title: Directiva 2006/12/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 5 aprilie 2006 privind deșeurileText cu relevanță pentru SEE.

text:
Anunţ juridic important

|

32006L0012

Official Journal L 114 , 27/04/2006 P. 0009 - 0021

		20060405Directiva 2006/12/CE a Parlamentului European și a Consiliuluidin 5 aprilie 2006privind deșeurile(Text cu relevanță pentru SEE)PARLAMENTUL EUROPEAN ȘI CONSILIUL UNIUNII EUROPENE,având în vedere Tratatul de instituire a Comunității Europene, în special articolul 175,având în vedere propunerea Comisiei,având în vedere avizul Comitetului Economic și Social European [1],după consultarea Comitetului Regiunilor,hotărând în conformitate cu procedura prevăzută la articolul 251 din tratat [2],întrucât:(1) Directiva 75/442/CEE a Consiliului din 15 iulie 1975 privind deșeurile [3] a fost modificată de mai multe ori în mod semnificativ [4]. În scopul clarității, ar trebui să se elaboreze o codificare a dispozițiilor în cauză.(2) Principalul obiectiv al dispozițiilor referitoare la gestionarea deșeurilor trebuie să fie protecția sănătății oamenilor și a mediului împotriva efectelor nocive cauzate de colectarea, transportul, tratarea, stocarea și depozitarea deșeurilor.(3) Pentru îmbunătățirea eficienței gestionării deșeurilor în Comunitate este necesară o terminologie comună și o definire a deșeurilor.(4) Trebuie să fie aplicate norme eficace și coerente privind eliminarea și recuperarea deșeurilor, sub rezerva anumitor excepții, pentru bunurile mobile pe care deținătorul le elimină ori intenționează sau are obligația să le elimine.(5) Trebuie încurajată recuperarea deșeurilor și utilizarea materialelor recuperate ca materii prime în vederea conservării resurselor naturale. Ar putea fi necesară adoptarea unor norme specifice pentru deșeurile reutilizabile.(6) În scopul atingerii unui nivel ridicat de protecție a mediului, statele membre, pe lângă luarea unor măsuri responsabile pentru a asigura eliminarea și recuperarea deșeurilor, trebuie să ia măsuri pentru a reduce producerea de deșeuri, în special prin promovarea unor tehnologii curate și a produselor care pot fi reciclate sau reutilizate, luând în considerare oportunitățile existente și potențiale ale pieței pentru deșeuri recuperate.(7) În plus, discrepanțele existente între legislația statelor membre cu privire la eliminarea și recuperarea deșeurilor pot afecta calitatea mediului și buna funcționare a pieței interne.(8) Este foarte important ca, în ansamblul său, Comunitatea să fie capabilă să asigure eliminarea deșeurilor și se dorește ca statele membre să tindă în mod individual spre un asemenea obiectiv.(9) Pentru a atinge obiectivele menționate, statele membre trebuie să elaboreze planuri de gestionare a deșeurilor.(10) Circulația deșeurilor trebuie să se reducă, iar statele membre pot să includă în planurile de gestionare măsurile necesare în acest scop.(11) Pentru asigurarea unui nivel ridicat de protecție și a unui control eficace, este necesar să se prevadă autorizarea și controlul întreprinderilor care asigură eliminarea și recuperarea deșeurilor.(12) Anumite unități care își prelucrează sau recuperează propriile deșeuri pot fi exceptate de la îndeplinirea cerințelor de autorizare, sub rezerva anumitor împrejurări și cu condiția ca organizațiile respective să îndeplinească cerințele de protecție a mediului. Asemenea unități trebuie supuse înregistrării.(13) În scopul monitorizării deșeurilor de la producere și până la eliminarea definitivă, alte întreprinderi implicate în sectorul deșeurilor, precum colectorii de deșeuri, transportatorii și brokerii, trebuie, de asemenea, să se supună procedurii de autorizare sau înregistrare și inspecției corespunzătoare.(14) Proporția costurilor care nu este acoperită de activitățile de tratare a deșeurilor trebuie suportată în conformitate cu principiul "poluatorul plătește".(15) Măsurile necesare pentru punerea în aplicare a prezentei directive trebuie adoptate în conformitate cu Decizia 1999/468/CE a Consiliului din 28 iunie 1999 de stabilire a procedurilor de exercitare a competențelor de executare conferite Comisiei [5].(16) Prezenta directivă nu trebuie să aducă atingere obligațiilor statelor membre referitoare la termenele de transpunere în legislația internă a directivelor enumerate în partea B a anexei III,ADOPTĂ PREZENTA DIRECTIVĂ:Articolul 1(1) În sensul prezentei directive:(a) "deșeu" înseamnă orice substanță sau obiect inclus în categoriile prevăzute de anexa I pe care titularul le elimină ori intenționează sau are obligația să le elimine;(b) "producător" înseamnă orice persoană ale cărei activități produc deșeuri ("producător inițial") și/sau oricine care realizează operațiuni de prelucrare inițială, amestecare sau alte operațiuni care au ca rezultat schimbarea naturii sau a compoziției acestor deșeuri;(c) "deținător" înseamnă producătorul de deșeuri sau persoana fizică sau juridică care este în posesia acestora;(d) "gestionare" înseamnă colectarea, transportul, recuperarea și depozitarea deșeurilor, inclusiv supervizarea unor asemenea operațiuni și supravegherea după dezafectarea spațiilor de eliminare;(e) "eliminare" înseamnă orice operațiune prevăzută de anexa II A;(f) "recuperare" înseamnă orice operațiune prevăzută de anexa II B;(g) "colectare" înseamnă adunarea, sortarea și/sau amestecarea deșeurilor în vederea transportului.(2) În sensul alineatului (1) litera (a) Comisia, hotărând în conformitate cu procedura prevăzută la articolul 18 alineatul (3), întocmește o listă a deșeurilor care aparțin categoriilor enumerate de anexa I. Lista în cauză este reexaminată periodic și, după caz, este revizuită în conformitate cu aceeași procedură.Articolul 2(1) Următoarele se exclud din domeniul de aplicare al prezentei directive:(a) efluenți gazoși emiși în atmosferă;(b) în cazul în care sunt deja reglementate de o altă legislație:(i) deșeuri radioactive;(ii) deșeuri rezultate din prospectarea, extracția, tratarea și stocarea resurselor minerale și din exploatarea carierelor;(iii) carcase de animale și următoarele deșeuri agricole: materii fecale și alte substanțe naturale, nepericuloase, utilizate în agricultură;(iv) ape uzate, cu excepția deșeurilor în formă lichidă;(v) explozibili declasați.(2) Prin intermediul unor directive speciale, se pot elabora norme specifice pentru cazuri speciale sau unele de completare a prezentei directive privind gestionarea anumitor categorii speciale de deșeuri.Articolul 3(1) Statele membre iau măsuri adecvate pentru a încuraja:(a) în primul rând, prevenirea sau reducerea producerii de deșeuri și a caracterului lor nociv, în special prin:(i) dezvoltarea unor tehnologii curate care utilizează mai rațional resursele naturale;(ii) progresul tehnic și introducerea pe piață a produselor proiectate pentru a nu contribui sau a contribui în cea mai mică măsură posibilă, prin caracteristicile de fabricație, utilizarea sau eliminarea lor la creșterea cantității sau a caracterului nociv a deșeurilor și a riscurilor de poluare;(iii) dezvoltarea tehnicilor adecvate pentru eliminarea definitivă a substanțelor periculoase din conținutul deșeurilor destinate recuperării;(b) în al doilea rând:(i) recuperarea deșeurilor prin reciclare, reutilizare sau regenerare sau orice alt proces, în vederea extracției materiilor prime auxiliare sau(ii) utilizarea deșeurilor ca sursă de energie.(2) Cu excepția cazurilor în care se aplică Directiva 98/34/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 22 iunie 1998 de stabilire a unei proceduri pentru furnizarea de informații în domeniul standardelor și reglementărilor tehnice [6], statele membre informează Comisia cu privire la orice măsuri pe care intenționează să le adopte în vederea îndeplinirii obiectivelor prevăzute la alineatul (1). Comisia informează celelalte state membre și comitetul menționat la articolul 18 alineatul (1) cu privire la aceste măsuri.Articolul 4(1) Statele membre iau măsurile necesare pentru a asigura că deșeurile se recuperează sau se elimină fără a periclita sănătatea oamenilor și fără a utiliza procese sau metode care ar putea fi dăunătoare pentru mediu, în special:(a) fără riscuri pentru apă, aer sau sol, sau pentru animale ori plante;(b) fără a cauza neplăceri prin zgomot sau mirosuri;(c) fără a afecta în mod negativ regiunile rurale sau zonele de interes special.(2) Statele membre iau măsurile necesare pentru a interzice abandonarea, descărcarea sau eliminarea necontrolată a deșeurilor.Articolul 5(1) Statele membre iau măsurile adecvate, în cooperare cu alte state membre, în cazul în care este necesar sau recomandabil, pentru a crea o rețea integrată și adecvată de instalații de eliminare, luând în considerare cele mai bune tehnici disponibile, fără a genera costuri excesive. Rețeaua trebuie să permită ca, în ansamblul său, Comunitatea să asigure în totalitate eliminarea deșeurilor, iar statele membre să tindă spre atingerea aceluiași scop în mod individual, luând în considerare condițiile geografice sau necesitățile de instalații speciale pentru anumite tipuri de deșeuri.(2) Rețeaua prevăzută la alineatul (1) trebuie să permită eliminarea deșeurilor la una dintre cele mai apropiate instalații, prin intermediul celor mai potrivite metode și tehnologii pentru a asigura un nivel ridicat de protecție a mediului și a sănătății publice.Articolul 6Statele membre stabilesc sau desemnează autoritatea sau autoritățile competente care să fie responsabile cu punerea în aplicare a prezentei directive.Articolul 7(1) În vederea îndeplinirii obiectivelor prevăzute la articolele 3, 4 și 5, autoritatea sau autoritățile competente menționate la articolul 6 trebuie să elaboreze cât mai curând posibil unul sau mai multe planuri de gestionare a deșeurilor. Planurile respective se referă în special la:(a) tipul, cantitatea și originea deșeurilor care trebuie recuperate sau eliminate;(b) cerințele tehnice generale;(c) orice măsuri specifice pentru deșeuri speciale;(d) locuri sau instalații corespunzătoare de eliminare.