title: Directiva Consiliului din 20 iunie 1990 privind armonizarea legislației statelor membre referitoare la instrumentele de cântărire neautomate

text:
               13/Volumul 09

               RO

               Jurnalul Ofícial al Uniunii Europene

               254

         31990L0384

               L 189/1

               JURNALUL OFÍCIAL AL UNIUNII EUROPENE

      DIRECTIVA CONSILIULUI

   din 20 iunie 1990
   privind armonizarea legislației statelor membre referitoare la instrumentele de cântărire neautomate
   (90/384/CEE)
   CONSILIUL COMUNITĂȚILOR EUROPENE,
   având în vedere Tratatul de instituire a Comunității Economice Europene, în special articolul 100a,
   având în vedere propunerea Comisiei (1),
   în cooperare cu Parlamentul European (2),
   având în vedere avizul Comitetului Economic și Social (3),
   întrucât este de datoria statelor membre să protejeze populația împotriva rezultatelor incorecte ale operațiunilor de cântărire efectuate cu ajutorul instrumentelor de cântărire neautomate atunci când sunt utilizate în anumite domenii de aplicare;
   întrucât, în statele membre, există dispoziții imperative care definesc în special cerințele esențiale de funcționare necesare pentru instrumentele de cântărire neautomate prin specificarea cerințelor metrologice și tehnice, precum și proceduri de verificare înainte și după punerea în funcțiune; întrucât dispozițiile imperative respective nu conduc în mod necesar la niveluri de protecție diferite de la un stat membru la altul, ci, din cauza disparității lor, împiedică schimburile comerciale în interiorul Comunității;
   întrucât dispozițiile interne care asigură această protecție trebuie armonizate în vederea garantării liberei circulații a instrumentelor de cântărire neautomate și a asigurării, în egală măsură, a unui nivel justificat de protecție în Comunitate;
   întrucât dreptul comunitar în forma sa actuală prevede că, prin derogare de la una din normele fundamentale ale Comunității, și anume libera circulație a mărfurilor, obstacolele în calea circula ției în interiorul Comunității ca urmare a disparităților legislațiilor interne privind utilizarea produselor trebuie acceptate în măsura în care dispozițiile acestor legi interne sunt recunoscute ca fiind necesare pentru a garanta că produsele respective îndeplinesc cerințele esențiale; întrucât, prin urmare, armonizarea legislativă trebuie să se limiteze în cazul de față la dispozițiile necesare pentru a garanta că instrumentele de cântărire neautomate îndeplinesc cerințele esențiale de metrologie și de funcționare; întrucât cerințele respective, având în vedere că sunt esențiale, trebuie să înlocuiască dispozițiile interne în materie;
   întrucât trebuie, prin urmare, ca prezenta directivă să definească cerințele imperative și esențiale; întrucât, pentru a facilita dovedirea conformității cu cerințele esențiale, este indispensabil să se dispună de standarde armonizate la nivel european, în special în ceea ce privește caracteristicile metrologice, de proiectare și construcție, respectarea standardelor armonizate asigură instrumentelor o prezumție de conformitate cu cerințele esențiale; întrucât aceste standarde armonizate la nivel european sunt elaborate de organisme private și trebuie să își păstreze statutul de texte cu caracter neobligatoriu; întrucât, în acest sens, Comitetul European pentru Standardizare (CEN) și Comitetul European pentru Standardizare Electrotehnică (Cenelec) sunt recunoscute ca fiind organisme competente pentru adoptarea standardelor armonizate în conformitate cu liniile directoare cu caracter general de cooperare între Comisie și aceste două organisme, semnate la 13 noiembrie 1984; întrucât, în sensul prezentei directive, standardul armonizat este o specificație tehnică (standard european sau document armonizat) adoptată de unul sau de ambele organisme pe baza unui mandat conferit de Comisie în conformitate cu Directiva 83/189/CEE a Consiliului din 28 martie 1983 de stabilire a unei proceduri pentru furnizarea de informații în domeniul standardelor și reglementărilor tehnice (4), modificată de Directiva 88/182/CEE (5), și în temeiul liniilor directoare cu caracter general menționate anterior;
   întrucât evaluarea conformității cu dispozițiile metrologice și tehnice aplicabile este necesară pentru a asigura o protecție eficientă a utilizatorilor și a terților; întrucât procedurile existente de evaluare a conformității diferă de la un stat membru la altul; întrucât, pentru a evita evaluările de conformitate multiple care constituie de fapt obstacole în calea liberei circulații a instrumentelor, este necesar să se prevadă o recunoaștere reciprocă, de către statele membre, a procedurilor de evaluare a conformității; întrucât, pentru a facilita recunoașterea reciprocă a procedurilor de evaluare a conformității, este necesar în special să se prevadă proceduri comunitare armonizate, precum și criterii armonizate de desemnare a organismelor însărcinate să efectueze operațiunile ce decurg din procedurile de evaluare a conformității;
   întrucât este esențial, prin urmare, să se asigure faptul că aceste organisme desemnate asigură un nivel de calitate ridicat pe întreg teritoriul Comunității;
   întrucât prezența pe un instrument de cântărire neautomat a mărcii de conformitate CE și a unei viniete cu litera „M” constituie prezumția de conformitate a instrumentului respectiv cu dispozițiile prezentei directive și, prin urmare, face inutilă reluarea evaluărilor de conformitate efectuate deja;
   întrucât este necesar să se adopte, până la 31 decembrie 1992, măsurile destinate stabilirii progresive a pieței interne; întrucât piața internă este o zonă fără frontiere interne în care este asigurată libera circulație a mărfurilor, a persoanelor, a serviciilor și a capitalurilor,
   ADOPTĂ PREZENTA DIRECTIVĂ:
   CAPITOLUL I
   Domeniul de aplicare, introducere pe piață, liberă circulație
   Articolul 1
   (1)   Se înțelege prin instrument de cântărire un mijloc de măsurare utilizat pentru a determina masa unui corp utilizând acțiunea forței gravitaționale asupra acelui corp. În afară de aceasta, instrumentul de cântărire poate servi la determinarea altor mărimi, cantități, parametri sau caracteristici ale masei.
   Se înțelege prin instrument de cântărire neautomat un instrument de cântărire care necesită intervenția unui operator în timpul cântăririi.
   Prezenta directivă se aplică tuturor instrumentelor de cântărire neautomate, denumite în continuare „instrumente”.
   (2)   În prezenta directivă se face o distincție între două categorii de utilizare a instrumentelor:

               (a)

                           1.

                           determinarea masei pentru tranzacțiile comerciale;

                           2.

                           determinarea masei pentru calcularea unei taxe de trecere, a unui tarif, a unei taxe, a unei prime, a unei penalități, a unei remunerații, a unei indemnizații sau a unui tip similar de redevență;

                           3.

                           determinarea masei pentru aplicarea unor acte cu putere de lege sau a unor regulamente; expertize judiciare;

                           4.

                           determinarea masei în practica medicală în ceea ce privește cântărirea pacienților în scopuri de monitorizare, diagnostic și tratamente medicale;

                           5.

                           determinarea masei pentru prepararea medicamentelor în farmacii, pe bază de rețetă, și determinarea maselor pentru analizele efectuate în laboratoare medicale și farmaceutice;

                           6.

                           determinarea prețului în funcție de masă pentru comercializarea directă către populație și fabricarea preambalajelor;

               (b)

               toate aplicațiile, altele decât cele prevăzute la alineatul (2) litera (a) din prezentul articol.

         Articolul 2
   (1)   Statele membre iau toate măsurile necesare pentru a nu se introduce pe piață decât instrumente care îndeplinesc cerințele aplicabile acestora prevăzute de prezenta directivă.
   (2)   Statele membre iau toate măsurile necesare pentru a se da în folosință pentru utilizările prevăzute la articolul 1 alineatul (2) litera (a) numai instrumente care îndeplinesc cerințele aplicabile acestora prevăzute de prezenta directivă.
   Articolul 3
   Instrumentele utilizate pentru aplicațiile enumerate la articolul 1 alineatul (2) litera (a) trebuie să îndeplinească cerințele esențiale definite în anexa I.
   În cazul în care un instrument include sau este conectat la dispozitive care nu sunt utilizate pentru aplicațiile enumerate la articolul 1 alineatul (2) litera (a), nu este necesar ca dispozitivele respective să îndeplinească cerințele esențiale.
   Articolul 4
   (1)   Statele membre nu împiedică introducerea pe piață a unor instrumente care îndeplinesc cerințele prevăzute în prezenta directivă.
   (2)   Statele membre nu împiedică darea în folosință, pentru utilizările enumerate la articolul 1 alineatul (2) litera (a), a unor instrumente care îndeplinesc cerințele aplicabile acestora prevăzute de prezenta directivă.
   Articolul 5
   (1)   Statele membre consideră conforme cu cerințele esențiale menționate la articolul 3 instrumentele care sunt conforme cu standardele naționale ce pun în aplicare standardele armonizate care îndeplinesc cerințele esențiale menționate la articolul 3.
   (2)   Comisia publică trimiterile la standardele armonizate menționate la alineatul (1) în Jurnalul Oficial al Comunităților Europene.
   Statele membre publică trimiterile la standardele naționale menționate la alineatul (1).
   Articolul 6
   Atunci când un stat membru sau Comisia consideră că standardele armonizate menționate la articolul 5 alineatul (1) nu îndeplinesc în totalitate cerințele esențiale menționate la articolul 3, Comisia sau statul membru în cauză prezintă problema comitetului permanent înființat prin Directiva 83/189/CEE, denumit în continuare „comitet”, prezentând motive în acest sens. Comitetul își dă de îndată avizul.
   Având în vedere avizul comitetului, Comisia informează statele membre dacă este sau nu necesară retragerea standardelor respective din publicațiile menționate la articolul 5 alineatul (2).
   Articolul 7
   (1)   În cazul în care un stat membru consideră că instrumentele care poartă marca de conformitate CE menționată în anexa II punctele (2), (3) și (4) nu îndeplinesc cerințele prezentei directive, deși au fost instalate și utilizate corect în conformitate cu destinația acestora, statul membru ia toate măsurile necesare pentru a retrage de pe piață instrumentele respective sau pentru a interzice sau limita darea lor în folosință și/sau introducerea lor pe piață.
   Statul membru în cauză informează de îndată Comisia cu privire la o astfel de măsură, indicând motivele deciziei sale și, în special, dacă neconformitatea se datorează:

               (a)

               neîndeplinirii cerințelor esențiale menționate la articolul 3, atunci când instrumentele nu îndeplinesc standardele menționate la articolul 5 alineatul (1);

               (b)

               aplicării incorecte a standardelor menționate la articolul 5 alineatul (1);

               (c)

               unor lacune ale standardelor menționate la articolul 5 alineatul (1).

         (2)   Comisia consultă în cel mai scurt termen părțile în cauză.
   După consultare, Comisia informează de îndată statul membru care a întreprins acțiunea cu privire la rezultat. În cazul în care Comisia consideră că măsura este justificată, aceasta informează de îndată celelalte state membre cu privire la aceasta.
   În cazul în care decizia este atribuită lacunelor standardelor, Comisia, după consultarea părților interesate, prezintă situația comitetului, în termen de două luni, în cazul în care statul membru care a luat măsurile intenționează să le mențină și inițiază apoi procedura menționată la articolul 6.
   (3)   În cazul în care un instrument care nu îndeplinește cerințele poartă marca de conformitate CE, statul membru competent trebuie să ia măsurile adecvate împotriva celui care a aplicat marca și informează Comisia și celelalte state membre cu privire la aceasta.
   (4)   Comisia se asigură că statele membre sunt informate în permanență cu privire la desfășurarea și rezultatele procedurii.
   CAPITOLUL II
   Evaluarea conformității
   Articolul 8
   (1)   Atestarea conformității instrumentelor cu cerințele esențiale prevăzute în anexa I se poate realiza, la alegerea solicitantului, prin una dintre următoarele proceduri:

               (a)

               examen de tip CE menționat în anexa II punctul 1, urmat fie de declarația CE de conformitate (garantarea calității producției) menționată în anexa II punctul 2, fie de verificarea CE menționată în anexa II punctul 3.
               Cu toate acestea, examenul de tip CE nu este obligatoriu în cazul instrumentelor care nu utilizează dispozitive electronice și al căror dispozitiv de măsurare a sarcinii nu folosește un arc pentru echilibrarea sarcinii;

               (b)

               verificarea CE a unității menționate în anexa II punctul 4.

         (2)   Documentele și corespondența privind procedurile menționate la alineatul (1) trebuie redactate în limba oficială a statului membru în care urmează să se desfășoare procedurile sau într-o limbă acceptată de organismul competent.
   (3)   În cazul în care instrumentele fac obiectul altor directive comunitare privind alte aspecte, marca CE menționată la articolul 10 indică, în acest caz, faptul că instrumentele îndeplinesc și cerințele celorlalte directive.
   Articolul 9
   (1)   Statele membre notifică celorlalte state membre și Comisiei organismele pe care le-au desemnat pentru îndeplinirea atribuțiilor ce fac obiectul procedurii menționate la articolul 8, atribuțiile specifice pentru care a fost desemnat fiecare organism, precum și codurile de identificare a organismelor desemnate.
   Comisia publică în Jurnalul Oficial al Comunităților Europene lista acestor organisme notificate și atribuțiile pentru care acestea au fost desemnate și asigură actualizarea ei.
   (2)   Statele membre aplică criteriile minime definite în anexa V pentru desemnarea organismelor. Se consideră că organismele care îndeplinesc criteriile stabilite prin standardele armonizate aplicabile în domeniu îndeplinesc și criteriile prevăzute în anexa V.
   (3)   Un stat membru care a desemnat un organism poate anula desemnarea acestuia în cazul în care organismul nu mai îndeplinește criteriile de desemnare menționate la alineatul (2). Statul membru informează de îndată celelalte state membre și Comisia cu privire la aceasta și retrage notificarea.
   CAPITOLUL III
   Marca de conformitate CE și inscripțiile
   Articolul 10
   (1)   Marca de conformitate CE și datele suplimentare necesare specificate în anexa IV punctul 1 trebuie aplicate astfel încât să fie bine vizibile, ușor lizibile și de neșters pe instrumentele a căror conformitate a fost stabilită.
   (2)   Inscripțiile prevăzute în anexa IV punctul 2 trebuie aplicate pe toate celelalte instrumente astfel încât să fie bine vizibile, ușor lizibile și de neșters.
   (3)   Este interzisă aplicarea pe instrumente a unor mărci ce pot fi confundate cu marca de conformitate CE.
   Articolul 11
   În cazul în care se stabilește că marca de conformitate CE nu a fost corect aplicată pe instrumente:

               —

               neconforme cu standardele menționate la articolul 5 alineatul (1), în cazul în care fabricantul a ales să producă instrumente conforme cu standardele;

               —

               neconforme cu un tip omologat;

               —

               conforme cu un tip omologat, dar care nu îndeplinesc cerințele esențiale ce li se aplică;

               —

               pentru care fabricantul nu și-a îndeplinit obligațiile care îi revin în temeiul declarației CE de conformitate a tipului (garantarea calității producției),

         organismul notificat competent retrage, după caz, omologarea CE de tip și/sau omologarea sistemului calității. Retragerea omologării CE de tip are ca efect interzicerea prezentării spre verificare CE și a declarației CE de conformitate a tipului (garantarea calității producției).
   Articolul 12
   Atunci când un instrument care este utilizat în unul din domeniile de aplicare menționate la articolul 1 alineatul (2) litera (a) cuprinde sau este conectat la dispozitive care nu au făcut obiectul evaluării conformității menționate la articolul 8, fiecare din dispozitivele respective poartă simbolul restrictiv de utilizare definit în anexa IV punctul 3. Acest simbol se aplică pe dispozitive astfel încât să fie bine vizibil și de neșters.
   CAPITOLUL IV
   Dispoziții finale
   Articolul 13
   Statele membre iau toate măsurile necesare pentru a se asigura că instrumentele care poartă marca CE care le atestă conformitatea cu dispozițiile prezentei directive sunt în continuare conforme cu dispozițiile respective.
   Articolul 14
   Orice decizie luată în temeiul prezentei directive și care conduce la restricții privind darea în folosință a unui instrument trebuie să indice motivele exacte care o justifică. O astfel de decizie este notificată fără întârziere părții în cauză, care trebuie informată totodată cu privire la acțiunile juridice de care dispune în conformitate cu legislația în vigoare din statul membru în cauză, precum și de termenele acțiunilor respective.
   Articolul 15
   (1)   Statele membre adoptă și publică actele cu putere de lege și actele administrative necesare pentru a se conforma prezentei directive înainte de 1 iulie 1992. Statele membre informează de îndată Comisia cu privire la aceasta.
   (2)   Statele membre aplică aceste dispoziții de la 1 ianuarie 1993.
   (3)   Cu toate acestea, prin derogare de la alineatul (2), statele membre permit, pentru o perioadă de zece ani de la data la care pun în aplicare dispozițiile menționate la alineatul (1), introducerea pe piață și/sau darea în folosință a instrumentelor conforme cu reglementările în vigoare înainte de acea dată.
   (4)   Comisiei îi sunt comunicate de statele membre textele dispozițiilor de drept intern pe care le adoptă în domeniul reglementat de prezenta directivă.
   (5)   Directiva 73/360/CEE se abrogă de la 1 ianuarie 1993, cu excepția cazului în care se aplică dispozițiile alineatului (3).
   Articolul 16
   Prezenta directivă se adresează statelor membre.

      Adoptată la Luxemburg, 20 iunie 1990.

            Pentru Consiliu

            Președintele

         D. J. O'MALLEY

      (1)  JO C 55, 4.3.1989, p. 6 și

      JO C 297, 25.11.1989, p. 13.

      (2)  JO C 158, 26.6.1989, p. 221 și

      JO C 149, 18.6.1990.

      (3)  JO C 194, 31.7.1989, p. 1.

      (4)  JO L 109, 26.4.1983, p. 8.

