) din prezenta directivă.
   Articolul 2
   Pentru îngrășămintele CEE menționate la articolul 1 nu poate fi declarat conținutul de magneziu, sodiu și sulf decât dacă îngrășămintele conțin:

               —

               cel puțin 2 % oxid de magneziu (MgO), și anume 1,2 % Mg;

               —

               cel puțin 3 % oxid de sodiu (Na2O), și anume 2,2 % Na;

               —

               cel puțin 5 % trioxid de sulf (SO3), și anume 2 % S.

         Articolul 3
   (1)   În sensul prezentei directive, declararea conținutului de calciu considerat ca element nutritiv se face doar pentru îngrășămintele de tipul 1 și 2 din lista menționată în anexa I, fără a aduce atingere alineatului (2).
   Statele membre pot dispune ca, pentru îngrășămintele introduse pe piață pe teritoriul lor, conținutul de calciu să fie declarat sub formă de oxid de calciu (CaO) ori sub formă de calciu elementar (Ca), sau sub ambele forme.
   Pentru transformarea conținutului de oxid de calciu în conținut de calciu se utilizează următoarea formulă:

               calciu (Ca) = oxid de calciu (CaO) × 0,715

         (2)   Conținutul de calciu solubil din îngrășămintele lichide care sunt destinate pulverizării foliare, poate fi indicat, în conformitate cu anexa I partea C din Directiva 76/116/CEE, atunci când conținutul menționat anterior ajunge la cel puțin 8 % oxid de calciu (= 5,7 % Ca).
   Articolul 4
   Îngrășămintele care îndeplinesc dispozițiile din prezenta directivă și din anexele la aceasta pot fi marcate „ÎNGRĂȘĂMÂNT CEE”.
   Articolul 5
   Statele membre pot dispune ca, pentru îngrășămintele comercializate pe teritoriul lor, exprimarea conținutului de magneziu, sodiu și sulf să se facă:

               —

               sub formă de oxid (MgO, Na2O, SO3)

               —

               sau sub formă de element (Mg, Na, S)

               —

               sau în ambele forme.

         Pentru transformarea conținutului de oxid de sodiu și al celui de trioxid de sulf în conținut de sodiu și, respectiv, de sulf, se utilizează următoarele formule:

               —

               sodiu (Na) = oxid de sodiu (Na2O) × 0,742;

               —

               sulf (S) = trioxid de sulf (SO3) × 0,400.

         Atunci când conținutul de oxid se obține prin calculul menționat anterior, valoarea declarată este valoarea rotunjită la zecimala cea mai apropiată.
   Articolul 6
   Mențiunile obligatorii pentru identificare:

               (a)

               mențiunea „ÎNGRĂȘĂMÂNT CEE” cu litere majuscule;

               (b)

               denumirea tipului de îngrășământ:

                           —

                           fie în conformitate cu anexa I la Directiva 76/116/CEE, completând denumirea tipului cu mențiunea „ce conține…”, urmată de numele sau simbolurile chimice ale elementelor menționate în prezenta directivă pe care le conțin îngrășămintele. Cifrele referitoare la conținutul de elemente menționate în Directiva 76/116/CEE pot fi urmate de cifre în paranteză referitoare la elementele care fac obiectul anexei I la prezenta directivă;

                           —

                           fie în conformitate cu anexa I la prezenta directivă;

               (c)

               conținutul garantat pentru fiecare nutrient și conținutul garantat exprimat în forme și/sau solubilități, în cazul în care acestea sunt specificate în anexele la directivele privind îngrășămintele.

         Conținutul de nutrienți din îngrășămintele simple și combinate trebuie exprimat în procente de masă, cu numere întregi sau, după caz, cu o zecimală.
   Atunci când un îngrășământ conține mai multe elemente declarabile, conținutul acestora se indică în ordinea următoare:
   N, P2O5 și/sau P, K2O și/sau K, CaO sau Ca, MgO și/sau Mg, Na2O și/sau Na, SO3 și/sau S.
   Formele și solubilitățile elementelor nutritive se exprimă de asemenea în procente de masă din îngrășământ, cu excepția cazului în care anexa I la Directiva 76/116/CEE prevede explicit exprimarea conținutului respectiv în alt mod.
   Conținutul de nutrienți se exprimă, atât prin denumirea lor în cuvinte, cât și prin simbolurile chimice corespunzătoare [de exemplu: azot (N), fosfor (P), pentaoxid de fosfor (P2O5), potasiu (K), oxid de potasiu (K2O), magneziu (Mg), oxid de magneziu (MgO), sodiu (Na), oxid de sodiu (Na2O), sulf (S), trioxid de sulf (SO3), calciu (Ca) și oxid de calciu (CaO)].
   Articolul 7
   Declararea conținutului de magneziu, sodiu și sulf din îngrășămintele menționate la articolul 1 se realizează într-unul dintre modurile următoare:

               —

               conținutul total exprimat în procente de masă din îngrășământ;

               —

               atunci când un element este solubil în totalitate în apă, se declară doar conținutul solubil în apă;

               —

               conținutul total și conținutul solubil în apă, exprimat în procente de masă din îngrășământ, atunci când solubilitatea atinge cel puțin un sfert din conținutul total.

