title: Directiva Consiliului din 21 noiembrie 1989 privind asistența reciprocă pe care autoritățile administrative ale statelor membre și-o acordă și colaborarea dintre acestea și Comisie pentru a asigura punerea în aplicare a legislației în sectorul veterinar și zootehnic

text:
               02/Volumul 04

               RO

               Jurnalul Ofícial al Uniunii Europene

               174

         31989L0608

               L 351/34

               JURNALUL OFÍCIAL AL UNIUNII EUROPENE

      DIRECTIVA CONSILIULUI

   din 21 noiembrie 1989
   privind asistența reciprocă pe care autoritățile administrative ale statelor membre și-o acordă și colaborarea dintre acestea și Comisie pentru a asigura punerea în aplicare a legislației în sectorul veterinar și zootehnic
   (89/608/CEE)
   CONSILIUL COMUNITĂȚILOR EUROPENE,
   având în vedere Tratatul de instituire a Comunității Economice Europene, în special articolul 43,
   având în vedere propunerea Comisiei (1),
   având în vedere avizul Parlamentului European (2),
   având în vedere avizul Comitetului Economic și Social (3),
   întrucât în sectorul zootehnic și veterinar au fost introduse reglementări pe termen lung;
   întrucât buna funcționare a politicii agricole comunitare și a pieței comune în ceea ce privește produsele agricole, precum și perspectiva abolirii controalelor veterinare la frontiere în vederea realizării pieței interne pentru produsele care fac obiectul unor astfel de controale impun consolidarea cooperării dintre autoritățile responsabile pentru aplicarea reglementărilor veterinare și zootehnice din fiecare stat membru;
   întrucât, prin urmare, este recomandabil să se instituie reglementări conform cărora autoritățile competente din statele membre să își furnizeze asistență în mod reciproc și să colaboreze cu Comisia pentru a asigura aplicarea corectă a reglementărilor veterinare și zootehnice, cu precădere prin intermediul prevenirii și detectării încălcărilor acestor reglementări și prin depistarea oricăror activități care contravin sau par să contravină acestor reglementări;
   întrucât, pentru instituirea acestor reglementări, sursa de inspirație trebuie să rezide, pe cât posibil, în dispozițiile comunitare instituite de Regulamentul (CEE) nr. 1468/81 al Consiliului din 19 mai 1981 privind asistența reciprocă dintre autoritățile administrative ale statelor membre și cooperarea dintre acestea și Comisie pentru a asigura punerea în aplicare corectă a legislației vamale sau în sectorul agricol (4), astfel cum a fost modificat prin Regulamentul (CEE) nr. 945/87 (5); întrucât este recomandabil să se țină seama de specificul reglementărilor sanitare,
   ADOPTĂ PREZENTA DIRECTIVĂ:
   Articolul 1
   Prezenta directivă stabilește condițiile în care autoritățile competente ale statelor membre responsabile cu controlul legislației în sectorul veterinar și zootehnic colaborează între ele și cu serviciile competente ale Comisiei pentru a asigura respectarea acestei legislații.
   Articolul 2
   (1)   În sensul prezentei directive, prin următoarele se înțelege:

               —

               „legislație în sectorul veterinar”: toate dispozițiile comunitare și dispozițiile adoptate pentru aplicarea reglementărilor comunitare privind sănătatea animală, sănătatea publică în raport cu sectorul veterinar, inspecția sanitară a animalelor, a cărnii și a altor produse de origine animală, precum și protecția animalelor;

               —

               „legislație în sectorul zootehnic”: toate dispozițiile comunitare și dispozițiile adoptate pentru aplicarea reglementărilor Comunității în sectorul zootehnic;

               —

               „autoritatea solicitantă”: autoritatea competentă a statului membru care înaintează o cerere de asistență;

               —

               „autoritatea solicitată”: autoritatea competentă a statului membru căreia îi este înaintată cererea de asistență.

         (2)   Fiecare stat membru comunică celorlalte state membre și Comisiei lista autorităților competente prevăzute la articolul 1.
   Articolul 3
   Obligația de a asigura asistența prevăzută în prezenta directivă nu afectează furnizarea de informații sau documente obținute de autoritățile competente prevăzute la articolul 1 prin puterea exercitată de ele la cererea autorităților judiciare.
   Totuși, în cazul unei cereri de asistență, aceste informații sau documente pot fi furnizate, fără a aduce atingere articolului 14, în toate cazurile în care autoritatea judiciară, care trebuie consultată în această privință, își dă consimțământul.
   TITLUL I
   Asistența la cerere
   Articolul 4
   (1)   La cererea pe deplin motivată a autorității solicitante, autoritatea solicitată:

               —

               comunică autorității solicitante toate informațiile, dovezile, documentele sau copiile atestate ale acestora care se află în posesia sa sau pe care le poate obține în modul prevăzut la alineatul (2) și care să îi permită să verifice dacă dispozițiile legislative în sectorul veterinar și zootehnic au fost respectate;

               —

               desfășoară orice anchetă relevantă privind veridicitatea faptelor semnalate de autoritatea solicitantă și informează cu privire la rezultatul unor astfel de anchete, incluzând informațiile necesare în acest sens.

         (2)   Pentru procurarea acestor informații, autoritatea solicitată sau autoritatea administrativă sesizată de aceasta din urmă procedează ca și cum ar acționa în nume propriu sau la cererea unei alte autorități din țara sa.
   Articolul 5
   (1)   La cererea autorității solicitante, autoritatea solicitată notifică autoritatea solicitantă, respectând reglementările în vigoare ale statului membru în care este situată aceasta, sau asigură notificarea autorității solicitante cu privire la toate instrumentele sau deciziile care provin de la autoritățile competente și care se referă la aplicarea legislației în sectorul veterinar sau zootehnic.
   (2)   Cererea de notificare care menționează subiectul documentului sau al deciziei de comunicat trebuie să fie însoțită, la cererea autorității solicitate, de o traducere în limba oficială sau într-una din limbile oficiale ale statului membru în care se situează autoritatea solicitată.
   Articolul 6
   La cererea autorității solicitante, autoritatea solicitată desfășoară, determină sau consolidează activitatea de supraveghere în zona sa de operare, acolo unde este suspectată existența unor nereguli, în special cu privire la:

               (a)

               instituții;

               (b)

               locurile unde există depozite de mărfuri;

               (c)

               circulația mărfurilor semnalate;

               (d)

               mijloacele de transport.

         Articolul 7
   La cererea autorității solicitante, autoritatea solicitată îi furnizează acesteia orice informație relevantă de care dispune sau pe care o obține în conformitate cu articolul 4 alineatul (2), în special sub formă de rapoarte și alte documente sau copii autentificate, ori extrase ale acestor rapoarte sau documente, privind operațiuni reale care, în opinia autorității solicitante, par a contraveni legislației în sectorul veterinar sau zootehnic.
   TITLUL II
   Asistența spontană
   Articolul 8
   (1)   În condițiile prevăzute la alineatul (2), autoritățile competente ale fiecărui stat membru asistă în mod spontan autoritățile competente ale celorlalte state membre fără a necesita o cerere anterioară în acest sens.
   (2)   Acolo unde consideră necesar, în vederea respectării legislației în sectorul veterinar sau zootehnic, autoritățile competente ale statelor membre:

               (a)

               desfășoară sau determină desfășurarea activității de supraveghere prevăzută la articolul 6;

               (b)

               comunică autorităților competente ale altor state membre interesate toate informațiile disponibile, cât mai curând posibil, în special sub formă de rapoarte și alte documente sau copii autentificate ori extrase din astfel de rapoarte sau documente privind operațiunile care contravin sau par să contravină legislației în sectorul veterinar sau zootehnic, în special mijloacele și metodele folosite la îndeplinirea acestor operațiuni.

         TITLUL III
   Dispoziții finale
   Articolul 9
   (1)   Autoritățile competente ale fiecărui stat membru comunică Comisiei, cât mai curând posibil:

               (a)

               orice informație pe care o consideră utilă, cu privire la:

                           —

                           mărfurile despre care s-a presupus sau se presupune că au făcut obiectul unor operațiuni care contravin legislației în sectorul veterinar sau zootehnic;

                           —

                           metodele sau procedeele folosite sau despre care se presupune că au fost folosite pentru a contraveni legislației menționate anterior;

               (b)

               orice informație privind existența unor deficiențe sau lacune ale legislației menționate, pe care aplicarea acesteia le-a pus în evidență sau sugerat.

         (2)   Comisia comunică autorităților competente ale fiecărui stat membru, din momentul în care sunt disponibile, orice informație de natură să asigure respectarea legislației în sectorul veterinar sau zootehnic.
   Articolul 10
   (1)   Dacă autoritățile competente ale unui stat membru iau cunoștință de existența unor operațiuni care contravin sau par să contravină reglementărilor în sectorul veterinar sau zootehnic și care prezintă un interes deosebit la nivelul Comunității, în special:

               —

               dacă au sau ar putea avea ramificații în alte state membre sau

               —

               dacă autoritățile în cauză consideră că este posibil să se fi desfășurat operațiuni similare pe teritoriul altor state membre,

         aceste autorități comunică Comisiei, cât mai curând posibil, fie din proprie inițiativă, fie la cererea motivată a Comisiei, toate informațiile relevante, acolo unde este potrivit, sub formă de documente sau copii ori extrase de documente, care sunt necesare pentru stabilirea faptelor, pentru a permite Comisiei să coordoneze acțiunea inițiată de statele membre.
   Comisia transmite aceste informații autorităților competente din celelalte state membre.
   (2)   În cazul în care comunicările prevăzute la alineatul (1) au legătură cu cazuri care pot prezenta riscuri pentru sănătatea oamenilor și în absența altor metode de prevenire, informațiile în cauză pot face, după contactul dintre părți și Comisie, obiectul unei notificări motivate adresate publicului.
   (3)   Informațiile privind persoanele fizice sau juridice se comunică în condițiile prevăzute la alineatul (1) doar în măsura în care acest lucru este necesar pentru a se permite consemnarea operațiunilor ce contravin legislației în sectorul veterinar sau zootehnic.
   (4)   Dacă autoritățile competente ale unui stat membru aplică dispozițiile alineatului (1), acestea nu sunt obligate să comunice aceste informații autorităților competente ale altor state membre interesate, conform articolului 8 alineatul (2) litera (b) și articolului 9.
   Articolul 11
   La întrunirea Comisiei și a statelor membre în cadrul Comitetului veterinar permanent sau a Comitetului zootehnic permanent, acestea:

               —

               examinează, în termeni generali, funcționarea măsurilor de asistență reciprocă prevăzute în prezenta directivă;

               —

               examinează informațiile relevante comunicate Comisiei în urma aplicării articolelor 9 și 10 – și a procedurilor folosite pentru aceste comunicări – pentru a ajunge la o concluzie.

