title: Directiva Comisiei din 18 aprilie 1979 de adaptare la progresul tehnic a Directivei 70/221/CEE a Consiliului privind apropierea legislațiilor statelor membre referitoare la rezervoarele de carburant lichid și dispozitivele de protecție antiîmpănare spate a autovehiculelor și a remorcilor acestora

text:
               13/Volumul 04

               RO

               Jurnalul Ofícial al Uniunii Europene

               256

         31979L0490

               L 128/22

               JURNALUL OFÍCIAL AL UNIUNII EUROPENE

      DIRECTIVA COMISIEI

   din 18 aprilie 1979
   de adaptare la progresul tehnic a Directivei 70/221/CEE a Consiliului privind apropierea legislațiilor statelor membre referitoare la rezervoarele de carburant lichid și dispozitivele de protecție antiîmpănare spate a autovehiculelor și a remorcilor acestora
   (79/490/CEE)
   COMISIA COMUNITĂȚILOR EUROPENE,
   având în vedere Tratatul de instituire a Comunității Economice Europene,
   având în vedere Directiva 70/156/CEE a Consiliului din 6 februarie 1970 privind apropierea legislațiilor statelor membre referitoare la omologarea de tip a autovehiculelor și a remorcilor acestora (1), astfel cum a fost modificată ultima dată prin Directiva 78/547/CEE (2) și, în special, articolele 11, 12 și 13 ale celei dintâi,
   având în vedere Directiva 70/221/CEE a Consiliului din 20 martie 1970 privind apropierea legislațiilor statelor membre referitoare la rezervoarele de carburant lichid și la protecția antiîmpănare spate a autovehiculelor și a remorcilor acestora (3);
   întrucât, în conformitate cu experiența câștigată și situația actuală în domeniul tehnologiei, este posibil în prezent să se stabilească cerințe mai stricte și mai bine adaptate la condițiile efective de încercare,
   întrucât dispozitivele de protecție posterioară antiîmpănare sunt deja comercializate atât individual, cât și după montarea pe vehicul; întrucât, dacă este posibilă verificarea lor înainte de a fi montate pe un vehicul, libera lor circulație poate fi facilitată prin introducerea omologării CEE de tip pentru astfel de dispozitive considerate unități tehnice independente în sensul articolului 9a din Directiva 70/156/CEE a Consiliului;
   întrucât dispozițiile prezentei directive sunt conforme cu avizul Comitetului pentru adaptarea la progresul tehnic a directivelor privind eliminarea barierelor tehnice din calea comerțului în sectorul autovehiculelor,
   ADOPTĂ PREZENTA DIRECTIVĂ:
   Articolul 1
   Directiva 70/221/CEE a Consiliului se modifică după cum urmează:

               1.

               articolele 2 și 2a se înlocuiesc cu următorul text:
               „Articolul 2
               (1)   Statele membre nu pot, din motive legate de rezervoarele de carburant lichid, să refuze acordarea omologării CEE de tip sau a omologării naționale unui vehicul, dacă acesta corespunde specificațiilor prevăzute în anexă privind rezervoarele de carburant lichid.
               (2)   Statele membre nu pot, din motive legate de protecția antiîmpănare spate, să refuze acordarea omologării CEE de tip sau a omologării naționale unui vehicul, dacă acesta corespunde specificațiilor prevăzute în anexa privind protecția antiîmpănare spate sau dacă este prevăzut cu un dispozitiv de protecție antiîmpănare spate pentru care s-a acordat omologarea ca unitate tehnică independentă în sensul articolului 9a din Directiva 70/156/CEE și a fost instalat în conformitate cu cerințele punctului II. 5 din anexă.
               (3)   Statele membre nu pot să refuze acordarea omologării CEE de tip sau a omologării naționale unui dispozitiv de protecție antiîmpănare spate, dacă acest dispozitiv, considerat unitate tehnică independentă în sensul articolului 9a din Directiva 70/156/CEE, este conform specificațiilor prevăzute în anexă.
               Articolul 2a
               (1)   Statele membre nu pot, din motive legate de rezervoarele de carburant lichid, să refuze sau să interzică vânzarea, înmatricularea, introducerea în circulație sau utilizarea unui vehicul, dacă acest vehicul este conform specificațiilor prevăzute în anexă privind rezervoarele de carburant lichid.
               (2)   Statele membre nu pot, din motive legate de protecția antiîmpănare spate, să refuze sau să interzică vânzarea, înmatricularea, introducerea în circulație sau utilizarea unui vehicul, dacă acest vehicul corespunde specificațiilor prevăzute în anexă privind protecția antiîmpănare spate sau dacă vehiculul este prevăzut cu un dispozitiv de protecție antiîmpănare spate care a fost omologat ca unitate tehnică independentă în sensul articolului 9a din Directiva 70/156/CEE și a fost montat conform specificațiilor prevăzute la punctul II.5 din anexă.
               (3)   Statele membre nu pot să interzică introducerea pe piață a oricărui dispozitiv de protecție antiîmpănare spate considerat unitate tehnică independentă în sensul articolului 9a din Directiva 70/156/CEE, dacă acesta este conform unui tip care a fost omologat în temeiul articolului 2 alineatul (3).”