         Conținuturile se determină conform condițiilor specificate pentru metodele de analiză prevăzute la articolul 8 din Directiva 76/116/CEE.
   Articolul 8
   Toleranțele admise în ceea ce privește valorile declarate de calciu, magneziu, sodiu și sulf sunt stabilite la un sfert din conținuturile declarate pentru elementele menționate până la o valoare absolută de cel mult 0,9 % pentru CaO, MgO, Na2O și SO3, și anume 0,64 pentru Ca, 0,55 pentru Mg, 0,67 pentru Na și 0,36 pentru S.
   Articolul 9
   Anexa I la Directiva 76/116/CEE se modifică după cum urmează:

               1.

               în partea A, Îngrășăminte simple, la punctul III, Îngrășăminte potasice, se adaugă sub numărul 7 îngrășământul CEE kieserit cu sulfat de potasiu, menționat la anexa II la prezenta directivă;

               2.

               în partea C, Îngrășăminte lichide, punctul 1, Îngrășăminte simple, se adaugă, sub numărul 3, îngrășământul CEE soluție de azotat de calciu, menționat în anexa II la prezenta directivă.

         Articolul 10
   (1)   Statele membre adoptă măsurile necesare pentru a se conforma prezentei directive în termen de cel mult douăsprezece luni de la notificarea acesteia (6). Statele membre informează de îndată Comisia cu privire la aceasta.
   (2)   Comisiei îi sunt comunicate de către statele membre dispozițiile de drept intern pe care le adoptă în domeniul reglementat de prezenta directivă.
   Articolul 11
   Prezenta directivă se adresează statelor membre.

      Adoptată la Luxemburg, 13 aprilie 1989.

            Pentru Consiliu

            Președintele

         P. SOLBES

      (1)  JO C 20, 26.1.1988, p. 5.

      (2)  JO C 262, 10.10.1986, p. 82 și

      JO C 47, 27.2.1989.

      (3)  JO C 134, 24.5.1988, p. 6.

      (4)  JO L 24, 30.1.1976, p. 21.

      (5)  JO L 83, 29.3.1988, p. 33.

      (6)  Prezenta directivă a fost notificată statelor membre la 17 aprilie 1989.
   ANEXA I
   LISTA ÎNGRĂȘĂMINTELOR CE CONȚIN CALCIU, MAGNEZIU SAU SULF CA NUTRIENȚI

               Număr

               Denumirea tipului

               Date referitoare la modul de producere și la componentele esențiale

               Conținutul minim de nutrienți (procente de masă)
               Date referitoare la exprimarea nutrienților
               Alte cerințe

               Alte date referitoare la denumirea tipului

               Conținutul de nutrient ce trebuie declarat
               Formele și solubilitățile elementelor nutritive
               Alte criterii

               1

               2

               3

               4

               5

               6

               1

               Sulfat de calciu

               Produs de origine naturală sau industrială care conține sulfat de calciu în diferite grade de hidratare

               25 % CaO
               35 % SO3

               Calciu și sulf exprimate în CaO + SO3 total
               Finețea măcinării:

                           —

                           cel puțin 80 % să treacă prin sită cu ochiuri de 2 mm

                           —

                           cel puțin 99 % să treacă prin sită cu ochiuri de 10 mm

               Se pot adăuga denumirile comerciale uzuale

               Trioxid de sulf total

                  Facultativ: CaO total

               2

               Soluție de clorură de calciu

               Soluție de clorură de calciu de origine industrială

               12 % CaO
               Calciu exprimat în CaO solubil în apă

               Oxid de calciu

                  Facultativ: pentru pulverizare foliară

               3

               Sulf elementar

               Produs natural sau industrial mai mult sau mai puțin purificat

               98 % S (245 %: SO3)
               Sulf exprimat ca SO3 total

               Trioxid de sulf total

               4

               Kieserit

               Produs de origine minerală ce conține sulfat de magneziu monohidratat drept component esențial

               24 % MgO
               45 % SO3

               Magneziul și sulful exprimate ca oxid de magneziu și trioxid de sulf solubile în apă

               Se pot adăuga denumirile comerciale uzuale

               Oxid de magneziu solubil în apă

                  Facultativ: trioxid de sulf solubil în apă

               5

               Sulfat de magneziu

               Produs ce conține sulfat de magneziu heptahidratat drept component esențial

               15 % MgO
               28 % SO3

               Magneziul și sulful exprimate ca oxid de magneziu și trioxid de sulf solubile în apă

               Se pot adăuga denumirile comerciale uzuale

               Oxid de magneziu solubil în apă

                  Facultativ: trioxid de sulf solubil în apă

               6

               Soluție de clorură de magneziu

               Produs obținut prin disoluția clorurii de magneziu de origine industrială

               13 % MgO
               Magneziul exprimat ca oxid de magneziu
               Conținutul maxim de calciu: 3 % CaO

               Oxid de magneziu

         ANEXA II

               Nr.

               Denumirea tipului

               Date privind metoda de producție și componentele esențiale

               Conținutul minim de elemente nutritive (% de masă)
               Date privind exprimarea elementelor nutritive
               Alte cerințe

               Alte date privind denumirea tipului

               Conținutul de elemente nutritive ce trebuie declarat
               Formele și solubilitățile elementelor nutritive
               Alte criterii

               1

               2

               3

               4

               5

               6

               7

               Kieserit cu sulfat de potasiu

               Produs obținut din Kieserit cu adaos de sulfat de potasiu

               8 % MgO
               Magneziu exprimat în MgO solubil în apă
               6 % K2O
               Potasiu exprimat în K2O solubil în apă
               Total MgO + K2O: 20 %
               Conținutul maxim de clor: 3 % Cl