      (5)  JO L 81, 26.3.1988, p. 75.
   ANEXA I
   Cerințele esențiale pe care trebuie să le îndeplinească instrumentele menționate la articolul 1 alineatul (2) litera (a) sunt enumerate în continuare. Terminologia utilizată este cea a Organizației Internaționale de Metrologie Legală.
   Observații preliminare
   În cazul în care un instrument cuprinde sau este conectat la mai multe dispozitive de indicare sau de tipărire utilizate pentru aplicațiile enumerate în articolul 1 alineatul (2) litera (a), acele dispozitive care repetă rezultatele cântăririi și care nu pot influența funcționarea corectă a instrumentului nu sunt supuse cerințelor esențiale, în cazul în care rezultatele cântăririi sunt tipărite sau înregistrate în mod corect și de neșters de o parte a instrumentului care îndeplinește cerințele esențiale și în cazul în care rezultatele sunt disponibile celor două părți implicate în procesul de măsurare. Cu toate acestea, în cazul instrumentelor utilizate pentru vânzare directă către public, dispozitivele de afișare și de tipărire pentru vânzător și client trebuie să îndeplinească cerințele esențiale.
   CERINȚE METROLOGICE
   1.   Unități de măsură a masei
   Unitățile de măsură utilizate sunt unități legale în sensul Directivei 80/181/CEE (1) modificată de Directiva 85/1/CEE (2).
   Sub rezerva respectării condiției menționate anterior, unitățile autorizate sunt următoarele:

               —

               unități SI: kilogram, microgram, miligram, gram, tonă;

               —

               unități ale sistemului imperial: livră, uncie (avoirdupois), uncie Troy;

               —

               alte unități care nu fac parte din SI: carat metric pentru cântărirea pietrelor prețioase.

         Pentru instrumentele care utilizează unitățile de masă ale sistemului imperial menționate anterior, cerințele esențiale aplicabile și definite în continuare se transformă în unitățile imperiale menționate anterior prin interpolare simplă.
   2.   Clase de precizie
   2.1.   Au fost definite următoarele clase de precizie:

               I

               specială

               II

               mare

               III

               medie

               IV

               inferioară

         Specificațiile pentru aceste clase sunt prevăzute în tabelul 1.
   TABELUL 1
   Clase de precizie

               Clasa

               Interval de verificare (e)

               Capacitate minimă
               (Min)

               Numărul de intervale de verificare

               Valoare minimă

               Valoare maximă

               I

               0,001

               g ≤ e

               100 e

               50 000

               —

               II

               0,001

               g ≤ e ≤ 0,005 g

               20 e

               100

               100 000

               0,1

               g ≤ e

               50 e

               5 000

               100 000

               III

               0,1

               g ≤ e ≤ 2 g

               20 e

               100

               10 000

               5

               g ≤ e

               20 e

               500

               10 000

               IV

               5

               g ≤ e

               10 e

               100

               1 000

         Capacitatea minimă se reduce la 5e pentru instrumentele din clasele II și III care servesc pentru determinarea unui tarif de transport.
   2.2.   Intervale
   2.2.1.   Intervalul real (d) și intervalul de verificare (e) se prezintă sub forma următoare:
   1 × 10k, 2 × 10k sau 5 × 10k unități de masă,
   k fiind un număr întreg sau zero.
   2.2.2.   Pentru toate instrumentele, altele decât cele dotate cu dispozitive indicatoare auxiliare:
   d = e.
   2.2.3.   Pentru instrumentele cu dispozitive indicatoare auxiliare se aplică următoarele condiții:

               e = 1 × 10k g

               d < e ≤ 10 d

         cu excepția instrumentelor din clasa I cu d < 10-4 g, pentru care e = 10-3 g.
   3.   Clasificare
   3.1.   Instrumente cu un singur interval de cântărire
   Instrumentele echipate cu un dispozitiv indicator auxiliar trebuie să se încadreze fie în clasa I, fie în clasa II. Pentru aceste instrumente, limitele minime de cântărire pentru cele două clase menționate anterior se obțin din tabelul 1, prin înlocuirea intervalului de verificare (e) din coloana 3 cu intervalul real (d).
   În cazul în care d < 10-4 g, limita maximă pentru clasa I poate fi mai mică de 50 000 e.
   3.2.   Instrumente cu intervale multiple de cântărire
   Sunt permise intervale de cântărire multiple, în cazul în care acestea sunt clar indicate pe instrument. Fiecare interval de cântărire este clasificat conform punctului 3.1. În cazul în care intervalul de cântărire cuprinde clase de precizie diferite, instrumentul trebuie să răspundă celor mai stricte cerințe care se aplică claselor de precizie pe care le cuprinde intervalul.
   3.3.   Instrumente cu intervale multiple
   3.3.1.   Instrumentele cu un singur interval de cântărire pot avea mai multe intervale parțiale de cântărire (instrumente cu intervale multiple).
   Instrumentele cu intervale multiple nu trebuie să fie echipate cu un dispozitiv de indicare auxiliar.
   3.3.2.   Fiecare interval parțial de cântărire i al unui instrument cu intervale multiple este definit prin:

                           —

                           valoarea intervalului său de verificare ei

               cu

               e(i + 1)

               > ei;

                           —

                           capacitatea sa maximă Maxi

               cu

               Maxr

               = Max;

                           —

                           capacitatea sa minimă Mini

               cu

               Mini

               = Max(i-1)

               și

               Min1

               = Min,

         unde:
   i= 1, 2,… r,
   i= indicele intervalului parțial de cântărire,
   r= numărul total al intervalelor parțiale de cântărire.
   Toate capacitățile sunt capacități ale sarcinii nete, indiferent de valoarea tarei utilizate.
   Intervalele parțiale de cântărire sunt clasificate conform tabelului 2. Toate intervalele parțiale de cântărire se încadrează în aceeași clasă de precizie, aceasta fiind clasa de precizie a instrumentului.
   TABELUL 2
   Instrumente cu intervale multiple
   i= 1, 2,…, r
   i= indicele intervalului parțial de cântărire
   r= numărul total al intervalelor parțiale de cântărire

               Clasă

               Interval de verificare (e)

               Capacitate minimă
               (Min)

               Numărul de intervale de verificare

               Valoare minimă

               Valoare minimă (3)

               Valoare Maximă

               I

               0,001

               g ≤ ei

               100 e1

               50 000

               —

               II

               0,001

               g ≤ ei ≤ 0,05 g

               20 e1

               5 000

               100 000

               0,1

               g ≤ ei

               50 e1

               5 000

               100 000

               III

               0,1

               g ≤ ei

               20 e1

               500

               10 000

               III

               5

               g ≤ ei

               10 e1

               50

               1 000

         4.   Precizie
   4.1.   La aplicarea procedurilor prevăzute la articolul 8, eroarea de indicare nu trebuie să depășească eroarea maximă tolerată prevăzută în tabelul 3. În cazul indicării numerice, eroarea indicației se corectează cu eroarea de rotunjire.
   Erorile maxime tolerate se aplică la valoarea netă și la valoarea tarei pentru toate sarcinile posibile, cu excepția valorilor de tară predeterminate.
   TABELUL 3
   Erori maxime tolerate

               Sarcină

               Eroare maximă tolerată

               Clasa I

               Clasa II

               Clasa III

               Clasa IV

               0

               ≤ m ≤

               50 000

               e

               0

               ≤ m ≤

               5 000

               e

               0

               ≤ m ≤

               500

               e

               0

               ≤ m ≤

               50

               e

               ± 0,5 e

               50 000

               e

               < m ≤

               200 000

               e

               5 000

               e

               < m ≤

               20 000

               e

               500

               e

               < m ≤

               2 000

               e

               50

               e

               < m ≤

               200

               e

               ± 1,0 e

               200 000

               e

               < m

               20 000

               e

               < m ≤

               100 000

               e

               2 000

               e

               < m ≤

               10 000

               e

               200

               e

               < m ≤

               1 000

               e

               ± 1,5 e

         4.2.   Erorile maxime tolerate utilizate sunt duble față de erorile maxime tolerate stabilite la punctul 4.1.
   5.   Rezultatele de cântărire ale unui instrument trebuie repetate și reproduse de alte dispozitive de indicare utilizate de instrument și conform celorlalte metode de echilibrare utilizate.
   Rezultatele cântăririi trebuie să fie suficient de insensibile la schimbările de poziție a sarcinii pe receptorul de sarcină.
   6.   Instrumentul trebuie să reacționeze la mici variații ale sarcinii.
   7.   Factori de influență și timpul
   7.1.   Instrumentele din clasele II, III și IV care pot fi utilizate în poziții înclinate nu trebuie să fie influențate de gradul de înclinare care poate apărea în condiții normale de utilizare.
   7.2.   Instrumentele trebuie să îndeplinească cerințele metrologice în intervalul de temperatură specificat de fabricant. Valoarea acestui interval trebuie să fie cel puțin egală cu:

               5 °C pentru un instrument din clasa I,

               15 °C pentru un instrument din clasa II,

               30 °C pentru un instrument din clasa III sau IIII.