               2.

               Se introduce următorul articol:
               „Articolul 2b
               Statul membru care acordă omologarea de tip adoptă măsurile necesare pentru a fi informat cu privire la orice modificare a uneia dintre componentele sau caracteristicile prevăzute la punctele II.2.1 și II.2.2 din anexă. Autoritățile competente ale acelui stat decid dacă prototipul modificat trebuie supus unor încercări noi și dacă este necesar un nou buletin de încercări. Dacă din aceste încercări rezultă neîncadrarea în dispozițiile prezentei directive, modificarea nu se autorizează.”

               3.

               Anexa la Directiva 70/221/CEE a Consiliului se modifică în conformitate cu anexa la prezenta directivă.

         Articolul 2
   (1)   Începând cu 1 ianuarie 1980, din motive legate de protecția antiîmpănare spate a vehiculelor, statele membre:

               —

               nu pot să refuze, pentru un tip de vehicul, acordarea omologării CEE sau eliberarea certificatului prevăzut la articolul 10 alineatul (1) ultima liniuță din Directiva 70/156/CEE a Consiliului ori acordarea omologării naționale,

               —

               nu pot să interzică introducerea în circulație pentru prima dată a vehiculelor,

         dacă părțile care asigură protecție antiîmpănare spate pentru acest tip de vehicul sau de vehicule sunt conforme specificațiilor prevăzute de Directiva 70/221/CEE, astfel cum a fost modificată prin prezenta directivă.
   (2)   Începând cu 1 octombrie 1980, statele membre:

               —

               nu mai pot elibera certificatul prevăzut la articolul 10 alineatul (1) ultima liniuță din Directiva 70/156/CEE din 6 februarie 1970 pentru un tip de vehicul ale cărui părți care asigură protecția antiîmpănare spate nu sunt conforme specificațiilor prevăzute de Directiva 70/221/CEE, astfel cum a fost modificată ultima dată prin prezenta directivă;

               —

               pot să refuze acordarea omologării naționale unui tip de vehicul ale cărui părți care asigură protecția antiîmpănare spate nu sunt conforme specificațiilor prevăzute de Directiva 70/221/CEE, astfel cum a fost modificată ultima dată prin prezenta directivă.

         (3)   Începând cu 1 octombrie 1981, statele membre pot interzice introducerea în circulație pentru prima dată a vehiculelor ale căror părți care asigură protecția antiîmpănare spate nu sunt conforme specificațiilor prevăzute de Directivei 70/221/CEE, astfel cum a fost modificată ultima dată prin prezenta directivă.
   Articolul 3
   Până la 1 ianuarie 1980, statele membre pun în aplicare dispozițiile necesare pentru a se conforma prezentei directive și informează de îndată Comisia cu privire la aceasta.
   Articolul 4
   Prezenta directivă se adresează statelor membre.

      Adoptată la Bruxelles, 18 aprilie 1979.

            Pentru Comisie

         Étienne DAVIGNON

            Membru al Comisiei

      (1)  JO L 42, 23.2.1970, p. 1.

      (2)  JO L 168, 26.6.1978, p. 39.

      (3)  JO L 76, 6.4.1970, p. 23 și JO L 65, 15.3.1979, p. 42.
   ANEXĂ
   Textul punctului II se înlocuiește cu următorul text:

      „II.   PROTECȚIA ANTIÎMPĂNARE SPATE
      II.1.   Generalități
      Vehiculele reglementate de dispozițiile prezentei directive trebuie proiectate astfel încât să asigure o protecție efectivă împotriva împănării unui vehicul din categoria M1 și N1
          (1), împănare care vine din spate.
      II.2.   Definiții
      II.2.1.   Tipul vehiculului în vederea protecției posterioare antiîmpănare
      Prin termenul «tipul de vehicul în ceea ce privește protecția antiîmpănare spate» se înțeleg vehiculele care nu diferă în ceea ce privește următoarele caracteristici principale:

                  II.2.1.1.

                  Lățimea axei din spate, structura, dimensiunile, forma și materialele din care este fabricată partea din spate a vehiculului în măsura în care se supun cerințelor de la punctele II.5.1-II.5.4.5.5;

                  II.2.1.2.

                  Caracteristicile de suspensie în măsura în care se supun cerințelor de la punctele II.5.1-II.5.4.5.5.

            II.2.2.   Tipul dispozitivului de protecție antiîmpănare spate
      Prin termenul «dispozitiv de protecție antiîmpănare spate» se înțeleg dispozitivele care nu diferă în ceea ce privește următoarele caracteristici principale:

                  II.2.2.1.

                  forma,

                  II.2.2.2.

                  dimensiunile,

                  II.2.2.3.

                  fixarea,

                  II.2.2.4.

                  materialele.

            II.3.   Cerere de omologare CEE
      Cererea de omologare CEE a unui tip de vehicul în ceea ce privește protecția antiîmpănare spate.
      II.3.1.1.   Cererea de omologare CEE a unui tip de vehicul în ceea ce privește protecția antiîmpănare spate trebuie prezentată de către producătorul vehiculului sau de către reprezentantul său autorizat.
      Trebuie să fie însoțită de documentele de mai jos în trei exemplare și de informațiile următoare:

                  II.3.1.2.1.

