title: Directiva 2009/148/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 30 noiembrie 2009 privind protecția lucrătorilor împotriva riscurilor legate de expunerea la azbest la locul de muncă (Text cu relevanță pentru SEE)

text:
               16.12.2009

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               L 330/28

      DIRECTIVA 2009/148/CE A PARLAMENTULUI EUROPEAN ȘI A CONSILIULUI

   din 30 noiembrie 2009
   privind protecția lucrătorilor împotriva riscurilor legate de expunerea la azbest la locul de muncă
   (versiune codificată)
   (Text cu relevanță pentru SEE)
   PARLAMENTUL EUROPEAN ȘI CONSILIUL UNIUNII EUROPENE,
   având în vedere Tratatul de instituire a Comunității Europene, în special articolul 137 alineatul (2),
   având în vedere propunerea Comisiei,
   având în vedere avizul Comitetului Economic și Social European (1),
   după consultarea Comitetului Regiunilor,
   hotărând în conformitate cu procedura prevăzută la articolul 251 din tratat (2),
   întrucât:

               (1)

               Directiva 83/477/CEE a Consiliului din 19 septembrie 1983 privind protecția lucrătorilor împotriva riscurilor legate de expunerea la azbest la locul de muncă (a doua directivă specială în înțelesul articolului 8 din Directiva 80/1107/CEE) (3) a fost modificată de mai multe ori (4) și în mod substanțial. Din motive de claritate și de eficiență, ar trebui să se codifice directiva menționată.

               (2)

               Azbestul este un agent foarte periculos care poate cauza boli grave și care se găsește într-un număr mare de situații la locul de muncă. Mulți lucrători sunt, prin urmare, expuși la un potențial risc pentru sănătate. Crocidolitul este considerat un tip de azbest deosebit de periculos.

               (3)

               Deși cunoștințele științifice actuale nu permit stabilirea unui nivel sub care să nu mai existe riscuri pentru sănătate, o reducere a expunerii la azbest scade totuși riscul apariției maladiilor asociate azbestului. Prin urmare, este necesar să se prevadă stabilirea unor măsuri specifice armonizate referitoare la protecția lucrătorilor expuși la azbest. Prezenta directivă include condiții minime care vor fi revizuite pe baza experienței acumulate și a realizărilor tehnologice din acest domeniu.

               (4)

               Microscopia optică, deși nu permite identificarea celor mai mici fibre dăunătoare sănătății, este metoda actuală cea mai utilizată pentru măsurarea periodică a azbestului.

               (5)

               Măsurile preventive pentru protecția sănătății lucrătorilor expuși la azbest și obligația prevăzută pentru statele membre cu privire la supravegherea sănătății acestora sunt importante.

               (6)

               Pentru a se asigura claritate în definirea fibrelor, acestea ar trebui definite fie în termeni mineralogici, fie prin raportare la numărul CAS (Chemical Abstract Service).

               (7)

               Fără a aduce atingere altor dispoziții comunitare privind comercializarea și utilizarea azbestului, limitarea activităților care implică expunerea la azbest ar trebui să joace un rol foarte important în prevenirea bolilor asociate cu această expunere.

               (8)

               Sistemul de notificare în cazul activităților care implică expunerea la azbest ar trebui adaptat noilor situații de muncă.

               (9)

               Interzicerea aplicării azbestului prin intermediul procesului de pulverizare nu este suficientă pentru a preveni răspândirea în atmosferă a fibrelor de azbest. Este important, de asemenea, să fie interzise activitățile care expun lucrătorii la fibre de azbest în timpul extragerii azbestului, al fabricării și prelucrării produselor din azbest sau al fabricării și prelucrării produselor care conțin fibre de azbest adăugate în mod deliberat, având în vedere nivelul de expunere ridicat și greu de prevăzut.

               (10)

               Pe baza celor mai recente cunoștințe tehnice, este necesar să se definească metodologia de prelevare a probelor pentru măsurarea conținutului de azbest în aer, precum și metoda de numărare a fibrelor.

               (11)

               Deși nu a putut fi încă determinat pragul de expunere sub care azbestul nu prezintă risc de cancer, ar trebui ca expunerea la azbest a lucrătorilor la nivel profesional să fie redusă la minimum.

               (12)

               Angajatorii ar trebui să aibă obligația, înainte de punerea în aplicare a oricărui proiect de îndepărtare a azbestului, să înregistreze prezența sau presupusa prezență a azbestului în clădiri sau instalații și să comunice aceste informații celorlalte persoane care pot fi expuse la azbest în urma utilizării acestuia, a lucrărilor de întreținere sau a altor activități desfășurate în sau pe clădiri.

               (13)

               Ar trebui să se garanteze faptul că lucrările de demolare sau de îndepărtare a azbestului sunt efectuate de întreprinderi care cunosc toate precauțiile care trebuie luate pentru a proteja lucrătorii.

               (14)

               Lucrătorii expuși sau care pot fi expuși la azbest ar trebui să beneficieze de o formare profesională specifică, pentru a contribui în mod semnificativ la reducerea riscurilor legate de o astfel de expunere.

               (15)

               Ar trebui prevăzute recomandări practice referitoare la supravegherea clinică a lucrătorilor expuși, pe baza celor mai recente cunoștințe medicale, în vederea depistării precoce a patologiilor legate de azbest.

               (16)

               Deoarece obiectivul acțiunii propuse, și anume îmbunătățirea protecției lucrătorilor împotriva riscurilor legate de expunerea la azbest la locul de muncă, nu poate fi realizat în mod satisfăcător de statele membre și, prin urmare, având în vedere amploarea și efectele acțiunii, poate fi realizat mai bine la nivelul Comunității, aceasta poate adopta măsuri în conformitate cu principiul subsidiarității, astfel cum este acesta prevăzut la articolul 5 din tratat. În conformitate cu principiul proporționalității, astfel cum este enunțat în respectivul articol, prezenta directivă nu depășește ceea ce este necesar pentru realizarea acestui obiectiv.

               (17)

               Dispozițiile prevăzute de prezenta directivă constituie un element concret în cadrul realizării dimensiunii sociale a pieței interne. Aceste dispoziții se limitează la minimum pentru a nu îngreuna inutil crearea și dezvoltarea întreprinderilor mici și mijlocii.

               (18)

               Prezenta directivă nu aduce atingere obligațiilor statelor membre privind termenele de transpunere în dreptul intern și de aplicare a directivelor menționate în anexa II partea B,

         ADOPTĂ PREZENTA DIRECTIVĂ:
   Articolul 1
   (1)   Prezenta directivă are ca obiectiv protecția lucrătorilor împotriva riscurilor pentru sănătatea lor, inclusiv prevenirea acestor riscuri, care decurg sau pot decurge ca urmare a expunerii la azbest la locul de muncă.
   Aceasta stabilește valorile limită ale expunerii respective, precum și alte dispoziții speciale.
   (2)   Prezenta directivă nu aduce atingere dreptului statelor membre de a aplica sau de a adopta acte cu putere de lege și acte administrative care să asigure o protecție mai mare lucrătorilor, în special cu privire la înlocuirea azbestului cu produse înlocuitoare mai puțin periculoase.
   Articolul 2
   În sensul prezentei directive, termenul „azbest” desemnează următorii silicați fibroși:

               (a)

               actinolit de azbest CAS nr. 77536-66-4 (5);

               (b)

               grünerit (amosit) de azbest CAS nr. 12172-73-5 (5);

               (c)

               antofilit de azbest CAS nr. 77536-67-5 (5);

               (d)

               crisotil CAS nr. 12001-29-5 (5);

               (e)

               crocidolit CAS nr. 12001-28-4 (5);

               (f)

               tremolit de azbest CAS nr. 77536-68-6 (5).