         În urma acestei examinări, Comisia sugerează, dacă este necesar, amendamente la dispozițiile comunitare existente sau întocmirea de dispoziții adiționale.
   Articolul 12
   În scopul aplicării prezentei directive, statele membre iau măsurile necesare pentru:

               (a)

               a asigura coordonarea internă în bune condiții între autoritățile competente prevăzute la articolul 1;

               (b)

               a institui, în relațiile reciproce și atunci când este nevoie, cooperarea directă dintre autoritățile abilitate în acest scop.

         Articolul 13
   (1)   Prezenta directivă nu obligă autoritățile competente ale statelor membre să își acorde asistență reciprocă atunci când acest fapt ar putea prejudicia politica publică sau alte interese fundamentale ale statului în care sunt situate.
   (2)   Orice refuz de acordare a asistenței trebuie motivat.
   Articolul 14
   Furnizarea documentelor prevăzute în prezenta directivă poate fi înlocuită de furnizarea de informații computerizate sub orice formă, produse în același scop.
   Articolul 15
   (1)   Orice informație comunicată sub orice formă în urma aplicării prezentei directive este de natură confidențială. Informația este protejată de secretul profesional și beneficiază de protecția extinsă caracteristică acestui tip de informație conform dreptului național al statului membru care o primește și dispozițiilor aferente care se aplică organismelor comunitare.
   Informațiile prevăzute în primul paragraf nu pot fi trimise în special persoanelor, altele decât cele din statele membre sau din interiorul instituțiilor comunitare, a căror activitate implică accesul la acestea. De asemenea, informațiile nu pot fi folosite în alte scopuri decât cele prevăzute în prezenta directivă, cu excepția cazului în care autoritatea care le furnizează și-a exprimat acordul în această privință și în măsura în care dispozițiile în vigoare în statul membru în care este situată această autoritate nu interzic comunicarea sau folosirea lor.
   Informațiile prevăzute în prezenta directivă se comunică doar autorității solicitante, în măsura în care dispozițiile în vigoare în statul membru sau în cadrul autorității solicitate nu conțin prevederi contrare.
   Statele membre păstrează confidențialitatea informațiilor obținute cu ajutorul planului de asistență reciprocă, chiar și după ce problema în cauză a fost închisă.
   (2)   Alineatul (1) nu împiedică folosirea informațiilor obținute prin aplicarea prezentei directive în cadrul acțiunilor sau procedurilor legale inițiate ulterior, datorate nerespectării legislației în sectorul veterinar sau zootehnic, sau pentru prevenirea ori descoperirea neregulilor ce aduc prejudicii fondurilor comunitare.
   Autoritățile competente ale statului membru care a furnizat informațiile sunt informate imediat cu privire la utilizarea lor.
   Articolul 16
   Statele membre comunică Comisiei și celorlalte state membre acordurile bilaterale reciproce de cooperare între administrațiile veterinare încheiate cu țări terțe.
   Pe de altă parte, Comisia comunică statelor membre acordurile de același tip pe care le încheie cu țări terțe.
   Articolul 17
   Statele membre renunță reciproc la pretențiile de returnare a cheltuielilor care au legătură cu aplicarea prezentei directive, cu excepția onorariilor plătite unor experți, acolo unde este cazul.
   Articolul 18
   Prezenta directivă nu afectează aplicarea reglementărilor privind asistența reciprocă în probleme de drept penal în statele membre.
   Articolul 19
   Statele membre asigură intrarea în vigoare a actelor cu putere de lege și a actelor administrative necesare pentru a se conforma prezentei directive până la 1 iulie 1991. Ele informează imediat Comisia cu privire la aceasta.
   Articolul 20
   Prezenta directivă se adresează statelor membre.

      Adoptată la Bruxelles, 21 noiembrie 1989.

            Pentru Consiliu

            Președintele

         H. NALLET

      (1)  JO C 225, 31.8.1988, p. 4.

      (2)  JO C 326, 19.12.1988, p. 28.

      (3)  JO C 56, 6.3.1989, p. 7.

      (4)  JO L 144, 2.6.1981, p. 1.

      (5)  JO L 90, 2.4.1987, p. 3.


title: Directiva 2009/78/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 13 iulie 2009 privind suporții articulați pentru autovehiculele cu două roți (Text cu relevanță pentru SEE)

text:
               3.9.2009

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               L 231/8

      DIRECTIVA 2009/78/CE A PARLAMENTULUI EUROPEAN ȘI A CONSILIULUI

   din 13 iulie 2009
   privind suporții articulați pentru autovehiculele cu două roți
   (versiune codificată)
   (Text cu relevanță pentru SEE)
   PARLAMENTUL EUROPEAN ȘI CONSILIUL UNIUNII EUROPENE,
   având în vedere Tratatul de instituire a Comunității Europene, în special articolul 95,
   având în vedere propunerea Comisiei,
   având în vedere avizul Comitetului Economic și Social European (1),
   hotărând în conformitate cu procedura prevăzută la articolul 251 din tratat (2),
   întrucât:

               (1)

               Directiva 93/31/CEE a Consiliului din 14 iunie 1993 privind suporții articulați pentru autovehiculele cu două roți (3) a fost modificată în mod substanțial (4). Este necesar, din motive de claritate și de raționalizare, să se codifice directiva menționată.

               (2)

               Directiva 93/31/CEE este una dintre directivele speciale în legătură cu procedura de omologare CE de tip prevăzută de Directiva 92/61/CEE a Consiliului din 30 iunie 1992 privind omologarea de tip a autovehiculelor cu două sau trei roți, astfel cum a fost înlocuită prin Directiva 2002/24/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 18 martie 2002 privind omologarea de tip a autovehiculelor cu două sau trei roți (5) și stabilește caracteristici tehnice privind designul și construcția autovehiculelor cu două roți în ceea ce privește suporții articulați ai acestora. Aceste cerințe tehnice vizează apropierea legislațiilor statelor membre pentru a permite aplicarea, pentru fiecare tip de vehicul, a procedurii de omologare CE de tip prevăzută de Directiva 2002/24/CE. Prin urmare, dispozițiile Directivei 2002/24/CE privind sistemele de vehicule cu două sau trei roți, componentele și unitățile lor tehnice separate se aplică prezentei directive.

               (3)

               Deoarece obiectivul prezentei directive, respectiv acordarea unei omologări CE de tip pe componente pentru suporții articulați pentru un tip de autovehicul cu două roți, nu poate fi realizat în mod satisfăcător de către statele membre și, având în vedere amploarea și efectele acțiunii, poate fi realizat mai bine la nivelul Comunității, aceasta poate adopta măsuri, în conformitate cu principiul subsidiarității, astfel cum este prevăzut la articolul 5 din tratat. În conformitate cu principiul proporționalității, astfel cum este enunțat în respectivul articol, prezentul regulament nu depășește ceea ce este necesar pentru atingerea obiectivului respectiv.

               (4)

               Prezenta directivă nu ar trebui să aducă atingere obligațiilor statelor membre privind termenele de transpunere în dreptul național și de aplicare a directivelor menționate în anexa II partea B,

         ADOPTĂ PREZENTA DIRECTIVĂ:
   Articolul 1
   Prezenta directivă se aplică suporților articulați pentru toate tipurile de autovehicule cu două roți menționate la articolul 1 din Directiva 2002/24/CE.
   Articolul 2
   Procedura pentru acordarea omologării de tip pe componente cu privire la suporții articulați pentru un tip de autovehicul cu două roți și dispozițiile care reglementează libera circulație a acestor vehicule sunt cele stabilite în capitolele II și III din Directiva 2002/24/CE.
   Articolul 3
   Modificările necesare pentru adaptarea la progresul tehnic a cerințelor din anexa I la prezenta directivă se adoptă în conformitate cu procedura menționată la articolul 18 alineatul (2) din Directiva 2002/24/CE.
   Articolul 4
   (1)   Statele membre nu pot, din motive legate de suporții articulați:

               —

               să refuze acordarea omologării CE de tip pentru un tip de autovehicul cu două roți; sau

               —

               să interzică înmatricularea, vânzarea sau punerea în funcțiune a autovehiculelor cu două roți,

         dacă suporții articulați ai vehiculelor respective respectă cerințele prezentei directive.
   (2)   Statele membre refuză să acorde omologarea CE de tip pentru orice nou tip de autovehicul cu două roți din motive legate de suporții articulați, dacă nu sunt îndeplinite cerințele prezentei directive.
   (3)   Statele membre comunică Comisiei textele principalelor dispoziții de drept intern pe care le adoptă în domeniul reglementat de prezenta directivă.
   Articolul 5
   Directiva 93/31/CEE, astfel cum a fost modificată prin directiva menționată în anexa II partea A, se abrogă, fără a aduce atingere obligațiilor statelor membre în ceea ce privește termenele de transpunere în dreptul național și de aplicare a directivelor menționate în anexa II partea B.
   Trimiterile la directiva abrogată se interpretează ca trimiteri la prezenta directivă și se citesc în conformitate cu tabelul de corespondență din anexa III.
   Articolul 6
   Prezenta directivă intră în vigoare în a douăzecea zi de la data publicării în Jurnalul Oficial al Uniunii Europene.
   Se aplică de la 1 ianuarie 2010.
   Articolul 7
   Prezenta directivă se adresează statelor membre.

      Adoptată la Bruxelles, 13 iulie 2009.

            Pentru Parlamentul European

            Președintele

         H.-G. PÖTTERING

            Pentru Consiliu

            Președintele

         E. ERLANDSSON

      (1)  JO C 234, 30.9.2003, p. 20.

      (2)  Avizul Parlamentului European din 25 septembrie 2007 (JO C 219 E, 28.8.2008, p. 66) și Decizia Consiliului din 7 iulie 2009.

      (3)  JO L 188, 29.7.1993, p. 19.

      (4)  A se vedea anexa II partea A.

      (5)  JO L 124, 9.5.2002, p. 1.

      ANEXA I
      1.   DEFINIȚII
      În înțelesul prezentei directive:

                  1.1.

                  „suport articulat” înseamnă un dispozitiv care este ferm atașat la vehicul și poate menține vehiculul în poziția de staționare verticală (sau aproape verticală), când este lăsat nesupravegheat de către conducătorul său;

                  1.2.

                  „suport articulat lateral” înseamnă un suport care, atunci când este desfăcut sau pivotat în poziție deschisă, susține vehiculul doar pe o parte, lăsând ambele roți în contact cu suprafața de sprijin;

                  1.3.

                  „suport articulat central” înseamnă un suport care, atunci când este pivotat în poziție deschisă, susține vehiculul, oferind una sau mai multe zone de contact între vehicul și suprafața de sprijin, pe orice parte a planului longitudinal median al vehiculului;

                  1.4.