         În absența unei specificații din partea fabricantului, intervalul de temperatură aplicabil este de -10 °C până la + 40 °C.
   7.3.   Instrumentele alimentate de la rețeaua de energie electrică trebuie să îndeplinească cerințele metrologice în condițiile de alimentare cuprinse în limitele de fluctuație normală.
   Instrumentele care funcționează cu alimentare de la baterie trebuie să indice orice scădere a tensiunii sub valoarea minimă cerută și, în acest caz, trebuie fie să continue să funcționeze corect, fie să se oprească automat.
   7.4.   Instrumentele electronice, cu excepția celor din clasa I și a celor din clasa II, daca e este mai mic de 1 g, trebuie să îndeplinească cerințele metrologice în condiții de umiditate relativ ridicată la limita superioară a intervalului lor de temperatură.
   7.5.   Încărcarea cu o sarcină a unui instrument din clasa II, III sau IIII pentru o perioadă prelungită de timp trebuie să aibă o influență neglijabilă asupra indicației la acea sarcină sau asupra indicării cifrei zero de îndată ce este retrasă sarcina.
   7.6.   În alte condiții, instrumentele trebuie fie să continue să funcționeze corect, fie să se oprească automat (4).
   PROIECTARE ȘI CONSTRUCȚIE
   8.   Cerințe generale
   8.1.   Proiectarea și construirea instrumentelor trebuie să fie de așa manieră, încât instrumentele să își mențină calitățile metrologice în cazul în care sunt utilizate și instalate corect și în cazul în care mediul în care funcționează este cel pentru care au fost proiectate. Valoarea masei trebuie indicată.
   8.2.   Atunci când sunt expuse la perturbări, instrumentele electronice nu trebuie să prezinte defecte semnificative sau trebuie să le detecteze automat și să le semnaleze.
   Atunci când se detectează automat un defect semnificativ, instrumentele electronice trebuie să emită o alarmă vizuală sau auditivă care să continue până când utilizatorul ia măsuri corective sau până la dispariția defectului.
   8.3.   Cerințele prevăzute la punctele 8.1 și 8.2 trebuie îndeplinite în mod permanent pe o perioadă de timp normală ținând seama de utilizarea prevăzută pentru instrumentele în cauză.
   Dispozitivele electronice digitale trebuie să exercite întotdeauna un control adecvat al funcționării corecte a procesului de măsurare, al dispozitivului de indicare și al stocării și transferului tuturor datelor.
   Atunci când se detectează automat o eroare cu o durată semnificativă, instrumentele electronice emit o alarmă vizuală sau auditivă care trebuie să continue până când utilizatorul ia măsuri corective sau până la dispariția erorii.
   8.4.   În cazul în care la un instrument electronic este conectat un echipament extern printr-o interfață corespunzătoare, acest lucru nu trebuie să influențeze negativ calitățile metrologice ale instrumentului.
   8.5.   Instrumentele nu trebuie să aibă caracteristici care să poată favoriza utilizarea frauduloasă a acestora; posibilitățile utilizării incorecte accidentale trebuie reduse la maximum. Componentele care nu trebuie demontate sau reglate de utilizator trebuie protejate împotriva unor astfel de acțiuni.
   8.6.   Instrumentele trebuie proiectate de așa manieră, încât să permită efectuarea rapidă a controalelor regulamentare prevăzute de prezenta directivă.
   9.   Indicarea rezultatelor cântăririi și a altor valori de cântărire
   Indicarea rezultatelor cântăririi și a altor valori de cântărire trebuie să fie precisă, să nu fie ambiguă și nici să nu poată induce în eroare; dispozitivul de indicare trebuie să permită citirea ușoară a indicației în condiții normale de utilizare.
   Denumirile și simbolurile unităților menționate la punctul 1 din prezenta anexă sunt conforme cu dispozițiile Directivei 80/181/CEE (5), adăugându-se simbolul pentru caratul metric, respectiv „ct”.
   Indicația nu poate depăși capacitatea maximă (Max) la care se adaugă 9e.
   Un dispozitiv indicator auxiliar este permis numai la dreapta semnului zecimal. Un dispozitiv pentru extensia indicației se poate folosi numai temporar, iar tipărirea trebuie oprită pe durata funcționării lor.
   Pot fi afișate și indicații secundare, cu condiția ca acestea să nu fie confundate cu indicațiile primare.
   10.   Tipărirea rezultatelor cântăririi și a altor valori de cântărire
   Rezultatele tipărite trebuie să fie corecte, bine identificate și neambigue. Tipărirea trebuie să fie clară, lizibilă, de neșters și durabilă.
   11.   Reglarea la nivel
   Atunci când este cazul, instrumentele trebuie să fie prevăzute cu un dispozitiv de reglare la nivel și cu un indicator de nivel, suficient de sensibile pentru a permite instalarea corectă.
   12.   Reglarea la zero
   Instrumentele pot fi prevăzute cu dispozitive de reglare la zero. Funcționarea acestor dispozitive trebuie să permită reglarea la zero cu precizie și să nu ducă la măsurări incorecte.
   13.   Dispozitive de tară și dispozitive de predeterminare a tarei
   Instrumentele pot avea unul sau mai multe dispozitive de tară și de predeterminare a tarei. Utilizarea acestor dispozitive trebuie să permită reglarea la zero cu precizie și trebuie să asigure o cântărire netă corectă. Utilizarea dispozitivului de predeterminare a tarei trebuie să asigure stabilirea corectă a valorii nete calculate.
   14.   Instrumente utilizate la vânzarea directă către public, cu o capacitate maximă mai mică de 100 kg: cerințe suplimentare
   Instrumentele utilizate la vânzarea directă către public trebuie să afișeze toate informațiile esențiale referitoare la operațiunea de cântărire și, în cazul instrumentelor care indică prețul, să afișeze clar clientului și modul de calculare a prețului pentru produsul ce urmează să fie achiziționat.
   Prețul care trebuie plătit, în cazul în care este indicat, trebuie să fie exact.
   Instrumentele de calculare a prețului trebuie să afișeze indicațiile esențiale suficient timp pentru a permite cumpărătorului să le citească corect.
   Instrumentele de calculare a prețului pot avea și alte funcții în afară de cântărirea pe produs și calcularea prețului, cu condiția ca toate indicațiile referitoare la ansamblul tranzacțiilor să fie tipărite clar și neambiguu și să fie aranjate corespunzător pe un bilet sau pe o etichetă destinate cumpărătorului.
   Instrumentele nu trebuie să aibă caracteristici care să poată duce în mod direct sau indirect la afișarea unor indicații a căror interpretare poate fi dificilă sau indirectă.
   Instrumentele trebuie să garanteze protecția consumatorilor împotriva oricărei tranzacții de vânzare incorecte survenite în urma funcționării lor defectuoase.
   Dispozitivele indicatoare auxiliare și dispozitivele de extindere a indicației nu sunt permise.
   Dispozitivele suplimentare sunt admise numai în măsura în care nu permit utilizarea frauduloasă.
   Instrumentele similare celor utilizate în mod normal pentru vânzarea directă către public și care nu îndeplinesc cerințele prevăzute la prezentul punct trebuie să fie prevăzute lângă afișaj cu inscripția de neșters: „Interzis pentru vânzarea directă către public.”
   15.   Instrumente pentru imprimarea prețului pe etichete
   Instrumentele pentru imprimarea prețului pe etichete trebuie să îndeplinească cerințele pentru instrumentele de indicare a prețului utilizate pentru vânzarea directă către public, în măsura în care se aplică instrumentului în cauză. Imprimarea unui preț pe etichetă trebuie să fie imposibilă sub o limită minimă.

      (1)  JO L 39, 15.12.1980, p. 40.

      (2)  JO L 2, 3.1.1985, p. 11.

      (3)  Pentru i = r se aplică coloana corespunzătoare din tabelul 1, unde e se înlocuiește cu er.

      (4)  JO L 39, 15.2.1980, p. 40.

      (5)  JO L 33, 15.2.1980, p. 39.
   ANEXA II
   1.   Examinarea CE de tip
   1.1.   Examinarea CE de tip este procedura prin care un organism notificat verifică și certifică faptul că un instrument, reprezentativ pentru producția prevăzută, îndeplinește cerințele prezentei directive care i se aplică.
   1.2.   Cererea de examinare de tip se depune pe lângă un singur organism notificat de către fabricant sau de către reprezentantul său autorizat, stabilit pe teritoriul Comunității.
   Cererea trebuie să cuprindă:

               —

               numele și adresa fabricantului și, în cazul în care cererea este depusă de reprezentantul autorizat, numele și adresa acestuia;

               —

               o declarație scrisă din care să rezulte că cererea nu a fost depusă și pe lângă alt organism notificat;

               —

               documentația de proiectare prevăzută în anexa III.