(2) Planurile menționate la alineatul (1) pot cuprinde, de exemplu:(a) persoanele fizice sau juridice abilitate pentru gestionarea deșeurilor;(b) costurile estimative ale operațiunilor de recuperare și eliminare;(c) măsuri corespunzătoare pentru a încuraja raționalizarea colectării, sortării și tratării deșeurilor.(3) Statele membre cooperează, după caz, cu alte state membre și cu Comisia pentru elaborarea unor asemenea planuri. Statele membre informează Comisia cu privire la aceasta.(4) Statele membre pot lua măsurile necesare pentru prevenirea circulației deșeurilor care nu sunt conforme cu planurile de gestionare a deșeurilor. Statele membre informează Comisia și celelalte state membre cu privire la aceste măsuri.Articolul 8Statele membre iau măsurile necesare pentru a se asigura că orice deținător de deșeuri:(a) asigură manipularea deșeurilor sale printr-o societate privată sau publică de colectare a deșeurilor sau o întreprindere care realizează operațiunile enumerate de anexa II A sau II B sau(b) recuperează sau elimină deșeuri prin mijloace proprii, în conformitate cu dispozițiile prezentei directive.Articolul 9(1) În sensul punerii în aplicare a articolelor 4, 5 și 7, orice unitate sau întreprindere care realizează operațiunile specificate de anexa II A trebuie să obțină o autorizație de la autoritatea competentă menționată la articolul 6.Această autorizație trebuie să cuprindă:(a) tipurile și cantitățile de deșeuri;(b) cerințele tehnice;(c) măsurile de siguranță care trebuie luate;(d) locul de eliminare;(e) metoda de tratare.(2) Autorizațiile pot fi acordate pe o perioadă specificată, pot fi reînnoite, se pot supune anumitor condiții și obligații sau, în special în cazul în care metoda de eliminare prevăzută nu este acceptabilă din punctul de vedere al protecției mediului, acordarea lor poate fi refuzată.Articolul 10În sensul aplicării articolului 4, orice unitate sau întreprindere care realizează operațiunile prevăzute de anexa II B trebuie să obțină o autorizație.Articolul 11(1) Fără a aduce atingere Directivei 91/689/CEE a Consiliului din 12 decembrie 1991 privind deșeurile periculoase [7], pot fi exceptate de la îndeplinirea cerințelor de autorizare prevăzute la articolul 9 sau articolul 10:(a) unitățile sau întreprinderile care realizează pe cont propriu eliminarea propriilor deșeuri la locul de producție și(b) unitățile sau întreprinderile care realizează recuperarea deșeurilor.(2) Derogarea prevăzută la alineatul (1) se poate aplica numai în cazul în care:(a) autoritățile competente au adoptat norme generale pentru fiecare tip de activitate, stabilind tipurile și cantitățile de deșeuri și condițiile în care activitatea în cauză poate fi exceptată de la îndeplinirea cerințelor de autorizare și(b) tipurile și cantitățile de deșeuri și metodele de eliminare sau de recuperare sunt de asemenea natură încât condițiile prevăzute la articolul 4 să fie îndeplinite.(3) Unitățile și întreprinderile menționate la alineatul (1) trebuie să se înregistreze la autoritățile competente.(4) Statele membre informează Comisia cu privire la normele generale adoptate în temeiul alineatului (2) litera (a).Articolul 12Unitățile sau întreprinderile care își desfășoară activitatea în domeniul colectării sau transportului de deșeuri sau care asigură realizarea eliminării sau a recuperării deșeurilor în numele altora (comercianți sau agenți), în cazul în care nu sunt supuse procedurii de autorizare, se înregistrează la autoritățile competente.Articolul 13Unitățile sau întreprinderile care realizează operațiunile prevăzute la articolele 9-12 se supun unor controale periodice corespunzătoare, realizate de către autoritățile competente.Articolul 14(1) Toate unitățile sau întreprinderile prevăzute la articolele 9 și 10:(a) țin evidența cantității, naturii, originii și, după caz, a destinației, frecvenței colectării, a mijlocului de transport și a metodei de tratare cu privire la deșeurile prevăzute de anexa I și operațiunile prevăzute de anexa II A sau II B;(b) la cerere, pun aceste informații la dispoziția autorităților competente prevăzute la articolul 6.(2) Statele membre pot solicita, de asemenea, producătorilor să respecte dispozițiile alineatului (1).Articolul 15În conformitate cu principiul "poluatorul plătește", costurile de eliminare a deșeurilor trebuie suportate de:(a) deținătorul care își transferă deșeurile unei societăți de colectare sau unei întreprinderi prevăzute la articolul 9 și/sau(b) deținătorii precedenți sau producătorul produsului de unde provin deșeurile.Articolul 16La intervale de trei ani, statele membre transmit Comisiei informații privind punerea în aplicare a prezentei directive, sub forma unui raport sectorial care include și alte directive comunitare relevante. Raportul se elaborează pe baza unui chestionar sau proiect realizat de Comisie în conformitate cu procedura menționată la articolul 18 alineatul (2). Chestionarul sau proiectul menționat este trimis statelor membre cu șase luni înainte de începutul perioadei la care se referă raportul. Raportul se adresează Comisiei în termen de nouă luni de la încheierea perioadei de trei ani la care se referă.Comisia publică un raport comunitar privind punerea în aplicare a directivei în termen de nouă luni de la primirea rapoartelor de la statele membre.Articolul 17Modificările necesare pentru adaptarea anexelor la progresul științific și tehnic se adoptă în conformitate cu procedura prevăzută la articolul 18 alineatul (3).Articolul 18(1) Comisia este sprijinită de un comitet.(2) Atunci când se face trimitere la prezentul alineat, se aplică articolele 4 și 7 din Decizia 1999/468/CE, având în vedere dispozițiile articolului 8 din decizia respectivă.Perioada prevăzută la articolul 4 alineatul (3) din Decizia 1999/468/CE este de o lună.(3) Atunci când se face trimitere la prezentul alineat, se aplică articolele 5 și 7 din Decizia 1999/468/CE, având în vedere dispozițiile articolului 8 din decizia respectivă.Perioada prevăzută la articolul 5 alineatul (6) din Decizia 1999/468/CE este de trei luni.(4) Comitetul își adoptă regulamentul de procedură.Articolul 19Comisiei îi sunt comunicate de către statele membre textele principalelor dispoziții de drept intern pe care le adoptă în domeniul reglementat de prezenta directivă.Articolul 20Prin urmare, Directiva 75/442/CEE se abrogă, fără a aduce atingere obligațiilor statelor membre referitoare la termenele de transpunere în legislația internă, prevăzute de partea B din anexa III.Trimiterile la directiva abrogată se interpretează ca trimiteri la prezenta directivă și se citesc în conformitate cu tabelul de corespondență din anexa IV.Articolul 21Prezenta directivă intră în vigoare în a douăzecea zi de la data publicării în Jurnalul Oficial al Uniunii Europene.Articolul 22Prezenta directivă se adresează statelor membre.Adoptată la Strasburg, 5 aprilie 2006.Pentru Parlamentul EuropeanPreședinteleJ. Borrell FontellesPentru ConsiliuPreședinteleH. Winkler[1] JO C 112, 30.4.2004, p. 46.[2] Avizul Parlamentului European din 9 martie 2004 (JO C 102 E, 28.4.2004, p. 106) și Decizia Consiliului din 30 ianuarie 2006.[3] JO L 194, 25.7.1975, p. 39, directivă astfel cum a fost modificată ultima dată prin Regulamentul (CE) nr. 1882/2003 al Parlamentului European și al Consiliului (JO L 284, 31.10.2003, p. 1).[4] A se vedea partea A a anexei III.[5] JO L 184, 17.7.1999, p. 23.[6] JO L 204, 21.7.1998, p. 37, directivă astfel cum a fost modificată ultima dată prin Actul de aderare din 2003.[7] JO L 377, 31.12.1991, p. 20, directivă astfel cum a fost modificată ultima dată prin Directiva 94/31/CE (JO L 168, 2.7.1994, p. 28).--------------------------------------------------20060405ANEXA ICATEGORII DE DEȘEURIQ1  Reziduuri de producție sau de consum, nespecificate altfel în continuareQ2  Produse care nu corespund specificațiilorQ3  Produse al căror termen de garanție a expiratQ4  Materiale deversate în mod accidental, pierdute sau care au suferit alte incidente, inclusiv orice materiale, echipamente etc. contaminate ca rezultat al incidentului în cauzăQ5  Materiale contaminate sau pătate în urma unor acțiuni planificate (de exemplu, reziduuri de la activități de curățire, ambalaje, containere etc.)Q6  Piese inutilizabile (de exemplu, baterii rebutate, catalizatori epuizați etc.)Q7  Substanțe a căror performanță nu mai este satisfăcătoare (de exemplu, acizi contaminați, solvenți contaminați, săruri de amestec epuizate etc.)Q8  Reziduuri din procese industriale (de exemplu, zgură, reziduuri de la distilare etc.)Q9  Reziduuri din procese de captare a poluanților (de exemplu, nămol de la epuratoare de gaze, praf de la filtre de aer, filtre uzate etc.)Q10  Reziduuri din prelucrare mecanică/finisare (de exemplu, span provenit de la operațiile de strunjire, zguri măcinate etc.)Q11  Reziduuri din extracția și prelucrarea materiilor prime (de exemplu, reziduuri miniere, reziduuri din exploatarea zăcămintelor de petrol etc.)Q12  Materiale contaminate (de exemplu, uleiuri contaminate cu PCB etc.)Q13  Orice materiale, substanțe sau produse a căror utilizare a fost interzisă prin legeQ14  Produse care nu mai au utilizare pentru deținător (de exemplu, articole rebutate de agricultură, menajuri, birouri, magazine, ateliere etc.)Q15  Materiale contaminate, substanțe sau produse rezultate din acțiuni de remediere a soluluiQ16  Orice materiale, substanțe sau produse care nu sunt incluse în categoriile menționate anterior.