                  O descriere a vehiculului, din punctul de vedere al criteriilor de la punctul II.2.1, însoțită de desene cotate și de o fotografie sau de un desen descompus al părții din spate a vehiculului. Trebuie precizate numerele și/sau simbolurile care identifică tipul vehiculul;

                  II.3.1.2.2.

                  O descriere tehnică a părților care asigură protecția antiîmpănare spate însoțită de informații suficient de amănunțite.

                  II.3.1.2.3.

                  Trebuie prezentat autorității de inspecție tehnică responsabile cu încercările de omologare un vehicul reprezentativ pentru tipul care urmează a fi omologat.

            Cererea de omologare CEE pentru dispozitivul de protecție antiîmpănare spate, considerat unitate tehnică.
      II.3.2.1.   Trebuie prezentată de către producătorul dispozitivului de protecție sau de către reprezentanții săi autorizați cererea de omologarea CEE pentru dispozitivul de protecție antiîmpănare spate, considerat o unitate tehnică în sensul articolului 9a din Directiva 70/156/CEE.
      Pentru fiecare tip de dispozitiv de protecție antiîmpănare spate, cererea trebuie însoțită de:

                  II.3.2.2.1.

                  Documentația în trei exemplare care să descrie caracteristicile tehnice ale dispozitivului;

                  II.3.2.2.2.

                  O mostră a tipului de dispozitiv. Dacă autoritatea competentă consideră că este necesar, se mai poate solicita încă o mostră. Mostrele trebuie marcate clar și în mod indelebil cu marca fabricii sau marca comercială a solicitantului, precum și cu denumirea tipului respectiv.

            II.4.   Omologarea CEE
      Certificatul de omologare CEE pentru un vehicul trebuie să aibă o anexă întocmită în conformitate cu unul dintre modelele următoare:

                  II.4.1.1.

                  În cazul cererii prevăzute la punctul II.3.1., modelul prezentat în apendicele 1;

                  II.4.1.2.

                  În cazul cererii prevăzute la punctul II.3.2., modelul prezentat în apendicele 2.

            II.5.   Specificații
      II.5.1.   Toate vehiculele trebuie să fie construite și/sau echipate astfel încât să asigure o protecție spate efectivă pe toată lățimea lor împotriva împănării vehiculelor din categoriile M1 și N1
          (2), împănare care vine din spate.
      II.5.2.   Orice vehicul dintr-una din categoriile M1, M2, M3, N1, O1 sau O2
          (2) se consideră că satisface condițiile stabilite la punctul II.5.1 dacă distanța minimă față de sol a întregii lățimi a părții din spate a șasiului sau a părților principale ale caroseriei nu depășește 55 cm.
      Această cerință trebuie îndeplinită pentru o distanță de 45 cm măsurată de la extremitatea posterioară a vehiculului.
      II.5.3.   Orice vehicul care face parte dintr-una din aceste categorii N2, N3, O3 sau O4
          (2) se consideră că îndeplinește cerințele stabilite la punctul II.5.1. dacă:

                  —

                  vehiculul este echipat cu un dispozitiv special de protecție antiîmpănare spate în conformitate cu cerințele de la punctul II.5.4. sau

                  —

                  vehiculul este astfel proiectat și/sau echipat în partea din spate încât, datorită formei și caracteristicilor, părțile sale componente pot fi considerate ca înlocuind dispozitivul de protecție antiîmpănare spate. Componentele ale căror funcții combinate corespund cerințelor stabilite la punctul II.5.4. se consideră că formează un dispozitiv de protecție antiîmpănare spate.