         Articolul 3
   (1)   Prezenta directivă se aplică activităților în care lucrătorii sunt sau pot fi expuși în timpul lucrului la praf provenit din azbest sau din materiale care conțin azbest.
   (2)   Pentru orice activitate care poate să prezinte un risc de expunere la praf provenit din azbest sau din materiale care conțin azbest, acest risc trebuie evaluat într-un mod care să permită determinarea naturii și a gradului de expunere a lucrătorilor la praful provenit din azbest sau din materiale care conțin azbest.
   (3)   În cazul în care expunerea lucrătorului este sporadică și de mică intensitate și dacă din rezultatele evaluării riscurilor, menționată la alineatul (2), rezultă în mod clar că limita expunerii la azbest nu va fi depășită în aerul din zona de activitate, articolele 4, 18 și 19 pot să nu fie aplicate, atunci când munca implică:

               (a)

               activități de întreținere de scurtă durată și discontinue, în care se manipulează numai materiale nefriabile;

               (b)

               îndepărtarea fără deteriorare a unor materiale nedegradate, în care fibrele de azbest sunt legate strâns într-o matrice;

               (c)

               încapsularea sau acoperirea cu înveliș protector a unor materiale care conțin azbest și care se află în stare bună;

               (d)

               monitorizarea și controlul aerului, precum și prelevarea de probe pentru a determina dacă un anumit material conține azbest.

         (4)   După consultarea partenerilor sociali, în conformitate cu legile și practicile naționale, statele membre stabilesc linii directoare practice pentru definirea expunerilor sporadice și a expunerilor de mică intensitate, astfel cum se prevede la alineatul (3).
   (5)   Evaluarea menționată la alineatul (2) face obiectul unei consultări a lucrătorilor sau a reprezentanților acestora din întreprindere sau unitate și este revizuită, dacă există motive să se considere că este incorectă sau se produce o schimbare materială la locul de muncă.
   Articolul 4
   (1)   Sub rezerva articolului 3 alineatul (3), se adoptă măsurile menționate la alineatele (2)-(5).
   (2)   Activitățile menționate la articolul 3 alineatul (1) trebuie să facă obiectul unui sistem de notificare gestionat de către autoritatea competentă a statului membru.
   (3)   Notificarea menționată la alineatul (2) este transmisă de către angajator autorității competente a statului membru, înainte de începerea lucrărilor, în conformitate cu actele cu putere de lege și cu actele administrative de drept intern.
   Notificarea trebuie să cuprindă cel puțin o descriere succintă a:

               (a)

               amplasamentului șantierului;

               (b)

               tipului și cantităților de azbest utilizate sau manipulate;

               (c)

               activităților și procedeelor aplicate;

               (d)

               numărului de lucrători implicați;

               (e)

               datei de începere a lucrărilor și duratei activității;

               (f)

               măsurilor luate pentru a limita expunerea lucrătorilor la azbest.

         (4)   Lucrătorii sau reprezentanții acestora din întreprindere sau unitate au acces la documentele care fac obiectul notificării menționate la alineatul (2) referitoare la propria lor întreprindere sau unitate, în conformitate cu dreptul intern.
   (5)   De fiecare dată când apare probabilitatea ca o modificare a condițiilor de muncă să conducă la o creștere semnificativă a expunerii la praf provenit din azbest sau din materiale care conțin azbest, trebuie transmisă o nouă notificare.
   Articolul 5
   Aplicarea azbestului prin pulverizare și procedeele de lucru care implică utilizarea de materiale fonoabsorbante sau izolante de joasă densitate (mai mică de 1 g/cm3), care conțin azbest, sunt interzise.
   Fără a aduce atingere aplicării altor dispoziții comunitare privind comercializarea și folosirea azbestului, se interzic activitățile care expun lucrătorii la fibre de azbest în timpul extracției azbestului sau al fabricării și prelucrării produselor din azbest sau al fabricării și prelucrării produselor care conțin azbest adăugat în mod deliberat, cu excepția tratării și eliminării produselor provenite din demolare și îndepărtarea azbestului.
   Articolul 6
   Pentru toate activitățile prevăzute la articolul 3 alineatul (1), expunerea lucrătorilor la praf provenit din azbest sau din materiale care conțin azbest la locul de muncă trebuie redusă la minimum și, în orice caz, sub valoarea limită prevăzută la articolul 8, în special prin următoarele măsuri:

               (a)

               numărul lucrătorilor expuși sau care pot fi expuși la praf provenit din azbest sau din materiale care conțin azbest trebuie limitat cât mai mult posibil;

               (b)

               procesele de lucru trebuie concepute astfel încât să nu producă praf de azbest sau, dacă acest lucru se dovedește imposibil, să evite eliberarea de praf de azbest în aer;

               (c)

               toate construcțiile și echipamentele implicate în tratarea azbestului trebuie să poată fi curățate și întreținute cu regularitate și eficacitate;

               (d)

               azbestul sau materialele care conțin azbest și care pot produce praf trebuie depozitate și transportate în ambalaje etanșe adecvate;

               (e)

               deșeurile trebuie colectate și eliminate de la locul de muncă cât mai rapid cu putință, în ambalaje etanșe adecvate, prevăzute cu etichete indicând că acestea conțin azbest; această măsură nu se aplică activităților miniere; astfel de deșeuri sunt tratate ulterior în conformitate cu Directiva 91/689/CEE a Consiliului din 12 decembrie 1991 privind deșeurile periculoase (6).

         Articolul 7
   (1)   În funcție de rezultatele evaluării inițiale a riscului și pentru a asigura respectarea valorii limită prevăzute la articolul 8, se efectuează cu regularitate măsurări ale concentrației de fibre de azbest în aer la locul de muncă.
   (2)   Prelevarea de probe trebuie să fie reprezentativă pentru expunerea personală a lucrătorului la praful provenit din azbest sau din materiale care conțin azbest.
   (3)   Prelevarea de probe se realizează după consultarea lucrătorilor sau a reprezentanților acestora din întreprindere sau unitate.
   (4)   Prelevarea de probe se realizează de către personalul cu calificările necesare. Probele prelevate sunt ulterior analizate în conformitate cu alineatul (6), în laboratoare dotate cu echipamente de numărare a fibrelor.
   (5)   Durata prelevării trebuie să fie astfel încât să se poată stabili expunerea reprezentativă pentru o perioadă de referință de 8 ore (un schimb) prin măsurări sau prin calcule ponderate în timp.
   (6)   Numărarea fibrelor se realizează de preferință cu microscopul cu contrast de fază (PCM), în conformitate cu metoda recomandată de Organizația Mondială a Sănătății (OMS) în 1997 (7) sau cu orice altă metodă cu rezultate echivalente.
   În scopul măsurării concentrației de azbest în aer, prevăzută în alineatul (1), se iau în considerare numai fibrele cu lungimea mai mare de 5 micrometri, lățimea mai mică de 3 micrometri și raportul lungime/lățime mai mare de 3:1.
   Articolul 8
   Angajatorii se asigură că nici un lucrător nu este expus la o concentrație de azbest în suspensie în aer de peste 0,1 fibre pe cm3, măsurată în raport cu o medie ponderată în timp pe o perioadă de 8 ore (TWA).
   Articolul 9
   Modificările necesare pentru adaptarea anexei I la prezenta directivă în funcție de progresul tehnic se adoptă în conformitate cu procedura menționată la articolul 17 din Directiva 89/391/CEE a Consiliului din 12 iunie 1989 privind punerea în aplicare de măsuri pentru promovarea îmbunătățirii securității și a sănătății lucrătorilor la locul de muncă (8).
   Articolul 10
   (1)   În cazul în care valoarea limită prevăzută la articolul 8 este depășită, trebuie identificate cauzele depășirii și trebuie luate măsuri adecvate de remediere a situației cât mai curând posibil.
   Nu pot fi continuate activitățile în sectoarele afectate până când nu au fost luate măsurile specifice de protecție a lucrătorilor în cauză.
   (2)   Pentru verificarea eficacității măsurilor menționate la alineatul (1) primul paragraf, se efectuează imediat încă o determinare a concentrațiilor de azbest din aer.
   (3)   În cazul în care expunerea nu poate fi redusă prin alte mijloace, iar respectarea valorii limită impune utilizarea echipamentului respirator de protecție individuală, acesta nu poate fi permanent și trebuie să fie menținut la minimul necesar pentru fiecare lucrător. Pentru orice perioadă necesitând purtarea unui echipament respirator de protecție individuală, se prevăd pauze în funcție de constrângerile fizice și climaterice și, după caz, în acord cu lucrătorii sau reprezentanții acestora din întreprindere sau unitate, în conformitate cu legile și practicile naționale.
   Articolul 11
   Înainte de începerea lucrărilor de demolare sau de întreținere, angajatorii iau toate măsurile, la nevoie prin obținerea de informații de la proprietarii construcțiilor, pentru a identifica materialele care pot conține azbest.
   Dacă există cea mai mică îndoială privind prezența azbestului într-un material sau într-o construcție, se respectă dispozițiile aplicabile din prezenta directivă.
   Articolul 12
   În cazul anumitor activități precum demolarea, îndepărtarea azbestului, repararea și întreținerea, pentru care se estimează că valoarea limită prevăzută la articolul 8 va fi depășită în pofida utilizării măsurilor tehnice preventive de limitare a conținutului de azbest în aer, angajatorul definește măsurile destinate să asigure protecția lucrătorilor pe durata activităților, în special următoarele:

               (a)

               lucrătorii sunt dotați cu echipament respirator individual adecvat și cu alte echipamente de protecție individuală, pe care trebuie să le poarte;

               (b)

               se montează panouri de avertizare prin care se indică faptul că se estimează depășirea valorii limită prevăzute la articolul 8; și

               (c)

               se împiedică răspândirea prafului provenit din azbest sau din materiale care conțin azbest în afara construcției sau a zonei de lucru.

         Lucrătorii sau reprezentanții acestora din întreprindere sau unitate sunt consultați cu privire la măsurile respective înainte de desfășurarea activităților în cauză.
   Articolul 13
   (1)   Se elaborează un plan de lucru înainte de începerea lucrărilor de demolare sau de evacuare a azbestului și a produselor care conțin azbest din clădiri, structuri, echipamente sau instalații sau de pe nave.
   (2)   Planul menționat la alineatul (1) trebuie să prevadă măsurile necesare pentru asigurarea siguranței și sănătății lucrătorilor la locul de muncă.
   Planul trebuie să prevadă, în special, că:

               (a)

               azbestul și/sau produsele care conțin azbest sunt eliminate înainte de aplicarea tehnicilor de demolare, cu excepția cazului în care aceasta ar conduce la un risc mai mare pentru lucrători decât dacă azbestul și/sau materialele care conțin azbest ar fi lăsate unde sunt;

               (b)

               dacă este necesar, se furnizează echipamentul de protecție individuală prevăzut la articolul 12 primul paragraf litera (a);

               (c)

               atunci când se încheie lucrările de îndepărtare a azbestului sau de demolare, se verifică absența riscurilor datorate expunerii la azbest la locul de muncă, în conformitate cu legile și practicile naționale.

         La solicitarea autorităților competente, planul cuprinde informații despre următoarele:

               (a)

               natura și durata probabilă a lucrărilor;

               (b)

               locul unde se desfășoară lucrările;

               (c)

               metodele aplicate, atunci când lucrările presupun manipularea azbestului sau a unor materiale care conțin azbest;

               (d)

               caracteristicile echipamentului folosit pentru:

                           (i)

                           protecția și decontaminarea celor ce efectuează activitatea;

                           (ii)

                           protecția altor persoane prezente la locul de muncă sau în apropierea acestuia.

         (3)   La solicitarea autorităților competente, planul menționat la alineatul (1) trebuie adus la cunoștința acestora înainte de începerea activității avute în vedere.
   Articolul 14
   (1)   Angajatorii au obligația de a prevedea o formare profesională adecvată pentru toți lucrătorii care sunt sau pot fi expuși la praf provenit din azbest sau din materiale care conțin azbest. Această formare profesională trebuie asigurată la intervale regulate și fără costuri pentru lucrători.
   (2)   Conținutul formării profesionale trebuie să fie ușor de înțeles pentru lucrători. El trebuie să le permită să-și însușească cunoștințele și competențele necesare în materie de prevenire și de securitate, în special în ceea ce privește:

               (a)

               proprietățile azbestului și efectele sale asupra sănătății, inclusiv efectul de sinergie cu fumatul;

               (b)

               tipurile de produse și materiale care pot conține azbest;

               (c)

               operațiunile care pot conduce la expunere la azbest și importanța controalelor preventive pentru reducerea la minimum a expunerii;

               (d)

               practicile profesionale sigure, controalele și echipamentele de protecție;

               (e)

               rolul adecvat, alternativele, alegerea, limitările și modul corect de utilizare a echipamentului respirator;

               (f)

               procedurile de urgență;

               (g)

               procedurile de decontaminare;

               (h)

               eliminarea deșeurilor;

               (i)

               cerințele în materie de control medical.

         (3)   Liniile directoare practice pentru formarea lucrătorilor care se ocupă de îndepărtarea azbestului se elaborează la nivel comunitar.
   Articolul 15
   Înainte de a executa lucrări de demolare sau de îndepărtare a azbestului, întreprinderile trebuie să facă dovada capacității lor în acest domeniu. Dovada se stabilește în conformitate cu legile și/sau practicile naționale.
   Articolul 16
   (1)   Pentru toate activitățile menționate la articolul 3 alineatul (1) și sub rezerva articolului 3 alineatul (3), se iau măsurile corespunzătoare pentru a garanta următoarele:

               (a)

               locurile în care se desfășoară activitățile menționate anterior îndeplinesc următoarele condiții:

                           (i)

                           sunt demarcate în mod clar și semnalizate cu panouri de avertizare;

                           (ii)

                           nu sunt accesibile lucrătorilor, alții decât cei care, prin natura activității sau a îndatoririlor lor, trebuie să intre acolo;

                           (iii)

                           constituie sectoare în care ar trebui să nu se fumeze;

               (b)

               se amenajează sectoare separate unde lucrătorii pot mânca și bea, fără riscul contaminării cu praf de azbest;

               (c)

               lucrătorii sunt dotați cu îmbrăcăminte de lucru sau de protecție specifică; îmbrăcămintea de lucru sau de protecție respectivă rămâne în întreprindere. Aceasta poate fi, cu toate acestea, curățată în unități din afara întreprinderii care sunt utilate pentru acest tip de activitate, dacă întreprinderea însăși nu efectuează curățarea; în această situație, îmbrăcămintea este transportată în recipiente închise;

               (d)

               sunt prevăzute locuri separate de păstrare pentru îmbrăcămintea de lucru sau de protecție și pentru îmbrăcămintea de stradă;

               (e)

               se asigură punerea la dispoziția lucrătorilor de amenajări corespunzătoare și specifice incluzând dușuri, în cazul operațiunilor cu praf;

               (f)

               echipamentul de protecție se lasă într-un loc bine stabilit și se verifică și se curăță după fiecare utilizare; se iau măsurile corespunzătoare pentru repararea sau înlocuirea echipamentului defect înainte de o nouă utilizare.

         (2)   Lucrătorii nu suportă costul măsurilor adoptate în temeiul alineatului (1).
   Articolul 17
   (1)   Pentru activitățile menționate la articolul 3 alineatul (1), se iau măsurile corespunzătoare pentru a garanta că lucrătorii sau reprezentanții acestora din întreprindere sau unitate primesc informațiile corespunzătoare cu privire la:

               (a)

               posibilele riscuri pentru starea de sănătate datorită expunerii la praful provenit din azbest sau din materialele care conțin azbest;

               (b)

               existența valorilor limită legale și necesitatea supravegherii atmosferei;

               (c)

               condițiile de igienă, inclusiv necesitatea abținerii de la fumat;

               (d)

               precauțiile necesare cu privire la purtarea și utilizarea echipamentului și îmbrăcămintei de protecție;

               (e)

               precauții speciale destinate minimizării expunerii la azbest.

         (2)   În afară de măsurile menționate la alineatul (1) și sub rezerva articolului 3 alineatul (3), se iau măsurile corespunzătoare pentru a garanta următoarele:

               (a)

               lucrătorii sau reprezentanții acestora din întreprindere sau unitate au acces la rezultatele determinărilor de concentrație a azbestului din aer și primesc explicații cu privire la importanța acestor rezultate;

               (b)

               dacă rezultatele depășesc valoarea limită stabilită la articolul 8, lucrătorii în cauză sau reprezentanții acestora din întreprindere sau unitate sunt informați cât mai repede posibil despre aceste depășiri și cauzele lor, iar lucrătorii sau reprezentanții acestora din întreprindere sau unitate sunt consultați cu privire la măsurile care urmează să fie luate sau, în situații de urgență, sunt informați despre măsurile adoptate.