         Solicitantul pune la dispoziția organismului notificat un instrument reprezentativ pentru producția prevăzută, denumit în continuare „tip”.
   Organismul notificat:
   1.3.1.   examinează documentația de proiectare și verifică dacă tipul a fost fabricat în conformitate cu documentația respectivă;
   1.3.2.   stabilește de comun acord cu solicitantul locul în care urmează să fie efectuate examinările și/sau încercările;
   1.3.3.   efectuează sau asigură efectuarea examinării și/sau a încercărilor adecvate pentru a verifica dacă soluțiile adoptate de fabricant corespund cerințelor esențiale, atunci când standardele menționate la articolul 5 nu au fost aplicate;
   1.3.4.   efectuează sau asigură efectuarea examinării și/sau a încercărilor corespunzătoare pentru a verifica, în cazul în care fabricantul a optat să aplice standardele pertinente, dacă standardele respective au fost aplicate efectiv, asigurându-se astfel conformitatea cu cerințele esențiale.
   1.4.   În cazul în care tipul îndeplinește dispozițiile prezentei directive, organismul notificat eliberează solicitantului un certificat de omologare CE de tip. Certificatul conține concluziile examinării, condițiile de valabilitate ale acestuia (după caz), datele necesare identificării instrumentului omologat și, în cazul în care este necesar, o descriere a modului de funcționare. Toate elementele tehnice relevante, precum desenele și schemele, se anexează certificatului de omologare CE de tip.
   Termenul de valabilitate al certificatului este de zece ani de la data emiterii și poate fi reînnoit pentru perioade de câte zece ani.
   În eventualitatea unor schimbări fundamentale în proiectarea instrumentului, de exemplu ca urmare a punerii în practică a unor noi tehnologii, valabilitatea certificatului poate fi limitată la doi ani și poate fi prelungită cu trei ani.
   1.5.   Fiecare organism notificat pune periodic la dispoziția statelor membre lista:

               —

               cererilor de examinare CE de tip primite;

               —

               certificatelor de omologare CE de tip emise;

               —

               cererilor de examinare CE de tip respinse;

               —

               completărilor și modificărilor aduse documentelor deja emise.

         În afară de aceasta, fiecare organism notificat informează de îndată toate statele membre în caz de retragere a certificatelor de omologare CE de tip.
   Fiecare stat membru pune aceste informații la dispoziția organismelor pe care le-a notificat.
   1.6.   Celelalte organisme notificate pot primi o copie a certificatelor și a anexelor la acestea.
   1.7.   Solicitantul informează organismul notificat care a emis certificatul de omologare CE de tip cu privire la orice modificare adusă tipului omologat.
   Modificările aduse tipului omologat trebuie, în afară de aceasta, să fie aprobate de către organismul notificat care a emis certificatul de omologare CE de tip în cazul în care respectivele modificări influențează conformitatea cu cerințele esențiale prevăzute în prezenta directivă sau cu condițiile prevăzute pentru utilizarea instrumentului respectiv. Această aprobare suplimentară se acordă sub forma unei anexe la certificatul original de examinare CE de tip.
   2.   Declarația CE de conformitate a tipului (garantarea calității producției)
   2.1.   Declarația CE de conformitate a tipului (garantarea calității producției) este procedura prin care un fabricant care îndeplinește obligațiile prevăzute la punctul 2.2 declară că instrumentele în cauză sunt, după caz, conforme cu tipul descris în certificatul de omologare CE de tip și îndeplinesc cerințele esențiale care li se aplică prevăzute în prezenta directivă.
   Fabricantul aplică pe fiecare instrument marca CE și inscripțiile prevăzute în anexa IV.
   Marca CE este însoțită de simbolul de identificare a organismului notificat responsabil cu supravegherea CE indicată la punctul 2.4.
   2.2.   Fabricantul trebuie să fi aplicat în mod corespunzător un sistem de calitate descris la punctul 2.3 și trebuie să facă obiectul supravegherii CE, conform punctului 2.4.
   2.3.   Sistem de calitate
   2.3.1.   Fabricantul trebuie să depună o cerere de omologare a sistemului său de calitate pe lângă un organism notificat.
   Cererea trebuie să cuprindă:

               —

               un angajament de îndeplinire a obligațiilor care decurg din sistemul de calitate omologat;

               —

               un angajament de menținere a sistemului de calitate omologat, pentru a asigura în permanență conformitatea și eficiența sa.

         Fabricantul pune la dispoziția organismului notificat toate informațiile pertinente, în special documentația privind sistemul de calitate și documentația privind proiectarea instrumentului.
   2.3.2.   Sistemul de calitate trebuie să asigure conformitatea instrumentelor cu tipul descris în certificatul de omologare CE de tip și cu cerințele care li se aplică din prezenta directivă.
   Toate elementele, cerințele și dispozițiile adoptate de fabricant trebuie să facă obiectul unei documentări sistematice și ordonate, sub forma unor norme, proceduri și instrucțiuni scrise. Documentația sistemului de calitate trebuie să asigure o bună înțelegere a programelor, a planurilor, a manualelor și a consemnărilor referitoare la calitate.
   Documentația trebuie să conțină în special o descriere adecvată:

               —

               a obiectivelor de calitate și a structurii organizatorice, a responsabilităților și a atribuțiilor personalului de conducere în ceea ce privește calitatea produsului;

               —

               a procesului de fabricație, a tehnicilor de control și de asigurare a calității și a măsurilor sistematice care urmează să fie utilizate;

               —

               a examinărilor și încercărilor care urmează să fie efectuate înainte, în timpul și după fabricare, precum și a frecvenței acestora;

               —

               a mijloacelor de supraveghere a obținerii calității solicitate pentru produs și a funcționării eficiente a sistemului de calitate.

         2.3.3.   Organismul notificat examinează și evaluează sistemul de calitate pentru a determina dacă îndeplinește cerințele prevăzute la punctul 2.3.2. De asemenea, organismul notificat prezumă conformitatea acestor cerințe cu sistemele de calitate care pun în aplicare standardul armonizat corespunzător.
   Organismul notificat comunică fabricantului decizia sa și informează și celelalte organisme notificate cu privire la aceasta. Notificarea adresată fabricantului cuprinde concluziile examinării și, în cazul unui refuz, justificarea deciziei sale.
   2.3.4.   Fabricantul sau reprezentantul său autorizat informează organismul notificat care a omologat sistemul de calitate cu privire la actualizarea sistemului de calitate ca urmare a schimbărilor survenite, de exemplu datorită apariției noilor tehnologii și a noilor concepte de calitate.
   2.3.5.   Orice organism notificat care retrage omologarea unui sistem de calitate informează celelalte organisme notificate cu privire la aceasta.
   2.4.   Supraveghere CE
   2.4.1.   Scopul supravegherii CE este de a asigura faptul că fabricantul îndeplinește în mod corespunzător obligațiile ce decurg din omologarea sistemului de calitate.
   2.4.2.   Fabricantul acordă organismului notificat, în vederea inspectării, accesul la locurile de fabricație, de control, de încercare și depozitare și îi pune la dispoziție toate informațiile necesare, în special:

               —

               documentația referitoare la sistemul de calitate;

               —

               documentația tehnică;

               —

               procesele-verbale privind calitatea, de exemplu rapoartele de inspecție și datele privind încercările și calibrările, rapoartele privind calificarea personalului în cauză etc.