            Un dispozitiv de protecție antiîmpănare spate, în continuare denumit «dispozitiv», este format, în general, dintr-o bară transversală și din componente de legătură conectate la lonjeroanele șasiului sau la orice le înlocuiește.
      Acesta trebuie să aibă următoarele caracteristici:
      II.5.4.1.   Dispozitivul trebuie montat cât mai aproape posibil de partea din spate a vehiculului. Când vehiculul este neîncărcat (3), marginea cea mai joasă a dispozitivului nu trebuie să se găsească la o înălțime mai mare de 55 cm față de sol;
      II.5.4.2.   Lățimea dispozitivului nu trebuie să depășească lățimea osiei din spate, măsurată la extremitățile roților, excluzând dilatarea unei anvelope aproape de sol, și nici nu trebuie să fie mai scurtă de 10 cm în ambele părți. Când există mai multe axe în partea din spate, lățimea care trebuie luată în considerare este aceea a axei din spate celei mai late; Înălțimea secțiunii barei transversale nu trebuie să fie mai mică de 10 cm.
      II.5.4.3.   Extremitățile laterale ale barei transversale nu trebuie să se îndoaie înspre partea din spate, nici să prezinte o margine exterioară mai ascuțită; această condiție este îndeplinită când extremitățile laterale ale barei transversale sunt rotunjite spre exterior și au o rază de 2,5 mm, cel puțin.
      II.5.4.4.   Dispozitivul poate fi astfel proiectat încât poziția sa în spatele vehiculului să poată fi modificată. În acest caz, trebuie să existe o metodă care să garanteze fixarea sa în poziția de funcționare, astfel încât schimbarea involuntară a poziției să poată fi prevenită. Trebuie să fie posibil ca operatorul să schimbe poziția dispozitivului prin aplicarea unei forțe care să nu depășească 40 daN;
      Dispozitivul trebuie să asigure o rezistență adecvată la forțele care se aplică paralel cu axa longitudinală a vehiculului și să fie conectat, când este în poziția de funcționare, cu lonjeroanele șasiului sau cu orice le înlocuiește.
      Această cerință este îndeplinită dacă se demonstrează că, atât în timpul, cât și după aplicarea forțelor, distanța orizontală dintre partea posterioară a dispozitivului și extremitatea din spate a vehiculului nu depășește 40 cm în oricare dintre punctele P, P și P. La măsurarea acestei distanțe, trebuie exclusă oricare parte a vehiculului care se află la mai mult de 3 m înălțime de sol, când vehiculul nu este încărcat;
      II.5.4.5.1.   Punctele P sunt situate la 30 cm de la planurile longitudinale tangente la marginile exterioare ale roților de pe osia din spate; punctele P, care sunt situate pe linia care unește punctele P, sunt simetrice cu planul median longitudinal a vehiculului, la o distanță cuprinsă între 70 și 100 cm inclusiv, poziția exactă fiind specificată de către constructor. Înălțimea de la sol a punctelor P și P trebuie să fie specificată de către constructorul vehiculului în cadrul liniilor care delimitează orizontal dispozitivul. Totuși, înălțimea nu trebuie să depășească 60 cm când vehiculul nu este încărcat. P este punctul central al segmentului de dreaptă care unește punctele P;
      II.5.4.5.2.   O forță orizontală egală cu 12,5 % din greutatea maximă a vehiculului admisă din punct de vedere tehnic, dar care să nu depășească 2,5 × 104 N, trebuie să se aplice succesiv atât celor două puncte P, cât si punctului P;
      II.5.4.5.3.   O forță orizontală egală cu 50 % din greutatea maximă a vehiculului admisă din punct de vedere tehnic, dar care să nu depășească 10 × 104 N, trebuie să se aplice succesiv ambelor puncte P;
      II.5.4.5.4.   Forțele specificate la punctele II.5.4.5.2 și II.5.4.5.3 de mai sus trebuie aplicate separat. Ordinea în care se aplică forțele poate fi specificată de către constructor;
      Când se realizează o încercare practică pentru verificarea conformității cu cerințele menționate anterior, trebuie îndeplinite următoarele condiții:

                  II.5.4.5.5.1.

                  Dispozitivul trebuie conectat la lonjeroanele vehiculului sau la orice le înlocuiește;

                  II.5.4.5.5.2.

                  Forțele specificate trebuie să fie aplicate prin intermediul unor dispozitive adecvat articulate (de exemplu prin intermediul unor articulații cardanice) și trebuie să fie paralele cu planul median longitudinal al vehiculului, prin intermediul unei suprafețe de sprijin cu o înălțime maximă de 25 cm (înălțimea exactă trebuie specificată de către constructor) și o lățime de 20 cm, cu o rază de curbură de 5 ± 1 mm la marginile verticale; centrul suprafeței este poziționat succesiv în punctele P, P și P.

            II.5.5.   Prin derogare de la dispozițiile anterioare, vehiculele din următoarele categorii nu trebuie să se conformeze cerințelor prezentei anexe în privința protecției antiîmpănare spate:

                  —

                  tractoare pentru semiremorci;

                  —

                  remorci cu lanțuri și alte remorci similare pentru transportul buștenilor sau al altor obiecte foarte lungi;

                  —

                  vehicule pentru care existența protecției antiîmpănare spate este incompatibilă cu utilizarea lor.

      (1)  Categoriile din clasificarea internațională descrisă în Nota (b) din anexa I la Directiva 70/156/CEE a Consiliului din 6 februarie 1970 privind apropierea legislațiilor statelor membre referitoare la omologarea de tip a autovehiculelor și a remorcilor acestora.

      (2)  Categoriile din clasificarea internațională descrisă în Nota (b) din anexa I la Directiva 70/156/CEE a Consiliului din 6 februarie 1970 privind apropierea legislațiilor statelor membre referitoare la omologarea de tip a autovehiculelor și a remorcilor acestora.