         Articolul 18
   (1)   Sub rezerva articolului 3 alineatul (3), se adoptă măsurile menționate la alineatele (2)-(5).
   (2)   Trebuie să se asigure evaluarea stării de sănătate a fiecărui lucrător înainte de expunerea la praful provenit din azbest sau din materialele care conțin azbest la locul de muncă.
   Această evaluare trebuie să includă un examen specific al plămânilor. Anexa I oferă recomandări practice pe care statele membre le pot consulta pentru supravegherea clinică a lucrătorilor; recomandările respective se adaptează în funcție de progresele tehnice în conformitate cu procedura menționată la articolul 17 din Directiva 89/391/CEE.
   Trebuie asigurată o nouă evaluare cel puțin o dată la fiecare trei ani, pe întreaga durată a expunerii.
   Se întocmesc fișe medicale individuale, în conformitate cu legile și practicile naționale, pentru fiecare lucrător menționat la primul paragraf.
   (3)   Ca urmare a supravegherii clinice menționate la alineatul (2) al doilea paragraf, medicul sau autoritatea răspunzătoare de supravegherea medicală a lucrătorilor se pronunță, în conformitate cu dreptul intern, cu privire la eventualele măsuri individuale de protecție sau de prevenire care trebuie adoptate sau determină respectivele măsuri.
   Măsurile respective pot include, dacă este cazul, retragerea lucrătorului în cauză de la orice expunere la azbest.
   (4)   Lucrătorilor trebuie să li se furnizeze informații și consiliere privind orice evaluare a stării lor de sănătate la care pot fi supuși după încheierea expunerii la azbest.
   Medicul sau autoritatea care răspunde de supravegherea medicală a lucrătorilor poate recomanda continuarea supravegherii medicale după încetarea expunerii, pe durata pe care o consideră necesară pentru a proteja sănătatea persoanei în cauză.
   Continuarea supravegherii are loc în conformitate cu legile și/sau practicile naționale.
   (5)   Lucrătorul sau angajatorul în cauză pot solicita o revizie a evaluărilor menționate la alineatul (3), în conformitate cu dreptul intern.
   Articolul 19
   (1)   Sub rezerva articolului 3 alineatul (3), se adoptă măsurile menționate la alineatele (2), (3) și (4).
   (2)   Angajatorul trebuie să înscrie lucrătorii abilitați să desfășoare activitățile menționate la articolul 3 alineatul (1) într-un registru, în care să se precizeze natura și durata activității și expunerea la care sunt supuși aceștia. Medicul și autoritatea răspunzătoare de supravegherea medicală au acces la registrul respectiv. Fiecare lucrător are acces la rezultatele din registru referitoare la propria persoană. Lucrătorii sau reprezentanții acestora din întreprindere sau unitate au acces la informațiile colective anonime din registru.
   (3)   Registrul menționat la alineatul (2) și dosarele medicale individuale prevăzute la articolul 18 alineatul (2) al patrulea paragraf se păstrează cel puțin 40 de ani de la încetarea expunerii, în conformitate cu legile și/sau practicile naționale.
   (4)   Documentele prevăzute la alineatul (3) se pun la dispoziția autorității responsabile în cazurile în care întreprinderea își încetează activitatea, în conformitate cu legile și/sau practicile naționale.
   Articolul 20
   Statele membre prevăd sancțiuni corespunzătoare aplicabile în cazul încălcării legislației naționale adoptate în temeiul prezentei directive. Sancțiunile respective trebuie să fie eficace, proporționale și disuasive.
   Articolul 21
   Statele membre țin evidența cazurilor recunoscute de azbestoză și mezoteliom.
   Articolul 22
   La fiecare cinci ani, statele membre transmit Comisiei un raport cu privire la punerea în aplicare a prezentei directive sub forma unui capitol specific din raportul unic prevăzut la articolul 17a alineatele (1), (2) și (3) din Directiva 89/391/CEE care servește drept bază pentru evaluarea care trebuie să fie efectuată de către Comisie în conformitate cu articolul 17a alineatul (4) din directiva respectivă.
   Articolul 23
   Comisiei îi sunt comunicate de către statele membre dispozițiile de drept intern pe care acestea le adoptă în domeniul reglementat de prezenta directivă.
   Articolul 24
   Directiva 83/477/CEE, astfel cum a fost modificată prin directivele menționate în anexa II, se abrogă, fără a aduce atingere obligațiilor statelor membre în ceea ce privește termenele de transpunere în dreptul intern a directivelor menționate în anexa II partea B.
   Trimiterile la directiva abrogată se interpretează ca trimiteri la prezenta directivă și se citesc în conformitate cu tabelul de corespondență din anexa III.
   Articolul 25
   Prezenta directivă intră în vigoare în a douăzecea zi de la data publicării în Jurnalul Oficial al Uniunii Europene.
   Articolul 26
   Prezenta directivă se adresează statelor membre.

      Adoptată la Bruxelles, 30 noiembrie 2009.

            Pentru Parlamentul European

            Președintele

         J. BUZEK

            Pentru Consiliu

            Președintele

         B. ASK

      (1)  Avizul din 10 iunie 2009 (nepublicat încă în Jurnalul Oficial).

      (2)  Avizul Parlamentului European din 20 octombrie 2009 (nepublicat încă în Jurnalul Oficial) și decizia Consiliului din 26 noiembrie 2009.

      (3)  JO L 263, 24.9.1983, p. 25.

      (4)  A se vedea anexa II partea A.

      (5)  Numărul din registrul Chemical Abstract Service (CAS).

      (6)  JO L 377, 31.12.1991, p. 20.

      (7)  Determinarea concentrației de fibre în suspensie din aer. Metodă recomandată: microscopia optică cu contrast de fază (numărare pe membrană filtrantă), ISBN 92-4-154496-1, OMS, Geneva, 1997.

      (8)  JO L 183, 29.6.1989, p. 1.

      ANEXA I

         Recomandări practice pentru controlul clinic al lucrătorilor, prevăzut la articolul 18 alineatul (2) al doilea paragraf

                  1.

                  Cunoștințele actuale arată că expunerea la fibre de azbest libere poate duce la următoarele maladii:

                              —

                              azbestoză;

                              —

                              mezoteliom;

                              —

                              cancer pulmonar;

                              —

                              cancer gastrointestinal.

                  2.

                  Medicul și/sau autoritatea răspunzătoare de supravegherea medicală a lucrătorilor expuși la azbest trebuie să cunoască condițiile de expunere sau particularitățile fiecărui lucrător.

                  3.

                  Examinarea sănătății lucrătorilor se desfășoară în conformitate cu principiile și practicile medicinii muncii. Ea cuprinde cel puțin următoarele măsurări:

                              —

                              întocmirea dosarului medical și profesional al lucrătorului;

                              —

                              o discuție personală;

                              —

                              o examinare clinică generală, în special a toracelui;

                              —

                              teste ale funcției respiratorii (spirometrie și curba debit-volum).

                        Medicul și/sau autoritatea care răspunde de controlul sănătății hotărăște cu privire la examinări suplimentare, cum ar fi testele citologice ale sputei sau o radiografie toracică sau o tomodensitometrie, pe baza celor mai recente cunoștințe în materie de medicină a muncii.