         Organismul notificat efectuează periodic audituri pentru a se asigura că fabricantul menține și aplică sistemul de calitate; organismul notificat prezintă fabricantului procesul-verbal al auditului.
   În afară de aceasta, organismul notificat poate efectua vizite inopinate fabricantului. Cu ocazia acestor vizite, organismul notificat poate efectua audituri complete sau parțiale, prezentând fabricantului procesul-verbal al vizitei sau, după caz, procesul-verbal al auditului.
   2.4.3.   Organismul notificat se asigură că fabricantul menține și pune în aplicare sistemul de calitate omologat.
   3.   Verificare CE
   3.1.   Verificarea CE este procedura prin care organismul notificat verifică și certifică faptul că instrumentele în cauză sunt conforme, după caz, cu tipul descris în certificatul de omologare CE de tip și îndeplinesc cerințele care li se aplică prevăzute în prezenta directivă. Organismul notificat aplică marca CE pe fiecare instrument.
   3.2.   Fiecare instrument este examinat și supus unor încercări adecvate definite în standardele menționate la articolul 5 sau unor încercări echivalente, pentru a garanta conformitatea cu cerințele esențiale prevăzute în prezenta directivă.
   3.3.   Marca CE menționată la punctul 3.1 de mai sus este însoțită de simbolul de identificare a organismului notificat.
   3.4.   Pentru instrumentele care nu fac obiectul omologării CE de tip, documentația privind proiectarea instrumentului prevăzută în anexa III trebuie să fie disponibilă pentru organismul notificat, la solicitarea acestuia.
   4.   Verificarea CE pe unitate de produs
   4.1.   Verificarea CE pe unitate de produs este procedura prin care un organism notificat verifică și atestă faptul că instrumentul, proiectat în general pentru o aplicație specială, corespunde cerințelor care i se aplică prevăzute în prezenta directivă. Organismul notificat aplică marca CE pe instrument.
   4.2.   Instrumentul este examinat și supus unor încercări adecvate prevăzute în standardele menționate la articolul 5 sau la încercări echivalente, pentru a garanta conformitatea cu cerințele care i se aplică prevăzute în prezenta directivă.
   4.3.   Marca CE menționată la punctul 4.1 este însoțită de simbolul de identificare a organismului notificat.
   4.4.   Documentația de proiectare a instrumentului prevăzută în anexa III trebuie să fie pusă la dispoziția organismului notificat.
   5.   Dispoziții comune
   5.1.   Declarația CE de conformitate a tipului (garantarea calității producției), verificarea CE și verificarea CE pe unitate de produs pot fi efectuate în unitatea fabricantului sau în orice alt loc în cazul în care transportul la locul de utilizare nu necesită demontarea instrumentului, în cazul în care darea în folosință la locul de utilizare nu necesită asamblarea instrumentului sau alte operațiuni tehnice de instalare care pot afecta performanțele instrumentului și în cazul în care valoarea constantei gravitaționale la locul dării în folosință este luată în considerare sau în cazul în care performanțele instrumentului nu sunt afectate de variațiile gravitației. În toate celelalte cazuri, ele trebuie făcute la locul de utilizare a instrumentului.
   5.2.   În cazul în care performanțele instrumentului sunt sensibile la variațiile gravitației, procedurile menționate la punctul 5.1 pot fi efectuate în două etape, etapa a doua cuprinzând toate examinările și încercările al căror rezultat depinde de gravitație, iar prima etapă - celelalte examinări și încercări. Etapa a doua se desfășoară la locul de utilizare a instrumentului. În cazul în care un stat membru a delimitat zone de gravitație pe teritoriul său, expresia „la locul de utilizare a instrumentului” se interpretează ca „în zona de gravitație de utilizare a instrumentului”.
   În cazul în care un fabricant a optat pentru realizarea în două etape a uneia din procedurile menționate la punctul 5.1 și în cazul în care respectivele etape sunt efectuate de părți diferite, instrumentul care a trecut de prima etapă a procedurii trebuie să poarte simbolul de identificare a organismului notificat care a participat la respectiva etapă.
   5.3.2.   Partea care a efectuat prima etapă a procedurii eliberează pentru fiecare instrument un certificat care cuprinde datele necesare pentru identificarea instrumentului și specifică examinările și încercările efectuate.
   Partea care efectuează cea de a două etapă a procedurii efectuează examinările și încercările care nu au fost deja executate.
   5.3.3.   Fabricantul care a ales în prima etapă declarația CE de conformitate a tipului (garantarea calității producției) poate opta în etapa a doua pentru aceeași procedură sau poate decide să continue în etapa a doua cu verificarea CE.
   5.3.4.   Marca CE se aplică pe instrument la încheierea etapei a doua, împreună cu simbolul de identificare a organismului notificat care a participat la cea de-a doua etapă.
   ANEXA III
   DOCUMENTAȚIE TEHNICĂ
   Documentația tehnică trebuie să permită înțelegerea conceperii, fabricării și funcționării produsului și să faciliteze evaluarea conformității sale cu cerințele directivei.
   Documentația tehnică cuprinde următoarele elemente în măsura în care sunt necesare pentru evaluare:

               —

               o descriere generală a tipului;

               —

               proiecte și schițe de fabricație, precum și planuri ale componentelor, ale subansamblurilor, ale circuitelor etc.;

               —

               descrierile și explicațiile necesare pentru înțelegerea celor menționate anterior, inclusiv modul de funcționare a instrumentului;

               —

               lista standardelor menționate la articolul 5, aplicate integral sau parțial, și descrierea soluțiilor adoptate pentru a respecta cerințele esențiale în cazul în care nu au fost aplicate standardele menționate la articolul 5;

               —

               rezultatele calculelor de proiectare și ale examinărilor etc.;

               —

               rapoartele de încercare;

               —

               certificatele de omologare CE de tip și rezultatele încercărilor corespunzătoare privind instrumentele care cuprind componente identice cu cele din proiect.

         ANEXA IV
   1.   Instrumente care fac obiectul procedurii CE de evaluare a conformității
   1.1.   Respectivele instrumente trebuie să poarte:

               (a)

                           —

                           marca de conformitate CE, care cuprinde simbolul CE descris în anexa VI, urmată de ultimele două cifre ale anului în care a fost aplicată,

                           —

                           simbolul(simbolurile) de identificare a organismului(organismelor) notificat(e) care a(u) efectuat supravegherea CE sau verificarea CE.

                     Marca și inscripțiile indicate anterior trebuie aplicate pe instrument, grupate în mod distinct;

               (b)

               o etichetă pătrată, verde, de cel puțin 12,5 mm × 12,5 mm, cu litera majusculă „M” tipărită cu negru;

               (c)

               următoarele inscripții:

                           —

                           numărul certificatului de omologare CE de tip, după caz;

                           —

                           marca sau denumirea fabricantului;

                           —

                           clasa de precizie, încadrată într-un oval sau între două linii orizontale unite prin două semicercuri;

                           —

                           capacitatea maximă sub forma Max…;

                           —

                           capacitatea minimă sub forma Min…;

                           —

                           intervalul de verificare sub forma e =,

                     plus, după caz:

                           —

                           numărul de serie;

                           —

                           pentru instrumentele alcătuite din elemente separate, dar asociate: marca de identificare pe fiecare element;

                           —

                           intervalul de verificare, în cazul în care este diferit de e, sub forma d =…;

                           —

                           efectul maxim aditiv de tară, sub forma T = +…;

                           —

                           efectul maxim substractiv de tară, în cazul în care este diferit de Max, sub forma T = - …;

                           —

                           intervalul tarelor, în cazul în care este diferit de d, sub forma dT =…;

                           —

                           sarcina limită, în cazul în care este diferită de Max, sub forma Lim…;

                           —

                           limitele speciale de temperatură, sub forma…°C/…°C;

                           —

                           raportul între receptorul de greutate și sarcină.

         1.2.   Instrumentele trebuie să fie prevăzute cu dispozitive care să permită aplicarea mărcii de conformitate CE și/sau a unor inscripții. Acestea trebuie aplicate de așa manieră încât să fie imposibil de îndepărtat fără a fi distruse și să fie vizibile atunci când instrumentul este în poziție de funcționare obișnuită.
   1.3.   În cazul în care se utilizează o plăcuță de date, aceasta trebuie să poată fi sigilată, cu excepția cazului în care nu poate fi înlocuită fără a fi distrusă. În cazul în care plăcuța de date este sigilată, trebuie să i se poată aplica o marcă de control.
   1.4.   Inscripțiile Max, Min, e și d trebuie, de asemenea, să apară lângă afișajul rezultatului, în cazul în care nu sunt deja localizate acolo.
   1.5.   Orice dispozitiv de măsurare a sarcinii care este conectat sau care poate fi conectat la unul sau la mai multe receptoare de sarcină trebuie să poarte inscripțiile pertinente referitoare la receptoarele de sarcină respective.
   2.   Alte instrumente
   Celelalte categorii de instrumente trebuie să poarte:

               —

               marca sau denumirea fabricantului;

               —

               capacitatea maximă, sub forma Max …

         Nu este obligatoriu ca aceste instrumente să poarte etichetele menționate la punctul 1.1 litera (b).
   3.   Simbolul restrictiv de utilizare prevăzut la articolul 12
   Acest simbol este compus din litera majusculă „M”, tipărită cu negru pe un fundal roșu, sub formă de pătrat, cu dimensiunea de cel puțin 25 mm × 25 mm, cele două diagonale ale pătratului intersectându-se în cruce.
   ANEXA V
   Criterii minime care urmează să fie aplicate de statele membre la desemnarea organismelor responsabile de îndeplinirea procedurilor menționate la articolul 8:

               1.

               Organismele trebuie să dispună de personalul, mijloacele și echipamentul necesare.

               2.

               Personalul trebuie să aibă competență tehnică și să facă dovada integrității profesionale.

               3.

               Organismele trebuie să lucreze în mod independent de orice cerc, grup sau de orice persoană interesată în mod direct sau indirect de instrumentele de cântărire neautomate, în ceea ce privește efectuarea încercărilor, pregătirea proceselor-verbale, emiterea certificatelor și îndeplinirea funcției de supraveghere prevăzute în prezenta directivă.

               4.

               Personalul trebuie să respecte secretul profesional.

               5.

               Organismele trebuie să încheie o asigurare de răspundere civilă, cu excepția cazului în care o astfel de asigurare de răspundere civilă este acoperită de stat, conform dreptului intern.

         Statele membre verifică periodic respectarea condițiilor prevăzute la punctele 1 și 2.
   ANEXA VI


title: Directiva 2014/100/UE a Comisiei din 28 octombrie 2014 de modificare a Directivei 2002/59/CE a Parlamentului European și a Consiliului de instituire a unui sistem comunitar de monitorizare și informare privind traficul navelor maritime  Text cu relevanță pentru SEE

text:
               29.10.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               L 308/82

         DIRECTIVA 2014/100/UE A COMISIEI
   din 28 octombrie 2014
   de modificare a Directivei 2002/59/CE a Parlamentului European și a Consiliului de instituire a unui sistem comunitar de monitorizare și informare privind traficul navelor maritime
   (Text cu relevanță pentru SEE)
   COMISIA EUROPEANĂ,
   având în vedere Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene,
   având în vedere Directiva 2002/59/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 27 iunie 2002 de instituire a unui sistem comunitar de monitorizare și informare privind traficul navelor maritime și de abrogare a Directivei 93/75/CEE a Consiliului (1), în special articolul 27 alineatul (2),
   întrucât:

               (1)

               Competitivitatea sectorului european al transportului maritim poate fi facilitată printr-o utilizare mai eficientă a resurselor și printr-o mai bună utilizare a informațiilor electronice.