                  „înclinare transversală (ît) ” înseamnă panta, exprimată în procente, a suprafeței de contact, intersecția planului longitudinal median al vehiculului cu suprafața de sprijin fiind perpendiculară pe linia de pantă maximă (figura 1);

                  1.5.

                  „înclinare longitudinală (îl) ” înseamnă panta, exprimată în procente, a suprafeței efective de sprijin, planul longitudinal median al vehiculului fiind paralel cu linia de pantă maximă (figura 2);

                  1.6.

                  „planul longitudinal median al vehiculului” înseamnă planul longitudinal de simetrie al roții din spate a vehiculului.

            2.   CERINȚE GENERALE

                  2.1.

                  Toate vehiculele pe două roți sunt dotate cu cel puțin un suport articulat pentru a le menține stabilitatea în timpul staționării (de exemplu, când sunt parcate), dar când nu sunt ținute într-o poziție statică de către o persoană sau prin mijloace externe. Vehiculele cu roți jumelate nu necesită dotarea cu suporți articulați, dar trebuie să îndeplinească condițiile prevăzute la punctul 6.2.2 când sunt în poziție de staționare (frâna de staționare acționată).

                  2.2.

                  Suportul articulat trebuie să fie de tip lateral sau central ori de ambele tipuri.

                  2.3.

                  În cazul în care suportul articulat pivotează spre partea inferioară a vehiculului sau sub acesta, marginea (marginile) exterioară (exterioare) a(le) suportului trebuie să pivoteze spre spatele vehiculului pentru a ajunge în poziția închis sau de mers.

            3.   CERINȚE SPECIFICE
      3.1.   Suporți articulați laterali

      3.1.1.   Suporții articulați laterali trebuie:

                  3.1.1.1.

                  să poată susține vehiculul astfel încât să confere stabilitate laterală, fie că vehiculul este pe o suprafață de sprijin orizontală, fie pe o pantă, pentru a împiedica înclinarea sa prea mare înainte (și astfel rotirea sa în jurul punctului de sprijin oferit de suportul lateral) sau mutarea prea ușoară în poziția verticală și peste această poziție (și astfel răsturnarea pe partea opusă suportului lateral);

                  3.1.1.2.

                  să poată susține vehiculul astfel încât să îi mențină stabilitatea atunci când vehiculul staționează pe o pantă, în conformitate cu punctul 6.2.2;

                  3.1.1.3.

                  să poată pivota automat înapoi în poziția închis sau de mers:

                              3.1.1.3.1.

                              când vehiculul revine la poziția normală (verticală) de condus;
                              sau

                              3.1.1.3.2.

                              când vehiculul se mișcă înainte, ca rezultat al acțiunii deliberate a conducătorului, după primul contact al suportului lateral cu pământul;

                  3.1.1.4.

                  fără a obstrucționa prevederile formulate la punctul 3.1.1.3, să fie proiectate și construite astfel încât să nu se închidă automat dacă unghiul de înclinație este modificat pe neașteptate (de exemplu, dacă vehiculul este împins ușor de o a treia persoană sau de o rafală de vânt care apare la trecerea unui vehicul):

                              3.1.1.4.1.

                              când se află în poziția deschis sau de staționare;

                              3.1.1.4.2.

                              vehiculul fiind înclinat pentru a aduce extremitatea exterioară a suportului lateral în contact cu pământul;
                              și

                              3.1.1.4.3.

                              vehiculul fiind lăsat nesupravegheat în poziția sa de staționare.

            3.1.2.   Cerințele formulate la punctul 3.1.1.3 nu se aplică dacă vehiculul este proiectat astfel încât nu poate fi propulsat de motorul său când suportul lateral este în poziția deschis.
      3.2.   Suporți articulați centrali

      3.2.1.   Suporții articulați centrali trebuie:

                  3.2.1.1.

                  să poată susține vehiculul, fie cu o roată, fie cu ambele roți în contact cu suprafața de sprijin sau fără ca nici o roată să fie în contact cu suprafața de sprijin, astfel încât să ofere stabilitate acelui vehicul:

                              3.2.1.1.1.

                              pe o suprafață de sprijin orizontală;

                              3.2.1.1.2.

                              într-o poziție înclinată;

                              3.2.1.1.3.

                              pe o pantă, în conformitate cu punctul 6.2.2;

                  3.2.1.2.

                  să se poată plia spre spate automat în poziția închis sau de mers:

                              3.2.1.2.1.

                              când vehiculul se deplasează înainte, astfel încât ajunge să ridice suportul central de pe suprafața de sprijin.

            3.2.2.   Cerințele formulate la punctul 3.2.1.2 nu se aplică dacă vehiculul este proiectat astfel încât nu poate fi propulsat de motorul său când suportul central este în poziția deschis.
      4.   ALTE CERINȚE

                  4.1.

                  În plus, vehiculele pot fi dotate cu un dispozitiv de semnalizare care este clar vizibil pentru conducător când acesta este așezat în poziția de condus și care, atunci când se pornește aprinderea, se aprinde și rămâne așa până când suportul ajunge în poziția închis sau de mers.

                  4.2.

                  Toți suporții articulați sunt dotați cu un sistem de reținere care le menține în poziția închis sau de mers. Sistemul poate fi format din:

                              —

                              două dispozitive independente, cum ar fi două arcuri separate sau un arc și un dispozitiv de reținere, cum ar fi un colier;
                              sau

                              —

                              un singur dispozitiv care trebuie să poată funcționa fără să se defecteze timp de cel puțin

                                          —

                                          10 000 de cicluri de funcționare normală, dacă vehiculul a fost dotat cu doi suporți;
                                          sau

                                          —

                                          15 000 de cicluri de funcționare normală, dacă vehicul este dotat cu un singur suport.

            5.   ÎNCERCĂRI DE STABILITATE
      5.1.   Încercările următoare trebuie efectuate pentru a determina capacitatea de menținere a vehiculului într-o stare de stabilitate, astfel cum se precizează la punctele 3 și 4:
      5.2.   Starea vehiculului

                  5.2.1.

                  Vehiculul trebuie prezentat cu masa sa în ordine de mers.

                  5.2.2.

                  Anvelopele trebuie umflate la o presiune recomandată de producătorul autovehiculului pentru starea respectivă.

                  5.2.3.

                  Transmisia trebuie să fie în poziția neutră sau, în cazul unei transmisii automate, în poziția „de staționare”, unde aceasta există.

                  5.2.4.

                  Dacă vehiculul este dotat cu o frână de staționare, aceasta trebuie acționată.

                  5.2.5.

                  Direcția este în poziție de blocare. Dacă direcția se poate bloca atunci când este întoarsă spre stânga sau spre dreapta, încercările trebuie efectuate pentru ambele poziții.

            5.3.   Pista de probă

                  5.3.1.

                  Pentru încercările menționate la punctul 6.1 se poate utiliza o pistă plană, orizontală, cu o suprafață dură, uscată, fără fire de nisip.

            5.4.   Echipamentul de încercare

                  5.4.1.

                  Pentru încercările menționate la punctul 6.2 trebuie să se utilizeze o platformă de staționare.

                  5.4.2.

                  Platforma de staționare trebuie să aibă o suprafață rigidă, plată, dreptunghiulară, care să poată susține vehiculul fără a se îndoi de o manieră perceptibilă.

                  5.4.3.

                  Suprafața platformei de staționare trebuie să aibă suficiente proprietăți antiderapante pentru a împiedica alunecarea vehiculului de-a lungul suprafeței de sprijin în timpul încercărilor de înclinare sau pantă.

                  5.4.4.

                  Platforma de staționare este proiectată astfel încât să poată prelua cel puțin înclinarea transversală (ît) și înclinarea longitudinală (îl) prevăzute la punctul 6.2.2.

            6.   PROCEDURI DE ÎNCERCARE
      6.1.   Stabilitate pe o suprafață de sprijin
         (încercare pentru punctul 3.1.1.4)

                  6.1.1.

                  Cu vehiculul aflat pe pista de probă, suportul articulat lateral este deschis sau fixat în poziția de staționare, iar vehiculul este fixat în poziția de sprijin pe acest suport.

                  6.1.2.

                  Vehiculul este mișcat pentru a mări cu trei grade unghiul format de planul longitudinal median și suprafața de sprijin (mișcând vehiculul spre poziția verticală).

                  6.1.3.

                  Această mișcare nu trebuie să determine revenirea automată a suportului lateral în poziția închis sau de mers.

            6.2.   Stabilitatea pe o suprafață înclinată
         (încercări asociate cu punctele 3.1.1.1, 3.1.1.2, 3.2.1.1.2, 3.2.1.1.3)

                  6.2.1.

                  Vehiculul este amplasat pe platforma de staționare cu suportul articulat lateral și, separat, cu suportul articulat central în poziția deschis sau de staționare, iar apoi vehiculul este lăsat să se sprijine pe suport.

                  6.2.2.

                  Se dă platformei de staționare înclinarea transversală minimă (ît) și apoi, separat, înclinarea longitudinală minimă (îl), conform următorului tabel:

                              Înclinare

                              Suport lateral

                              Suport central

                              Motoretă

                              Motocicletă

                              Motoretă

                              Motocicletă

                              ît (la stânga și la dreapta)

                              5 %

                              6 %

                              6 %

                              8 %

                              îl în aval

                              5 %

                              6 %

                              6 %

                              8 %

                              îl în amonte

                              6 %

                              8 %

                              12 %

                              14 %

                        A se vedea figurile 1a, 1b și 2.

                  6.2.3.

                  Când un vehicul pe o platformă de staționare înclinată se sprijină pe suportul articulat central și pe o singură roată și când poate fi menținut în acea poziție cu suportul central și fie roata din față, fie roata din spate în contact cu suprafața de sprijin, încercările descrise mai sus trebuie să se desfășoare doar cu vehiculul sprijinit pe suportul central și pe roata din spate, cu condiția să fie îndeplinite celelalte cerințe prevăzute la acest punct.

                  6.2.4.

                  Vehiculul trebuie să rămână stabil când platforma de staționare este înclinată la fiecare dintre pantele prevăzute, iar condițiile de mai sus sunt îndeplinite corespunzător.

                  6.2.5.

                  În mod alternativ, platforma de staționare poate fi înclinată la pantele prevăzute înainte ca vehiculul să fie fixat în poziție.