      ANEXA II
      PARTEA A

         Directiva abrogată și lista modificărilor ulterioare

         (menționate la articolul 24)

                  Directiva 83/477/CEE a Consiliului
                  (JO L 263, 24.9.1983, p. 25)

                  Directiva 91/382/CEE a Consiliului
                  (JO L 206, 29.7.1991, p. 16)

                  Directiva 98/24/CE a Consiliului
                  (JO L 131, 5.5.1998, p. 11)

                  numai articolul 13 alineatul (2)

                  Directiva 2003/18/CE a Parlamentului European și a Consiliului
                  (JO L 97, 15.4.2003, p. 48)

                  Directiva 2007/30/CE a Parlamentului European și a Consiliului
                  (JO L 165, 27.6.2007, p. 21)

                  numai articolul 2 alineatul (1)

            PARTEA B

         Termene de transpunere în dreptul intern

         (menționate la articolul 24)

                  Directiva

                  Data limită de transpunere

                  83/477/CEE

                  31 decembrie 1986 (1)

                  91/382/CEE

                  1 ianuarie 1993 (2)

                  98/24/CE

                  5 mai 2001

                  2003/18/CE

                  14 aprilie 2006

                  2007/30/CE

                  31 decembrie 2012

         (1)  Această dată este înlocuită cu data de 31 decembrie 1989 în ceea ce privește activitățile miniere cu azbest.

         (2)  Pentru Grecia, data de transpunere a directivei este 1 ianuarie 1996. Cu toate acestea, data de transpunere a dispozițiilor privind activitățile miniere cu azbest este1 ianuarie 1996 pentru toate statele membre și 1 ianuarie 1999 pentru Grecia.

      ANEXA III

         Tabel de corespondență

                  Directiva 83/477/CEE

                  Prezenta directivă

                  Articolul 1 alineatul (1)

                  Articolul 1 alineatul (1)

                  Articolul 1 alineatul (2)

                  —

                  Articolul 1 alineatul (3)

                  Articolul 1 alineatul (2)

                  Articolul 2 de la prima liniuță la a șasea liniuță

                  Articolul 2 literele (a)-(f)

                  Articolul 3 alineatele (1)-(3)

                  Articolul 3 alineatele (1)-(3)

                  Articolul 3 alineatul (3a)

                  Articolul 3 alineatul (4)

                  Articolul 3 alineatul (4)

                  Articolul 3 alineatul (5)

                  Articolul 4 teza introductivă

                  Articolul 4 alineatul (1)

                  Articolul 4 punctul 1

                  Articolul 4 alineatul (2)

                  Articolul 4 punctul 2

                  Articolul 4 alineatul (3)

                  Articolul 4 punctul 3

                  Articolul 4 alineatul (4)

                  Articolul 4 punctul 4

                  Articolul 4 alineatul (5)

                  Articolul 5

                  Articolul 5

                  Articolul 6 punctele 1-5

                  Articolul 6 literele (a)-(e)

                  Articolele 7 și 8

                  Articolele 7 și 8

                  Articolul 9 alineatul (2)

                  Articolul 9

                  Articolul 10

                  Articolul 10

                  Articolul 10a

                  Articolul 11

                  Articolul 11 alineatele (1) și (2)

                  Articolul 12 primul și al doilea paragraf

                  Articolul 12 alineatul (1)

                  Articolul 13 alineatul (1)

                  Articolul 12 alineatul (2) primul paragraf

                  Articolul 13 alineatul (2) primul paragraf

                  Articolul 12 alineatul (2) al doilea paragraf prima liniuță

                  Articolul 13 alineatul (2) al doilea paragraf litera (a)

                  Articolul 12 alineatul (2) al doilea paragraf a doua liniuță

                  Articolul 13 alineatul (2) al doilea paragraf litera (b)

                  Articolul 12 alineatul (2) al doilea paragraf a treia liniuță

                  Articolul 13 alineatul (2) al doilea paragraf litera (c)

                  Articolul 12 alineatul (2) al treilea paragraf prima liniuță

                  Articolul 13 alineatul (2) al treilea paragraf litera (a)

                  Articolul 12 alineatul (2) al treilea paragraf a doua liniuță

                  Articolul 13 alineatul (2) al treilea paragraf litera (b)

                  Articolul 12 alineatul (2) al treilea paragraf a treia liniuță

                  Articolul 13 alineatul (2) al treilea paragraf litera (c)

                  Articolul 12 alineatul (2) al treilea paragraf a patra liniuță

                  Articolul 13 alineatul (2) al treilea paragraf litera (d)

                  Articolul 12 alineatul (2) al treilea paragraf a patra liniuță prima subliniuță

                  Articolul 13 alineatul (2) al treilea paragraf litera (d) punctul (i)

                  Articolul 12 alineatul (2) al treilea paragraf a patra liniuță a doua subliniuță

                  Articolul 13 alineatul (2) al treilea paragraf litera (d) punctul (ii)

                  Articolul 12 alineatul (3)

                  Articolul 13 alineatul (3)

                  Articolul 12a

                  Articolul 14

                  Articolul 12b

                  Articolul 15

                  Articolul 13 alineatul (1) litera (a)

                  Articolul 16 alineatul (1) litera (a)

                  Articolul 13 alineatul (1) litera (b)

                  Articolul 16 alineatul (1) litera (b)

                  Articolul 13 alineatul (1) litera (c) punctele (i) și (ii)

                  Articolul 16 alineatul (1) litera (c)

                  Articolul 13 alineatul (1) litera (c) punctul (iii)

                  Articolul 16 alineatul (1) litera (d)

                  Articolul 13 alineatul (1) litera (c) punctul (iv)

                  Articolul 16 alineatul (1) litera (e)

                  Articolul 13 alineatul (1) litera (c) punctul (v)

                  Articolul 16 alineatul (1) litera (f)

                  Articolul 13 alineatul (2)

                  Articolul 16 alineatul (2)

                  Articolul 14 alineatul (1) teza introductivă

                  Articolul 17 alineatul (1) teza introductivă

                  Articolul 14 alineatul (1) de la prima la a cincea liniuță

                  Articolul 17 alineatul (1) literele (a)-(e)

                  Articolul 14 alineatul (2)

                  Articolul 17 alineatul (2)

                  Articolul 15 teza introductivă

                  Articolul 18 alineatul (1)

                  Articolul 15 punctele1-4

                  Articolul 18 alineatele (2)-(5)

                  Articolul 16 teza introductivă

                  Articolul 19 alineatul (1)

                  Articolul 16 punctele 1-3

                  Articolul 19 alineatele (2)-(4)

                  Articolul 16a

                  Articolul 20

                  Articolul 17

                  Articolul 21

                  Articolul 17a

                  Articolul 22

                  Articolul 18 alineatul (1)

                  —

                  Articolul 18 alineatul (2)

                  Articolul 23

                  —

                  Articolul 24

                  —

                  Articolul 25

                  Articolul 19

                  Articolul 26

                  Anexa II

                  Anexa I

                  —

                  Anexa II

                  —

                  Anexa III


title: Directiva 97/5/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 27 ianuarie 1997 privind transferurile de fonduri transfrontaliere

text:
               06/Volumul 02

               RO

               Jurnalul Ofícial al Uniunii Europene

               216

         31997L0005

               L 043/25

               JURNALUL OFÍCIAL AL UNIUNII EUROPENE

      DIRECTIVA 97/5/CE A PARLAMENTULUI EUROPEAN ȘI A CONSILIULUI

   din 27 ianuarie 1997
   privind transferurile de fonduri transfrontaliere
   PARLAMENTUL EUROPEAN ȘI CONSILIUL UNIUNII EUROPENE,
   având în vedere Tratatul de instituire a Comunității Europene, în special articolul 100a,
   având în vedere propunerea Comisiei (1),
   având în vedere avizul Comitetului Economic și Social (2),
   având în vedere avizul Institutului Monetar European,
   în conformitate cu procedura menționată în articolul 189b din tratat (3), în lumina textului comun aprobat la data de 22 noiembrie 1996 de către comitetul de mediere,

               (1)

               întrucât volumul plăților transfrontaliere crește continuu pe măsură ce realizarea pieții interne și progresul către uniunea economică și monetară deplină conduc la sporirea schimburilor comerciale și circulației persoanelor pe teritoriul Comunității; întrucât transferurile de fonduri transfrontaliere reprezintă o parte substanțială a volumului și valorii plăților transfrontaliere;

               (2)