               (2)

               Din motive legate de maximizarea eficienței și de evitarea dublării eforturilor, este necesar să se pornească de la standardizare și de la platformele și soluțiile tehnice existente la nivel național și la nivelul Uniunii, pentru a culege, de asemenea, roadele investițiilor deja realizate.

               (3)

               Pe lângă faptul că îmbunătățește siguranța maritimă, securitatea portuară și maritimă, protecția mediului și gradul de pregătire pentru cazurile de poluare, Sistemul de schimb de informații maritime al Uniunii, SafeSeaNet, instituit în temeiul Directivei 2002/59/CE, permite, în conformitate cu legislația Uniunii, schimbul de informații suplimentare care vizează facilitarea unui trafic maritim și a unui transport maritim eficient.

               (4)

               Pentru a permite reducerea costurilor, pentru a evita crearea mai multor grupuri de coordonare și pentru a profita de experiența grupului de coordonare la nivel înalt, principiile de gestionare și atribuțiile acestuia din urmă ar trebui să fie modificate pentru a acoperi și alte domenii reglementate de directivă.

               (5)

               Directiva 2002/59/CE impune ca statele membre și Comisia să coopereze pentru a dezvolta și a actualiza Sistemul de schimb de informații maritime al Uniunii, pe baza experienței acumulate în cadrul exploatării sistemului, potențialul său și funcțiile sale, în vederea consolidării acestuia, ținându-se cont de progresele înregistrate în domeniul tehnologiilor informației și comunicațiilor.

               (6)

               S-a câștigat experiență și s-au realizat progrese tehnice, în special în privința dezvoltării unui sistem de schimb de date interoperabil care să poată combina informațiile obținute de la SafeSeaNet cu informații de la alte sisteme de monitorizare și de urmărire ale Uniunii [CleanSeaNet, Centrul de date pentru identificarea și urmărirea navelor la mare distanță al Uniunii Europene (Centrul de date LRIT al UE) și Thetis] și, de asemenea, de la sisteme externe (de exemplu, AIS prin satelit), facilitând astfel și mai mult serviciile maritime integrate. Au fost lansate mai multe inițiative AIS prin satelit, inclusiv de către statele membre, care confirmă beneficiile operaționale oferite de accesul la datele SAT-AIS.

               (7)

               Sistemele și aplicațiile găzduite de EMSA pot furniza autorităților statelor membre și organismelor Uniunii informații cuprinzătoare privind, de exemplu, poziția navelor, încărcăturile periculoase, poluarea etc. și pot, de asemenea, să furnizeze servicii de sprijin în domenii cum ar fi paza de coastă, combaterea pirateriei și statistica, potrivit drepturilor de acces atribuite în conformitate cu Documentul privind controlul interfeței și a funcționalităților (DCIF) instituit și menținut în temeiul articolului 22a și al anexei III la directivă.

               (8)

               Gestionarea sistemului și ameliorările sale tehnologice sunt discutate periodic cu statele membre în cadrul Grupului de coordonare la nivel înalt privind SafeSeaNet instituit prin Decizia 2009/584/CE a Comisiei (2). În cadrul acestui grup se discută, de asemenea, îmbunătățirile realizate care duc la integrarea tehnică a diverselor sisteme și aplicații dezvoltate. Aceste progrese, precum și testarea unui mediu integrat pentru date maritime de către Agenția Europeană pentru Siguranța Maritimă au condus la obținerea de sinergii și la îmbunătățirea serviciilor și a caracteristicilor sistemului.

               (9)

               Prin urmare, anexa III la Directiva 2002/59/CE ar trebui adaptată pentru a reflecta aceste progrese tehnice realizate în lumina experienței dobândite cu SafeSeaNet.

               (10)

               Anexa III la Directiva VTMIS, care reglementează Sistemul de schimb de informații maritime al Uniunii și face trimitere la alte acte legislative relevante ale Uniunii, ar trebui să fie formulată într-un mod mai explicit, prin precizarea actelor legislative ale Uniunii care au legătură cu utilizarea în prezent a SafeSeaNet, precum Directiva 2000/59/CE a Parlamentului European și a Consiliului (3), Directiva 2005/35/CE a Parlamentului European și a Consiliului (4), Directiva 2009/16/CE a Parlamentului European și a Consiliului (5) și Directiva 2010/65/UE a Parlamentului European și a Consiliului (6); în ceea ce privește actele legislative menționate, utilizarea SafeSeaNet poate facilita în continuare schimbul de informații și partajarea acestora și ar trebui să faciliteze în continuare utilizarea sistemului, a sistemului integrat de informare și a unei platforme care să asigure convergența și interoperabilitatea sistemelor și aplicațiilor maritime, inclusiv a tehnologiilor spațiale.

               (11)

               Evoluțiile reflectate în prezenta directivă pot juca, de asemenea, un rol central în dezvoltarea unui mediu comun pentru schimbul de informații (Common Information and Sharing Environment — CISE) pentru domeniul maritim, care reprezintă un proces de colaborare voluntară în cadrul Uniunii Europene având ca scop ameliorarea și promovarea în continuare a schimbului de informații relevante între autoritățile implicate în supravegherea maritimă.

               (12)

               Măsurile prevăzute de prezenta directivă sunt conforme cu avizul Comitetului pentru siguranța maritimă și prevenirea poluării de către nave (COSS),

         ADOPTĂ PREZENTA DIRECTIVĂ:
   Articolul 1
   Anexa III la Directiva 2002/59/CE se înlocuiește cu textul anexei la prezenta directivă.
   Articolul 2
   (1)   Statele membre pun în aplicare actele cu putere de lege și actele administrative necesare pentru a se conforma prezentei directive până cel târziu la 18 noiembrie 2015. Statele membre comunică de îndată Comisiei textul acestor acte.
   Atunci când statele membre adoptă aceste acte, ele cuprind o trimitere la prezenta directivă sau sunt însoțite de o astfel de trimitere la data publicării lor oficiale. Statele membre stabilesc modalitatea de efectuare a acestei trimiteri.
   (2)   Comisiei îi sunt comunicate de către statele membre textele principalelor dispoziții de drept intern pe care le adoptă în domeniul reglementat de prezenta directivă.
   Articolul 3
   Prezenta directivă intră în vigoare în a douăzecea zi de la data publicării în Jurnalul Oficial al Uniunii Europene.
   Articolul 4
   Prezenta directivă se adresează statelor membre.

      Adoptată la Bruxelles, 28 octombrie 2014.

            Pentru Comisie

            Președintele

         José Manuel BARROSO

      (1)  JO L 208, 5.8.2002, p. 10.

      (2)  Decizia 2009/584/CE a Comisiei din 31 iulie 2009 de instituire a Grupului director la nivel înalt privind SafeSeaNet (JO L 201, 1.8.2009, p. 63).

      (3)  Directiva 2000/59/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 27 noiembrie 2000 privind instalațiile portuare de preluare a deșeurilor provenite din exploatarea navelor și a reziduurilor de încărcătură (JO L 332, 28.12.2000, p. 81).

      (4)  Directiva 2005/35/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 7 septembrie 2005 privind poluarea cauzată de nave și introducerea unor sancțiuni, inclusiv sancțiuni penale, pentru infracțiunile de poluare (JO L 255, 30.9.2005, p. 11).

      (5)  Directiva 2009/16/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 23 aprilie 2009 privind controlul statului portului (JO L 131, 28.5.2009, p. 57).

      (6)  Directiva 2010/65/UE a Parlamentului European și a Consiliului din 20 octombrie 2010 privind formalitățile de raportare aplicabile navelor la sosirea în și/sau la plecarea din porturile statelor membre și de abrogare a Directivei 2002/6/CE (JO L 283, 29.10.2010, p. 1).

