title: Directiva 2007/30/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 20 iunie 2007 de modificare a Directivei 89/391/CEE a Consiliului, a directivelor speciale ale acesteia și a Directivelor 83/477/CEE, 91/383/CEE, 92/29/CEE și 94/33/CE ale Consiliului în vederea simplificării și a raționalizării rapoartelor privind punerea în aplicare (Text cu relevanță pentru SEE)

text:
               27.6.2007

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               L 165/21

      DIRECTIVA 2007/30/CE A PARLAMENTULUI EUROPEAN ȘI A CONSILIULUI

   din 20 iunie 2007
   de modificare a Directivei 89/391/CEE a Consiliului, a directivelor speciale ale acesteia și a Directivelor 83/477/CEE, 91/383/CEE, 92/29/CEE și 94/33/CE ale Consiliului în vederea simplificării și a raționalizării rapoartelor privind punerea în aplicare
   (Text cu relevanță pentru SEE)
   PARLAMENTUL EUROPEAN ȘI CONSILIUL UNIUNII EUROPENE,
   având în vedere Tratatul de instituire a Comunității Europene, în special articolul 137 alineatul (2),
   având în vedere propunerea Comisiei,
   având în vedere avizul Comitetului Economic și Social European (1),
   după consultarea Comitetului Regiunilor,
   hotărând în conformitate cu procedura prevăzută la articolul 251 din tratat (2),
   întrucât:

               (1)

               Elaborarea de către statele membre a unor rapoarte privind punerea în aplicare, drept bază pentru rapoartele periodice ale Comisiei privind punerea în aplicare a normelor comunitare în domeniul securității și sănătății lucrătorilor, este prevăzută de Directiva 89/391/CEE a Consiliului din 12 iunie 1989 privind punerea în aplicare de măsuri pentru promovarea îmbunătățirii securității și a sănătății lucrătorilor la locul de muncă (3), precum și de directivele speciale în înțelesul articolului 16 alineatul (1) din aceasta, și anume: Directiva 89/654/CEE a Consiliului din 30 noiembrie 1989 privind cerințele minime de securitate și sănătate la locul de muncă (4), Directiva 89/655/CEE a Consiliului din 30 noiembrie 1989 privind cerințele minime de securitate și sănătate pentru utilizarea de către lucrători a echipamentelor de lucru la locul de muncă (5), Directiva 89/656/CEE a Consiliului din 30 noiembrie 1989 privind cerințele minime de securitate și sănătate pentru utilizarea de către lucrători a echipamentelor individuale de protecție la locul de muncă (6), Directiva 90/269/CEE a Consiliului din 29 mai 1990 privind cerințele minime de securitate și sănătate pentru manipularea manuală a încărcăturilor care prezintă riscuri pentru lucrători și, în special, de producere a unor afecțiuni dorso-lombare (7), Directiva 90/270/CEE a Consiliului din 29 mai 1990 privind condițiile minime de securitate și sănătate pentru lucrul la monitor (8), Directiva 92/57/CEE a Consiliului din 24 iunie 1992 privind cerințele minime de securitate și sănătate care se aplică pe șantierele temporare sau mobile (9), Directiva 92/58/CEE a Consiliului din 24 iunie 1992 privind cerințele minime pentru semnalizarea de securitate și sănătate la locul de muncă (10), Directiva 92/85/CEE a Consiliului din 19 octombrie 1992 privind introducerea de măsuri pentru promovarea îmbunătățirii securității și a sănătății la locul de muncă în cazul lucrătoarelor gravide, care au născut de curând sau care alăptează (11), Directiva 92/91/CEE a Consiliului din 3 noiembrie 1992 privind cerințele minime de îmbunătățire a protecției securității și a sănătății lucrătorilor din industria extractivă de foraj (12), Directiva 92/104/CEE a Consiliului din 3 decembrie 1992 privind cerințele minime pentru îmbunătățirea securității și a protecției sănătății lucrătorilor din industria extractivă de suprafață și în subteran (13), Directiva 93/103/CE a Consiliului din 23 noiembrie 1993 privind cerințele minime de securitate și sănătate în muncă la bordul navelor de pescuit (14), Directiva 98/24/CE a Consiliului din 7 aprilie 1998 privind protecția sănătății și a securității lucrătorilor împotriva riscurilor legate de prezența agenților chimici la locul de muncă (15), Directiva 1999/92/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 16 decembrie 1999 privind cerințele minime pentru îmbunătățirea protecției sănătății și a securității lucrătorilor expuși unui potențial risc în medii explozive (16), Directiva 2002/44/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 25 iunie 2002 privind cerințele minime de securitate și sănătate referitoare la expunerea lucrătorilor la riscurile generate de agenți fizici (vibrații) (17), Directiva 2003/10/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 6 februarie 2003 privind cerințele minime de securitate și sănătate referitoare la expunerea lucrătorilor la riscuri generate de agenți fizici (zgomot) (18), Directiva 2004/40/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 29 aprilie 2004 privind cerințele minime de securitate și sănătate referitoare la expunerea lucrătorilor la riscuri generate de agenții fizici (câmpuri electromagnetice) (19) și Directiva 2006/25/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 5 aprilie 2006 privind cerințele minime de securitate și sănătate referitoare la expunerea lucrătorilor la riscuri generate de agenții fizici (radiații optice artificiale) (20).