--------------------------------------------------20060405ANEXA II AOPERAȚIUNI DE ELIMINARENB: Prezenta anexă vizează enumerarea operațiunilor de eliminare, astfel cum apar în practică. În conformitate cu articolul 4, deșeurile trebuie eliminate fără a periclita sănătatea oamenilor și fără utilizarea unor procese sau metode care pot fi dăunătoare pentru mediu.D1  Depozitare pe sol și în sol (de exemplu, depozite de deșeuri etc.)D2  Tratarea în sol (de exemplu, biodegradarea deșeurilor lichide sau a nămolurilor depozitate în sol)D3  Injectare la adâncime (de exemplu, injectare a deșeurilor care pot fi pompate în puțuri, domuri de sare sau falii geologice naturale etc.)D4  Descărcare pe suprafețe (de exemplu, descărcarea de deșeuri lichide sau de nămoluri în puțuri, iazuri sau lagune etc.)D5  Loc de descărcare special amenajat (de exemplu, dispunerea în celule etanșe separate, acoperite și izolate unele de altele și de mediul înconjurător etc.)D6  Evacuare în mediu acvatic, exceptând mările/oceaneleD7  Evacuarea în mări/oceane, inclusiv îngroparea în subsolul marinD8  Tratare biologică, nespecificată în altă parte în prezenta anexă, având ca rezultat compuși sau amestecuri finale care sunt eliminate prin intermediul oricăreia dintre operațiunile numerotate D1-D7 și D9-D12D9  Tratare fizico-chimică, nespecificată în altă parte în prezenta anexă, având ca rezultat compuși sau amestecuri finale care sunt eliminate prin intermediul oricăreia dintre operațiunile numerotate D1-D8 și D10-D12 (de exemplu, evaporare, uscare, calcinare etc.)D10  Incinerare pe solD11  Incinerare pe mareD12  Depozitare permanentă (de exemplu, amplasarea de containere într-o mină etc.)D13  Amestecare sau mixare înainte de efectuarea oricăreia dintre operațiunile numerotate D1-D12D14  Reambalare înainte de efectuarea oricăreia dintre operațiunile numerotate D1-D13D15  Stocare în așteptarea oricăreia dintre operațiunile numerotate D1-D14 (excluzând stocarea temporară, până la colectare, în locul unde se produc deșeurile)--------------------------------------------------20060405ANEXA II BOPERAȚIUNI DE RECUPERARENB: Prezenta anexă vizează enumerarea operațiunilor de recuperare, astfel cum apar în practică. În conformitate cu articolul 4, deșeurile trebuie recuperate fără a periclita sănătatea oamenilor și fără utilizarea unor procese sau metode care pot fi dăunătoare pentru mediu.R1  Utilizarea mai ales sub formă de combustibil sau ca alt mijloc de generare a energieiR2  Recuperarea/regenerarea solvențilorR3  Reciclarea/recuperarea substanțelor organice care nu sunt utilizate ca solvenți (inclusiv compostare și alte procese biologice de transformare)R4  Reciclarea/recuperarea metalelor și compușilor metaliciR5  Reciclarea/recuperarea altor materiale anorganiceR6  Recuperarea acizilor sau bazelorR7  Recuperarea componentelor utilizate pentru captarea poluanțilorR8  Recuperarea componentelor din catalizatoareR9  Regenerarea uleiurilor sau alte metode de refolosire a acestoraR10  Tratarea în contact cu solul în folosul agriculturii sau în scopuri ecologiceR11  Utilizarea deșeurilor obținute în urma oricăreia dintre operațiunile numerotate R1-R10R12  Preschimbare de deșeuri înainte de efectuarea oricăreia dintre operațiunile numerotate R1-R11R13  Stocarea deșeurilor în așteptarea oricăreia dintre operațiunile numerotate R1-R12 (excluzând stocarea temporară, în vederea colectării, în locul unde se produc deșeurile)--------------------------------------------------20060405ANEXA IIIPARTEA ADIRECTIVA ABROGATĂ CU MODIFICĂRILE SUCCESIVE(menționate la articolul 20)Directiva 75/442/CEE a Consiliului (JO L 194, 25.7.1975, p. 39) | |Directiva 91/156/CEE a Consiliului (JO L 78, 26.3.1991, p. 32) | |Directiva 91/692/CEE a Consiliului (JO L 377, 31.12.1991, p. 48) | Numai în ceea ce privește trimiterea la Directiva 75/442/CEE în anexa VI |Decizia 96/350/CE a Comisiei (JO L 135, 6.6.1996, p. 32) | |Regulamentul (CE) nr. 1882/2003 al Parlamentului European și al Consiliului (JO L 284, 31.10.2003, p. 1) | Numai punctul 1 din anexa III |PARTEA BLISTA TERMENELOR DE TRANSPUNERE ÎN LEGISLAȚIA NAȚIONALĂ(menționate la articolul 20)Directiva | Termen de transpunere |75/442/CEE | 17 iulie 1977 |91/156/CEE | 1 aprilie 1993 |91/692/CEE | 1 ianuarie 1995 |--------------------------------------------------20060405ANEXA IVTABEL DE CORESPONDENȚĂDirectiva 75/442/EEC | Prezenta directivă |Articolul 1 teza introductivă | Articolul 1 alineatul (1) teza introductivă |Articolul 1 litera (a) primul paragraf | Articolul 1 alineatul (1) litera (a) |Articolul 1 litera (a) paragraful al doilea | Articolul 1 alineatul (2) |Articolul 1 literele (b)-(g) | Articolul 1 alineatul (1) literel (b)-(g) |Articolul 2 | Articolul 2 |Articolul 3 alineatul (1) teza introductivă | Articolul 3 alineatul (1) teza introductivă |Articolul 3 alineatul (1) litera (a) teza introductivă | Articolul 3 alineatul (1) litera (a), teza introductivă |Articolul 3 alineatul (1) litera (a) prima liniuță | Articolul 3 alineatul (1) litera (a) punctul (i) |Articolul 3 alineatul (1) litera (a) a doua liniuță | Articolul 3 alineatul (1) litera (a) punctul (ii) |Articolul 3 alineatul (1) litera (a) a treia liniuță | Articolul 3 alineatul (1) litera (a) punctul (iii) |Articolul 3 alineatul (1) litera (b) teza introductivă | Articolul 3 alineatul (1) litera (b), teza introductivă |Articolul 3 alineatul (1) litera (b) prima liniuță | Articolul 3 alineatul (1) litera (b) punctul (i) |Articolul 3 alineatul (1) litera (b) a doua liniuță | Articolul 3 alineatul (1) litera (b) punctul (ii) |Articolul 3 alineatul (2) | Articolul 3 alineatul (2) |Articolul 4 primul paragraf teza introductivă | Articolul 4 alineatul (1) teza introductivă |Articolul 4 primul paragraf prima liniuță | Articolul 4 alineatul (1) litera (a) |Articolul 4 primul paragraf a doua liniuță | Articolul 4 alineatul (1) litera (b) |Articolul 4 primul paragraf a treia liniuță | Articolul 4 alineatul (1) litera (c) |Articolul 4 paragraful al doilea | Articolul 4 alineatul (2) |Articolul 5 | Articolul 5 |Articolul 6 | Articolul 6 |Articolul 7 alineatul (1) primul paragraf teza introductivă | Articolul 7 alineatul (1) teza introductivă |Articolul 7 alineatul (1) primul paragraf prima liniuță | Articolul 7 alineatul (1) litera (a) |Articolul 7 alineatul (1) primul paragraf a doua liniuță | Articolul 7 alineatul (1) litera (b) |Articolul 7 alineatul (1) primul paragraf a treia liniuță | Articolul 7 alineatul (1) litera (c) |Articolul 7 alineatul (1) primul paragraf a patra liniuță | Articolul 7 alineatul (1) litera (d) |Articolul 7 alineatul (1) paragraful al doilea teza introductivă | Articolul 7 alineatul (2) teza introductivă |Articolul 7 alineatul (1) paragraful al doilea prima liniuță | Articolul 7 alineatul (2) litera (a) |Articolul 7 alineatul (1) paragraful al doilea a doua liniuță | Articolul 7 alineatul (2) litera (b) |Articolul 7 alineatul (1) paragraful al doilea a treia liniuță | Articolul 7 alineatul (2) litera (c) |Articolul 7 alineatul (2) | Articolul 7 alineatul (3) |Articolul 7 alineatul (3) | Articolul 7 alineatul (4) |Articolul 8 teza introductivă | Articolul 8 teza introductivă |Articolul 8 prima liniuță | Articolul 8 litera (a) |Articolul 8 a doua liniuță | Articolul 8 litera (b) |Articolul 9 alineatul (1) primul paragraf | Articolul 9 alineatul (1) primul paragraf |Articolul 9 alineatul (1) paragraful al doilea teza introductivă | Articolul 9 alineatul (1) paragraful al doilea teza introductivă |Articolul 9 alineatul (1) paragraful al doilea prima liniuță | Articolul 9 alineatul (1) paragraful al doilea litera (a) |Articolul 9 alineatul (1) paragraful al doilea a doua liniuță | Articolul 9 alineatul (1) paragraful al doilea litera (b) |Articolul 9 alineatul (1) paragraful al doilea a treia liniuță | Articolul 9 alineatul (1) paragraful al doilea litera (c) |Articolul 9 alineatul (1) paragraful al doilea a patra liniuță | Articolul 9 alineatul (1) paragraful al doilea litera (d) |Articolul 9 alineatul (1) paragraful al doilea a cincea liniuță | Articolul 9 alineatul (1) paragraful al doilea litera (e) |Articolul 9 alineatul (2) | Articolul 9 alineatul (2) |Articolul 10 | Articolul 10 |Articolul 11 alineatul (1) primul paragraf | Articolul 11 alineatul (1) |Articolul 11 alineatul (1) paragraful al doilea teza introductivă | Articolul 11 alineatul (2) teza introductivă |Articolul 11 alineatul (1) paragraful al doilea prima liniuță | Articolul 11 alineatul (2) litera (a) |Articolul 11 alineatul (1) paragraful al doilea a doua liniuță | Articolul 11 alineatul (2) litera (b) |Articolul 11 alineatul (2) | Articolul 11 alineatul (3) |Articolul 11 alineatul (3) | Articolul 11 alineatul (4) |Articolul 12 | Articolul 12 |Articolul 13 | Articolul 13 |Articolul 14 primul paragraf, teza introductivă | Articolul 14 alineatul (1) teza introductivă |Articolul 14 primul paragraf, prima liniuță | Articolul 14 alineatul (1) litera (a) |Articolul 14 primul paragraf, a doua liniuță | Articolul 14 alineatul (1) litera (b) |Articolul 14 paragraful al doilea | Articolul 14 alineatul (2) |Articolul 15 teza introductivă | Articolul 15 teza introductivă |Articolul 15 prima liniuță | Articolul 15 litera (a) |Articolul 15 a doua liniuță | Articolul 15 litera (b) |Articolul 16 primul paragraf | Articolul 16 primul paragraf și articolul 18 alineatul (2) |Articolul 16 paragraful al doilea | — |Articolul 16 paragraful al treilea | Articolul 16 paragraful al doilea |Articolul 17 | Articolul 17 |Articolul 18 alineatul (1) | Articolul 18 alineatul (1) |Articolul 18 alineatul (2) | Articolul 18 alineatul (3) |Articolul 18 alineatul (3) | Articolul 18 alineatul (4) |Articolul 19 | — |Articolul 20 | Articolul 19 |— | Articolul 20 |— | Articolul 21 |Articolul 21 | Articolul 22 |Anexa I | Anexa I |Anexa II A | Anexa II A |Anexa II B | Anexa II B |— | Anexa III |— | Anexa IV |--------------------------------------------------