               Se pot adăuga denumirile comerciale uzuale

               Oxid de magneziu solubil în apă
               Oxid de potasiu solubil în apă

                  Facultativ: se menționează conținutul de clor, dacă este mai mic de 3 % Cl

               3

               Azotat de calciu în soluție

               Produs obținut prin dizolvarea azotatului de calciu în apă

               8 % N
               Azot exprimat în forma nitrică cu maximum 1 % azot sub formă de amoniac

               Denumirea tipului poate fi urmată, după caz, de una dintre următoarele indicații:

                           —

                           pentru aplicație foliară

                           —

                           pentru prepararea soluțiilor nutritive

                           —

                           pentru fertilizare prin irigare

               Azot total

                  Facultativ:

                           —

                           azot în formă nitrică

                           —

                           azot sub formă de amoniac

                           —

                           calciu pentru una dintre utilizările stipulate în coloana 5


title: Directiva 2001/46/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 23 iulie 2001 de modificare a Directivei 95/53/CE a Consiliului de stabilire a principiilor care reglementează organizarea controalelor oficiale în domeniul hranei animalelor și a Directivelor 70/524/CEE, 96/25/CE și 1999/29/CE privind hrana animalelor

text:
               03/Volumul 39

               RO

               Jurnalul Ofícial al Uniunii Europene

               52

         32001L0046

               L 234/55

               JURNALUL OFÍCIAL AL UNIUNII EUROPENE

      DIRECTIVA 2001/46/CE A PARLAMENTULUI EUROPEAN ȘI A CONSILIULUI

   din 23 iulie 2001
   de modificare a Directivei 95/53/CE a Consiliului de stabilire a principiilor care reglementează organizarea controalelor oficiale în domeniul hranei animalelor și a Directivelor 70/524/CEE, 96/25/CE și 1999/29/CE privind hrana animalelor
   PARLAMENTUL EUROPEAN ȘI CONSILIUL UNIUNII EUROPENE,
   având în vedere Tratatul de instituire a Comunității Europene, în special articolul 152 alineatul (4) litera (b),
   având în vedere propunerea Comisiei (1),
   având în vedere avizul Comitetului Economic și Social (2),
   după consultarea Comitetului Regiunilor,
   în conformitate cu procedura prevăzută la articolul 251 din tratat (3),
   întrucât:

               (1)

               Siguranța produselor destinate hranei animalelor este de interes major și este necesar să se asigure că produsele puse în circulație în Comunitate pentru hrana animalelor nu sunt dăunătoare. Directiva 95/53/CE a Consiliului din 25 octombrie 1995 de stabilire a principiilor ce reglementează organizarea controalelor oficiale în domeniul hranei animalelor (4) contribuie la realizarea acestui obiectiv.

               (2)

               Directiva 74/63/CEE a Consiliului fost abrogată prin articolul 16 din Directiva 1999/29/CE a Consiliului din 22 aprilie 1999 cu privire la substanțele nedorite și produsele din hrana animalelor (5). Prin urmare, trimiterile la Directiva 74/63/CEE trebuie modificate în conformitate cu tabelul din anexa IV din Directiva 1999/29/CE.

               (3)

               În ceea ce privește trimiterea la circulația produselor care urmează să fie folosite în hrana animalelor este necesar să se armonizeze definițiile date în Directivele 70/524/CEE (6), 95/53/CE și 96/25/CE (7) din domeniul nutriției animale.

               (4)

               Recent au avut loc două contaminări grave cu dioxină în produsele ce urmau a fi utilizate în hrana animalelor. Având în vedere experiența dobândită în urma acestor incidente, este necesar să se îmbunătățească procedura aplicabilă cazurilor în care un produs destinat hranei animalelor prezintă riscuri grave pentru sănătatea omului și a animalelor sau pentru mediu, sau atunci când se observă unele încălcări ale Directivei 1999/29/CE. Scopul este ca în acest fel să se îmbunătățească controlul riscurilor care ar împiedica protecția sănătății omului și animalelor, precum și pe cea a mediului, așa cum se prevede în reglementările comunitare privind nutriția animală și în acest timp evitând ca acele proceduri speciale să devină comune prin aplicarea lor sistematică în unele probleme minore.

               (5)

               Un control al Comisiei, efectuat ca urmare a contaminării cu dioxine a lanțului alimentar, atât animal, cât și uman, a arătat că statele membre au avut dificultăți în gestionarea unor astfel de crize neobișnuite. În lumina experienței dobândite, și pentru a se asigura că riscurile grave pe care le implică un produs destinat hranei animalelor sunt controlate cu garanții de eficiență similare în toată Comunitatea, este necesar să se introducă prevederi care să impună statelor membre să aibă întocmite planuri operaționale pentru evenimente neprevăzute, pentru a face față situațiilor de urgență în domeniul hranei animalelor.

               (6)

               În cazul în care în statele membre apare un risc grav pentru sănătatea omului și a animalelor sau pentru mediu, datorat produselor destinate hranei animalelor și dacă acel risc nu poate fi îndepărtat în mod satisfăcător de către statul membru/statele membre în cauză, Comisia trebuie să poată lua toate măsurile necesare de prevedere și să aibă în special autoritatea de a suspenda importul și exportul de produse destinate hranei animalelor din toate sau o parte din statele membre în cauză sau să stabilească condiții speciale pentru produsele și substanțele respective.

               (7)

               Directiva 1999/29/CE stabilește nivelurile maxime permise pentru anumite substanțe și produse nedorite în materiile prime pentru furaje si hrana animalelor.