               (2)

               Un raport de punere în aplicare este prevăzut, de asemenea, de Directiva 91/383/CEE a Consiliului din 25 iunie 1991 de completare a măsurilor destinate să promoveze îmbunătățirea securității și a sănătății la locul de muncă în cazul lucrătorilor care au un raport de muncă pe durată determinată sau un raport de muncă temporară (21), Directiva 92/29/CEE a Consiliului din 31 martie 1992 privind cerințele minime de securitate și sănătate pentru promovarea unei mai bune asistențe medicale la bordul navelor (22) și Directiva 94/33/CE a Consiliului din 22 iunie 1994 privind protecția tinerilor la locul de muncă (23).

               (3)

               Dispozițiile privind elaborarea rapoartelor în directivele speciale, în înțelesul articolului 16 alineatul (1) din Directiva 89/391/CEE, precum și în Directivele 91/383/CEE, 92/29/CEE și 94/33/CE sunt inconsecvente atât în ceea ce privește periodicitatea, cât și conținutul lor.

               (4)

               Obligațiile statelor membre de a elabora un raport privind punerea în aplicare, precum și obligația Comisiei de a elabora un raport pe baza rapoartelor naționale reprezintă o parte importantă din ciclul legislativ, permițând efectuarea unui bilanț și o evaluare a diferitelor aspecte ale punerii în practică a dispozițiilor directivelor; prin urmare, este necesară extinderea acestei obligații și în cazul directivelor care nu conțin dispoziții referitoare la elaborarea de rapoarte, și anume: Directiva 2000/54/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 18 septembrie 2000 privind protecția lucrătorilor împotriva riscurilor legate de expunerea la agenți biologici la locul de muncă [a șaptea directivă specială în înțelesul articolului 16 alineatul (1) din Directiva 89/391/CEE] (24), Directiva 2004/37/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 29 aprilie 2004 privind protecția lucrătorilor împotriva riscurilor legate de expunerea la agenți cancerigeni sau mutageni la locul de muncă [a șasea directivă specială în sensul articolului 16 alineatul (1) din Directiva 89/391/CEE] (25) și Directiva 83/477/CEE a Consiliului din 19 septembrie 1983 privind protecția lucrătorilor împotriva riscurilor legate de expunerea la azbest la locul de muncă (a doua directivă specială în sensul articolului 8 din Directiva 80/1107/CEE) (26).

               (5)

               Prin urmare, este necesară uniformizarea dispozițiilor Directivei 89/391/CEE, ale directivelor speciale în înțelesul articolului 16 alineatul (1) și ale Directivelor 83/477/CEE, 91/383/CEE, 92/29/CEE și 94/33/CE.