title: Directiva Consiliului din 25 iunie 1979 de apropiere a legislațiilor statelor membre cu privire la dispozitivele de protecție în caz de răsturnare a tractoarelor agricole sau forestiere pe roți (încercări statice)

text:
               13/Volumul 04

               RO

               Jurnalul Ofícial al Uniunii Europene

               271

         31979L0622

               L 179/1

               JURNALUL OFÍCIAL AL UNIUNII EUROPENE

      DIRECTIVA CONSILIULUI

   din 25 iunie 1979
   de apropiere a legislațiilor statelor membre cu privire la dispozitivele de protecție în caz de răsturnare a tractoarelor agricole sau forestiere pe roți (încercări statice)
   (79/622/CEE)
   CONSILIUL COMUNITĂȚILOR EUROPENE,
   având în vedere Tratatul de instituire a Comunității Economice Europene, în special articolul 100,
   având în vedere propunerea Comisiei,
   având în vedere avizul Adunării (1),
   având în vedere avizul Comitetului Economic și Social (2),
   întrucât cerințele tehnice pe care trebuie să le îndeplinească tractoarele în temeiul legislațiilor interne se referă, printre altele, la dispozitivele de protecție în caz de răsturnare, precum și la montarea acestora pe tractor;
   întrucât aceste cerințe diferă de la un stat membru la altul; întrucât este, prin urmare, necesar ca aceleași cerințe să fie adoptate de către toate statele membre, fie în completarea, fie în locul reglementărilor lor actuale, în primul rând pentru a permite punerea în aplicare, pentru fiecare tip de tractor, a procedurii de omologare CEE de tip care face obiectul Directivei 74/150/CEE a Consiliului din 4 martie 1974 de apropiere a legislațiilor statelor membre cu privire la omologarea tractoarelor agricole sau forestiere pe roți (3);
   întrucât procedura de omologare de tip armonizată a dispozitivelor de protecție în caz de răsturnare, precum și a montării lor pe tractor, trebuie să permită fiecărui stat membru să constate respectarea normelor comune de fabricație și de încercări și să informeze celelalte state membre cu privire la constatările făcute prin trimiterea unei copii a certificatului de omologare stabilit pentru fiecare tip de dispozitiv de protecție în caz de răsturnare, precum și pentru montarea acestuia pe tractor; întrucât, în urma aplicării unei mărci de omologare CEE de tip pe toate dispozitivele fabricate în conformitate cu tipul omologat, un control tehnic al acestor dispozitive în celelalte state membre devine inutil;
   întrucât cerințele comune privind alte elemente și caracteristici ale dispozitivului de protecție în caz de răsturnare, în special în ceea ce privește dimensiunile, ușile, geamurile de securitate, prevenirea rostogolirilor succesive ale tractorului în caz de răsturnare și protecția însoțitorului vor fi stabilite ulterior;
   întrucât cerințele armonizate au drept scop principal asigurarea siguranței circulației rutiere, precum și a securității muncii pe tot teritoriul Comunității; întrucât, în acest scop, în ceea ce privește tractoarele menționate de prezenta directivă, este oportun să se prevadă obligația de a le echipa cu un dispozitiv de protecție în caz de răsturnare; întrucât este oportun ca, până la o dată care va fi stabilită ulterior, tractoarele care fac obiectul Directivei 77/536/CEE a Consiliului din 28 iunie 1977 de apropiere a legislațiilor statelor membre cu privire la dispozitivele de protecție în caz de răsturnare a tractoarelor agricole sau forestiere pe roți (4) să poată fi echipate cu un dispozitiv de protecție în caz de răsturnare care să îndeplinească cerințele fie ale Directivei 77/536/CEE, fie ale prezentei directive;
   întrucât armonizarea legislațiilor interne privind tractoarele presupune recunoașterea de către statele membre a controalelor efectuate de fiecare dintre ele pe baza unor cerințe comune,
   ADOPTĂ PREZENTA DIRECTIVĂ:
   Articolul 1
   (1)   Fiecare stat membru omologhează orice tip de dispozitiv de protecție în caz de răsturnare, precum și montarea acestuia pe tractor, în conformitate cu normele de fabricație și de încercări prevăzute în anexele I – V.
   (2)   Statul membru care a efectuat omologarea CEE de tip ia măsurile necesare pentru a verifica, în măsura în care este necesar, respectarea conformității producției cu tipul omologat, în colaborare, atunci când este cazul, cu autoritățile competente ale celorlalte state membre. Această verificare se limitează la sondaje.
   Articolul 2
   Statele membre atribuie constructorului unui tractor sau fabricantului unui dispozitiv de protecție în caz de răsturnare sau reprezentanților autorizați ai acestora o marcă de omologare CEE de tip în conformitate cu modelul stabilit la anexa VI pentru fiecare tip de dispozitiv de protecție în caz de răsturnare, cât și pentru montarea acestuia pe tractorul pe care îl omologhează în conformitate cu articolul 1.
   Statele membre iau toate măsurile necesare pentru a împiedica utilizarea unor mărci care pot crea confuzii între aceste dispozitive, al căror tip a fost omologat în conformitate cu articolul 1, și alte dispozitive.
   Articolul 3
   (1)   Statele membre nu pot interzice introducerea pe piață a dispozitivelor de protecție în caz de răsturnare, precum și montarea acestora pe tractor din motive privind fabricarea lor, în cazul în care acestea poartă marca de omologare CEE de tip.
   (2)   Cu toate acestea, un stat membru poate interzice introducerea pe piață a unor dispozitive care poartă marca de omologare CEE de tip care, în mod sistematic, nu sunt conforme cu tipul omologat.
   Statul în cauză informează de îndată celelalte state membre și Comisia cu privire la măsurile luate, precizând motivele deciziei sale.
   Articolul 4
   Autoritățile competente ale fiecărui stat membru trimit autorităților competente ale celorlalte state membre, în termen de o lună, copia certificatelor de omologare de tip, al căror model figurează în anexa VII, stabilite pentru fiecare tip de dispozitiv de protecție în caz de răsturnare pe care îl omologhează sau pe care refuză să îl omologheze.
   Articolul 5
   (1)   În cazul în care statul membru care a acordat omologarea CEE de tip constată că mai multe dispozitive de protecție în caz de răsturnare, precum și montarea acestora pe tractor, care au aceeași marcă de omologare CEE de tip, nu sunt conforme cu tipul omologat, ia măsurile necesare pentru a asigura conformitatea fabricării cu tipul omologat. Autoritățile competente ale statului în cauză informează autoritățile celorlalte state membre despre măsurile luate, care pot ajunge, în cazul unei lipse de conformitate grave și repetate, până la retragerea omologării CEE. Autoritățile menționate adoptă aceleași dispoziții în cazul în care sunt informate de către autoritățile competente ale unui alt stat membru despre existența unei astfel de lipse de conformitate.
   (2)   Autoritățile competente ale statelor membre se informează reciproc, în termen de o lună, cu privire la retragerea omologării CEE de tip acordate, precum și la motivele care justifică această măsură.
   Articolul 6
   Orice decizie de refuzare sau de retragere a omologării sau de interzicere a introducerii pe piață sau a utilizării, luată în conformitate cu dispozițiile adoptate în prezenta directivă, trebuie să fie motivată temeinic. Decizia trebuie comunicată părții interesate, indicându-se căile de atac din legislația în vigoare în statele membre și termenul în care poate fi introdusă acțiunea.
   Articolul 7
   Statele membre nu pot refuza omologarea CEE de tip și nici omologarea de tip la scară națională a unui tractor din motive privind dispozitivele de protecție în caz de răsturnare, precum și montarea acestora pe tractor, în cazul în care acestea poartă marca de omologare CEE de tip și în care au fost respectate cerințele menționate în anexa VIII.
   Articolul 8
   Statele membre nu pot refuza sau interzice vânzarea, înmatricularea, punerea în circulație sau utilizarea tractoarelor din motive ce privesc dispozitivele de protecție în caz de răsturnare, precum și montarea acestora pe tractor, în cazul în care acestea poartă marca de omologare CEE de tip și în care au fost respectate cerințele menționate în anexa VIII.
   Articolul 9
   Prezenta directivă se aplică tractoarelor definite la articolul 1 din Directiva 74/150/CEE care au următoarele caracteristici:

               —

               gardă la sol de maximum 1 000 milimetri;

               —

               ecartament fix sau ecartament reglabil al uneia dintre axele motorului de minimum 1 150 milimetri;

               —

               posibilitatea de a fi echipate cu un dispozitiv de montare în mai multe puncte pentru uneltele amovibile și cu un dispozitiv de tracțiune;

               —

               masă mai mare sau egală cu 800 de kilograme, corespunzătoare greutății nete a tractorului menționat la punctul 2.4 din anexa I la Directiva 74/150/CEE, inclusiv dispozitivul de protecție în caz de răsturnare montat în conformitate cu prezenta directivă și pneurile cu cea mai mare dimensiune recomandată de constructor.

         Articolul 10
   În cadrul omologării CEE de tip, orice tractor menționat la articolul 9 trebuie să fie echipat cu un dispozitiv de protecție în caz de răsturnare corespunzător cerințelor din anexele I – IV.
   Cu toate acestea, tractoarele definite la articolul 9 din Directiva 77/536/CEE pot fi echipate, în cadrul omologării CEE de tip, cu un dispozitiv de protecție în caz de răsturnare corespunzător cerințelor din anexele I – IV la directiva menționată anterior.
   Articolul 11
   Modificările necesare pentru adaptarea la progresul tehnic a cerințelor din anexele la prezenta directivă se adoptă în conformitate cu procedura prevăzută la articolul 13 din Directiva 74/150/CEE.
   Articolul 12
   (1)   Statele membre adoptă dispozițiile necesare pentru a se conforma prezentei directive în termen de optsprezece luni de la notificarea acesteia și informează de îndată Comisia cu privire la aceasta.
   (2)   Comisiei îi sunt comunicate de către statele membre textele principalelor dispoziții de drept intern pe care le adoptă în domeniul reglementat de prezenta directivă.
   Articolul 13
   Prezenta directivă se adresează statelor membre.