         Figura 1a

         Înclinare transversală

         Figura 1b

         Înclinare transversală

         Figura 2

         Înclinare longitudinală în amonte

         Înclinare longitudinală în aval

         Apendicele 1

            Document informativ cu privire la suporții articulați pentru un tip de autovehicul cu două roți

         (a se anexa la cererea de omologare CE de tip pe componente, dacă aceasta este depusă separat față de cererea de omologare CE de tip a vehiculului)
         Nr. de ordine (atribuit de solicitant): …
         Cererea de omologare CE de tip pentru componente cu privire la suporții articulați pentru un tip de autovehicul cu două roți trebuie să conțină informațiile prevăzute în cadrul următoarelor puncte din anexa II la Directiva 2002/24/CE:

                     —

                     partea 1 secțiunea A punctele:

                                 —

                                 0.1;

                                 —

                                 0.2;

                                 —

                                 0.4-0.6;

                                 —

                                 2.1;

                                 —

                                 2.1.1;

                     —

                     partea 1 secțiunea B punctul:

                                 —

                                 1.3.1.

         Apendicele 2

      ANEXA II
      PARTEA A

         Directiva abrogată și modificarea acesteia

      (menționată la articolul 5)

                  Directiva 93/31/CEE a Consiliului

                  (JO L 188, 29.7.1993, p. 19)

                  Directiva 2000/72/CE a Comisiei

                  (JO L 300, 29.11.2000, p. 18)

            PARTEA B

         Lista termenelor de transpunere în dreptul național și de aplicare

      (menționate la articolul 5)

                  Directiva

                  Termen de transpunere

                  Data de aplicare

                  93/31/CEE

                  14 Decembrie 1994

                  14 iunie 1995 (1)

                  2000/72/CE

                  31 Decembrie 2001

                  1 ianuarie 2002 (2)

         (1)  În conformitate cu paragraful al treilea din articolul 4 alineatul (1) din Directiva 93/31/CEE:

         „De la data menționată în primul paragraf, statele membre nu pot să interzică, din motive referitoare la suporții articulați, punerea inițială în funcțiune a vehiculelor care respectă prezenta directivă.”

      Data menționată este 14 decembrie 1994; a se vedea articolul 4 alineatul (1) primul paragraf din Directiva 93/31/CEE.

         (2)  În conformitate cu articolul 2 din Directiva 2000/72/CE:

         „(1)   De la 1 ianuarie 2002, statele membre nu pot, din motive ce privesc suporții articulați:

                     —

                     să refuze acordarea omologării CE pentru un tip de autovehicul cu două roți; sau

                     —

                     să interzică înmatricularea, vânzarea sau intrarea în funcțiune a autovehiculelor cu două roți,

               dacă suporții articulați ai acelor vehicule respectă cerințele din Directiva 93/31/CEE, astfel cum a fost modificată prin prezenta directivă.
         (2)   De la 1 iulie 2002, statele membre refuză să acorde omologarea CE de tip pentru orice tip nou de autovehicul cu două roți, din motive legate de suporți articulați, dacă nu sunt îndeplinite cerințele din Directiva 93/31/CEE, astfel cum a fost modificată prin prezenta directivă.”

      ANEXA III

         TABEL DE CORESPONDENȚĂ

                  Directiva 93/31/CEE

                  Directiva 2000/72/CE

                  Prezenta directivă

                  Articolele 1, 2 și 3

                  Articolele 1, 2 și 3

                  Articolul 4 alineatul (1)

                  —

                  Articolul 2 alineatul (1)

                  Articolul 4 alineatul (1)

                  Articolul 2 alineatul (2)

                  Articolul 4 alineatul (2)

                  Articolul 4 alineatul (2)

                  Articolul 4 alineatul (3)

                  —

                  Articolul 5

                  —

                  Articolul 6

                  Articolul 5

                  Articolul 7

                  Anexă

                  Anexa I

                  Apendicele 1

                  Apendicele 1

                  Apendicele 2

                  Apendicele 2

                  —

                  Anexa II

                  —

                  Anexa III


title: DIRECTIVA (UE) …/… A COMISIEI de modificare, în scopul adoptării unor valori limită specifice pentru substanțele chimice utilizate în jucării, a apendicelui C din anexa II la Directiva 2009/48/CE a Parlamentului European și a Consiliului privind siguranța jucăriilor, în ceea ce privește substanța bisfenol A

text:
               DIRECTIVA (UE) …/… A COMISIEI

               din 24.5.2017

               de modificare, în scopul adoptării unor valori limită specifice pentru substanțele chimice utilizate în jucării, a apendicelui C din anexa II la Directiva 2009/48/CE a Parlamentului European și a Consiliului privind siguranța jucăriilor, în ceea ce privește substanța bisfenol A

               (Text cu relevanță pentru SEE)

               COMISIA EUROPEANĂ,

               având în vedere Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene,

               având în vedere Directiva 2009/48/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 18 iunie 2009 privind siguranța jucăriilor
                  1
               , în special articolul 46 alineatul (2),

               întrucât:

               (1)Directiva 2009/48/CE stabilește anumite cerințe pentru substanțele chimice clasificate ca fiind cancerigene, mutagene sau toxice pentru reproducere în conformitate cu Regulamentul (CE) nr. 1272/2008 al Parlamentului European și al Consiliului
                  2
               . Apendicele C din anexa II la Directiva 2009/48/CE stabilește valorile limită specifice pentru substanțele chimice utilizate în jucăriile destinate utilizării de către copiii cu vârsta mai mică de 36 de luni sau în alte jucării destinate introducerii în cavitatea bucală.

               (2)Valoarea limită specifică pentru bisfenol A (număr CAS 80-05-7) este de 0,1 mg/l (limită de migrare). Standardele europene EN 71-10:2005 (pregătirea eșantioanelor) și EN 71-11:2005 (măsurare) furnizează metodele de testare relevante.

               (3)EN 71-10:2005 prevede ca o suprafață de 10 cm² de material de jucărie să fie extrasă cu 100 ml de apă timp de o oră. Prin urmare, respectarea valorii limită specifice de 0,1 mg/l implică faptul că numai o cantitate de maximum 0,01 mg de bisfenol A poate migra din materialul jucăriei în cursul extracției.

               (4)Cu scopul de a oferi consiliere pentru pregătirea propunerilor legislative și a inițiativelor politice din domeniul siguranței jucăriilor, Comisia a instituit Grupul de experți privind siguranța jucăriilor. Misiunea subgrupului „Substanțe chimice” este să ofere acest tip de consiliere în ceea ce privește substanțele chimice care pot fi utilizate în jucării. Subgrupul „Substanțe chimice” al grupului de experți privind siguranța jucăriilor a estimat în cursul reuniunii sale din 1 octombrie 2015 că aplicarea valorii limită specifice și metodele de testare prezentate mai sus conduc la o expunere de 3 micrograme pe kilogram de greutate corporală pe zi pentru un copil cu o greutate corporală de 10 kg care introduce o jucărie în cavitatea bucală timp de 3 ore pe zi.

               (5)Noile date cu privire la substanța bisfenol A și metodologiile îmbunătățite au condus la stabilirea de către Grupul pentru materiale care intră în contact cu produsele alimentare, enzimele, aromele și mijloacele auxiliare de prelucrare (CEF) al Autorității Europene pentru Siguranța Alimentară (EFSA) a unei doze zilnice tolerabile (DZT) „temporare” de bisfenol A de 4 micrograme pe kilogram de greutate corporală pe zi
                  3
               . Grupul CEF a definit DZT ca fiind temporară, deoarece sunt așteptate rezultatele studiului pe termen lung la șobolani care implică expunerea prenatală și postnatală la bisfenol A, aflat în prezent în curs de desfășurare de către National Toxicology Program al Agenției pentru Alimentație și Medicamente din Statele Unite.

               (6)În lumina celor de mai sus, Subgrupul „Substanțe chimice” al grupului de experți privind siguranța jucăriilor a recomandat în reuniunea sa din 1 octombrie 2015 ca substanța bisfenol A în jucării să fie limitată la 0,04 mg/l (limită de migrare) atunci când este testată în conformitate cu standardele EN 71-10:2005 și EN 71-11:2005, presupunând o greutate corporală a copilului de 10 kg, o durată zilnică de introducere în cavitatea bucală de trei ore, o suprafață de 10 cm² de jucărie introdusă în cavitatea bucală și alocarea a 10 % din DZT temporară pentru expunerea unui copil la bisfenol A în jucării. Grupul de experți privind siguranța jucăriilor a susținut această recomandare în cadrul reuniunii sale din 14 ianuarie 2016.

               (7)Cu toate că Regulamentul (UE) nr. 10/2011 al Comisiei
                  4
                prevede o limită de migrare specifică pentru bisfenol A ca monomer, utilizat în anumite materiale care intră în contact cu alimentele, precum și o interdicție de a utiliza bisfenol A pentru fabricarea biberoanelor din policarbonat pentru sugari, ipotezele care stau la baza determinării acestei limite de migrare și a stabilirii interdicției sunt diferite de cele utilizate pentru stabilirea limitei de migrare a substanței bisfenol A în jucării.

               (8)În lumina dovezilor științifice disponibile și ținând seama de diferențele dintre jucării și materialele care intră în contact cu produsele alimentare, valoarea limită specifică aplicabilă în prezent pentru bisfenol A în jucării este prea mare și ar trebui să fie revizuită.

               (9)Efectele substanței bisfenol A se află în curs de evaluare în cadrul forurilor științifice. Deși poate fi necesar să se revizuiască limita de migrare atunci când vor deveni disponibile informații științifice noi și pertinente, ar trebui să se stabilească o limită care să reflecte cunoștințele științifice actuale, astfel încât să se asigure o protecție adecvată a copiilor.

               (10)Prin urmare, apendicele C din anexa II la Directiva 2009/48/CE ar trebui modificat în consecință.

               (11)Măsurile prevăzute în prezenta directivă sunt conforme cu avizul Comitetului pentru siguranța jucăriilor instituit în temeiul articolului 47 din Directiva 2009/48/CE,

               ADOPTĂ PREZENTA DIRECTIVĂ:

               Articolul 1

               În apendicele C din anexa II la Directiva 2009/48/CE, în tabel, rubrica referitoare la bisfenol A se înlocuiește cu următorul text:

                        „Bisfenol A

                        80-05-7

                        0,04 mg/l (limită de migrare) în conformitate cu metodele stabilite în standardele EN 71-10:2005 și EN 71-11:2005”

               Articolul 2

               1.
                     Statele membre adoptă și publică, cel târziu până la [a se completa cu data care cade la 18 luni după publicarea în JO], actele cu putere de lege și actele administrative necesare pentru a se conforma prezentei directive. Statele membre comunică de îndată Comisiei textul acestor acte.

               Statele membre aplică actele respective începând de la [a se completa o dată cu o zi mai târziu decât data stabilită la primul paragraf].