               (8)

               S-a stabilit deja un sistem care permite statelor membre să fie informate de către operatori în toate etapele lanțului de producție a furajelor, despre cazurile de nerespectare a normelor privind produsele și substanțele nedorite. În conformitate cu experiența dobândită și cu măsurile similare prevăzute de normele comunitare cu privire la siguranța generală a produselor, acel sistem trebuie îmbunătățit și extins pentru a acoperi toate cazurile în care un operator descoperă că un produs destinat hranei animale prezintă un risc grav pentru sănătatea omului și a animalelor sau pentru mediu.

               (9)

               În prezent există obligația de a informa celelalte state membre și Comisia atunci când un lot de materii prime pentru furaje sau hrana animalelor care nu respectă nivelurile maxime de substanțe și produse nedorite ar putea fi trimis în alte state membre.

               (10)

               Este necesar să se introducă acest sistem de schimb rapid de informații în Directiva 95/53/CE și să se stabilească procedurile standard de funcționare, astfel încât să poată fi aplicat în viitor în toate cazurile în care un produs pune în pericol sănătatea omului și a animalelor sau mediul și în scopul îmbunătățirii sistemului de control în ansamblul său. Din motive de simplificare și eficiență, sistemul trebuie de asemenea, să se aplice atunci când un stat membru refuză un produs dintr-o țară terță la verificarea pentru import. Aceste proceduri standard pot, în urma unor modificări, să fie identice cu acelea stabilite pentru schimbul de informații în cazuri de urgență în conformitate cu Directiva 92/59/CEE a Consiliului din 29 iunie 1992 privind siguranța generală a produselor (8).

               (11)

               Este imposibil să se întocmească o listă a tuturor tipurilor de posibile contaminări periculoase de origine biologică sau chimică, care ar putea surveni accidental sau în urma unor acțiuni ilegale și care ar putea afecta un produs destinat hranei animalelor.

               (12)

               Trebuie luate în considerare riscurile provenite din etichetarea greșită, din manevrare, transport, depozitare sau transformare.

               (13)

               Pentru a îmbunătăți eficiența sistemului de inspecție și pe cea a măsurilor de inspecție în cauză, atunci când se bănuiește o contaminare din care să rezulte riscuri grave pentru sănătatea omului și a animalelor sau pentru mediu, statele membre trebuie să ceară verificarea naturii și nivelului de contaminare și să facă toate eforturile pentru a identifica originea ei în vederea detectării altor posibile contaminări.

               (14)

               Directiva 95/53/CE impune statelor membre să trimită Comisiei informațiile referitoare la rezultatele controalelor efectuate în fiecare an, prima dată înainte de 1 aprilie 2000. Se stabilește de asemenea, că rapoartele respective vor fi folosite de Comisie pentru a pregăti și întocmi un raport sintetic general cu privire la controalele efectuate la nivelul Comunității, împreună cu o propunere de program de control coordonat pentru anul următor. Informațiile referitoare la contaminarea ce afectează siguranța unui produs destinat hranei animalelor sunt luate în considerare de către statele membre și de către Comisie în stabilirea priorităților pentru programele de controale anuale coordonate. Toate informațiile adunate cu privire la riscurile pentru sănătatea omului și a animalelor sau pentru mediu, legate de circulația sau utilizarea de produse pentru hrana animalelor, pot fi mai bine analizate dacă sunt oferite într-o formă standardizată și armonizată.

               (15)

               Având în vedere cele de mai sus, Directivele 95/53/CE, 70/524/CEE, 96/25/CE și 1999/29/CE trebuie modificate,

         ADOPTĂ PREZENTA DIRECTIVĂ:
   Articolul 1
   Directiva 95/53/CE a Consiliului se modifică după cum urmează:

               1.

               articolul 2 alineatul (1) se modifică după cum urmează:

                           (a)

                           la litera (a), a doua liniuță se înlocuiește cu următorul text

                                       „—

                                       Directiva 1999/29/CE a Consiliului din 22 aprilie 1999 privind substanțele și produsele nedorite în hrana animalelor (9).

                           (b)

                           litera (e) se înlocuiește cu următorul text:

                                       „(e)

                                       «produs destinat hranei animalelor» sau «produs»: hrană animală sau orice substanță folosită în hrana animalelor;”;

                           (c)

                           litera (h) se înlocuiește cu următorul text:

                                       „(h)

                                       «punerea în circulație» sau «circulația»: deținerea, inclusiv oferirea oricărui produs destinat hranei animalelor în scopul vânzării, sau pentru orice altă formă de transfer, gratuit sau nu, unor terțe părți, precum și vânzarea sau chiar alte forme de transfer.”;

               2.

               se adaugă următorul articol după articolul 4:
               „Articolul 4a
               (1)   Statele membre întocmesc planuri operaționale pentru evenimente neprevăzute și stabilesc măsurile ce trebuie puse imediat în practică atunci când există dovezi că un produs destinat hranei animalelor prezintă riscuri grave pentru sănătatea omului și a animalelor sau pentru mediu, precizându-se competențele și responsabilitățile, precum și canalele de transmitere a informațiilor. Statele membre revizuiesc aceste planuri ori de câte ori este necesar, în special în urma schimbărilor în organizarea serviciilor de control și a experienței dobândite, inclusiv prin exerciții de simulare.
               (2)   Statele membre prezintă Comisiei planurile operaționale pe care le-au întocmit pentru evenimente neprevăzute, împreună cu toate modificările aferente.
               (3)   Comisia analizează planurile și recomandă statelor membre în cauză modificările prin care planurile operaționale ale statelor membre pot să ofere garanții similare de eficiență. Atunci când este necesar, pentru atingerea acestui obiectiv, Comisia, în conformitate cu procedura prevăzută la articolul 23, poate stabili unele orientări privind armonizarea planurilor operaționale pentru evenimente neprevăzute.”;