      Adoptată la Luxemburg, 25 iunie 1979.

            Pentru Consiliu

            Președintele

         J. LE THEULE

      (1)  JO C 296, 11.12.1978, p. 69.

      (2)  JO C 128, 21.5.1979, p. 18.

      (3)  JO L 84, 28.3.1974, p. 10.

      (4)  JO L 220, 29.8.1977, p. 1.
   LISTA ANEXELOR

               Anexa I:

            Condiții de omologare CEE de tip

               Anexa II:

            Condiții de încercare a rezistenței structurilor de protecție în caz de răsturnare, precum și a montării acestora pe tractor

               Anexa III:

            Procedura de încercare

               Anexa IV:

            Figuri

               Anexa V:

            Model de proces-verbal

               Anexa VI:

            Marcare

               Anexa VII:

            Model de certificat de omologare CEE de tip

               Anexa VIII:

            Condiții de omologare CEE de tip

               Anexa IX:

            Model de anexă la certificatul de omologare CEE a unui tip de tractor în ceea ce privește rezistența structurilor de protecție în caz de răsturnare (cabină sau cadru de securitate), precum și a montării acestora pe tractor (încercări statice)
         ANEXA I
   CONDIȚII DE OMOLOGARE CEE DE TIP
   1.   DEFINIȚIE
   1.1.   Se înțeleg prin „dispozitiv de protecție în caz de răsturnare” (cabină sau cadru de securitate), denumit în continuare „structură de protecție”, structurile prevăzute pe un tractor cu scopul esențial de a evita sau de a limita riscurile la care se expune conducătorul în cazul răsturnării tractorului în timpul utilizării normale a acestuia.
   1.2.   Structurile menționate la punctul 1.1 se caracterizează prin faptul că, în timpul încercărilor prevăzute în anexele II și III, acestea comportă un spațiu liber suficient de mare pentru a-l proteja pe conducător.
   2.   SPECIFICAȚII GENERALE
   2.1.   Toate structurile de protecție în caz de răsturnare, precum și montarea acestora pe tractor, trebuie astfel concepute și construite încât să asigure scopul esențial indicat la punctul 1.
   2.2.   Această condiție este considerată îndeplinită în cazul în care sunt îndeplinite cerințele din anexele II și III.
   3.   CEREREA DE OMOLOGARE CEE DE TIP
   3.1.   Cererea de omologare CEE de tip în ceea ce privește rezistența structurilor de protecție în caz de răsturnare, precum și a montării acestora pe tractor, se înaintează de către constructorul tractorului sau de către fabricantul structurii de protecție în caz de răsturnare sau de către reprezentanții autorizați ai acestora.
   3.2.   Aceasta este însoțită de documentele următoare, în trei exemplare, și de indicațiile următoare:

               —

               desen, cu scara sau indicarea dimensiunilor, al dispunerii de ansamblu a structurii de protecție. Acest desen trebuie să reproducă în special piesele de montare în detaliu;

               —

               fotografii din lateral și din spate care să indice detaliile de montare;

               —

               descriere succintă a structurii de protecție, cuprinzând tipul de construcție, sistemele de montare pe tractor și, dacă este cazul, detalii ale caroseriei, mijloacele de acces și posibilitățile de degajare, precizări privind capitonarea interioară, caracteristici care pot împiedica rostogolirile succesive ale tractorului și detalii referitoare la sistemul de încălzire și de ventilație,

               —

               date privind materialele utilizate pentru structurile și elementele de montare ale structurii de protecție (a se vedea anexa V).

         3.3.   Se prezintă serviciului tehnic însărcinat cu încercările de omologare un tractor reprezentativ pentru tipul de tractor căruia îi este destinată structura de protecție care trebuie omologată. Acest tractor se echipează cu structura de protecție.
   3.4.   Posesorul omologării CEE de tip poate solicita ca aceasta să fie extinsă la alte tipuri de tractoare. Autoritățile competente care au acordat omologarea CEE de tip inițială acordă extinderea solicitată în cazul în care structura de protecție și tipul (tipurile) de tractor pentru care este solicitată extinderea omologării CEE de tip inițiale îndeplinesc următoarele condiții:

               —

               masa tractorului fără încărcătură, definită în anexa II punctul 1.3, nu depășește cu mai mult de 5 % masa de referință utilizată la încercare;

               —

               modul de montare și punctele de montare pe tractor sunt identice;

               —

               componentele care pot servi drept suport pentru dispozitivul de protecție în caz de răsturnare, cum ar fi aripile și capotajul, sunt identice;

               —

               poziția și dimensiunile critice ale scaunului în interiorul structurii de protecție și pozițiile relative ale structurii de protecție și ale tractorului trebuie să fie de așa manieră încât zona de degajare continuă sa fie protejată de structură pe durata diverselor faze ale încercărilor, oricare ar fi deformările suferite.

         4.   INSCRIPȚII
   Orice structură de protecție, conformă tipului omologat, trebuie să aibă următoarele inscripții:

               4.1.1.

               marca de comerț sau de fabrică,

               4.1.2.

               marca de omologare în conformitate cu modelul care figurează în anexa VI,

               4.1.3.

               numărul de serie al structurii de protecție,

               4.1.4.

               marca și tipul (tipurile) de tractoare cărora le este destinată structura de protecție.

         4.2.   Toate aceste indicații trebuie să figureze pe o plăcuță.
   4.3.   Inscripțiile trebuie aplicate în așa fel încât să fie vizibile, lizibile și de neșters.
   ANEXA II
   CONDIȚII DE ÎNCERCARE A REZISTENȚEI STRUCTURILOR DE PROTECȚIE ÎN CAZ DE RĂSTURNARE, PRECUM ȘI A MONTĂRII ACESTORA PE TRACTOR
   1.   GENERALITĂȚI
   1.1.   Scopul încercărilor
   Încercările efectuate cu dispozitive speciale sunt destinate simulării sarcinilor preluate de către structura de protecție în caz de răsturnare a tractorului. Aceste încercări, descrise în anexa III, trebuie să permită evaluarea rezistenței structurii de protecție în caz de răsturnare, precum și a montării acesteia pe tractor, precum și a oricărei părți a tractorului care transmite sarcina de încercare.
   1.2.   Pregătirea încercărilor
   1.2.1.   Structura de protecție trebuie să fie conformă cu indicațiile producției în serie. Aceasta este montată în conformitate cu metoda indicată de către constructori, pe unul dintre tractoarele pentru care este concepută. Pentru încercare nu este necesar să se dispună de un tractor întreg; cu toate acestea, structura de protecție și părțile tractorului care va fi testat, pe care este montată această structură, trebuie să constituie o instalație operațională, denumită în continuare „ansamblu”.
   1.2.2.   Ansamblul trebuie fixat de așa manieră pe bancul de probă încât sub sarcină, elementele care leagă ansamblul de bancul de probă să nu sufere decât deformări minime în raport cu structura de protecție. Metoda de fixare a ansamblului pe placa de bază nu trebuie să modifice rezistența ansamblului.
   Ansamblul trebuie menținut și fixat sau modificat de așa manieră încât toată forța încercării să fie absorbită de structura de protecție și de punctele sale de fixare pe elementele rigide ale tractorului.
   1.2.3.1.   Pentru a fi îndeplinite cerințele de la punctul 1.2.3, modificarea trebuie să aibă ca efect închiderea oricărui sistem de suspensie a tractorului în mișcare, astfel încât acesta să nu absoarbă nici o fracțiune din energia încercării.
   1.2.4.   La efectuarea încercărilor, tractorul trebuie echipat cu toate elementele producției în serie care pot influența rezistența structurii de protecție sau care pot fi necesare la încercarea rezistenței.
   Elementele care ar putea genera riscuri în zona de degajare trebuie de asemenea să fie prezente, pentru a se putea evalua dacă sunt întrunite condițiile cerute la punctul 4.
   1.3.   Masa tractorului
   Masa de referință mt, utilizată în formule (a se vedea anexa III) pentru a calcula energiile și forța de impact este cel puțin egală cu cea definită la punctul 2.4 din anexa I la Directiva 74/150/CEE (și anume, fără accesorii, dar cu lichid de răcire, lubrifianți, carburant, utilaj și conducător), la care se adaugă structura de protecție și se scad 75 de kg.
   Nu se iau în considerare greutățile opționale din față sau din spate, lesturile anvelopelor, instrumentele și echipamentele purtate sau orice element special.
   2.   APARATURĂ ȘI ECHIPAMENT
   2.1.   Încercări de sarcini orizontale (laterale și longitudinale)

   2.1.1.   Material, echipament și dispozitive de ancorare care asigură montarea solidă a ansamblului pe placa de bază, independent de anvelope, în cazul în care acestea există.
   Dispozitiv ce permite aplicarea unei forțe orizontale pe structura de protecție, astfel cum este reprezentată aceasta în figurile 1 și 2 din anexa IV, cu ajutorul unei grinzi rigide.
   2.1.2.1.   Dimensiunea verticală a extremității grinzii rigide trebuie să fie de 150 de milimetri.
   2.1.2.2.   Se procedează în așa fel încât sarcina să fie distribuită uniform, în conformitate cu direcția normală a sarcinii de-a lungul unei grinzi cu o lungime cuprinsă între 250 și 700 milimetri și care să aibă între aceste limite o lungime care să fie multiplu exact de 50 de milimetri.
   2.1.2.3.   Marginile grinzii în contact cu structura de protecție trebuie să fie curbe, cu o rază maximă de 50 de milimetri.
   2.1.2.4.   Trebuie montate articulații cardanice sau echivalente pentru a evita ca încărcătura să determine o rotație sau o deplasare a dispozitivului într-o direcție diferită de cea a încărcăturii.
   2.1.2.5.   În cazul în care cadrul structurii de protecție care suportă sarcina nu este rectiliniu în plan orizontal și perpendicular pe direcția sarcinii, spațiul se umple de așa manieră încât sarcina să fie distribuită pe această lungime.
   2.1.3.   Echipament destinat să măsoare, în limita posibilităților tehnice, energia absorbită de structura de protecție și de părțile rigide ale tractorului pe care este montată, de exemplu prin măsurarea forței aplicate și a deplasării punctului de aplicare al acesteia în funcție de direcția forței în raport cu un punct de pe șasiul tractorului.
   2.1.4.   Dispozitive permițând a se stabili dacă vreo parte a structurii de protecție a pătruns în zona de degajare în cursul încercării. În acest scop, poate fi utilizat un dispozitiv conform celui din figurile 6a, 6b și 6c din anexa IV.
   2.2.   Încercări de strivire (în față și în spate)

   2.2.1.   Material, echipament și dispozitive de ancorare adecvate pentru a monta solid tractorul pe placa de bază, independent de anvelope.
   2.2.2.   Dispozitive care permit aplicarea unei forțe verticale pe structura de protecție, astfel cum se indică în figura 3 din anexa IV, grinda rigidă de strivire având o lățime de 250 de milimetri.
   2.2.3.   Echipament pentru măsurarea forței verticale totale aplicate.
   2.2.4.   Dispozitive permițând a se stabili dacă vreo parte a structurii de protecție a pătruns în zona de degajare în cursul încercării. În acest scop, poate fi utilizat un dispozitiv conform celui din figurile 6a, 6b și 6c din anexa IV.
   2.3.   Toleranța la măsurări
   2.3.1.   Dimensiuni: ± 3 milimetri
   2.3.2.   Deformare: ± 3 milimetri
   2.3.3.   Masa tractorului: ± 20 de kilograme
   2.3.4.   Sarcini și forțe: ± 2 %
   2.3.5.   Direcția sarcinii: abatere de la direcțiile orizontale și verticale specificate în anexa III.