      (3)  Definit la punctul 2.6 din anexa I la Directiva 70/156/CEE.”
   APENDICE 1
   MODEL
   [Format maxim: A4 (210 × 297 mm)]

   APENDICE 2
   MODEL
   [Format maxim: A4 (210 × 297 mm)]


title: Directiva Comisiei din 2 aprilie 1982 de adaptare la progresul tehnic a Directivei 76/115/CEE a Consiliului privind apropierea legislațiilor statelor membre referitoare la ancorajele centurilor de siguranță la autovehicule

text:
               13/Volumul 05

               RO

               Jurnalul Ofícial al Uniunii Europene

               244

         31982L0318

               L 139/9

               JURNALUL OFÍCIAL AL UNIUNII EUROPENE

      DIRECTIVA COMISIEI

   din 2 aprilie 1982
   de adaptare la progresul tehnic a Directivei 76/115/CEE a Consiliului privind apropierea legislațiilor statelor membre referitoare la ancorajele centurilor de siguranță la autovehicule
   (82/318/CEE)
   COMISIA COMUNITĂȚILOR EUROPENE,
   având în vedere Tratatul de instituire a Comunității Economice Europene,
   având în vedere Directiva 70/156/CEE a Consiliului din 6 februarie 1970 privind apropierea legislațiilor statelor membre referitoare la omologarea de tip a autovehiculelor și a remorcilor acestora (1), astfel cum a fost modificată ultima dată prin Directiva 80/1267/CEE (2) și, în special, articolul 11 al celei dintâi,
   având în vedere Directiva 76/115/CEE a Consiliului din 18 decembrie 1975 privind apropierea legislațiilor statelor membre referitoare la ancorajele centurilor de siguranță la autovehicule (3), astfel cum a fost modificată ultima dată prin Directiva 81/575/CEE (4) și, în special, articolul 6 al acesteia,
   întrucât, în interesul siguranței rutiere, Consiliul, prin Directiva 81/575/CEE, a extins la toate categoriile de autovehicule domeniul de aplicare al Directivei 76/115/CEE, limitat până atunci la categoria M1 definită în anexa I la Directiva 70/156/CEE; întrucât această extindere a domeniului de aplicare a devenit posibilă datorită progresului tehnic înregistrat între timp; întrucât punerea în aplicare a acestei măsuri presupune, totuși, adaptarea cerințelor și încercărilor prevăzute de această directivă la domeniul de aplicare extins; întrucât, în afară de aceasta, experiența acumulată de la aplicarea directivei a arătat că era necesară o mai bună adaptare a anumitor dispoziții la condițiile de încercare efective;
   întrucât dispozițiile prezentei directive sunt conforme cu avizul Comitetului pentru adaptarea la progresul tehnic a directivelor privind eliminarea barierelor tehnice din calea comerțului în sectorul autovehiculelor,
   ADOPTĂ PREZENTA DIRECTIVĂ:
   Articolul 1
   Anexele I, II și III la Directiva 76/115/CEE se modifică în conformitate cu anexa la prezenta directivă.
   Articolul 2
   (1)   Începând cu 1 octombrie 1982, în ceea ce privește autovehiculele din categoria M1, din motive legate de ancorajele centurilor de siguranță, statele membre:

               —

               nu pot să refuze, pentru un tip de autovehicul, acordarea omologării CEE de tip sau eliberarea certificatului prevăzut la articolul 10 alineatul (1) ultima liniuță din Directiva 70/156/CEE ori acordarea omologării naționale;

               —

               nu pot să interzică introducerea în circulație pentru prima dată a vehiculelor

         în cazul în care ancorajele centurilor de siguranță ale acestui tip de vehicul sau ale acestor vehicule sunt conforme specificațiilor prevăzute de Directiva 76/115/CEE, astfel cum a fost modificată prin prezenta directivă.
   (2)   Începând cu 1 octombrie 1983, pentru vehiculele din categoria M1, statele membre:

               —

               nu mai pot elibera certificatul prevăzut la articolul 10 alineatul (1) ultima liniuță din Directiva 70/156/CEE pentru un tip de autovehicul ale cărui ancoraje ale centurilor de siguranță nu sunt conforme specificațiilor prevăzute de Directiva 76/115/CEE, astfel cum a fost modificată prin prezenta directivă;

               —

               pot refuza acordarea omologării naționale tipurilor de autovehicule ale căror ancoraje ale centurilor de siguranță nu sunt conforme specificațiilor prevăzute de Directiva 76/115/CEE, astfel cum a fost modificată prin prezenta directivă.

         În cazul anumitor mașini decapotabile sau mașini cu plafon detașabil, omologate în conformitate cu dispozițiile punctului 4.3.2 din anexa I la Directiva 76/115/CEE în versiunea inițială, data menționată mai sus se înlocuiește cu data de 1 octombrie 1986.
   (3)   Începând cu 1 octombrie 1984, statele membre pot interzice introducerea în circulație pentru prima dată a vehiculelor din categoria M1 ale căror ancoraje ale centurilor de siguranță nu sunt conforme specificațiilor prevăzute de Directiva 76/115/CEE, astfel cum a fost modificată prin prezenta directivă.
   Cu toate acestea, această dispoziție nu se aplică anumitor mașini decapotabile sau mașini cu plafon detașabil, omologate în conformitate cu punctul 4.3.2 din anexa I la Directiva 76/115/CEE în versiunea inițială.
   Articolul 3
   (1)   Începând cu 1 octombrie 1982, în ceea ce privește autovehiculele din categoria M1, din motive legate de ancorajele centurilor de siguranță, statele membre:

               —

               nu pot să refuze, pentru un tip de autovehicul, acordarea omologării CEE de tip sau eliberarea certificatului prevăzut la articolul 10 alineatul (1) ultima liniuță din Directiva 70/156/CEE ori acordarea omologării naționale;

               —

               nu pot să interzică introducerea în circulație pentru prima dată a vehiculelor

         în cazul în care ancorajele centurilor de siguranță ale acestui tip de vehicul sau ale acestor vehicule sunt conforme cu specificațiile prevăzute de Directiva 76/115/CEE, astfel cum a fost modificată prin prezenta directivă.
   (2)   Prin derogare de la alineatul (1) de mai sus, din motive legate de ancorajele centurilor de siguranță, statele membre:

               —

               nu pot să refuze, până la 30 septembrie 1986, pentru un tip de autovehicul, acordarea omologării CEE de tip sau eliberarea certificatului prevăzut la articolul 10 alineatul (1) ultima liniuță din Directiva 70/156/CEE ori acordarea omologării naționale pentru un tip de autovehicul din categoriile N2 și N3;

               —

               nu pot să interzică, până la 30 septembrie 1987, introducerea în circulație pentru prima dată a vehiculelor din aceste categorii

         în cazul în care acest tip de vehicul sau aceste vehicule nu sunt echipate cu ancoraje pentru centurile de siguranță.
   Articolul 4
   Statele membre pun în aplicare actele cu putere de lege și actele administrative necesare pentru a se conforma prezentei directive până la 30 septembrie 1982. Statele membre informează de îndată Comisia cu privire la aceasta.
   Articolul 5
   Prezenta directivă se adresează statelor membre.

      Adoptată la Bruxelles, 2 aprilie 1982.

            Pentru Comisie

         Karl-Heinz NARJES

            Membru al Comisiei

      (1)  JO L 42, 23.2.1970, p. 1.

      (2)  JO L 375, 31.12.1980, p. 34.

      (3)  JO L 24, 30.1.1976, p. 6.

      (4)  JO L 209, 29.7.1981, p. 30.
   ANEXĂ
   Modificări ale anexelor la Directiva 76/115/CEE
   ANEXA I –   DEFINIȚII, CEREREA DE OMOLOGARE CEE DE TIP, OMOLOGAREA CEE DE TIP, SPECIFICAȚII, ÎNCERCĂRI, CONFORMITATEA PRODUCȚIEI, INSTRUCȚIUNI
   La punctul 1.9, în versiunea în limba engleză se elimină expresia „(tip-up)”.
   Punctul 2.2.1. se modifică după cum urmează:

                  „2.2.1.

                  desene de ansamblu ale structurii vehiculului la o scară corespunzătoare, indicând amplasarea ancorajelor și ancorajele efective (dacă este cazul) și desene detaliate ale ancorajelor și ale structurii de care se atașează.”

   Punctul 4.1.1. se modifică după cum urmează:

      Punctul H este un punct de referință definit la punctul 1.1 din anexa III la Directiva 77/649/CEE, stabilit conform procedurii indicate în această directivă.

                  4.1.1.1.

                  Punctul H′ este punctul de referință corespunzător punctului H de la punctul 4.1.1 și care se stabilește pentru toate pozițiile normale de utilizare a scaunului.

                  4.1.1.2.

                  Punctul R este punctul de referință al scaunului definit la punctul 1.2 din anexa III la Directiva 77/649/CEE.”

   Punctul 4.1.2. se modifică după cum urmează:

                  „4.1.2.

                  Linia de referință este dreapta definită la punctul 3.4 din anexa III la Directiva 77/649/CEE.”

   Punctul 4.1.4. se modifică după cum urmează:

                  „4.1.4.

                  Punctul C este un punct situat vertical la 450 mm deasupra punctului R. Cu toate acestea, în cazul în care distanța S definită la punctul 4.1.6 este egală sau mai mare de 280 mm și în cazul în care formula opțională BR = 280 mm + 0,8 S, de la punctul 4.4.4.3, este aleasă de constructor, distanța verticală între C și R trebuie să fie de 500 mm.”

   4.1.5. Expresia „punctul H” se înlocuiește cu expresia „punctul H′”.
   Punctul 4.1.6.2.1 se modifică după cum urmează:

                  „4.1.6.2.1.

                  planul P în raport cu conducătorul auto este planul paralel planului median longitudinal al vehiculului și care trece vertical prin centrul volanului când acesta este în poziție centrală, în cazul în care este reglabil.”

   4.1.6.2.3. Ultimul rând se modifică după cum urmează:

      „A ≥ 300 mm, în cazul în care bancheta este prevăzută pentru mai mult de doi pasageri.”

   La sfârșitul punctului 4.3.4. se adaugă următoarea teză:

      „În acest caz, sunt suficiente două ancoraje inferioare.”

   Punctul 4.4.2.3. se elimină
   4.4.3. În versiunea olandeză, la punctul 4.4.3 se adaugă cuvântul „effectief”.
   Punctul 4.4.3.1 se modifică după cum urmează:

                  „4.4.3.1.