               3.

               articolul 12 alineatul (1) se înlocuiește cu următorul text:
               „(1)   Autoritățile competente din statele membre de destinație pot verifica la locul de destinație dacă produsele sunt în conformitate cu dispozițiile articolului 2 alineatul (1) litera (a), prin controale nediscriminatorii aleatorii. În special și numai în măsura necesară efectuării acestor controale aleatorii, statele membre pot cere operatorilor să raporteze autorității competente sosirea produselor. Statele membre informează Comisia atunci când aplică această posibilitate.”;

               4.

               la articolul 13 alineatul (1), a doua liniuță se înlocuiește cu următorul text:

                           „—

                           decontaminarea produselor, atunci când este cazul,”;

               5.

               la articolul 14, primul paragraf se înlocuiește cu următorul text:
               „în caz de distrugere, utilizare în alte scopuri, re-livrare către țara de origine sau dezintoxicarea produselor așa cum se prevede la articolul 13 alineatul (1), statul membru de destinație contactează fără întârziere statul membru care a făcut livrarea. Statul membru care a făcut livrarea ia toate măsurile necesare și informează statul membru de destinație despre natura și rezultatul controalelor efectuate, despre decizia luată și motivele acestei decizii.”;

               6.

               următoarea secțiune se adaugă după articolul 15:
               „Secțiunea 3a
               Clauză de salvgardare
               Articolul 15a
               (1)   Atunci când apare o problemă cauzată de un produs pentru hrana animalelor, care prezintă riscuri grave pentru sănătatea omului și a animalelor sau pentru mediu în unul sau mai multe din statele membre și nu poate fi rezolvată satisfăcător prin măsurile luate de statul membru/statele membre în cauză, Comisia, în conformitate cu procedura prevăzută la articolul 23 litera (a), din proprie inițiativă sau la cererea unui stat membru, adoptă imediat, în funcție de gravitatea situației, următoarele măsuri:

                           —

                           suspendă punerea în circulație în Comunitate, utilizarea în hrana animalelor sau exporturile către terțe țări a produselor din statul membru respectiv/statele membre respective, toate statele sau o parte din ele ori din una sau mai multe unități de producție situate pe teritoriul Comunității sau

                           —

                           stabilește condiții speciale pentru punerea în circulație în Comunitate, utilizarea în hrana animalelor sau exporturile către terțe țări a produselor din statul membru respectiv/statele membre respective, toate statele sau o parte din ele, sau din una sau mai multe unități de producție situate pe teritoriul Comunității.

                     (2)   Cu toate acestea, în cazuri de urgență, Comisia poate adopta provizoriu măsurile menționate în primul paragraf după consultarea statului membru respectiv/statelor membre respective și după informarea celorlalte state membre. Ea prezintă problema Comitetului permanent pentru hrana animalelor, înființat în temeiul articolului 1 din Decizia 70/372/CEE (10) pentru obținerea avizului în termen de zece zile lucrătoare, în conformitate cu procedura stabilită la articolul 23 litera (a), în vederea extinderii, modificării sau abrogării acelor măsuri.
               În cazul în care un stat membru informează oficial Comisia despre necesitatea luării unor măsuri de protecție și în cazul în care Comisia nu a recurs la măsurile menționate în primul paragraf, acel stat membru poate adopta temporar măsuri de protecție cu privire la utilizare sau punere în circulație. În cazul în care un stat membru adoptă astfel de măsuri, acesta informează de îndată celelalte state membre și Comisia. Aceasta prezintă problema Comitetului permanent pentru hrana animalelor, pentru obținerea avizului său în termen de zece zile lucrătoare, în conformitate cu procedura stabilită la articolul 23 litera (a) în vederea extinderii, modificării sau abrogării măsurilor temporare de protecție luate de acel stat membru.
               Articolul 15 b
               Comisia informează Parlamentul European cu privire la măsurile luate în temeiul articolului 9 litera (a) și articolului 15 litera (a).

               7.

               după articolul 16 se adaugă următorul capitol:
               „CAPITOLUL III A
               SISTEM DE INFORMARE PRIVIND RISCURILE INDUSE DE HRANA PENTRU ANIMALE
               Articolul 16a
               Statele membre dispun ca persoanele responsabile pentru unitățile de producție să informeze imediat autoritățile competente ale statelor membre în cazul în care au dovezi că un lot de produse pentru hrănirea animalelor pe care ei l-au adus pe teritoriul Comunității dintr-o țară terță ori l-au pus în circulație și pe care îl dețin sau îl au în proprietate:

                           —

                           depășește nivelurile maxime stabilite la secțiunea A din anexa II din Directiva 1999/29/CE, dincolo de care produsul nu poate fi dat animalelor ca hrană, ca atare sau amestecat cu alte produse pentru hrana animalelor sau

                           —

                           nu respectă una dintre celelalte dispoziții din articolul 2 alineatul (1) litera (a) din prezenta directivă și, din cauza aceasta dar și din perspectiva scopului căruia îi este destinat, prezintă un risc grav pentru sănătatea omului și a animalelor sau pentru mediu.