      ANEXĂ

            „ANEXA III
            MESAJELE ELECTRONICE ȘI SISTEMUL DE SCHIMB DE INFORMAȚII MARITIME AL UNIUNII (SAFESEANET)
            1.   Conceptul general și arhitectura

            Sistemul de schimb de informații maritime al Uniunii, SafeSeaNet, permite recepționarea, stocarea, extragerea și schimbul de informații în scopul siguranței maritime, al securității maritime și portuare, al protejării mediului marin și al eficientizării traficului și transportului maritim.
            SafeSeaNet este un sistem specializat, creat pentru a facilita schimbul de informații în format electronic între statele membre și pentru a furniza Comisiei și statelor membre informațiile relevante în conformitate cu legislația Uniunii. Acesta se compune dintr-o rețea de sisteme naționale SafeSeaNet în fiecare stat membru și un sistem central SafeSeaNet care acționează ca punct nodal.
            Rețeaua de schimb de informații maritime a Uniunii leagă între ele toate sistemele naționale SafeSeaNet, instituite în conformitate cu prezenta directivă, și include sistemul central SafeSeaNet.
            2.   Gestionare, exploatare, dezvoltare și întreținere

            2.1.   Responsabilități

            2.1.1.   Sistemele naționale SafeSeaNet

            Statele membre creează și întrețin un sistem SafeSeaNet național care permite schimbul de informații maritime între utilizatorii autorizați sub responsabilitatea unei autorități naționale competente (ANC).
            ANC este responsabilă pentru gestionarea sistemului național, ceea ce include coordonarea la nivel național a utilizatorilor și a furnizorilor de date, precum și asigurarea că sunt desemnate UN LOCODES și că sunt create și întreținute atât infrastructura națională IT, cât și procedurile necesare descrise în Documentul privind controlul interfeței și al funcționalităților menționat la punctul 2.3.
            Sistemul național SafeSeaNet permite interconectarea utilizatorilor autorizați sub responsabilitatea ANC și poate fi făcut accesibil unor actori identificați din sectorul naval (armatori, agenți, comandanți, expeditori și alții), atunci când aceștia sunt autorizați în acest sens de ANC, în special pentru a facilita transmiterea și primirea pe cale electronică a rapoartelor în conformitate cu legislația Uniunii.
            2.1.2.   Sistemul central SafeSeaNet

            Comisia este responsabilă pentru gestionarea și dezvoltarea, la nivel de politici, a sistemului central SafeSeaNet, precum și pentru supravegherea acestuia, în cooperare cu statele membre; în conformitate cu Regulamentul (CE) nr. 1406/2002 al Parlamentului European și al Consiliului (1), Agenția Europeană pentru Siguranța Maritimă, în cooperare cu statele membre și cu Comisia, este responsabilă pentru:

                        —

                        documentația și implementarea tehnică a SafeSeaNet;

                        —

                        elaborarea, exploatarea și integrarea datelor și a mesajelor electronice, precum și întreținerea interfețelor între sistemul SafeSeaNet central, inclusiv datele AIS colectate prin satelit, și diferitele sisteme de informații din prezenta directivă, menționate la punctul 3.

                  Sistemul central SafeSeaNet, care acționează ca un punct nodal, interconectează toate sistemele naționale SafeSeaNet și instituie infrastructura IT și procedurile necesare descrise în Documentul privind controlul interfeței și al funcționalităților menționat la punctul 2.3.
            2.2.   Principiile de gestionare

            Comisia înființează un grup de coordonare la nivel înalt, care își adoptă regulamentul de procedură, compus din reprezentanți ai statelor membre și ai Comisiei, pentru:

                        —

                        a formula recomandări în vederea îmbunătățirii eficacității și securității sistemului;

                        —

                        a formula îndrumări corespunzătoare pentru dezvoltarea sistemului;

                        —

                        a asista Comisia la analizarea performanței sistemului;

                        —

                        a furniza îndrumări corespunzătoare pentru dezvoltarea platformei interoperabile pentru schimbul de date prin combinarea informațiilor de la SafeSeaNet cu informații de la alte sisteme de informații, menționate la punctul 3;

                        —

                        a aproba Documentul privind controlul interfeței și al funcționalităților menționat la punctul 2.3 și orice modificări ale acestuia;

                        —

                        a adopta orientări pentru colectarea și distribuirea prin SafeSeaNet a informațiilor referitoare la autoritățile competente desemnate de statele membre să îndeplinească funcții relevante în temeiul prezentei directive;

                        —

                        a menține contactul cu alte foruri de lucru relevante, în special cu Grupul pentru simplificare administrativă și servicii electronice de informații în domeniul maritim.

                  2.3.   Documentul privind controlul interfeței și al funcționalităților și documentația tehnică

            Comisia elaborează și menține, în strânsă cooperare cu statele membre, un Document privind controlul interfeței și al funcționalităților (DCIF).
            DCIF descrie în detaliu cerințele privind performanțele sistemului și procedurile aplicabile elementelor naționale și centrale ale sistemului SafeSeaNet concepute pentru a asigura conformitatea cu legislația relevantă a Uniunii.
            DCIF include norme referitoare la:

                        —

                        îndrumări privind drepturile de acces pentru managementul calității datelor;

                        —

                        integrarea datelor menționate la punctul 3 și distribuirea acestora prin intermediul sistemului SafeSeaNet;

                        —

                        procedurile operaționale pentru agenție și pentru statele membre, care definesc mecanismele de control al calității datelor SafeSeaNet;

                        —

                        specificațiile de securitate pentru transmiterea și schimbul de date; și

                        —

                        arhivarea informațiilor la nivel național și central.

                  DCIF indică modalitățile de stocare și disponibilitatea informațiilor privind mărfurile periculoase sau poluante în legătură cu serviciile regulate pentru care s-a acordat o derogare în conformitate cu articolul 15.
            Documentația tehnică referitoare la SafeSeaNet, cum ar fi standardele pentru formatul în care se realizează schimbul de date, interoperabilitatea cu alte sisteme și aplicații, manualele de utilizare, specificațiile privind securitatea rețelei și bazele de date de referință utilizate în sprijinul obligațiilor de raportare, este elaborată și menținută de agenție, în cooperare cu statele membre.
            3.   Schimbul și partajarea datelor

            Sistemul folosește standardele sectorului și trebuie să poată interacționa cu sistemele publice și private utilizate pentru a crea, a furniza sau a primi informații în cadrul SafeSeaNet.
            Comisia și statele membre cooperează pentru a examina fezabilitatea și dezvoltarea funcționalităților care vor asigura, în cea mai mare măsură posibilă, ca transmiterea informațiilor de către furnizorii de date, inclusiv comandanții, armatorii, agenții, operatorii, expeditorii și autoritățile relevante, să nu fie necesară decât o singură dată, ținând seama în mod corespunzător de obligațiile prevăzute în Directiva 2010/65/UE a Parlamentului European și a Consiliului (2) și în alte acte legislative relevante ale Uniunii. Statele membre se asigură că informațiile transmise sunt disponibile pentru a fi utilizate în toate raportările, notificările, schimburile de informații și sistemele VTMIS.
            Statele membre creează și mențin interfețele necesare pentru transmiterea automată a datelor, prin mijloace electronice, către SafeSeaNet.
            Sistemul SafeSeaNet central este utilizat pentru distribuirea de date și de mesaje electronice schimbate sau partajate în conformitate cu prezenta directivă și cu legislația relevantă a Uniunii, între altele:

                        —

                        Directiva 2000/59/CE a Parlamentului European și a Consiliului (3), în ceea ce privește articolul 12 alineatul (3);

                        —

                        Directiva 2005/35/CE a Parlamentului European și a Consiliului (4), în ceea ce privește articolul 10;

                        —

                        Directiva 2009/16/CE a Parlamentului European și a Consiliului (5), în ceea ce privește articolul 24;

                        —

                        Directiva 2010/65/UE, în măsura în care se aplică articolul 6.

                  Funcționarea sistemului SafeSeaNet ar trebui să sprijine facilitarea și crearea spațiului european de transport maritim fără bariere.
            În cazul în care există norme adoptate la nivel internațional care permit transmiterea de informații LRIT privind navele din țări terțe, rețelele SafeSeaNet se utilizează pentru a distribui între statele membre, la un nivel de securitate adecvat, informațiile LRIT primite în conformitate cu articolul 6b din prezenta directivă.
            4.   Securitate și drepturi de acces

            Sistemul central și sistemele naționale SafeSeaNet se conformează cerințelor din prezenta directivă referitoare la confidențialitatea informațiilor, precum și principiilor și specificațiilor de securitate descrise în DCIF, în special în ceea ce privește drepturile de acces.
            Statele membre identifică toți utilizatorii pentru care se atribuie un rol și un set de drepturi de acces în conformitate cu DCIF.”

         (1)  Regulamentul (CE) nr. 1406/2002 al Parlamentului European și al Consiliului din 27 iunie 2002 de instituire a unei Agenții Europene pentru Siguranță Maritimă (JO L 208, 5.8.2002, p. 1).

         (2)  Directiva 2010/65/UE a Parlamentului European și a Consiliului din 20 octombrie 2010 privind formalitățile de raportare aplicabile navelor la sosirea în și/sau la plecarea din porturile statelor membre și de abrogare a Directivei 2002/6/CE (JO L 283, 29.10. p. 1).

         (3)  Directiva 2000/59/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 27 noiembrie 2000 privind instalațiile portuare de preluare a deșeurilor provenite din exploatarea navelor și a reziduurilor de încărcătură (JO L 332, 28.12.2000, p. 81).

         (4)  Directiva 2005/35/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 7 septembrie 2005 privind poluarea cauzată de nave și introducerea unor sancțiuni, inclusiv sancțiuni penale, pentru infracțiunile de poluare (JO L 255, 30.9.2005, p. 11).

         (5)  Directiva 2009/16/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 23 aprilie 2009 privind controlul statului portului (JO L 131, 28.5.2009, p. 57).