                  Unghiurile α1 și α2 trebuie să fie între 30° și 80° în toate pozițiile normale de utilizare a scaunului. În cazul în care, în ceea ce privește scaunele din față ale vehiculelor din categoria M1, cel puțin unul dintre unghiurile α1 și α2 este constant în toate pozițiile normale de utilizare, valoarea acestuia trebuie să fie de 60° ± 10°.”

   Punctul 4.4.3.2 se modifică după cum urmează:

                  „4.4.3.2.

                  În cazul banchetelor din vehiculele din alte categorii decât M1, a scaunelor din spate și a scaunelor reglabile în conformitate cu punctul 1.12, care au un unghi de înclinare mai mic de 20° (a se vedea figura 1 din anexa III), unghiurile α1 și α2 pot fi mai mici decât valoarea minimă prevăzută la punctul 4.4.3.1, cu condiția să nu fie mai mici de 20° în oricare poziție normală de utilizare.”

   Punctul 4.4.4.1 se modifică după cum urmează:

      4.4.4.1.   Atunci când se utilizează un dispozitiv de ghidare al curelei sau un dispozitiv similar care afectează poziția ancorajului efectiv superior, aceasta se stabilește în mod normal presupunând că linia centrală longitudinală a curelei trece prin punctul J1 definit prin următoarele trei segmente, pornind de la punctul R:

                  RZ

                  segment al liniei de referință care, măsurat de la punctul R în sus, are o lungime de 530 mm;

                  ZX

                  segment perpendicular pe planul median longitudinal al vehiculului care, măsurat de la punctul Z spre latura ancorajului, are o lungime de 120 mm,

                  XJ1

                  segment perpendicular pe planul definit de segmentele RZ și ZX care, măsurat de la punctul X spre înainte, are o lungime de 60 mm.

            Punctul J2 se determină de la punctul J1 prin simetrie cu planul vertical longitudinal care trece prin linia de referință definită la punctul 4.1.2, de la manechinul poziționat până la locul luat în considerare.”

   Punctul 4.4.4.2 se modifică după cum urmează:

                  „4.4.4.2.

                  Ancorajul efectiv superior trebuie să fie sub planul FN, care este perpendicular pe planul median longitudinal al scaunului și formează un unghi de 65° cu linia de referință. Unghiul poate fi redus la 60° în cazul scaunelor din spate. Planul FN se poziționează astfel încât să intersecteze linia de referință într-un punct D, astfel încât DR = 315 mm + 1,8 S. Cu toate acestea, în cazul în care S ≤ 200 mm, DR = 675 mm.”

   Punctul 4.4.4.3 se modifică după cum urmează:

                  „4.4.4.3.

                  Ancorajul efectiv superior trebuie să fie situat în spatele planului FK, care este perpendicular pe planul median longitudinal al scaunului și care intersectează linia de referință în punctul B într-un unghi de 120°, astfel încât BR = 260 mm + S. În cazul în care S ≥ 280 mm, este la latitudinea constructorului să utilizeze BR = 260 mm + 0,8 S.”

   4.4.4.5.
   „H” se înlocuiește cu „R”.
   Punctul 4.4.4.6 se modifică după cum urmează:

                  „4.4.4.6.

                  Ancorajul efectiv superior trebuie să fie situat deasupra unui plan orizontal care trece prin punctul C definit la punctul 4.1.4”

   Punctul 4.4.4.7 se modifică după cum urmează:

      În afară de ancorajul efectiv superior specificat la punctul 4.3.1, pot fi prevăzute și alte ancoraje efective superioare în cazul în care este îndeplinită una din următoarele condiții:
      4.4.4.7.1.   ancorajele suplimentare îndeplinesc cerințele prevăzute la punctele 4.4.4.1-4.4.4.6;
      4.4.4.7.2.   ancorajele suplimentare pot fi utilizate fără ajutorul instrumentelor, sunt conforme cu cerințele prevăzute la punctele 4.4.4.5 și 4.4.4.6 și sunt situate într-una din zonele stabilite prin deplasarea verticală a zonei descrise în anexa III, figura 1, cu 80 mm în sus sau în jos;
      ancorajul sau ancorajele sunt destinate centurilor cu bretele, sunt conform conforme cu cerințele prevăzute la punctul 4.4.4.6, sunt amplasate în spatele planului transversal care trece prin linia de referință și sunt situate:

                  4.4.4.7.3.1.

                  în cazul unui singur ancoraj, în interiorul ariei comune a două diedre, descrise de verticalele care trec prin punctele J1 și J2, definite la punctul 4.4.4.1 și ale căror secțiuni orizontale sunt reprezentate de figura 2 din anexa III;

                  4.4.4.7.3.2.

                  în cazul a două ancoraje, în interiorul oricăruia dintre diedrele definite mai sus, cu condiția ca fiecare ancoraj să nu fie situat la o distanță mai mare de 50 mm față de poziția simetrică a celuilalt ancoraj în raport cu planul P, definit la punctul 4.1.6, al locului luat în considerare.”

   4.5.1. În versiunea în limba olandeză „(7,16 duim)” se înlocuiește cu „(7/16)”.
   După punctul 4.5.1 se adaugă noile puncte 4.5.2 și 4.5.3, formulate după cum urmează:

                  „4.5.2.