                     Persoanele responsabile pentru unitățile de producție dau detalii care să permită identificarea precisă a produsului în cauză sau a lotului de produse și o descriere cât mai amplă a riscului pe care îl prezintă produsul sau produsele în cauză, precum și toate informațiile disponibile ce pot fi folosite în detectarea produsului sau produselor. Ele informează autoritățile competente din statele membre despre acțiunile care s-au efectuat pentru prevenirea riscurilor pentru sănătatea omului și a animalelor sau pentru mediu, descriind acele acțiuni.
               Statele membre stabilesc aceleași condiții de informare cu privire la riscurile prezentate de produsele destinate hranei animalelor pentru persoanele care fac monitorizarea sanitară a exploatațiilor cum sunt cele prevăzute la articolul 10 din Directiva 96/23/CE a Consiliului din 29 aprilie 1996 privind măsurile de monitorizare a anumitor substanțe și reziduuri ale acestora existente în animale vii sau în produse animaliere (11), și pentru persoanele care răspund de laboratoarele unde se efectuează analizele.
               Atunci când este cazul, autoritățile competente aplică dispozițiile articolelor 8, 11 și 13.
               Articolul 16b
               (1)   În cazul în care autoritățile competente din statele membre au informații că, pe baza factorilor disponibili de evaluare a riscurilor, un lot de produse destinat hranei animalelor prezintă riscuri serioase pentru sănătatea omului și a animalelor sau pentru mediu, acestea verifică informațiile primite și, unde este cazul, se asigură că se iau măsurile necesare astfel încât lotul să nu fie folosit pentru hrana animalelor, și că lotul este reținut și examinat imediat în ceea ce privește:

                           —

                           natura riscului și, unde este cazul, nivelul de substanțe nedorite;

                           —

                           originea posibilă a substanțelor nedorite sau a riscului,

                     pentru a evalua riscul mai îndeaproape.
               Unde este cazul, evaluarea riscurilor se va extinde și la alte loturi din același produs sau din alte produse din lanțul alimentar, uman sau animal, care ar putea conține substanțe nedorite sau care ar putea prezenta riscuri, avându-se în vedere orice amestecuri de substanțe nedorite în alte produse destinate hranei animalelor și posibila reciclare a produselor periculoase în lanțul alimentar.
               (2)   Atunci când se confirmă existența unor riscuri grave, în conformitate cu alineatul (1), statele membre se asigură că la destinația finală a lotului ce conține substanțe nedorite, inclusiv posibila decontaminare sau alte acțiuni pentru a declara produsele nedăunătoare, reprocesarea sau distrugerea nu pot avea efecte dăunătoare pentru sănătatea omului și a animalelor sau pentru mediu și, atunci când este posibil, că substanțele nedorite sau riscul prezenței acestor substanțe s-a extins și la alte loturi ori la hrană sau în lanțul alimentar, ele identifică imediat și controlează alte loturi de produse ce ar putea fi periculoase și, de asemenea, unde este cazul, identifică animalele hrănite cu produse periculoase și pun în aplicare măsurile prevăzute la Directiva 96/23/CE sau de alte regulamente comunitare privind sănătatea animalelor sau siguranța hranei și produselor de origine animală, asigurând coordonarea între serviciile de control pentru a se evita ca aceste produse periculoase să fie puse în circulație și pentru a impune măsurile de retragere a produselor puse deja în circulație.
               Articolul 16c
               (1)   Atunci când un stat membru constată că un produs destinat alimentației umane care a fost pus în circulație pe teritoriul său și al altor state membre sau că un produs dintr-o țară terță care a fost adus pe teritoriul comunității pentru a fi pus în circulație în unul sau mai multe state membre:

                           —

                           depășește nivelurile maxime stabilite în secțiunea A din anexa II din Directiva 1999/29/CE dincolo de care acest produs nu trebuie utilizat ca atare ca hrană pentru animale sau în combinație cu alte produse destinate hranei animalelor, sau

                           —

                           nu respectă una dintre celelalte prevederi menționate la articolul 2 alineatul (1) litera (a) din prezenta directivă și, din această cauză și în perspectiva scopului căruia îi este destinat, prezintă riscuri grave pentru sănătatea omului și a animalelor sau pentru mediu,

                     acel stat membru va trimite de îndată o notificare Comisiei în acest sens.
               Se oferă informații suficiente pentru identificarea produselor în cauză, localizarea și controlul lor, precum și, unde este cazul, a animalelor care au fost hrănite cu aceste produse și se specifică măsurile de siguranță ce urmează a fi adoptate ori au fost deja adoptate, pentru a permite Comisiei să informeze în mod corespunzător celelalte state membre.
               (2)   Orice stat membru în cauză notifică imediat Comisia cu privire la oricare măsură ulterioară adoptată în legătură cu riscurile menționate, inclusiv informațiile referitoare la soluționarea situației de risc.
               (3)   Comisia și statele membre instituie și utilizează un sistem de schimb rapid de informații în condițiile stabilite în conformitate cu procedura stabilită la articolul 23, în vederea transmiterii rapide și difuzarea alertelor menționate în primul paragraf și informațiilor menționate la articolul 8 alineatul (1).
               (4)   Comisia informează Parlamentul European cu privire la măsurile luate pentru transmiterea și difuzarea alertelor.