               —

               la începutul încercării, sub sarcină nulă ± 2 grade

               —

               în timpul încercării, sub sarcină 10 grade deasupra orizontalei și 20 de grade sub orizontală. Aceste abateri trebuie reduse pe cât posibil.

         3.   ÎNCERCĂRI
   3.1.   Generalități
   3.1.1.   Desfășurarea încercărilor
   Încercările se desfășoară în ordinea următoare:
   3.1.1.1.1.   Sarcina longitudinală (a se vedea anexa III punctul 1.2):
   Pentru tractoarele la care cel puțin 50 % din masă, astfel cum este aceasta definită la punctul 1.3, se sprijină pe roțile spate, sarcina longitudinală se aplică din spate (cazul 1). Pentru celelalte tractoare, sarcina longitudinală se aplică din față (cazul 2).
   3.1.1.1.2.   Prima încercare de strivire
   Prima încercare de strivire se efectuează la extremitatea structurii pe care a fost aplicată încărcătura longitudinală, și anume:

               —

               în spate, în cazul 1 (a se vedea anexa III punctul 1.5);

               —

               în față, în cazul 2 (a se vedea anexa III punctul 1.6).

         3.1.1.1.3.   Sarcina laterală (a se vedea anexa III punctul 1.3).
   3.1.1.1.4.   A doua încercare de strivire
   A doua încercare de strivire se efectuează la extremitatea structurii opuse celei căreia i s-a aplicat sarcina longitudinală, și anume:

               —

               în față, în cazul 1 (a se vedea anexa III punctul 1.6);

               —

               în spate, în cazul 2 (a se vedea anexa III punctul 1.5).

         3.1.1.1.5.   A doua încercare cu sarcină longitudinală (a se vedea anexa III punctul 1.7)
   a doua încercare cu sarcină se efectuează pe tractoare echipate cu o structură de protecție basculantă, în cazul în care sarcina longitudinală (a se vedea punctul 3.1.1.1.1) nu a fost aplicată în direcția care ar fi avut ca efect bascularea structurii de protecție.
   3.1.1.2.   În cazul în care vreo parte oarecare a echipamentului de fixare se deplasează sau se sparge în cursul încercării, aceasta trebuie reluată.
   3.1.1.3.   Nu se admit reparații și reglaje ale tractorului sau ale structurii de protecție în cursul încercărilor.
   3.1.2.   Ecartamentul roților
   Roțile sunt dispuse sau depărtate în așa fel încât să nu se producă nici o interferență a acestora cu structura de rezistență pe durata încercărilor.
   3.1.3.   Demontarea elementelor care nu comportă riscuri
   Toate elementele tractorului și ale structurii de protecție care, ca unități complete, constituie o protecție pentru conducător – inclusiv dispozitivul de protecție împotriva intemperiilor – sunt furnizate împreună cu tractorul în vederea efectuării verificării de omologare.
   Structura de protecție supusă încercărilor poate să nu fie echipată cu parbriz, cu oglinzi laterale sau retrovizoare, cu geamuri din securit sau din alt material similar, cu panouri detașabile, cu echipamente sau cu accesorii care nu au rol de consolidare a structurii și care nu generează riscuri în caz de răsturnare.
   3.1.4.   Aparatura de măsură
   Structura de protecție trebuie echipată cu instrumentele necesare obținerii datelor prevăzute pentru trasarea diagramei forță/deformări (a se vedea figura 4 din anexa IV). Deformările totale și permanente ale structurii de protecție se măsoară și se notează pentru fiecare fază a încercării (a se vedea figura 5 din anexa IV).
   3.1.5.   Direcția sarcinii
   Atunci când poziția scaunului nu este în planul median al tractorului și/sau atunci când rezistența structurii de protecție este asimetrică, sarcina laterală se aplică pe partea care, în majoritatea cazurilor, intră în zona de degajare în cursul încercărilor (a se vedea și anexa III punctul 1.3).
   4.   CONDIȚII DE OMOLOGARE
   Se consideră că o structură de protecție prezentată pentru omologare CEE de tip îndeplinește cerințele privind rezistența în cazul în care, după încercări, îndeplinește următoarele condiții:
   4.1.1.   nu prezintă rupturi și fisuri de tipul celor descrise la punctul 3.1 din anexa III;
   4.1.2.   structura de protecție nu a pătruns în nici o parte a zonei de degajare descrise la punctul 3.2 din anexa III sau a protejat tot timpul această zonă de degajare pe parcursul încercărilor descrise la punctele 1.2, 1.3, 1.5, 1.6 și, dacă este cazul, la punctul 1.7 din anexa III.
   În cazul în care a fost făcută o încercare de suprasarcină, forța aplicată în faza în care energia specifică este absorbită nu trebuie să fie mai mică de 0,8 din forța maximă care apare atât în cursul încercării principale, cât și a celei de suprasarcină (a se vedea figurile 4b și 4c din anexa IV);
   4.1.3.   în cursul încercărilor, structura de protecție nu trebuie să exercite nici un fel de tensiune asupra structurii scaunului.
   4.2.   În afară de aceasta, nu trebuie să existe nici un element care să comporte un risc anume, de exemplu, pentru conducător, capitonarea insuficientă a feței interne a acoperișului sau a oricărui alt loc în care conducătorul riscă să se lovească la cap.
   5.   PROCESUL-VERBAL DE ÎNCERCARE
   Procesul-verbal de încercare se anexează certificatului de omologare CEE de tip menționat în anexa VII. Un model de proces-verbal figurează în anexa V. Procesul-verbal trebuie să conțină:

               5.1.1.

               o descriere generală a formei și a construcției structurii de protecție (a se vedea anexa V privind dimensiunile obligatorii), precum și o descriere a posibilităților de acces normale și a ieșirilor de siguranță, dispoziții privind sistemul de încălzire și de ventilație, precum și celelalte amenajări, dacă este cazul, și în cazul în care pot influența zona de degajare sau să creeze un risc;

               5.1.2.

               precizări cu privire la orice dispozitiv special, mai ales pentru a împiedica rostogolirile succesive ale tractorului;

               5.1.3.

               o scurtă indicație privind orice capitonare interioară;

               5.1.4.

               indicarea tipului de parbriz și de suprafață vitrată utilizat, precum și a oricărei mărci de omologare CEE de tip sau a altei mărci încorporate.

         5.2.   În cazul extinderii unei omologări CEE la alte tipuri de tractoare, procesul-verbal trebuie să conțină o referire exactă la procesul-verbal de omologare CEE de tip inițială, precum și indicații precise privind condițiile stabilite în anexa I punctul 3.4.
   5.3.   Procesul-verbal trebuie să permită identificarea clară a tipului de tractor (marca, tipul și descrierea comercială etc.) utilizat în cursul efectuării încercărilor și a tipurilor cărora le este destinată structura de protecție.
   6.   SIMBOLURI

               mt

               =

               masa de referință a tractorului (kilograme), astfel cum este aceasta definită la punctul 1.3.

               D

               =

               deformarea (în milimetri) a dispozitivului în punctul de aplicare a sarcinii pe axa aplicării.

               F

               =

               forța de sarcină statică (N) (newtoni).

               Fmax

               =

               forța de încărcare statică maximă care apare în cursul aplicării sarcinii (N), cu excepția suprasarcinii.

               F'

               =

               forța de sarcină corespunzătoare E′i (N).

               F-D

               =

               diagrama forță/deformare.

               Eis

               =

               energia de intrare care trebuie absorbită în timpul aplicării sarcinii laterale (J) (jouli).

               Eil 1

               =

               energia de intrare care trebuie absorbită în timpul aplicării sarcinii longitudinale (J).

               Eil 2

               =

               energia de intrare care trebuie absorbită în timpul aplicării sarcinii longitudinale suplimentare (J).

               Fr

               =

               forța aplicată în spate în timpul încercării de strivire (N).

               Ff

               =

               forța aplicată în față în timpul încercării de strivire (N).

               Ei

               =

               energia de deformare absorbită de cadru. Zona situată sub curba F-D (J) (a se vedea figura 4a din anexa IV).

               E′i

               =

               energia de deformare absorbită de cadru după aplicarea unei sarcini suplimentare consecutive unei rupturi sau fisuri (J) (a se vedea figurile 4b și 4c din anexa IV).

               Ea

               =

               energia de deformare absorbită de cadru în locul în care sarcina este eliminată. Zona înscrisă în interiorul curbei F-D (J) (a se vedea figura 4b din anexa IV).

               E″i

               =

               energia de deformare absorbită de cadru în timpul încercării de suprasarcină. Zona situată sub curba F-D (J) (a se vedea figura 4c din anexa IV).