               Atunci când statele membre adoptă actele respective, ele cuprind o trimitere la prezenta directivă sau sunt însoțite de o astfel de trimitere la data publicării lor oficiale. Statele membre stabilesc modalitatea de efectuare a acestei trimiteri.

               2.
                     Statele membre comunică Comisiei textul principalelor dispoziții de drept intern pe care le adoptă în domeniul reglementat de prezenta directivă.

               Articolul 3

               Prezenta directivă intră în vigoare în a douăzecea zi de la data publicării în Jurnalul Oficial al Uniunii Europene.

               Articolul 4

               Prezenta directivă se adresează statelor membre.

               Adoptată la Bruxelles, 24.5.2017.

                     Pentru Comisie

                     Preşedintele
                     Jean-Claude JUNCKER

                     (1)
                  JO L 170, 30.6.2009, p. 1.

                     (2)
                  Regulamentul (CE) nr. 1272/2008 al Parlamentului European și al Consiliului din 16 decembrie 2008 privind clasificarea, etichetarea și ambalarea substanțelor și a amestecurilor, de modificare și de abrogare a Directivelor 67/548/CEE și 1999/45/CE, precum și de modificare a Regulamentului (CE) nr. 1907/2006 (JO L 353, 31.12.2008, p. 1).

                     (3)
                  Grupul pentru materiale care intră în contact cu produsele alimentare, enzimele, aromele și mijloacele auxiliare de prelucrare al EFSA (EFSA Panel on Food Contact Materials, Enzymes, Flavourings and Processing Aids) (CEF) (2015) Scientific Opinion on the risks to public health related to the presence of bisphenol A (BPA) in foodstuffs: PART II - Toxicological assessment and risk characterisation. EFSA Journal 2015;13(1):3978, p. 196.
                  http://www.efsa.europa.eu/sites/default/files/scientific_output/files/main_documents/3978part2.pdf
                  .

                     (4)
                  Regulamentul (UE) nr. 10/2011 al Comisiei din 14 ianuarie 2011 privind materialele și obiectele din plastic destinate să vină în contact cu produsele alimentare (JO L 12, 15.1.2011, p. 1).


title: Directiva 2004/12/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 11 februarie 2004 de modificare a Directivei 94/62/CE privind ambalajele și deșeurile din ambalaje

text:
Anunţ juridic important

|

32004L0012

Official Journal L 047 , 18/02/2004 P. 0026 - 0032 Ediţie specială în limba cehă Chapter 13 Volume 34 P. 3  - 8 Ediţie specială în limba estonă Chapter 13 Volume 34 P. 3  - 8 Ediţie specială în limba maghiară Chapter 13 Volume 34 P. 3  - 8 Ediţie specială în limba lituaniană Chapter 13 Volume 34 P. 3  - 8 Ediţie specială în limba letonă Chapter 13 Volume 34 P. 3  - 8 Ediţie specială în limba malteză Chapter 13 Volume 34 P. 3  - 8 Ediţie specială în limba polonă Chapter 13 Volume 34 P. 3  - 8 Ediţie specială în limba slovacă Chapter 13 Volume 34 P. 3  - 8 Ediţie specială în limba slovenă Chapter 13 Volume 34 P. 3  - 8