               8.

               articolul 17 alineatul (2) se înlocuiește cu următoarele:
               „(2)   Statele membre prevăd că autoritățile responsabile cu controlul sunt ținute de secretul profesional. Cu toate acestea, prezenta dispoziție nu afectează posibilitatea ca autoritățile competente din statele membre să difuzeze informațiile necesare pentru prevenirea riscurilor grave pentru sănătatea omului și a animalelor sau pentru mediu.”;

               9.

               articolul 17a se înlocuiește cu următoarele:
               „Articolul 17a
               (1)   Fără a aduce atingere articolului 15 experții Comisiei pot efectua, atât cât este necesar pentru aplicarea unitară a prezentei directive, controale inopinate în cooperare cu autoritățile competente din statele membre. Statele membre pe teritoriul cărora se efectuează controalele acordă experților întreaga asistență necesară pentru îndeplinirea atribuțiilor ce le revin. Comisia informează autoritățile competente, statele membre și Parlamentul European cu privire la rezultatele controalelor efectuate.
               (2)   Normele detaliate pentru aplicarea prezentului articol și în special acelea care reglementează condițiile pentru cooperarea cu autoritățile naționale se adoptă în conformitate cu procedura menționată la articolul 23.”;

               10.

               articolul 22 se modifică după cum urmează:

                           (a)

                           următoarea propoziție se adaugă la sfârșitul paragrafului (2):
                           „Aceste informații se prezintă sub formă de rapoarte anuale, în conformitate cu modelul redactat în temeiul articolului 23.”;

                           (b)

                           următorul paragraf se adaugă la sfârșitul paragrafului 3:
                           „Raportul global rezumativ menționat la primul paragraf se comunică Parlamentului European.”

         Articolul 2
   În Directiva 70/524/CEE, articolul 2 litera (k) se înlocuiește cu următoarele:

               „(k)

               «punerea în circulație» sau «circulația»: deținerea, inclusiv oferirea oricărui produs destinat hranei animalelor pentru vânzare, sau pentru orice alte forme de transfer, gratuite sau nu, unor terțe părți, precum și vânzarea sau chiar alte forme de transfer;”

         Articolul 3
   În Directiva 96/25/CE, articolul 2 litera (b) se înlocuiește cu următoarele:

               „(b)

               «punerea în circulație» sau «circulația»: deținerea, inclusiv oferirea oricărui produs destinat hranei animalelor pentru vânzare, sau pentru orice alte forme de transfer, gratuite sau nu, unor terțe părți, precum și vânzarea sau chiar alte forme de transfer;”

         Articolul 4
   Articolul 12 alineatele (3) și (4) din Directiva 1999/29/CE a Consiliului se abrogă.
   Articolul 5
   (1)   Statele membre adoptă și publică până la 1 septembrie 2002 actele cu putere de lege și actele administrative necesare pentru a se conforma prezentei directive. Statele membre informează de îndată Comisia cu privire la aceasta.
   Statele membre aplică aceste dispoziții cu începere de la 1 mai 2003.
   Atunci când statele membre adoptă aceste acte, ele conțin o trimitere la prezenta directivă sau sunt însoțite de o astfel de trimitere la data publicării lor oficiale. Statele membre stabilesc modalitatea de efectuare a acestei trimiteri.
   (2)   Comisiei îi sunt comunicate de statele membre textele dispozițiilor de drept intern pe care le adoptă în domeniul reglementat de prezenta directivă.
   Articolul 6
   Prezenta directivă intră în vigoare la data publicării în Jurnalul Oficial al Comunităților Europene.
   Articolul 7
   Prezenta directivă se adresează statelor membre.

      Adoptată la Bruxelles, 23 iulie 2001.

            Pentru Parlamentul European

            Președintele

         N. FONTAINE

            Pentru Consiliu

            Președintele

         A. NEYTS-UYTTEBROECK

      (1)  JO C 274 E, 26.9.2000, p. 28 și

      JO C 96 E, 27.3.2001, p. 279.

      (2)  JO C 367, 20.12.2000, p. 11.

      (3)  Avizul Parlamentului European din 4 octombrie 2000 (nepublicat încă în Jurnalul Oficial), Poziția comună a Consiliului din 12 februarie 2001 (JO C 93, 23.3.2001, p. 1) și Decizia Parlamentului European din 15 mai 2001 (nepublicată încă în Jurnalul Oficial). Decizia Consiliului din 19 iunie 2001.

      (4)  JO L 265, 8.11.1995, p. 17. Directivă, astfel cum a fost modificată ultima dată prin Directiva 2000/77/CE a Parlamentului European și a Consiliului (JO L 333, 29.12.2000, p. 81).

      (5)  JO L 115, 4.5.1999, p. 32.

      (6)  Directiva 70/524/CEE a Consiliului din noiembrie 1970 cu privire la aditivii din hrana pentru animale (JO L 270, 14.12.1970, p. 1). Directivă, astfel cum a fost modificată ultima dată prin Directiva 1999/20/CE (JO L 80, 25.3.1999, p. 20).

      (7)  Directiva 96/25/CE a Consiliului din 29 aprilie 1996 cu privire la circulația hranei pentru animale (JO L 125, 23.5.1996, p. 35). Directivă, astfel cum a fost modificată ultima dată prin Directiva 2000/16/CE Parlamentului European și a Consiliului (JO L 105, 3.5.2000, p. 36).

      (8)  JO L 228, 11.8.1992, p. 24.