         ANEXA III
   PROCEDURA DE ÎNCERCARE
   1.   SARCINA ORIZONTALĂ ȘI ÎNCERCĂRILE DE STRIVIRE
   1.1.   Condițiile generale ale încercărilor de sarcină orizontală
   1.1.1.   Sarcinile aplicate pe structura de protecție sunt repartizate cu ajutorul unei grinzi rigide în conformitate cu cerințele de la punctul 2.1.2 din anexa II, amplasată perpendicular în sensul aplicării sarcinii, această grindă rigidă putând fi echipată cu un dispozitiv care să nu-i permită alunecarea în lateral. Viteza de deformare sub sarcină nu trebuie să depășească 5 milimetri pe secundă. În timpul aplicării sarcinii, pentru a se asigura precizia măsurărilor, valorile F și D se notează simultan pentru creșteri de deformare mai mici sau egale cu 15 milimetri. Din momentul în care se începe aplicarea sarcinii, aceasta nu mai trebuie redusă până la încheierea încercării; cu toate acestea, este permisă încetarea măririi ei, în cazul în care este necesar, de exemplu pentru a se înregistra măsurările.
   1.1.2.   În cazul în care ansamblul structurii care suportă sarcina este rotunjit, trebuie respectate cerințele prevăzute la punctul 2.1.2.5 din anexa II. Aplicarea sarcinii trebuie să îndeplinească, de asemenea, cerințele de la punctul 1.1.1 de mai sus și de la punctul 2.1.2 din anexa II.
   1.1.3.   În cazul în care nu există un cadru rezistent în punctul de aplicare, se pot restabili condițiile de încercare, utilizând o altă grindă, care nu trebuie, cu toate acestea, să consolideze structura de protecție.
   1.1.4.   Structura de protecție se verifică vizual la sfârșitul fiecărei încercări, după eliminarea sarcinii. În cazul în care s-au produs rupturi sau fisuri pe durata încercării de sarcină, se efectuează încercarea de suprasarcină prevăzută la punctul 1.4 de mai jos, înainte de a se aplica sarcina următoare în ordinea indicată la punctul 3.1.1.1 din anexa II.
   1.2.   Sarcina longitudinală (a se vedea figura 2 din anexa IV)

   Sarcina se aplică orizontal, pe o linie paralelă cu planul median vertical al tractorului.
   Aceasta se aplică pe aceeași parte ca și sarcina laterală.
   Aceasta se aplică pe traversa superioară a structurii de protecție (și anume, în partea care ar putea atinge prima solul în caz de răsturnare).
   Punctul de aplicare al sarcinii se situează la o distanță corespunzătoare unei șesimi din lățimea vârfului structurii de protecție, măsurată spre interior dinspre colțul exterior. Lățimea structurii de protecție trebuie să corespundă distanței care separă două linii paralele cu planul median vertical al tractorului și care întâlnesc extremitățile exterioare ale structurii de protecție în planul orizontal care întâlnește, la rândul său, fața superioară a traverselor superioare.
   Lungimea grinzii nu trebuie să fie mai mică de o treime din lățimea structurii de protecție (astfel cum este aceasta descrisă anterior) și nici mai mare cu mai mult de 49 de milimetri față de acest minim.
   Sarcina longitudinală se aplică din spate sau din față, astfel cum se precizează la punctul 3.1.1.1 din anexa II.
   Se oprește încercarea atunci când:

               (a)

               energia de deformare absorbită de structura de protecție este egală sau mai mare decât energia de intrare cerută Eil 1 (unde Eil 1 = 1,4 mt);

               (b)

               structura de protecție pătrunde în zona de degajare sau lasă neprotejată această zonă.

         1.3.   Sarcina laterală (a se vedea figura 1 din anexa IV).

   Sarcina se aplică orizontal și perpendicular pe planul median vertical al tractorului. Aceasta se aplică pe marginea superioară a structurii de protecție la 300 de milimetri în fața punctului de referință al scaunului, scaunul fiind în poziția cea mai din spate (a se vedea punctul 2.3.1). Dacă structura de protecție prezintă în lateral o proeminență care ar putea atinge prima solul în caz de răsturnare, sarcina se aplică în acest loc.
   Grinda trebuie să fie cât mai lungă posibil, însă nu trebuie să depășească 700 de milimetri.
   Se întrerupe încercarea atunci când:

               (a)

               energia de deformare absorbită de structura de protecție este egală sau mai mare decât energia de intrare cerută Eis (unde Eis =1,75 mt) sau

               (b)

               structura de protecție pătrunde în zona de degajare sau lasă neprotejată această zonă.

         1.4.   Încercarea de suprasarcină
   Dacă în timpul unei încercări de sarcină orizontală efectuate în condițiile prevăzute la punctele 1.2 și 1.3, dar nu și în cele de la punctul 1.7, se produce o ruptură sau o fisură, trebuie efectuată o încercare de suprasarcină.
   Această dispoziție nu se aplică în cazul rupturilor sau fisurilor care nu afectează integritatea structurii de protecție, ca de exemplu o ruptură într-un panou de capitonare. Mărimea unei rupturi sau fisuri existente, precum și începutul apariției alteia, se asimilează formării unei rupturi sau fisuri.
   Energia care se va aplica în cursul unei încercări de suprasarcină trebuie să depindă, în fiecare caz, de energia aplicată în cursul încercării anterioare, așa cum se specifică mai jos.
   Se întrerupe încercarea atunci când:

               Éi=1,20 Ei unde:

               Ei este egal cu Eil 1 atunci când încercarea de suprasarcină este efectuată după o încercare de sarcină longitudinală și

               Ei este egal cu Eis atunci când încercarea de suprasarcină este efectuată după o încercare de sarcină laterală.

               Éi se măsoară ca sumă a suprafeței cuprinse în interiorul diagramei forță/deformare a sarcinii inițiale până la punctul în care sarcina este eliminată (Ea) și ca sumă a suprafeței totale situate sub diagrama forță/deformare a încercării de supraîncărcare (E″i) (a se vedea figura 4c din anexa IV).

         În punctul în care E′i este absorbită, forța F′ nu trebuie să fie mai mică de 0,8 Fmax.
   Rupturile sau fisurile suplimentare și/sau pătrunderea în zona de degajare sau absența protecției în această zonă ca urmare a unei deformări elastice sunt permise în timpul încercării de suprasarcină.
   1.5.   Strivire în spate
   Grinda se plasează pe traversa superioară a structurii de protecție aflate cel mai în spate; rezultanta forțelor de strivire se situează în planul de referință longitudinal vertical. Se aplică o forță Fr = 20 mt.
   Atunci când partea din spate a acoperișului structurii de protecție nu poate suporta toată forța de strivire, trebuie aplicată această forță până când acoperișul va fi atât de deformat încât va coincide cu planul care leagă partea superioară a structurii de protecție cu partea din spate a tractorului capabilă să suporte greutatea tractorului în caz de răsturnare. Forța este apoi eliminată și tractorul sau forța de strivire se restabilește astfel încât grinda să fie deasupra punctului structurii de protecție capabil să suporte tractorul complet răsturnat. Se aplică apoi forța Fr.
   Forța Fr se aplică cel puțin 5 secunde după dispariția oricărei deformări vizibile.
   Se întrerupe încercarea în cazul în care structura pătrunde în zona de degajare sau lasă neprotejată această zonă.
   1.6.   Strivire în față
   Grinda se plasează pe traversa superioară cea mai din față a structurii de protecție, iar rezultanta forțelor de strivire se situează în planul de referință longitudinal vertical. Se aplică o forță Ff = 20 mt.
   Atunci când partea din față a acoperișului structurii de protecție nu poate suporta toată forța de strivire, trebuie aplicată această forță până când acoperișul va fi atât de deformat încât va coincide cu planul care leagă partea superioară a structurii de protecție cu partea din față a tractorului capabilă să suporte greutatea tractorului în caz de răsturnare. Forța este apoi eliminată și tractorul sau forța de strivire se restabilește astfel încât grinda să fie deasupra punctului structurii de protecție capabil să suporte tractorul complet răsturnat. Se aplică apoi forța Ff.
   Forța Ff se aplică cel puțin 5 secunde după dispariția oricărei deformări vizibile.
   Se întrerupe încercarea în cazul în care structura pătrunde în zona de degajare sau lasă neprotejată această zonă.
   1.7.   A doua sarcină longitudinală
   Sarcina se aplică orizontal, pe o linie paralelă cu planul median vertical al tractorului.
   A doua sarcină longitudinală se aplică din spate sau din față, astfel cum se definește la punctul 3.1.1.1 din anexa II.
   Aceasta se aplică în direcția opusă și în colțul cel mai îndepărtat de sarcina longitudinală prevăzută la punctul 1.2.
   Aceasta se aplică pe traversa superioară a structurii de protecție (și anume, pe partea care ar putea atinge prima solul în caz de răsturnare).
   Punctul de aplicare al sarcinii se situează la o distanță corespunzătoare unei șesimi din lățimea vârfului structurii de protecție, măsurată spre interior dinspre colțul exterior. Lățimea structurii de protecție trebuie să corespundă distanței dintre două linii paralele cu planul median vertical al tractorului, linii care întâlnesc extremitățile exterioare ale structurii de protecție în planul orizontal care întâlnește, la rândul său, fața superioară a traverselor superioare.
   Lungimea grinzii nu trebuie să fie mai mică de o treime din lățimea structurii de protecție (astfel cum este aceasta descrisă anterior) și nici mai mare cu mai mult de 49 de milimetri decât acest minim.
   Se întrerupe încercarea atunci când:

               (a)

               energia de deformare absorbită de structura de protecție este egală sau mai mare decât energia de intrare cerută Eil 2 (unde Eil 2 = 0,35 mt) sau

               (b)

               structura de protecție pătrunde în zona de degajare sau lasă neprotejată această zonă.

         2.   ZONA DE DEGAJARE
   2.1.   Zona de degajare este ilustrată în figura 6 din anexa IV și este definită în raport cu un plan vertical de referință, în general longitudinal pe tractor și care trece printr-un punct de referință al scaunului, descris la punctul 2.3, și prin centrul volanului. Se presupune că planul de referință se deplasează orizontal cu scaunul și cu volanul în momentul aplicării sarcinilor, dar rămâne perpendicular pe podeaua tractorului sau a structurii de protecție, în cazul în care acest dispozitiv este montat elastic.
   Când volanul este reglabil, acesta trebuie să fie în poziția normală pentru un conducător așezat.
   Limitele zonei sunt specificate în modul următor:

               2.2.1.

               planuri verticale situate la 250 de milimetri de fiecare parte a planului de referință, trecând la 300 de milimetri deasupra punctului de referință al scaunului;

               2.2.2.

               planuri paralele care se întind de la marginea superioară a planurilor menționate la punctul 2.2.1 până la o înălțime maximă de 900 de milimetri deasupra punctului de referință al scaunului și înclinate de așa manieră încât marginea superioară a planului în partea pe care se aplică încărcătura laterală să se găsească la cel puțin 100 de milimetri de planul de referință;

               2.2.3.

               un plan orizontal situat la 900 de milimetri deasupra punctului de referință al scaunului;

               2.2.4.

               un plan înclinat perpendicular pe planul de referință și care cuprinde un punct situat vertical la 900 de milimetri deasupra punctului de referință al scaunului și punctul de pe spătarul scaunului situat cel mai în spate.