		20040211Directiva 2004/12/CE a Parlamentului European și a Consiliuluidin 11 februarie 2004de modificare a Directivei 94/62/CE privind ambalajele și deșeurile din ambalajePARLAMENTUL EUROPEAN ȘI CONSILIUL UNIUNII EUROPENE,având în vedere Tratatul de instituire a Comunității Europene, în special articolul 95 alineatul (1),având în vedere propunerea Comisiei [1],având în vedere avizul Comitetului Economic și Social European [2],hotărând în conformitate cu procedura prevăzută la articolul 251 din tratat [3], având în vedere proiectul comun aprobat de comitetul de conciliere la data de 17 decembrie 2003,întrucât:(1) Directiva 94/62/CE [4] prevede că în termen de șase luni înainte de încheierea unei prime etape de cinci ani începând de la data la care aceasta trebuia transpusă în legislația internă, Consiliul stabilește obiectivele pentru următoarea etapă de cinci ani.(2) Definiția termenului "ambalaje" din Directiva 94/62/CE trebuie clarificată în mai mare măsură prin introducerea anumitor criterii și a unei anexe conținând exemple ilustrative. Pentru a atinge obiectivele ambițioase de reciclare trebuie încurajată instituirea unor procedee de reciclare inovatoare, ecologice și viabile. Trebuie evaluate diferitele metode de reciclare în vederea elaborării definițiilor metodelor menționate anterior.(3) Obiectivele de reciclare pentru fiecare material specific din deșeuri trebuie să ia în considerare analizele ciclului de viață și analiza costuri-beneficii, care au relevat diferențe clare ale raportului costuri-beneficii la reciclarea diferitelor materiale de ambalaj și care ar trebui să ducă la o îmbunătățire a coerenței pieței interne a reciclării acestor materiale.(4) Valorificarea și reciclarea deșeurilor din ambalaje trebuie consolidate pentru a reduce impactul acestora asupra mediului.(5) Anumite state membre care au fost autorizate, având în vedere situația lor specială, să amâne data stabilită pentru îndeplinirea obiectivelor privind valorificarea și reciclarea stabilite prin Directiva 94/62/CE trebuie autorizate din nou să amâne termenul, dar pe o durată limitată.(6) Parlamentul European, Consiliul și Comisia au convenit că sunt necesare derogări temporare în ceea ce privește obiectivele prezentei directive în favoarea statelor aderente. Derogările trebuie stabilite pe baza solicitărilor de derogare ale statelor aderente și, în principiu, nu trebuie să depășească anul 2012 pentru Cipru, Republica Cehă, Estonia, Ungaria, Lituania, Slovacia și Slovenia; anul 2013 pentru Malta; anul 2014 pentru Polonia și 2015 pentru Letonia.(7) Acest acord va fi finalizat în conformitate cu procedura juridică adecvată înainte de expirarea termenului de transpunere a prezentei directive.(8) Gestionarea ambalajelor și a deșeurilor din ambalaje necesită instituirea de sisteme de returnare, colectare și valorificare în statele membre. Aceste sisteme trebuie să fie deschise participării tuturor părților interesate și trebuie concepute astfel încât să se evite orice discriminare a produselor importate, precum și orice obstacole în calea schimburilor și orice denaturare a concurenței și să se garanteze un randament optim al ambalajelor și al deșeurilor din ambalaje în conformitate cu Tratatul. Trebuie să se evite discriminarea anumitor materiale din cauza greutății acestora. Toți operatorii care se ocupă de ambalaje trebuie să își asume responsabilitatea care le revine pentru a reduce în cea mai mare măsură posibilă impactul asupra mediului al ambalajelor și al deșeurilor din ambalaje pe parcursul întregului ciclu de viață al acestora.(9) La nivel comunitar trebuie să existe date anuale privind ambalajele și deșeurile din ambalaje, inclusiv privind deșeurile exportate pentru a fi reciclate sau valorificate în afara Comunității, pentru a putea urmări îndeplinirea obiectivelor prezentei directive. În acest sens sunt necesare o tehnică armonizată pentru instituirea rapoartelor, precum și linii directoare clare destinate furnizorilor de date.(10) Comisia trebuie să examineze punerea în aplicare a prezentei directive și impactul acesteia asupra mediului și asupra pieței interne și trebuie să întocmească un raport în acest sens. Raportul trebuie să includă de asemenea și aspecte privind cerințele esențiale, măsurile de prevenire a acumulării de deșeuri, un eventual indicator în domeniul ambalajelor, planurile de prevenire a acumulării de deșeuri, refolosirea, responsabilitatea producătorilor și metalele grele și trebuie să fie însoțit, după caz, de propuneri de revizuire.(11) Statele membre trebuie să faciliteze informarea consumatorilor și campaniile de sensibilizare a publicului în legătură cu aceste teme și să încurajeze și alte instrumente de prevenire.(12) Pe lângă obiectivele prezentei directive în domeniul mediului și în ceea ce privește piața internă, reciclarea poate avea de asemenea ca efect crearea de locuri de muncă, al căror număr a scăzut în alte sectoare ale societății, putând deci să contribuie la evitarea excluderii sociale.(13) Având în vedere că obiectivele acțiunii preconizate, și anume armonizarea obiectivelor naționale de reciclare a deșeurilor din ambalaje, având în vedere situația specială din fiecare stat membru, și o mai bună clarificare a definițiilor, nu pot fi realizate în mod suficient de statele membre și, de aceea, având în vedere dimensiunile acțiunii, pot fi realizate mai bine la nivel comunitar, Comunitatea poate adopta măsuri, în conformitate cu principiul subsidiarității consacrat la articolul 5 din tratat. În conformitate cu principiul proporționalității așa cum este enunțat în articolul menționat anterior, prezenta directivă nu depășește ceea ce este necesar pentru realizarea acestor obiective.(14) Trebuie adoptate măsurile necesare pentru punerea în aplicare a prezentei directive în conformitate cu Decizia 1999/468/CE a Consiliului din 28 iunie 1999 de stabilire a procedurilor de exercitare a atribuțiilor de executare conferite Comisiei [5].(15) Directiva 94/62/CE trebuie deci modificată în consecință,ADOPTĂ PREZENTA DIRECTIVĂ:Articolul 1Directiva 94/62/CE se modifică după cum urmează:1. La articolul 3 punctul 1 se adaugă următoarele paragrafe:"Definiția noțiunii de "ambalaj" trebuie să se bazeze, printre altele, pe criteriile prezentate în continuare. Articolele enumerate în anexa I sunt exemple care ilustrează aplicarea acestor criterii.(i) Un articol este considerat ambalaj în cazul în care respectă definiția menționată anterior, fără să aducă atingere altor funcții pe care le-ar putea de asemenea îndeplini ambalajul, cu excepția cazurilor în care articolul face parte integrantă dintr-un produs și este necesar pentru a conține, susține sau conserva produsul pe toata durata sa de viață, iar toate elementele în cauză sunt destinate a fi utilizate, consumate sau eliminate împreună cu acesta.(ii) Articolele concepute astfel încât să fie umplute în punctul de vânzare și articolele de unică folosință umplute sau concepute astfel încât să fie umplute în punctul de vânzare sunt considerate ambalaje în măsura în care îndeplinesc funcția de ambalare.(iii) Componentele ambalajelor și elementele auxiliare integrate în ambalaje sunt considerate parte din ambalajul în care sunt integrate. Elementele auxiliare agățate direct sau atașate de un produs și care îndeplinesc funcții de ambalaj sunt considerate ambalaje, cu condiția să nu facă parte integrantă dintr-un produs și cu condiția ca nu toate elementele sale să fie destinate a fi utilizate, consumate sau eliminate împreună cu produsul.Dacă este necesar, Comisia examinează, în conformitate cu procedura menționată la articolul 21 și, după caz, modifică exemplele furnizate în anexa I pentru a ilustra definiția ambalajului. Sunt studiate cu prioritate următoarele articole: carcasele de compact discuri și de casete video, ghivecele pentru flori, tuburile și rulourile pe care sunt înfășurate materiale flexibile, suporturile de etichete auto-adezive și hârtia de împachetat."2. Articolul 4 se înlocuiește cu următorul text:"Articolul 4Prevenirea(1) Pe lângă măsurile destinate prevenirii producerii de deșeuri din ambalaje, adoptate în conformitate cu articolul 9, statele membre se asigură că sunt adoptate și alte măsuri de prevenire.Astfel de alte măsuri pot consta din programe naționale, din proiecte destinate transferării către producători a responsabilității reducerii la minimum a impactului ambalajelor asupra mediului sau din acțiuni analoge adoptate, după caz, pe baza consultării cu agenții economici, în scopul reunirii și al valorificării multiplelor inițiative adoptate în statele membre în domeniul prevenirii. Aceste măsuri respectă obiectivele prezentei directive, așa cum sunt definite la articolul 1 alineatul (1).(2) Comisia contribuie la promovarea prevenirii încurajând elaborarea de norme europene adecvate, în conformitate cu articolul 10. Aceste norme trebuie să urmărească reducerea la minimum a impactului ambalajelor asupra mediului, în conformitate cu articolele 9 și 10.(3) După caz, Comisia prezintă propuneri privind măsuri destinate consolidării și completării aplicării cerințelor esențiale, astfel încât noile ambalaje să nu poată fi introduse pe piață decât în cazul în care producătorul a luat toate măsurile necesare pentru a reduce la minimum impactul lor asupra mediului, fără să aducă atingere funcțiilor esențiale ale acestora."3. Articolul 6 se înlocuiește cu următorul text:"Articolul 6Valorificarea și reciclarea(1) În scopul conformării cu obiectul prezentei directive, statele membre iau măsurile necesare pentru a atinge următoarele obiective pe întregul lor teritoriu:(a) până la 30 iunie 2001, sunt valorificate sau incinerate în instalațiile de incinerare a deșeurilor cu valoare energetică deșeuri din ambalaje reprezentând între minimum 50 % și maximum 65 % din greutatea acestora;(b) până la 31 decembrie 2008, sunt valorificate sau incinerate în instalațiile de incinerare a deșeurilor cu valoare energetică deșeuri din ambalaje reprezentând minimum 60 % din greutatea acestora;(c) până la 30 iunie 2001, sunt reciclate între minimum 25 % și maximum 45 % din totalul materialelor de ambalaj care intră în compoziția deșeurilor din ambalaje și minimum 15 % din greutatea fiecărui material de ambalaj;(d) până la 31 decembrie 2008, sunt reciclate deșeuri din ambalaje reprezentând între minimum 55 % și maximum 80 % din greutatea acestora;(e) până la 31 decembrie 2008, trebuie atinse următoarele obiective minime de reciclare pentru materialele conținute în deșeurile din ambalaje:(i) 60 % din greutate pentru sticlă;(ii) 60 % din greutate pentru hârtie și carton;(iii) 50 % din greutate pentru metale;(iv) 22,5 % din greutate pentru materialele plastice, luând în considerare exclusiv materialele reciclate sub formă de plastic;(v) 15 % din greutate pentru lemn.(2) Deșeurile din ambalaje exportate din Comunitate în conformitate cu Regulamentele (CEE) nr. 259/93 [******] și (CE) nr. 1420/1999 [] ale Consiliului și cu Regulamentul (CE) nr. 1547/1999 [] al Comisiei nu sunt luate în considerare în ceea ce privește îndeplinirea obligațiilor și a obiectivelor stabilite la alineatul (1) decât în cazul în care există dovezi tangibile din care reiese că operațiunile de valorificare și/sau de reciclare s-au derulat în condiții aproximativ echivalente cu cele prevăzute în legislația comunitară în vigoare.(3) După caz, statele membre încurajează valorificarea energetică atunci când aceasta se dovedește preferabilă din motive ecologice și oferă un raport costuri-beneficii avantajos. Acest lucru se poate realiza prin stabilirea unei marje suficiente între obiectivele naționale de valorificare și de reciclare.(4) Statele membre încurajează, după caz, în ceea ce privește producerea ambalajelor și a altor produse, utilizarea materialelor care provin din deșeuri de ambalaje reciclate,(a) îmbunătățind condițiile de pe piață pentru aceste materiale;(b) revizuind reglementările existente care împiedică utilizarea acestor materiale.(5) Până la 31 decembrie 2007, Parlamentul European și Consiliul, hotărând cu majoritate calificată la propunerea Comisiei, stabilesc obiectivele pentru al treilea cincinal 2009-2014, pe baza experienței practice acumulate de statele membre în îndeplinirea obiectivelor stabilite la alineatul (1) și a rezultatelor cercetării științifice și a tehnicilor de evaluare cum ar fi analizele ciclului de viață și analiza costuri-beneficii.Prin urmare, această procedură este repetată la fiecare cinci ani.(6) Măsurile și obiectivele menționate la alineatul (1) sunt publicate de statele membre și fac obiectul unei campanii de informare destinate publicului larg și operatorilor economici.(7) Datorită situației lor speciale, și anume numărul mare de insule mici, existența unor zone rurale și muntoase și nivelul actual redus al consumului de ambalaje, Grecia, Irlanda și Portugalia pot să decidă:(a) să îndeplinească, până la 30 iunie 2001, obiective inferioare celor stabilite la alineatul (1) literele (a) și (c), atingând totuși cel puțin procentul de 25 % pentru valorificarea sau incinerarea în instalații de incinerare a deșeurilor cu valoare energetică;(b) să amâne în același timp îndeplinirea obiectivelor stabilite la alineatul (1) literele (a) și (c) pentru o dată ulterioară, care nu trebuie totuși să depășească 31 decembrie 2005;(c) să amâne îndeplinirea obiectivelor prevăzute la alineatul (1) literele (b), (d) și (e) pentru o dată aleasă de ele, dată care să nu depășească 31 decembrie 2011.(8) Comisia prezintă Parlamentului European și Consiliului, cât mai repede posibil și până la 30 iunie 2005, un raport privind punerea în aplicare a prezentei directive și impactul acesteia asupra mediului, precum și asupra funcționării pieței interne. Acest raport ține seama de situația caracteristică fiecărui stat membru. Acesta acoperă aspecte cum ar fi:(a) evaluarea eficienței, a punerii în aplicare și a respectării cerințelor esențiale;(b) măsurile suplimentare de prevenire destinate reducerii impactului ambalajelor asupra mediului în măsura posibilului și fără a aduce atingere funcțiilor esențiale ale acestora;(c) posibila dezvoltare a unui indicator ecologic în domeniul ambalajelor care să simplifice și să facă mai eficientă prevenirea deșeurilor din ambalaje;(d) planurile din domeniul prevenirii producerii de deșeuri din ambalaje;(e) încurajarea refolosirii și, în special, a comparării costurilor și a avantajelor refolosirii cu cele ale reciclării;(f) răspunderea producătorului, inclusiv aspectele financiare ale acesteia;(g) măsurile care au ca scop reducerea suplimentară și, în cele din urmă, eliminarea progresivă, după caz, până în 2010, a metalelor grele și a altor substanțe periculoase din ambalaje.Acest raport este însoțit, după caz, de propuneri de modificare a dispozițiilor corespunzătoare din prezenta directivă, cu excepția cazurilor în care au fost deja prezentate astfel de propuneri.(9) Acest raport abordează problemele menționate la alineatul (8), precum și alte probleme relevante în cadrul diferitelor aspecte acoperite de al șaselea program de acțiune din domeniul mediului, în special strategia tematică privind reciclarea și strategia tematică privind utilizarea durabilă a resurselor.Comisia și statele membre încurajează, după caz, studiile și proiectele pilot legate de alineatul (8) literele (b), (c), (d), (e) și (f), precum și alte instrumente de prevenire.(10) Statele membre care au instituit sau care vor institui programe care depășesc obiectivele maxime prevăzute la alineatul (1) și care dispun în acest sens de capacități de reciclare și de valorificare adecvate sunt autorizate să urmărească îndeplinirea acestor obiective în interesul unui nivel ridicat de protecție a mediului, cu condiția ca aceste măsuri să nu antreneze perturbarea pieței interne și să nu împiedice celelalte state membre să se conformeze prezentei directive. Statele membre informează Comisia cu privire la aceste măsuri. Comisia confirmă aceste măsuri după ce verifică, în cooperare cu statele membre, că acestea sunt compatibile cu elementele menționate anterior și nu constituie un mijloc arbitrar de discriminare și nici o restricție deghizată impusă schimburilor dintre statele membre.4. La articolul 8, alineatul (2) se înlocuiește cu următorul text:"(2) Pentru a facilita colectarea, refolosirea și valorificarea, inclusiv reciclarea, ambalajele trebuie să conțină indicații privind natura materialului sau a materialelor de ambalaj folosite, pentru a permite identificarea și clasificarea în sectorul în cauză pe baza Deciziei 97/129/CE [*] JO L 50, 20.2.1997, p. 28." a Comisiei.5. La articolul 13 se adaugă următorul paragraf:"Statele membre facilitează atât informarea consumatorilor cât și campaniile de sensibilizare a opiniei publice."6. Articolul 19 se înlocuiește cu următorul text:"Articolul 19Adaptarea la progresul științific și tehnicModificările necesare pentru adaptarea la progresul științific și tehnic a sistemului de identificare [menționat la articolul 8 alineatul (2) și la articolul 10 al doilea paragraf, ultima liniuță], structura tabelelor legate de sistemul de baze de date [menționate la articolul 12 alineatul (3) și în anexa III], precum și exemplele care ilustrează definiția conceptului de ambalaj (menționate în anexa I), se adoptă în conformitate cu procedura menționată la articolul 21 alineatul (2)."7. La articolul 20, alineatul (1) se înlocuiește cu următorul text:"(1) Comisia stabilește, în conformitate cu procedura menționată la articolul 21, măsurile tehnice necesare pentru rezolvarea problemelor întâmpinate în aplicarea dispozițiilor prezentei directive, în special în ceea ce privește materialele de ambalaj inerte introduse pe piața Uniunii Europene în cantități foarte mici (adică sub 1 % în medie din greutate), ambalajele primare ale echipamentelor medicale și ale produselor farmaceutice, ambalajele de mici dimensiuni și ambalajele de lux."8. Articolul 21 se înlocuiește cu următorul text:"Articolul 21Comitetul(1) Comisia este asistată de un comitet.(2) În cazul în care se face trimitere la prezentul alineat, se aplică articolele 5 și 7 din Decizia 1999/468/CE [], cu respectarea dispozițiilor articolului 8 din aceeași decizie.Perioada prevăzută la articolul 5 alineatul (6) din Decizia 1999/468/CE se stabilește la trei luni.(3) Comitetul își stabilește regulamentul de procedură.9. La articolul 22 se inserează următorul alineat:"(3a) statele membre pot transpune dispozițiile articolului 7 prin intermediul acordurilor încheiate între autoritățile competente și sectoarele economice în cauză, cu condiția îndeplinirii obiectivelor menționate la articolul 6.Aceste acorduri îndeplinesc următoarele cerințe:(a) acordurile sunt executorii;(b) acordurile precizează obiectivele și termenele de realizare corespunzătoare;(c) acordurile sunt publicate în jurnalul oficial al statului membru în cauză sau într-un document oficial la fel de accesibil publicului și sunt transmise Comisiei;(d) rezultatele obținute fac obiectul unui control regulat, sunt comunicate autorităților competente și Comisiei și sunt puse la dispoziția publicului în condițiile prevăzute în acord;(e) autoritățile competente asigură efectuarea unei examinări a rezultatelor obținute în cadrul acordului;(f) în cazul nerespectării acordului, statele membre aplică dispozițiile corespunzătoare din prezenta directivă adoptând măsuri legale, de reglementare și administrative."10. Anexa I se înlocuiește cu anexa I din anexa la prezenta directivă.Articolul 2Statele membre pun în aplicare actele cu putere de lege și actele administrative necesare pentru a se conforma prezentei directive până la 18 august 2005. Statele membre informează de îndată Comisia cu privire la aceasta.Atunci când statele membre adoptă aceste dispoziții, ele conțin o trimitere la prezenta directivă sau sunt însoțite de o asemenea trimitere la data publicării lor oficiale. Statele membre stabilesc modalitatea de efectuare a acestei trimiteri.Articolul 3Prezenta directivă intră în vigoare la data publicării în Jurnalul Oficial al Uniunii Europene.Articolul 4Prezenta directivă se adresează statelor membre.Adoptată la Strasbourg, 11 februarie 2004.Pentru Parlamentul EuropeanPreședinteleP. CoxPentru ConsiliuPreședinteleM. McDowell[1] JO C 103 E, 30.4.2002, p. 17.[2] JO C 221, 17.9.2002, p. 31.[3] Avizul Parlamentului European din 3 septembrie 2002 (JO C 272 E, 13.11.2003, p. 287), Poziția comună a Consiliului din 6 martie 2003 (JO C 107 E, 6.5.2003, p. 17) și Poziția Parlamentului European din 2 iulie 2003 (nepublicată încă în Jurnalul Oficial). Rezoluția legislativă a Parlamentului European din 29 ianuarie 2004 și Decizia Consiliului din 26 ianuarie 2004.[4] JO L 365, 31.12.1994, p. 10, astfel cum a fost modificată prin Regulamentul (CE) nr. 1882/2003 (JO L 284, 31.10.2003, p. 1).[5] JO L 184, 17.7.1999, p. 23.[******] JO L 30, 6.2.1993, p. 1, astfel cum a fost modificat ultima dată prin Regulamentul (CE) nr. 2557/2001 al Comisiei (JO L 349, 31.12.2001, p. 1).[] JO L 166, 1.7.1999, p. 6, astfel cum a fost modificat ultima dată prin Regulamentul (CE) nr. 2118/2003 al Comisiei (JO L 318, 3.12.2003, p. 5).[] JO L 185, 17.7.1999, astfel cum a fost modificat ultima dată prin Regulamentul (CE) nr. 2118/2003."[] JO L 184, 17.7.1999, p. 23."--------------------------------------------------20040211ANEXĂ"20040211"ANEXA IEXEMPLE PENTRU CRITERIILE MENȚIONATE LA ARTICOLUL 3 ALINEATUL (1)Exemple pentru criteriul (i)Constituie ambalajeCutiile de dulciuriFolia care acoperă cutiile de compact discuriNu constituie ambalajeGhivecele de flori al căror scop este să însoțească planta pe întreaga durată a vieții acesteiaCutiile de sculePliculețele de ceaiÎnvelitorile de ceară din jurul brânzeiMembranele mezelurilorExemple pentru criteriul (ii)Constituie ambalaje, în cazul în care au fost concepute în vederea umplerii la punctul de vânzarePungile de hârtie sau de plasticFarfuriile și pahare de unică folosințăFoliile pentru alimentePungile individuale pentru sandvișuriFoliile de aluminiuNu constituie ambalajePaletele de amestecatTacâmurile de unică folosințăExemple pentru criteriul (iii)Constituie ambalajeEtichetele agățate direct sau atașate de produsConstituie părți de ambalajPeriile de mascara care sunt parte a dispozitivului de închidereEtichetele adezive atașate altui ambalajCapsele metaliceManșoanele din plasticDispozitivul de măsurare-dozare care formează dispozitivul de închidere pentru detergenți.""--------------------------------------------------