               întrucât este esențial ca persoanele și întreprinderile, mai ales întreprinderile mici și mijlocii, să poată efectua rapid transferuri de fonduri în condiții de siguranță și cu costuri mici dintr-o zonă a Comunității în alta; întrucât, în conformitate cu Comunicarea Comisiei privind aplicarea regulilor comunitare ale concurenței sistemului transferurilor de fonduri transfrontaliere (4), crearea unui climat concurențial sporit pentru efectuarea de transferuri de fonduri trebuie să conducă la îmbunătățirea serviciilor și reducerea prețurilor;

               (3)

               întrucât prezenta directivă urmărește să continue progresele făcute în sensul realizării pieții interne, mai ales în ceea ce privește liberalizarea circulației capitalului cu scopul de a realiza uniunea economică și monetară; întrucât dispozițiile sale trebuie să se aplice transferurilor de fonduri efectuate în monedele naționale ale statelor membre și în ECU;

               (4)

               întrucât Parlamentul European, prin rezoluția din 12 februarie 1993 (5) a solicitat elaborarea unei directive a Consiliului care să stabilească norme în domeniul transparenței și al calității efectuării plăților transfrontaliere;

               (5)

               întrucât problemele reglementate de prezenta directivă trebuie să fie abordate separat de problemele sistemice care continuă să fie în atenția Comisiei; întrucât se poate dovedi necesar să se facă o nouă propunere de abordare a acestor probleme sistemice în special problema caracterului definitiv al plății („settlement finality”);

               (6)

               întrucât scopul prezentei directive este de a îmbunătăți serviciile de transferuri de fonduri transfrontaliere și, prin urmare, de a ajuta Institutul Monetar European în promovarea eficienței transferurilor de fonduri transfrontaliere cu scopul de a pregăti a treia etapă a uniunii economice și monetare;

               (7)

               întrucât, în conformitate cu obiectivele stabilite în a doua expunere de motive, prezenta directivă trebuie să se aplice oricărui transfer de fonduri cu o valoare mai mică de 50 000 ECU;

               (8)

               întrucât, având în vedere al treilea paragraf al articolului 3b din tratat și în scopul asigurării transparenței, prezenta directivă stabilește cerințele minime necesare pentru a asigura un nivel adecvat de informare a clienților atât înainte cât și după efectuarea transferurilor de fonduri transfrontaliere; întrucât prezentele cerințe indică și procedurile de soluționare a plângerilor și a procedurilor privind căile de atac puse la dispoziția clienților, ca și toate căile de acces la aceste proceduri; întrucât prezenta directivă stabilește condițiile minime de execuție, mai ales în ceea ce privește îndeplinirea obligațiilor contractuale, la care trebuie să adere instituțiile ce oferă servicii de transferuri de fonduri transfrontaliere, inclusiv obligația de a efectua un transfer de fonduri transfrontalier în conformitate cu instrucțiunile clientului; întrucât prezenta directivă îndeplinește condițiile ce derivă din principiile stabilite deRecomandarea 90/109/CEE a Comisiei din data de 14 februarie 1990 cu privire la transparența condițiilor bancare referitoare la efectuarea de tranzacții financiare transfrontaliere (6); întrucât prezenta directivă nu aduce atingere Directivei nr. 91/308/CEE a Consiliului din 10 iunie 1991 privind prevenirea folosirii sistemului financiar în scopul spălării banilor (7);

               (9)

               întrucât prezenta directivă trebuie să contribuie la reducerea perioadei maxime de timp necesare pentru efectuarea unui transfer de fonduri transfrontalier și la încurajarea acelor instituții care au redus deja timpul necesar acestei operațiuni să mențină această practică;

               (10)

               întrucât Comisia, în raportul pe care îl va prezenta Parlamentului European ca și Consiliului în termen de doi ani de la aplicarea prezentei directive, trebuie să examineze în special limita de timp ce trebuie aplicată în absența unei limite de timp convenită între ordonator și instituția sa, ținând cont atât de progresele tehnice cât și de situația existentă în fiecare dintre statele membre;

               (11)

               întrucât trebuie să existe obligația impusă instituțiilor de a rambursa în cazul în care nu se poate finaliza cu succes transferul de fonduri; întrucât obligația de a rambursa impune o răspundere potențială asupra instituțiilor, ceea ce, în absența unei limite de timp, ar putea avea un efect negativ asupra îndeplinirii cerințelor de solvabilitate; întrucât acea obligație de a rambursa trebuie, prin urmare, să se aplice până la suma de 12 500 ECU;

               (12)

               întrucât articolul 8 nu aduce atingere dispozițiilor generale de drept intern conform cărora o instituție are răspundere față de ordonator în cazul în care nu se realizează un transfer de fonduri transfrontalier deoarece s-a comis o eroare la nivelul acelei instituții;

               (13)

               întrucât este necesar să fie tratate în mod distinct, dintre situațiile cu care se pot confrunta instituțiile care sunt implicate în efectuarea unui transfer de fonduri transfrontalier, inclusiv situațiile legate de incapacitatea de plată, situațiile de forță majoră; întrucât în acest sens trebuie luată drept bază definiția cazurilor de forță majoră de la articolul 4 alineatul (6) din Directiva 90/314/CEE din 13 iunie 1990 privind pachetele de călătorii în circuit, excursii și vacanțe organizate (8);

               (14)

               întrucât în toate statele membre trebuie să existe proceduri adecvate de contestare și căi de atac pentru soluționarea posibilelor litigii dintre clienți și instituții, folosind procedurile existente când este cazul,

         ADOPTĂ PREZENTA DIRECTIVĂ:
   SECȚIUNEA I
   DOMENIU DE APLICARE ȘI DEFINIȚII
   Articolul 1
   Domeniu de aplicare
   Dispozițiile prezentei directive se aplică transferurilor de fonduri transfrontaliere efectuate în moneda statelor membre și având o valoare de până la echivalentul a 50 000 ECU, care sunt ordonate de alte persoane decât cele menționate la articolul 2 literele (a), (b) și (c) și executate de instituții de credit sau de alte instituții.
   Articolul 2
   Definiții
   În sensul prezentei directive:

               (a)

               „instituție de credit” înseamnă o instituție definită în conformitate cu articolul 1 din Directiva 77/780/CEE (9) a Consiliului și include sucursalele instituțiilor de credit, astfel cum sunt definite la a treia liniuță a acestui articol, care sunt situate pe teritoriul Comunității, care au sediul în afara Comunității și care, ca obiect al activității lor, efectuează transferuri de fonduri transfrontaliere;

               (b)

               „alte instituții” înseamnă orice persoană fizică sau juridică, alta decât instituțiile de credit, care efectuează transferuri de fonduri transfrontaliere ca obiect al activității lor;

               (c)

               „instituție financiară” înseamnă o instituție definită în conformitate cu articolul 4 alineatul (1) din Regulamentul (CE) nr. 3604/93 al Consiliului din 13 decembrie 1993, regulament ce specifică definițiile referitoare la aplicarea interdicției cu privire la accesul privilegiat menționat la articolul 104a din tratat (10);

               (d)

               „instituție” înseamnă o instituție de credit sau o altă instituție; în sensul articolelor 6, 7 și 8, sucursalele unei instituții de credit amplasate în diferite state membre care participă la efectuarea unui transfer de fonduri transfrontalier se consideră instituții distincte;

               (e)

               „instituție intermediară” înseamnă o instituție care nu aparține nici ordonatorului, nici beneficiarului și care participă la efectuarea unui transfer de fonduri transfrontalier;

               (f)

               „transfer de fonduri transfrontalier” înseamnă o tranzacție efectuată la inițiativa unui ordonator prin intermediul unei instituții sau al unei sucursale pe care o are într-un stat membru, cu scopul de a pune o sumă de bani la dispoziția unui beneficiar dintr-o instituție sau dintr-o sucursală a acesteia dintr-un alt stat membru; ordonatorul și beneficiarul pot fi una și aceeași persoană;

               (g)

               „ordin de transfer de fonduri transfrontalier” înseamnă o instrucțiune necondiționată, dată sub orice formă direct de către un ordonator unei instituții pentru a efectua un transfer de fonduri transfrontalier;

               (h)

               „ordonator” înseamnă o persoană fizică sau juridică care ordonă efectuarea unui transfer de fonduri transfrontalier către un beneficiar;

               (i)

               „beneficiar” înseamnă destinatarul final al transferului de fonduri transfrontalier pentru care se disponibilizează fondurile respective într-un cont la care acesta să aibă acces;

               (j)

               „client” înseamnă ordonatorul sau beneficiarul, după caz;

               (k)

               „rata de referință a dobânzii” înseamnă o rată a dobânzii care reprezintă compensarea și care este stabilită în conformitate cu normele stabilite de statul membru în care este situată instituția care trebuie să plătească clientului compensarea;

               (l)

               „data acceptării” înseamnă data îndeplinirii tuturor condițiilor cerute de instituția respectivă în privința ordinului de transfer de fonduri transfrontalier și de care este legată existența unei acoperiri financiare adecvate ca și de informațiile necesare pentru executarea ordinului.