               2.2.5.

               o suprafață, curbă în cazul în care este necesar, ale cărei generatoare sunt perpendiculare pe planul de referință și se întind spre partea de jos, începând din punctul de pe scaun situat cel mai în spate și rămânând în contact, pe toată lungimea sa, cu spătarul scaunului;

               2.2.6.

               o suprafață curbilinie, perpendiculară pe planul de referință, având o rază de 120 de milimetri, tangentă la planurile menționate la punctele 2.2.3 și 2.2.4;

               2.2.7.

               o suprafață curbilinie, perpendiculară pe planul de referință, având o rază de 900 de milimetri și prelungind cu 400 de milimetri, spre partea din față, planul menționat la punctul 2.2.3, la care este tangentă într-un punct situat la 150 de milimetri în fața punctului de referință al scaunului;

               2.2.8.

               un plan înclinat, perpendicular pe planul de referință, care unește suprafața menționată la punctul 2.2.7 cu marginea ei din față și care trece la 40 de milimetri de volan. În cazul unui volan în poziție ridicată, acest plan se înlocuiește cu un plan tangent la suprafața menționată la punctul 2.2.7;

               2.2.9.

               un plan vertical, perpendicular pe planul de referință și situat la 40 de milimetri în fața volanului;

               2.2.10.

               un plan orizontal care trece prin punctul de referință al scaunului.

         2.3.   Amplasarea scaunului și punctul de referință al scaunului
   2.3.1.   În sensul definiției zonei de degajare de la punctul 2.1, scaunul se situează în punctul cel mai îndepărtat al oricărui reglaj orizontal. Scaunul este plasat în poziția cea mai înaltă a reglajului vertical atunci când acesta este independent de reglajul poziției orizontale.
   Punctul de referință se obține cu ajutorul aparatului ilustrat în anexa IV, figurile 7 și 8, care simulează ocuparea scaunului de către un om. Aparatul este format dintr-o planșă care reprezintă șezutul scaunului și din alte planșe care reprezintă spătarul. Planșa inferioară a spătarului este articulată la nivelul oaselor iliace (A) și al regiunii lombare (B), înălțimea acestei articulații (B) fiind reglabilă.
   2.3.2.   Se înțelege prin punct de referință punctul de intersecție al planului longitudinal median al scaunului cu planul tangent la baza spatelui și un plan orizontal. Acest plan orizontal întâlnește suprafața inferioară a planșei care reprezintă șezutul scaunului la 150 mm în fața planului tangent menționat mai sus.
   2.3.3.   În cazul în care suspensia scaunului este reglabilă în funcție de greutatea conducătorului, aceasta se reglează de așa manieră încât scaunul să fie în poziția medie a reglajului dinamic.
   Aparatul se poziționează pe scaun. Se aplică apoi o forță de 550 N într-un punct situat la 50 mm în fața articulației (A) și cele două părți ale planșei care reprezintă spătarul se sprijină ușor tangențial cu spătarul.
   În cazul în care nu se pot stabili tangentele la fiecare nivel al spătarului (deasupra și sub regiunea lombară), trebuie luate următoarele măsuri:

               2.3.4.1.

               atunci când nu este posibilă nici o tangentă în partea inferioară: partea inferioară a planșei care reprezintă spătarul se sprijină vertical pe spătar;

               2.3.4.2.

               atunci când nu este posibilă nici o tangentă în partea superioară: articulația (B) se fixează la o înălțime de 230 mm deasupra punctului de referință al scaunului, în cazul în care suprafața inferioară a planșei care reprezintă spătarul este verticală. Prin urmare, cele două părți ale planșei care reprezintă spătarul sunt ușor sprijinite tangențial de spătar.

         3.   CONTROALE ȘI MĂSURĂRI DE EFECTUAT
   3.1.   Rupturi și fisuri
   Toate elementele asamblării, cadrele, dispozitivele de montare și părțile tractorului care transmit forța de sarcină nu trebuie să aibă rupturi sau fisuri vizibile, cu excepția următoarelor cazuri în care acestea sunt permise:

               3.1.1.

               în cazul în care nu afectează integritatea structurii de protecție, de exemplu în cazul în care se situează într-un panou de capitonare sau pe o sudură în puncte sau pe o sudură întreruptă, utilizată la montarea panourilor de capitonare;

               3.1.2.

               în cazul în care survin după ultima încercare de strivire (încercare descrisă la punctul 1.5);

               3.1.3.

               în cazul în care încercarea de suprasarcină efectuată după apariția unei rupturi sau a unei fisuri dă un rezultat satisfăcător;

               3.1.4.

               în cazul în care acestea survin după o încercare de suprasarcină.

         3.2.   Zona de degajare
   3.2.2. În timpul fiecărei încercări, se verifică dacă vreo parte oarecare a structurii de protecție a pătruns în zona de degajare din jurul scaunului conducătorului, în conformitate cu definiția de la punctul 2.1. În afară de aceasta, se verifică dacă vreo parte oarecare a zonei de degajare nu mai este protejată de structura de protecție. În acest scop, se consideră ca nemaifiind protejată de structura de protecție orice parte a zonei de degajare care ar veni în contact cu solul neted în cazul în care tractorul s-ar fi răsturnat pe partea pe care i s-a aplicat sarcina. Pneurile și ecartamentul sunt considerate la cotele cele mai mici indicate de către constructor.
   3.3.   Deformare permanentă finală
   După încercări, se notează deformarea permanentă finală a structurii de protecție. În acest scop, se notează înainte de începerea încercărilor poziția principalelor cadre ale structurii de protecție în raport cu punctul de referință al scaunului.
   ANEXA IV
   FIGURI

               Figura 1:

               Punctul de aplicare al sarcinii laterale

               Figura 2:

               Punctul de aplicare al sarcinii longitudinale

               Figura 3:

               Exemplu de dispozitiv utilizat la încercarea de strivire

               Figura 4a:

               Sarcină normală (energia absorbită Ei)

               Figura 4b:

               Sarcină normală (ca în figura 4a)

               Figura 4c.

               Suprasarcină

               Figura 5:

               Explicarea termenilor „deformare permanentă”, „elastică” și „totală”

               Figura 6a:

               Vedere din lateral a zonei de degajare

               Figura 6b:

               Vedere din față/spate a zonei de degajare

               Figura 6c:

               Vedere izometrică

               Figura 7:

               Aparat de stabilire a punctului de referință al scaunului

               Figura 8:

               Metodă de stabilire a punctului de referință al scaunului

         Energie totală absorbită după încercarea de suprasarcină, E′ = Ea + E″i

   ANEXA V
   MODEL
   PROCES-VERBAL PRIVIND ÎNCERCĂRILE DE OMOLOGARE CEE DE TIP PENTRU O STRUCTURĂ DE PROTECȚIE (CABINĂ SAU CADRU DE SIGURANȚĂ) ÎN CEEA CE PRIVEȘTE REZISTENȚA ACESTEIA, PRECUM ȘI REZISTENȚA MONTĂRII ACESTEIA PE TRACTOR
   (Încercări statice)

   ANEXA VI
   MARCARE
   Marca de omologare CEE de tip este compusă dintr-un dreptunghi în interiorul căruia este plasată litera „e”, urmată de numărul sau de grupul de litere distinctiv al statului membru care a acordat omologarea:

               1

               pentru Republica Federală Germania,

               2

               pentru Franța,

               3

               pentru Italia,

               4

               pentru Țările de Jos,

               6

               pentru Belgia,

               11

               pentru Regatul Unit al Marii Britanii,

               13

               pentru Luxemburg,

               18

               pentru Danemarca,

               IRL

               pentru Irlanda.

         Trebuie să includă și un număr de omologare CEE de tip corespunzător numărului certificatului de omologare CEE de tip stabilit pentru tipul structurii de protecție în ceea ce privește rezistența acesteia și rezistența montării acesteia pe tractor, plasat într-o poziție oarecare în apropierea dreptunghiului.
   Exemplu de marcă de omologare CEE de tip
   Marca de omologare CEE de tip este completată de simbolul suplimentar „S”.

   Structura de protecție care poartă marca de omologare CEE de tip de mai sus este o structură de protecție pentru care omologarea CEE de tip a fost acordată în Republica Federală Germania (e 1) sub numărul 1471.
   ANEXA VII
   MODEL

      DE CERTIFICAT DE OMOLOGARE CEE DE TIP

   ANEXA VIII
   CONDIȚII DE OMOLOGARE CEE DE TIP
   1.   Cererea de omologare CEE pentru un tip de tractor privind rezistența structurii de protecție și a montării acesteia pe tractor se prezintă de către constructorul tractorului sau de către reprezentantul autorizat al acestuia.
   2.   Se prezintă serviciului tehnic însărcinat cu încercările de omologare un tractor reprezentativ pentru tipul care va fi omologat, pe care sunt montate o structură de protecție, precum și punctele de montare a acesteia, omologate corespunzător.
   3.   Serviciul tehnic însărcinat cu încercările de omologare verifică dacă tipul de structură de protecție omologată este destinată montării pe tipul de tractor pentru care este cerută omologarea. Acesta verifică, în special, dacă montarea structurii de protecție corespunde celei care a fost testate când s-a efectuat omologarea CEE de tip.
   4.   Posesorul omologării CEE de tip poate cere extinderea acesteia pentru alte tipuri de structuri de protecție.
   Autoritățile competente acordă această extindere cu următoarele condiții:

               5.1.

               noul tip de structură de protecție și montarea acesteia pe tractor au făcut obiectul unei omologări CEE de tip;

               5.2.

               este concepută pentru a fi montată pe tipul de tractor pentru care este cerută extinderea omologării CEE de tip;

               5.3.

               montarea structurii de protecție pe tractor corespunde celei testate atunci când a fost acordată omologarea CEE de tip.

         6.   O fișă conformă modelului din anexa IX se anexează fișei de omologare CEE de tip pentru fiecare omologare sau extindere a omologării acordată sau refuzată.
   7.   În cazul în care cererea de omologare CEE pentru un tip de tractor este înaintată în același timp cu cererea de omologare CEE pentru un tip de structură de protecție destinat montării pe tipul de tractor pentru care este cerută omologarea CEE, nu se efectuează verificările prevăzute la punctele 2 și 3.
   ANEXA IX
   MODEL