title: Directiva Consiliului din 20 iunie 1989 privind stabilirea modalităților de control al respectării punctului de congelare a laptelui crud, prevăzut la anexa A din Directiva 85/397/CEE

text:
               03/Volumul 07

               RO

               Jurnalul Ofícial al Uniunii Europene

               96

         31989L0384

               L 181/50

               JURNALUL OFÍCIAL AL UNIUNII EUROPENE

      DIRECTIVA CONSILIULUI

   din 20 iunie 1989
   privind stabilirea modalităților de control al respectării punctului de congelare a laptelui crud, prevăzut la anexa A din Directiva 85/397/CEE
   (89/384/CEE)
   CONSILIUL COMUNITĂȚILOR EUROPENE,
   având în vedere Tratatul de instituire a Comunității Economice Europene,
   având în vedere Directiva 85/397/CEE a Consiliului din 5 august 1985 privind problemele de sănătate și de inspecție veterinară din cadrul schimburilor intracomunitare de lapte tratat termic (1), astfel cum a fost modificată prin Regulamentul (CEE) nr. 3768/85 (2), în special articolul 11 alineatul (6),
   având în vedere propunerea Comisiei,
   întrucât Directiva 85/397/CEE indică în anexa A, capitolul VI, punctul D normele care trebuie respectate la primirea laptelui crud în unitatea de tratare sau la centrul de colectare sau de standardizare;
   întrucât, pentru a ține cont de diferențele de colectare, trebuie precizat stadiul în care poate interveni controlul punctului de congelare, pentru asigurarea unei aplicări uniforme a acestei cerințe,
   ADOPTĂ PREZENTA DECIZIE:
   Articolul 1
   Statele membre se asigură ca acest control al punctului de refrigerare a laptelui crud, prevăzut la anexa A, capitolul VI, punctul D din Directiva 85/397/CEE, să fie efectuat în modul următor:

               1.

               Laptele crud din fiecare exploatație trebuie supus unui control regulat, prin intermediul prelevărilor prin sondaj.
               În caz de livrare directă a laptelui de la o singură exploatație la unitatea de tratare, aceste prelevări sunt efectuate fie în timpul colectării în cadrul exploatației, cu condiția să se ia măsuri de precauție pentru a se evita orice fraudă în timpul transportului, fie înainte de descărcare, în unitatea de tratare, când laptele este livrat direct de utilizator.
               În cazul în care rezultatele controlului ridică suspiciuni cu privire la adăugarea de apă, autoritatea competentă va preleva un eșantion autentic la exploatație. Un eșantion autentic trebuie să reprezinte laptele de la un muls de dimineața sau seara, ținut sub supraveghere continuă sau începând cu minimum unsprezece ore și maximum treisprezece ore după mulsul anterior.
               În cazul în care laptele este livrat de la mai multe exploatații zootehnice, prelevările pot să nu fie efectuate decât la primirea laptelui crud la unitatea de tratare sau la centrul de colectare sau de standardizare, cu condiția ca în exploatații să fie efectuat un control prin sondaj.
               Dacă rezultatele unui control demonstrează depășirea normei prevăzute la anexa A, capitolul VI, punctul D din Directiva 85/397/CEE, se efectuează prelevări în toate exploatațiile care au participat la colectarea respectivului lapte crud.
               Dacă este necesar, autoritatea competentă va preleva eșantioane autentice, în sensul paragrafului al treilea, punctul 1.

               2.

               Dacă rezultatele controlului infirmă suspiciunea adăugării de apă, laptele crud poate fi folosit pentru producția de lapte tratat termic.

         Articolul 2
   Statele membre pun în aplicare actele cu putere de lege și actele administrative necesare pentru a se conforma prezentei directive până la 1 iulie 1990.
   Articolul 3
   Prezenta decizie se adresează statelor membre.

      Adoptată la Luxemburg, 20 iunie 1989.

            Pentru Consiliu

            Președintele

         C. ROMERO HERRERA

      (1)  JO L 226, 24.8.1985, p. 13.

      (2)  JO L 362, 31.12.1985, p. 8.


title: Directiva Consiliului din 24 iulie 1979 de modificare a Directivelor 66/401/CEE, 66/402/CEE, 70/458/CEE și 70/457/CEE privind comercializarea semințelor de plante furajere, a semințelor de cereale, a semințelor de legume și de modificare a catalogului comun al soiurilor de plante agricole