         SECȚIUNEA A II-A
   TRANSPARENȚA CONDIȚIILOR PENTRU EFECTUAREA TRANSFERURILOR DE FONDURI TRANSFRONTALIERE
   Articolul 3
   Informațiile prealabile cu privire la condițiile de efectuare a unui transfer de fonduri transfrontalier
   Instituțiile trebuie să pună la dispoziția clienților efectivi și potențiali toate informațiile necesare despre condițiile de efectuare a transferurilor de fonduri transfrontaliere, atât în scris cât și prin mijloace electronice, dacă este necesar. Aceste informații trebuie să includă cel puțin:

               —

               precizări privind perioada de timp necesară pentru ca, în executarea unui ordin de transfer de fonduri transfrontalier dat instituției, fondurile să fie creditate în contul instituției beneficiarului; începutul acestei perioade trebuie să fie clar indicat;

               —

               precizări privind timpul necesar, în cazul recepționării unui transfer de fonduri transfrontalier, pentru ca fondurile creditate în contul instituției să fie creditate în contul beneficiarului;

               —

               modul de a calcula comisioanele și spezele care trebuie plătite de către client instituției, inclusiv rata acestora, după caz;

               —

               data valorii care a fost aplicată de instituție, după caz;

               —

               detalii privind procedurile de contestare și căile de atac aflate la dispoziția clientului, precum și modalitățile de a avea acces la acestea;

               —

               precizări cu privire la cursurile de schimb de referință folosite.

         Articolul 4
   Informațiile ulterioare efectuării unui transfer de fonduri transfrontalier
   Cu excepția cazurilor în care clienții renunță în mod expres la acest lucru, instituțiile trebuie să le furnizeze clienților informații clare în scris și în format electronic, după caz, într-o formă ușor accesibilă, după efectuarea sau recepționarea unui transfer de fonduri transfrontalier. Aceste informații trebuie să includă cel puțin următoarele:

               —

               o referință care să permită clientului să identifice transferul de fonduri transfrontalier;

               —

               suma inițială a transferului de fonduri transfrontalier;

               —

               suma totală a comisioanelor și spezelor bancare care trebuie plătite de către client;

               —

               data valorii care a fost aplicată de instituție, după caz.

         În cazul în care ordonatorul a precizat că toate comisioanele pentru transferul de fonduri transfrontalier trebuie să fie suportate, total sau parțial, de către beneficiar, acesta din urmă trebuie să fie informat de către propria sa instituție.
   În cazul în care s-a convertit o anumită sumă de bani, instituția care a făcut această conversie trebuie să informeze clientul cu privire la cursul de schimb folosit.
   SECȚIUNEA A III-A
   OBLIGAȚIILE MINIME ALE INSTITUȚIILOR CU PRIVIRE LA TRANSFERURILE DE FONDURI TRANSFRONTALIERE
   Articolul 5
   Angajamente specifice ale instituției
   Cu excepția cazului în care instituția nu dorește să stabilească relații de afaceri cu acel client, orice instituție trebuie, la cererea clientului privind efectuarea unui transfer de fonduri transfrontalier cu specificații date, să prezinte un angajament cuprinzând timpul necesar pentru efectuarea acestui transfer de fonduri, precum și comisioanele și spezele de plătit, în afară de cele legate de cursul de schimb folosit.
   Articolul 6
   Obligațiile privind perioada de timp necesară
   (1)   Instituția ordonatorului trebuie să efectueze respectivul transfer de fonduri transfrontalier în decursul perioadei de timp convenite cu ordonatorul.
   În cazul în care limita de timp convenită nu este respectată sau, dacă nu există o asemenea limită de timp, la sfârșitul celei de-a cincea zile bancare lucrătoare ce urmează după data la care a fost acceptat ordinul de transfer de fonduri transfrontalier, fondurile nu au fost creditate în contul instituției beneficiarului, instituția ordonatorului trebuie să îl despăgubească pe acesta din urmă.
   Despăgubirea constă în plata unei dobânzi calculate prin aplicarea ratei dobânzii de referință la suma transferului de fonduri transfrontalier pentru perioada care începe de la:

               —

               sfârșitul limitei de timp convenite sau, dacă nu există o asemenea limită de timp, la sfârșitul celei de-a cincea zile bancare lucrătoare ce urmează datei la care a fost acceptat ordinul de transfer de fonduri transfrontalier, până la

               —

               data la care fondurile sunt creditate în contul instituției beneficiarului.

         La fel, în cazul în care faptul că transferul de fonduri transfrontalier nu se efectuează în limita de timp convenită, sau, dacă nu există o asemenea limită de timp, înainte de sfârșitul celei de-a cincea zile bancare lucrătoare de la data acceptării ordinului de transfer de fonduri transfrontalier este imputabil unei instituții intermediare, aceasta este ținută să despăgubească instituția ordonatorului.
   (2)   Instituția beneficiarului trebuie să pună la dispoziția beneficiarului suma care rezultă ca urmare a efectuării transferului de fonduri transfrontalier în limita de timp convenită cu beneficiarul.
   În cazul în care limita de timp convenită nu este respectată sau dacă nu există o asemenea limită de timp și la sfârșitul acelei zile bancare lucrătoare ce urmează zilei în care fondurile au fost creditate în contul instituției beneficiarului, fondurile nu au fost creditate în contul beneficiarului, instituția beneficiarului îl va despăgubi pe acesta din urmă.
   Despăgubirea constă în plata unei dobânzi calculate aplicând rata dobânzii de referință la suma ce rezultă din transferul de fonduri transfrontalier pe o perioadă de timp de la:

               —

               sfârșitul limitei de timp convenite sau, dacă nu există o asemenea limită de timp, sfârșitul acelei zile bancare lucrătoare ce urmează zilei în care fondurile au fost creditate în contul instituției beneficiarului până la

               —

               data la care fondurile sunt creditate în contul beneficiarului.