                  Atunci când vehiculul este echipat de către constructorul acestuia cu centuri de siguranță fixate în toate ancorajele prescrise pentru scaunul în cauză, nu este necesar ca ancorajele să respecte cerințele prevăzute la punctul 4.5.1, în cazul în care sunt conforme cu celelalte dispoziții ale prezentei directive. Nici cerințele prevăzute la punctul 4.5.1 nu se aplică ancorajeleor suplimentare prevăzute la punctul 4.4.4.7.3.

                  4.5.3.

                  Centura de siguranță trebuie să poată fi detașată de ancoraj fără a cauza deteriorarea acestuia.”

   Punctul 5.1.2. se modifică după cum urmează:

                  „5.1.2.

                  Scaunele trebuie montate și amplasate în poziția de conducere sau de utilizare desemnată de serviciul tehnic însărcinat cu încercările de omologare ca fiind cea mai defavorabilă din punct de vedere al rezistenței. Poziția scaunelor trebuie indicată în procesul-verbal. În cazul în care spătarul scaunului este reglabil, acesta trebuie blocat în conformitate cu specificațiile constructorului sau, în absența unor astfel de specificații, trebuie blocat în așa fel încât să formeze un unghi efectiv cât mai apropiat posibil de 25° pentru vehiculele din categoriile M1 și N1 și de 15° pentru vehiculele din toate celelalte categorii.”

   5.3.2. Se înlocuiește „10 + 5 grade” cu „10 ± 5 grade”.
   5.3.3. În versiunea în limba olandeză, „kort” se înlocuiește cu „snel”.
   La punctul 5.3.5.1 se adaugă următorul text:

      „În cazul în care în afara ancorajelor prescrise la punctul 4.3 sunt prevăzute ancoraje suplimentare, acestea trebuie supuse încercării specificate la punctul 5.4.5, în cursul căreia sarcinile le sunt transmise prin intermediul unui dispozitiv care reproduce geometria tipului de centură de siguranță destinat atașării la aceste ancoraje.”

   La punctele 5.4.1.2, 5.4.1.3, 5.4.2.1 și 5.4.2.2. se adaugă următorul text:

      „În cazul vehiculelor din alte categorii decât M1 și N1, sarcina de încercare este de 675 daN ± 20 daN.”

   La punctul 5.4.3 se adaugă următorul text:

      „În cazul vehiculelor din alte categorii decât M1 și N1, sarcina de încercare este de 1 110 daN ± 20 daN.”

   La punctul 5.4.4.2 se adaugă următorul text:

      „În cazul vehiculelor din alte categorii decât M1 și N1, această sarcină este egală cu de 10 ori greutatea scaunului complet.”

   După punctul 5.4.4.2, se adaugă un nou punct 5.4.5, cu următorul text:

      „5.4.5.   Încercări în configurația unei centuri de siguranță de tip special

                  5.4.5.1.

                  Se aplică o sarcină de încercare de 1 350 daN ± 20 daN unui dispozitiv de tracțiune (a se vedea anexa IV, figura 2) atașat la ancorajele unui astfel de tip de centură de siguranță prin intermediul unui dispozitiv care reproduce geometria curelei sau a curelelor situate în partea superioară a bustului.

                  5.4.5.2.

                  În același timp, se aplică o forță de tracțiune de 1 350 ± 20 daN unui dispozitiv de tracțiune (a se vedea anexa IV, figura 3), atașat celor două ancoraje inferioare.

                  5.4.5.3.

                  În cazul vehiculelor din alte categorii decât M1 și N1, sarcina de încercare este de 675 daN ± 20 daN.”

   Punctul 5.5.2 se modifică după cum urmează:

                  „5.5.2.

                  În cazul vehiculelor echipate cu dispozitive de deplasare și de blocare care le permit ocupanților tuturor scaunelor să părăsească vehiculul, aceste dispozitive trebuie să poată fi acționate manual după încetarea forței de tracțiune.”

   ANEXA II –   ANEXĂ LA CERTIFICATUL DE OMOLOGARE CEE PENTRU UN TIP DE VEHICUL ÎN CEEA CE PRIVEȘTE ANCORAJELE CENTURILOR DE SIGURANȚĂ
   Nota de subsol (1): Textul notelor explicative se înlocuiește cu următorul text:

               „«A» pentru centurile în trei puncte;

               «B» pentru centură subabdominală;

               «S» pentru tipurile speciale de centuri: în acest caz, se precizează natura acestor tipuri la «Observații»;

               «Ar», «Br» sau «Sr» pentru centurile dotate cu retractaoare;

               «Are», «Bre» sau «Sre» pentru centurile dotate cu retractoare și cu dispozitive de absorbție a energiei în cel puțin un ancoraj.”

         Anexa III se modifică după cum urmează:

      ANEXA III
      Figura 1
      Zonele de amplasare a ancorajelor efective

      Figura 2
      Ancoraje superioare efective conform punctului 4.4.4.7.3 din anexa I

   La Anexa IV se adaugă următoarea figură:

      Figura 3