text:
               03/Volumul 03

               RO

               Jurnalul Ofícial al Uniunii Europene

               113

         31979L0692

               L 205/1

               JURNALUL OFÍCIAL AL UNIUNII EUROPENE

      DIRECTIVA CONSILIULUI

   din 24 iulie 1979
   de modificare a Directivelor 66/401/CEE, 66/402/CEE, 70/458/CEE și 70/457/CEE privind comercializarea semințelor de plante furajere, a semințelor de cereale, a semințelor de legume și de modificare a catalogului comun al soiurilor de plante agricole
   (79/692/CEE)
   CONSILIUL COMUNITĂȚILOR EUROPENE,
   având în vedere Tratatul de instituire a Comunității Economice Europene, în special articolele 43 și 100,
   având în vedere propunerea Comisiei (1),
   având în vedere avizul Adunării parlamentare (2),
   având în vedere avizul Comitetului Economic și Social (3),
   întrucât este necesar, din motivele expuse în continuare, să se modifice unele directive privind comercializarea semințelor și a răsadurilor;
   întrucât, pentru semințele plantelor furajere, ar trebui adaptate unele măsuri privind analiza semințelor pentru regiunile comunitare ale căror condiții ecologice foarte favorabile garantează respectarea normelor comunitare prevăzute în acest sens;
   întrucât, pentru semințele de secară folosită în scopuri furajere, este necesar să se permită o flexibilitate temporară a normelor comunitare aplicabile semințelor de secară, pentru a putea depăși dificultățile temporare care există în unele regiuni comunitare privind aceste produse;
   întrucât, pentru semințele de cereale, metode recent experimentate în vederea diminuării efectelor atacului organismelor dăunătoare pot să justifice admiterea amestecului diferitelor soiuri de semințe, sub rezerva luării de precauții care să garanteze că nu este afectată calitatea semințelor sau a produsului final;
   întrucât, în vederea ameliorării funcționării sistemului catalogului comun al soiurilor de plante agricole, este necesară adaptarea la normele stabilite la nivel internațional a dispozițiilor privind admiterea soiurilor la nivel național, denumirea soiurilor și informarea între statele membre, precum și întărirea, pentru unele specii cel puțin, a normelor privind libera comercializare, în ceea ce privește soiul, a semințelor care aparțin soiurilor admise în diferite state membre;
   întrucât dispozițiile privind comercializarea semințelor de legume, precum și cele privind catalogul comun al soiurilor de plante agricole stipulează că, începând cu 1 iulie 1977, echivalența măsurilor luate în țările terțe în ceea ce privește aspectul soiurilor semințelor nu mai poate să fie constatat la nivel național; întrucât unele decizii de echivalență luate la nivel comunitar nu au intrat în vigoare decât de la 1 iulie 1978; întrucât este necesar, prin urmare, să se prelungească cu un an scadențele prevăzute pentru constatarea echivalenței la nivel național, în vederea reglementării relațiilor comerciale tradiționale care s-au menținut până la 1 iulie 1977 în așteptarea constatărilor comunitare,
   ADOPTĂ PREZENTA DIRECTIVĂ:
   Articolul 1
   În articolul 2 din Directiva 66/401/CEE a Consiliului din 14 iunie 1966 privind comercializarea semințelor de plante furajere (4), modificată ultima dată de Directiva 79/641/CEE (5), se adaugă următorul alineat:

      „(1c)   Conform procedurii prevăzute în articolul 21, statele membre pot să fie autorizate să nu aplice, pentru producția stabilită într–un stat membru, măsura prevăzută în anexa II partea I punctul 2 paragraf B 1, pentru unul sau mai multe soiuri avute în vedere, în măsura în care măsurile ecologice și experiențele dobândite permit respectarea normelor stabilite în anexa II partea I punctul 2 coloana 13 din tabel.”

   Articolul 2
   Directiva 66/402/CEE a Consiliului din 14 iunie 1966 privind comercializarea semințelor de cereale (6), modificată ultima dată de Directiva 79/644/CEE, se modifică după cum urmează:

               1.

               În articolul 2 se adaugă alineatul următor:
               „(1c)   Conform procedurii prevăzute în articolul 21, statele membre pot să fie autorizate, până la 30 iunie 1982, să admită comercializarea semințelor de soiuri stabilite de secară destinate în principal scopurilor furajere, care nu corespund normelor stabilite:

                           —

                           în anexa II, în ceea ce privește facultatea germinativă

                           —

                           și, în ceea ce privește semințele de bază, din anexa II punctul 2 tabelul A coloana 6.”

               2.

               În articolul 13, se adaugă alineatul următor:
               „(1)   Statele membre pot să admită ca semințele unei specii de cereale să fie comercializate sub formă de amestec stabilit din semințele diferitelor soiuri, în măsura în care amestecul respectiv este de natură, pe baza cunoștințelor științifice sau tehnice, să fie în mod deosebit eficace împotriva propagării organismelor dăunătoare și atâta timp cât compușii amestecului corespund, înaintea amestecului, normelor de comercializare care li se aplică.”

               3.

               În art. 13, alineatul (1) devine alineatul (2) și alineatul (2) devine alineatul (3).

               4.

               În anexa IV partea A litera (b), se adaugă următorul număr:
               8.   Mențiunea «comercializare admisă exclusiv în…» (statul membru în cauză).”

         Articolul 3
   Directiva 70/457/CEE a Consiliului din 29 septembrie 1970 privind catalogul comun al soiurilor de plante agricole (7), modificată ultima dată de Directiva 78/55/CEE (8), se modifică după cum urmează:

               1.

               Articolul 5 alineatul (1) se înlocuiește cu următorul text:
               „(1)   Un soi este distinct dacă, indiferent de originea, artificială sau naturală, a soiului inițial care i-a dat naștere, se distinge net prin unul sau mai multe caractere importante de oricare alt soi din Comunitate.
               Caracterele trebuie să fie recunoscute cu precizie și descrise cu precizie.
               Un soi cunoscut în Comunitate este orice soi care, în momentul în care solicitarea de admitere a soiului care se analizează este cuvenit introdusă:

                           —

                           fie figurează în catalogul comun al soiurilor de plante agricole sau în catalogul cu soiurile speciilor de legume;

                           —

                           fie, fără să figureze în vreunul din aceste cataloage, este admis sau are cerere de admitere în statul membru în cauză sau în alt stat membru, fie pentru certificare și comercializare, fie pentru certificare pentru alte state,

                     cu excepția cazului în care măsurile menționate nu mai sunt îndeplinite în toate statele membre în cauză înaintea deciziei cu privire la solicitarea de admitere a soiului care urmează să fie analizată.”

               2.

               În articolul 7 alineatul (1) se adaugă următorul text:
               „Pentru stabilirea distincției, examinările în cultură includ cel puțin soiurile comparabile disponibile, cunoscute în Comunitate în sensul articolului 5 alineatul (1). Pentru aplicarea articolului 9, se includ alte soiuri comparabile disponibile.”

               3.

               În articolul 9, alineatul (3) se înlocuiește cu următorul text:
               „(3)   Statele membre, ținând seama de informațiile disponibile, se asigură în plus că un soi care nu se distinge net:

                           —

                           de un alt soi admis înainte în statul membru în cauză sau în alt stat membru sau

                           —

                           de un alt soi asupra căruia s-a pronunțat o judecată în ceea ce privește distincția, stabilitatea și omogenitatea conform normelor corespunzând celor din prezenta directivă, fără a fi un soi cunoscut în Comunitate în sensul articolului 5 alineatul (1),

                     poartă denumirea acestui soi. Această dispoziție nu este aplicabilă dacă această denumire poate să inducă în eroare sau să dea motiv de confuzie, în ceea ce privește soiul, sau dacă alte fapte, în temeiul ansamblului dispozițiilor statului membru în cauză care reglementează denumirile de soiuri, se opun utilizării sale, sau dacă dreptul unei terțe părți împiedică libera utilizare a acestei denumiri în relație cu soiul.”

               4.

               În articolul 4, alineatul (3) devine alineatul (4).

               5.

               Articolul 10 alineatul (1) se înlocuiește cu următorul text:
               „(1)   Orice solicitare sau retragere de solicitare de admitere a unui soi, orice înscriere în catalogul cu soiuri, precum și diferitele modificări ale acestuia se notifică imediat celorlalte state membre și Comisiei.”

               6.

               După articolul 12 se adaugă următorul articol:
               „Articolul 12a
               (1)   Statele membre se asigură de înlăturarea îndoielii apărute ca urmare a admiterii unui soi în ceea ce privește aprecierea distincției sale sau a denumirii în momentul admiterii sale.
               (2)   Atunci când se constată, după admiterea unui soi, că nu s-a îndeplinit condiția distincției în sensul articolului. 5, admiterea se înlocuiește cu o altă decizie, eventual anularea, conform prezentei directive.
               Prin această altă decizie, soiul nu se mai consideră, cu efect în momentul admiterii sale inițiale, ca un soi cunoscut în Comunitate în sensul articolului 5 alineatul (1).
               (3)   Atunci când se dovedește, după admiterea unui soi, că denumirea sa în sensul articolului 9 nu a fost acceptabilă în cursul admiterii, denumirea se adaptează astfel încât să fie în conformitate cu prezenta directivă. Statele membre pot să permită ca denumirea anterioară să fie utilizată temporar cu titlu suplimentar. Modalitățile conform cărora denumirea anterioară se poate utiliza cu titlu suplimentar se pot stabili conform procedurii prevăzute în articolul 23.”

               7.

               În articolul 15 alineatul (2) se adaugă teza următoare:
               „Se iau în considerare numai solicitările care s-au prezentat cu patru luni înaintea termenului menționat anterior.”

               8.

               În articolul 15 alineatul (5) se adaugă următorul text:
               „Pentru soiurile Beta vulgaris L. și Solanum tuberosum L., această măsură se consideră îndeplinită la 31 decembrie a fiecărui an pentru soiurile care fac obiectul, cu patru luni înaintea acestei date, comunicărilor prevăzute în articolul 10 alineatul (1) și (2), numai dacă un stat membru informează Comisia sau face o declarație în cadrul Comitetului permanent al semințelor și răsadurilor indicând că acesta nu are intenția să renunțe la prezentarea unei solicitări în conformitate cu alin. (2). La propunerea Comisiei, Consiliul hotărăște dacă aceste dispoziții vor fi aplicabile de asemenea și altor specii.”

               9.

               În articolul 21 alineatul (2), data de 30 iunie 1977 se înlocuiește cu data de 30 iunie 1978.

         Articolul 4
   În articolul 32 alineatul (2) din Directiva 70/458/CEE a Consiliului din 29 septembrie 1970 privind comercializarea semințelor de legume (9), modificată ultima dată de Directiva 79/641/CEE, data de 30 iunie 1977 se înlocuiește cu data de 30 iunie 1978.
   Articolul 5
   Statele membre iau măsurile necesare pentru intrarea în vigoare a actelor cu putere de lege și a actelor administrative pentru a se conforma dispozițiilor:

               —

               articolelor 1 și 2 cu efect de la 1 ianuarie 1980,

               —

               articolului 3 punctul 9 și articolului 4 cu efect de la 1 iulie 1977,

               —

               și a celorlalte dispoziții din prezenta directivă de la 1 iulie 1982.

         Articolul 6
   Prezenta directivă se adresează statelor membre.

      Adoptată la Bruxelles, 24 iulie 1979.

            Pentru Consiliu

            Președintele

         J. GIBBONS

      (1)  JO C 174, 21.7.1978, p. 8.

      (2)  JO C 239, 9.10.1978, p. 54.

      (3)  JO C 114, 7.4.1979, p. 26.

      (4)  JO 125, 11.7.1966, p. 2298/66.

      (5)  JO L 183, 19.7.1979, p. 13.

      (6)  JO 125, 11.7.1966, p. 2309/66.

      (7)  JO L 225, 12.10.1970, p. 1.

      (8)  JO L 16, 20.1.1978, p. 23.

      (9)  JO L 225, 12.10.1970, p. 7.