         (3)   Nici o despăgubire nu este datorată, în conformitate cu alineatele (1) și (2), în cazul în care instituția ordonatorului sau, după caz, instituția beneficiarului poate stabili că întârzierea este imputabilă ordonatorului, respectiv beneficiarului.
   (4)   Dispozițiile alineatelor (1), (2) și (3) nu aduc nici o atingere celorlalte drepturi ale clienților sau instituțiilor care au participat la executarea unui ordin de transfer de fonduri transfrontalier.
   Articolul 7
   Obligația de a efectua transferul de fonduri transfrontalier în conformitate cu instrucțiunile
   (1)   După data acceptării ordinului de transfer de fonduri transfrontalier, instituția ordonatorului, orice instituție intermediară, precum și instituția beneficiarului sunt obligate să efectueze transferul de fonduri transfrontalier pentru întreaga sumă, cu excepția cazului în care ordonatorul a precizat că beneficiarul suportă, în tot sau în parte, costurile transferului de fonduri transfrontalier.
   Dispozițiile primului paragraf nu aduc atingere posibilității instituției beneficiarului de a percepe o taxă de la beneficiar legată de administrarea contului său, în conformitate cu regulile și uzanțele existente. Cu toate acestea, o asemenea taxă nu poate fi folosită de instituție pentru a evita plata obligațiilor impuse de paragraful menționat.
   (2)   Fără a aduce atingere oricărei alte pretenții ce poate fi formulată, în cazul în care instituția ordonatorului sau o instituție intermediară a făcut o reținere din suma transferului de fonduri transfrontalier, încălcând astfel dispozițiile alineatului (1), instituția ordonatorului trebuie să transfere, la cererea ordonatorului, fără nici un fel de alte rețineri și pe cheltuiala sa proprie, suma reținută beneficiarului cu excepția cazului în care ordonatorul nu solicită ca acea sumă să-i fie transferată lui.
   Orice instituție intermediară care a efectuat o reținere, încălcând astfel dispozițiile alineatului (1), trebuie să transfere suma reținută, fără nici o altă reținere și pe cheltuiala sa proprie, la instituția ordonatorului sau, în cazul în care o cere instituția ordonatorului, la beneficiarul transferului de fonduri transfrontalier.
   (3)   În cazul în care încălcarea datoriei de a executa ordinul de transfer de fonduri transfrontalier în conformitate cu instrucțiunile ordonatorului a fost cauzată de instituția beneficiarului, fără a prejudicia orice alte pretenții ce pot fi formulate, instituția beneficiarului trebuie să aibă răspunderea să transfere beneficiarului, pe cheltuiala sa proprie, orice sumă care a fost greșit reținută.
   Articolul 8
   Obligația pe care o au instituțiile de a returna fondurile în cazul în care nu se efectuează transferul de fonduri transfrontalier
   (1)   În cazul în care, după ce un ordin de transfer de fonduri transfrontalier a fost acceptat de instituția ordonatorului, sumele respective nu sunt creditate în contul instituției beneficiarului, fără a aduce atingere oricăror altor pretenții ce pot fi formulate, instituția ordonatorului trebuie să transfere ordonatorului contravaloarea transferului de fonduri transfrontalier, până la concurența sumei de 12 500 ECU, la care se adaugă:

               —

               dobânda calculată prin aplicarea ratei dobânzii de referință la valoarea transferului de fonduri transfrontalier, pentru perioada cuprinsă între data emiterii ordinului de transfer de fonduri transfrontalier și data creditului,
               și

               —

               taxele legate de transferul de fonduri transfrontalier plătite de ordonator.

         Aceste sume trebuie să fie puse la dispoziția ordonatorului în termen de paisprezece zile bancare lucrătoare ce urmează datei la care acesta și-a formulat cererea, cu excepția cazului în care transferuri de fonduri au fost efectuate între timp în contul instituției beneficiarului.
   O asemenea cerere nu poate fi formulată înainte de expirarea limitei de timp convenită între instituția ordonatorului și ordonator pentru executarea ordinului de transfer de fonduri transfrontalier sau, dacă nu există o asemenea limită de timp, înainte de expirarea limitei de timp stabilită la articolul 6 alineatul (1) al doilea paragraf.
   În mod similar, fiecare instituție intermediară care a acceptat un ordin de transfer de fonduri transfrontalier are obligația de a returna fondurile implicate în transferul de fonduri transfrontalier pe propria sa cheltuială, inclusiv toate costurile și dobânzile aferente, instituției care i-a dat instrucțiunile de a executa acel ordin. În cazul în care transferul de fonduri transfrontalier nu a fost efectuat din cauza unor erori sau omisiuni din instrucțiunile date de această instituție, instituția intermediară trebuie să se străduiască, pe cât posibil, să returneze suma implicată în transferul de fonduri.
   (2)   Prin derogare de la alineatul (1), în cazul în care transferul de fonduri transfrontalier nu a fost efectuat din cauza faptului că nu a fost executat de către o instituție intermediară aleasă de instituția beneficiarului, aceasta din urmă are obligația de a pune fondurile la dispoziția beneficiarului până la concurența sumei de 12 500 ECU.
   (3)   Prin derogare de la alineatul (1), în cazul în care transferul de fonduri transfrontalier nu a fost efectuat din cauza unor erori sau omisiuni în instrucțiunile date de ordonator instituției sale sau din cauza neexecutării transferului de fonduri transfrontalier de către o instituție intermediară aleasă în mod special de către ordonator, instituția ordonatorului, ca și alte instituții implicate trebuie să se străduiască pe cât posibil să returneze suma implicată în transferul de fonduri.
   În cazul în care suma a fost recuperată de instituția ordonatorului, aceasta are obligația de a o transfera ordonatorului. Instituțiile, inclusiv instituția ordonatorului, nu au obligația, în acest caz, de a returna taxele și dobânzile acumulate și pot reține costurile ce rezultă din recuperare în cazul în care se specifică astfel.
   Articolul 9
   Cazul de forță majoră
   Fără a aduce atingere dispozițiilor Directivei 91/308/CEE, instituțiile care participă la efectuarea unui transfer de fonduri transfrontalier sunt eliberate de obligațiile stabilite de prezenta directivă în cazul în care pot invoca motive de forță majoră, adică împrejurări anormale și neprevăzute, în afara controlului persoanei care le invocă și ale căror consecințe nu au putut fi evitate în pofida tuturor diligențelor relevante pentru aceste dispoziții.
   Articolul 10
   Soluționarea litigiilor
   Statele membre trebuie să se asigure că există proceduri de contestare și căi de atac adecvate și eficiente pentru soluționarea litigiilor între ordonator și instituția acestuia sau între beneficiar și instituția acestuia, folosind procedurile existente când este cazul.
   SECȚIUNEA A IV-A
   DISPOZIȚII FINALE
   Articolul 11
   Punerea în aplicare
   (1)   Statele membre trebuie să adopte actele cu putere de lege și actele administrative necesare pentru a se conforma prezentei directive până la 14 august 1999. Statele membre informează de îndată Comisia cu privire la aceasta.
   Atunci când statele membre adoptă aceste dispoziții, acestea cuprind o trimitere la prezenta directivă sau sunt însoțite de o asemenea trimitere la data publicării lor oficiale. Statele membre stabilesc modalitatea de efectuare a acestei trimiteri.
   (2)   Comisiei îi sunt comunicate de către statele membre textele principalelor acte cu putere de lege și ale actelor administrative pe care le adoptă în domeniul reglementat de prezenta directivă.
   Articolul 12
   Raportul înaintat Parlamentului European și Consiliului
   În decurs de cel mult doi ani de la data punerii în aplicare a prezentei directive, Comisia trebuie să prezinte un raport Parlamentului European și Consiliului cu privire la aplicarea prezentei directive, raport însoțit, după caz, de propuneri de revizuire.
   În lumina situației existente în fiecare dintre statele membre și a evoluțiilor tehnice care au avut loc, acest raport trebuie să se ocupe, în special, de problema limitei de timp prevăzută la articolul 6 alineatul (1).
   Articolul 13
   Intrarea în vigoare
   Prezenta directivă intră în vigoare la data publicării în Jurnalul Oficial al Comunităților Europene.

   Articolul 14
   Destinatari
   Prezenta directivă se adresează statelor membre.

      Adoptată la Bruxelles, 27 ianuarie 1997.

            Pentru Parlamentul European

            Președintele

         J. M. GIL-ROBLES

            Pentru Consiliu

            Președintele

         G. ZALM

      (1)  JO C 360, 17.12.1994, p. 13 și

      JO C 199, 3.8.1995, p. 16.

      (2)  JO C 236, 11.9.1995, p. 1.

      (3)  Avizul Parlamentului European din 19 mai 1995(JO C 151, 19.6.1995, p. 370), Poziția Comună a Consiliului din 4 decembrie 1995 (JO C 353, 30.12.1995, p. 52) și Decizia Parlamentului European din 13 martie 1996 (JO C 96, 1.4.1996, p. 74). Decizia Consiliului din 19 decembrie 1996 și Decizia Parlamentului European din 16 ianuarie 1997.

      (4)  JO C 251, 27.9.1995, p. 3.

      (5)  JO C 72, 15.3.1993, p. 158.

      (6)  JO L 67, 15.3.1990, p. 39.

      (7)  JO L 166, 28.6.1991, p. 77.

      (8)  JO L 158, 23.6.1990, p. 59.

      (9)  JO L 322, 17.12.1977, p. 30, directivă astfel cum a fost modificatã ultima dată prin Directiva 95/26/CE (JO L 168, 18.7.1995, p. 7).

      (10)  JO L 332, 31.12.1993, p. 4.