      (9)  JO L 115, 4.5.1999, p. 32”;

      (10)  JO L 170, 3.8.1970, p. 1.”;

      (11)  JO L 125, 23.5.1996, p. 10.”;


title: Directiva 96/21/CE a Consiliului din 29 martie 1996 de modificare a Directivei 94/54/CE a Comisiei privind indicarea pe etichetele anumitor produse alimentare a altor mențiuni obligatorii decât cele prevăzute de Directiva 79/112/CEE a Consiliului

text:
               15/Volumul 03

               RO

               Jurnalul Ofícial al Uniunii Europene

               163

         31996L0021

               L 088/5

               JURNALUL OFÍCIAL AL UNIUNII EUROPENE

      DIRECTIVA 96/21/CE A CONSILIULUI

   din 29 martie 1996
   de modificare a Directivei 94/54/CE a Comisiei privind indicarea pe etichetele anumitor produse alimentare a altor mențiuni obligatorii decât cele prevăzute de Directiva 79/112/CEE a Consiliului
   CONSILIUL UNIUNII EUROPENE,
   având în vedere Tratatul de instituire a Comunității Europene,
   având în vedere Directiva 79/112/CEE a Consiliului din 18 decembrie 1978 privind apropierea legislațiilor statelor membre referitoare la etichetarea, prezentarea și publicitatea produselor alimentare destinate consumatorului final (1), în special articolul 4 alineatul (2),
   având în vedere Directiva 94/35/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 30 iunie 1994 privind îndulcitorii care trebuie utilizați în produsele alimentare (2), în special articolul 6,
   având în vedere propunerea Comisiei,
   întrucât anexa la Directiva 94/54/CE a Comisiei din 18 noiembrie 1994 privind indicarea pe etichetele anumitor produse alimentare a altor mențiuni obligatorii decât cele prevăzute în Directiva 79/112/CEE a Consiliului (3) cuprinde lista produselor alimentare a căror etichetare trebuie să includă una sau mai multe mențiuni obligatorii suplimentare;
   întrucât prezenta directivă urmărește să completeze anexa menționată anterior în ceea ce privește produsele alimentare care conțin îndulcitori;
   întrucât, ținând seama de importanța și de efectele acțiunii preconizate, măsurile comunitare prevăzute de prezenta directivă sunt nu numai necesare, ci și indispensabile pentru realizarea obiectivelor stabilite; întrucât aceste obiective nu pot fi atinse de către statele membre separat; întrucât, pe de altă parte, realizarea lor la nivel comunitar este deja prevăzută de Directiva 94/35/CE;
   întrucât, pentru a asigura consumatorului o informare adecvată, se dovedește necesară obligativitatea indicării pe etichetele produselor alimentare care conțin îndulcitori a unei mențiuni din care să reiasă această caracteristică;
   întrucât, în afară de aceasta, este necesar, de asemenea, să se prevadă mențiuni de avertizare pe etichetele produselor alimentare care conțin anumite categorii de îndulcitori;
   întrucât, în conformitate cu procedura prevăzută la articolul 17 din Directiva 79/112/CEE și la articolul 7 din Directiva 94/35/CE, proiectul prezentei directive a fost înaintat Comitetului permanent pentru produsele alimentare; întrucât acesta nu a fost în măsură să emită un aviz; întrucât, în conformitate cu aceeași procedură, Comisia a prezentat Consiliului o propunere referitoare la măsurile care trebuie adoptate,
   ADOPTĂ PREZENTA DIRECTIVĂ:
   Articolul 1
   Anexa la Directiva 94/54/CE se completează după cum urmează.

                  Tipul sau categoria de produse alimentare

                  Mențiuni

                  „Produse alimentare care conțin unul sau mai mulți edulcoranți autorizați de Directiva 94/35/CE a Parlamentului European și a Consiliului (4)

                     «cu edulcorant(ți)»

                  Această mențiune însoțește descrierea de vânzare prevăzută la articolul 5 din Directiva 79/112/CEE

                  Produse alimentare care conțin în același timp zahăr sau zaharuri adăugate și unul sau mai mulți îndulcitor autorizați de Directiva 94/35/CE.

                     «cu zahăr (zaharuri) și edulcorant(ți)»

                  Această mențiune însoțește denumirea de vânzare prevăzută la articolul 5 din Directiva 79/112/CEE

                  Produse alimentare care conțin aspartam

                  «conține o sursă de fenilalanină»

                  Produse alimentare în care au fost incorporați polioli într-un procent mai mare de 10 %

                  «un consum excesiv poate avea efecte laxative»

   Articolul 2
   Statele membre își modifică, după caz, actele cu putere de lege și actele administrative înainte de 1 iulie 1996, astfel încât:

               —

               să admită comerțul cu produse conforme cu prezenta directivă până la 1 iulie 1996;

               —

               să interzică comerțul cu produse care nu sunt conforme cu prezenta directivă începând de la 1 iulie 1997. Cu toate acestea, produsele introduse pe piață sau etichetate înainte de această dată și care nu sunt conforme cu prezenta directivă pot fi comercializate până la epuizarea stocurilor.

         Statele membre informează de îndată Comisia cu privire la aceasta.
   Atunci când statele membre adoptă aceste acte, ele cuprind o trimitere la prezenta directivă sau sunt însoțite de o asemenea trimitere la data publicării lor oficiale. Statele membre stabilesc modalitatea de efectuare a acestei trimiteri.
   Articolul 3
   Prezenta directivă intră în vigoare în a douăzecea zi de la data publicării în Jurnalul Oficial al Comunităților Europene.
   Articolul 4
   Prezenta directivă se adresează statelor membre.

      Adoptată la Bruxelles, 29 martie 1996.

            Pentru Consiliu

            Președintele

         T. TREU

      (1)  JO L 33, 8.2.1979, p. 1. Directivă, astfel cum a fost modificată ultima dată prin Directiva 93/102/CE (JO L 291, 25.11.1993, p. 14).

      (2)  JO L 237, 10.9.1994, p. 3.

      (3)  JO L 300, 23.11.1994, p. 14.

      (4)  JO L 237, 10.9.1994, p. 3.”