               (6)

               Comunicarea Comisiei „Adaptarea la schimbările de la locul de muncă și din societate: o nouă strategie comunitară privind securitatea și sănătatea 2002-2006” prevede elaborarea de propuneri legislative în vederea simplificării și a raționalizării rapoartelor de punere în aplicare. Această chestiune a fost identificată și ca una din prioritățile simplificării legislației comunitare în contextul inițiativei pentru o mai bună legiferare.

               (7)

               Exercițiul ar trebui simplificat prin armonizarea periodicității pentru prezentarea rapoartelor privind punerea în aplicare care trebuie transmise Comisiei, precum și prin prevederea unui singur raport privind punerea în aplicare care să cuprindă o parte generală, aplicabilă tuturor directivelor și capitolelor specifice referitoare la aspectele particulare ale fiecărei directive. Aceste dispoziții și, în special, introducerea noului articol 17a în Directiva 89/391/CEE vor permite și includerea în acest exercițiu de raportare a punerii în aplicare a directivelor speciale în înțelesul articolului 16 alineatul (1) din Directiva 89/391/CEE, care nu impune elaborarea de rapoarte, și anume: Directivele 2000/54/CE și 2004/37/CE, și orice altă viitoare directivă specială în înțelesul articolului 16 alineatul (1) din Directiva 89/391/CEE.

               (8)

               Frecvența adecvată de elaborare și de transmitere a acestor rapoarte la Comisie ar trebui să fie de cinci ani; în mod excepțional, primul raport ar trebui să acopere o perioadă mai lungă; rapoartele ar trebui să aibă o structură unitară care să faciliteze utilizarea lor; acestea ar trebui să fie elaborate pe baza unui chestionar alcătuit de către Comisie, după consultarea Comitetului consultativ pentru securitate și sănătate la locul de muncă, și să includă informații relevante privind eforturile preventive depuse în statele membre, care să permită Comisiei să evalueze în mod adecvat modul în care se aplică în practică legislația, ținând seama de orice observații utile ale Agenției Europene pentru Siguranță și Sănătate în Muncă și ale Fundației Europene pentru Îmbunătățirea Condițiilor de Viață și de Muncă.

               (9)

               În conformitate cu articolul 138 alineatul (2) din tratat, Comisia a consultat partenerii sociali la nivel comunitar în ceea ce privește direcția posibilă a unei acțiuni comunitare în domeniu.

               (10)

               În urma consultării, Comisia a considerat că o acțiune comunitară ar fi de dorit și a consultat, din nou, partenerii sociali la nivel comunitar cu privire la conținutul propunerii prevăzute, în conformitate cu articolul 138 alineatul (3) din tratat.

               (11)

               La încheierea acestei a doua etape a consultării, partenerii sociali la nivel comunitar nu au informat Comisia cu privire la intenția lor de a lansa procesul care ar putea duce la încheierea unui acord, astfel cum este prevăzut la articolul 138 alineatul (4) din tratat.

               (12)

               Statele membre ar trebui să ia măsurile necesare pentru a transpune modificările prevăzute în prezenta directivă, măsuri care, ținându-se seama de natura specifică a prezentei directive și după caz, ar putea lua forma unor măsuri administrative,

         ADOPTĂ PREZENTA DIRECTIVĂ:
   Articolul 1
   Modificări la Directiva 89/391/CEE
   În Directiva 89/391/CEE se inserează următorul articol:

      „Articolul 17a
      Rapoartele privind punerea în aplicare
      (1)   Statele membre transmit Comisiei, din cinci în cinci ani, un raport unic privind punerea în aplicare a prezentei directive și a directivelor speciale în înțelesul articolului 16 alineatul (1), menționând punctul de vedere al partenerilor sociali. Raportul evaluează diversele aspecte privind punerea în practică a diferitelor directive și furnizează, dacă este necesar și dacă sunt disponibile, informații detaliate pe genuri.
      (2)   Structura raportului, împreună cu un chestionar în care să se specifice conținutul său, este stabilită de către Comisie, în colaborare cu Comitetul consultativ pentru securitate și sănătate la locul de muncă.
      Raportul cuprinde o parte generală privind dispozițiile prezentei directive referitoare la principiile și aspectele comune aplicabile tuturor directivelor menționate la alineatul (1).
      Partea generală se completează cu capitole specifice privind punerea în aplicare a aspectelor particulare ale fiecărei directive, incluzând și indicatori specifici, dacă sunt disponibili.
      (3)   Cu cel puțin șase luni înainte de încheierea perioadei cuprinse în raport, Comisia prezintă statelor membre structura acestuia, împreună cu chestionarul menționat mai sus. Raportul este transmis Comisiei în termen de douăsprezece luni de la încheierea perioadei de cinci ani la care se referă.
      (4)   Pe baza acestor rapoarte, Comisia evaluează punerea în aplicare a directivelor în cauză din perspectiva relevanței lor, a cercetărilor și a noilor cunoștințe științifice în domeniile respective. În termen de 36 de luni de la sfârșitul perioadei de cinci ani, Comisia informează Parlamentul European, Consiliul, Comitetul Economic și Social European și Comitetul consultativ pentru securitate și sănătate la locul de muncă cu privire la rezultatele acestei evaluări și, dacă este necesar, la inițiativele de îmbunătățire a funcționării cadrului reglementar.
      (5)   Primul raport cuprinde perioada 2007-2012.”

   Articolul 2
   Modificări la Directivele 83/477/CEE, 91/383/CEE, 92/29/CEE și 94/33/CE
   (1)   În Directiva 83/477/CEE se inserează următorul articol:

      „Articolul 17a
      Raportul privind punerea în aplicare
      Statele membre transmit Comisiei, din cinci în cinci ani, un raport privind punerea în aplicare a prezentei directive sub forma unui capitol specific din raportul unic, menționat la articolul 17a alineatele (1), (2) și (3) din Directiva 89/391/CEE, care a stat la baza evaluării Comisiei, în conformitate cu articolul 17a alineatul (4) din directiva respectivă.”

   (2)   În Directiva 91/383/CEE se inserează următorul articol:

      „Articolul 10a
      Raportul privind punerea în aplicare
      Statele membre transmit Comisiei, din cinci în cinci ani, un raport privind punerea în aplicare a prezentei directive sub forma unui capitol specific din raportul unic, menționat la articolul 17a alineatele (1), (2) și (3) din Directiva 89/391/CEE, care a stat la baza evaluării Comisiei, în conformitate cu articolul 17a alineatul (4) din directiva respectivă.”

   (3)   În Directiva 92/29/CEE se inserează următorul articol:

      „Articolul 9a
      Raportul privind punerea în aplicare
      Statele membre transmit Comisiei, din cinci în cinci ani, un raport privind punerea în aplicare a prezentei directive sub forma unui capitol specific din raportul unic, menționat la articolul 17a alineatele (1), (2) și (3) din Directiva 89/391/CEE, care a stat la baza evaluării Comisiei, în conformitate cu articolul 17a alineatul (4) din directiva respectivă.”

   (4)   În Directiva 94/33/CE se inserează următorul articol:

      „Articolul 17a
      Raportul privind punerea în aplicare
      Statele membre transmit Comisiei, din cinci în cinci ani, un raport privind punerea în aplicare a prezentei directive sub forma unui capitol specific din raportul unic, menționat la articolul 17a alineatele (1), (2) și (3) din Directiva 89/391/CEE, care a stat la baza evaluării Comisiei, în conformitate cu articolul 17a alineatul (4) din directiva respectivă.”

   Articolul 3
   Abrogare
   Următoarele dispoziții se abrogă de la 27 iunie 2007:

               1.

               articolul 18 alineatele (3) și (4) din Directiva 89/391/CEE;

               2.

               articolul 10 alineatele (3) și (4) din Directiva 89/654/CEE;

               3.

               articolul 10 alineatele (3) și (4) din Directiva 89/655/CEE;

               4.

               articolul 10 alineatele (3) și (4) din Directiva 89/656/CEE;

               5.

               articolul 9 alineatele (3) și (4) din Directiva 90/269/CEE;

               6.

               articolul 11 alineatele (3) și (4) din Directiva 90/270/CEE;

               7.

               articolul 10 alineatele (3) și (4) din Directiva 91/383/CEE;

               8.

               articolul 9 alineatele (3) și (4) din Directiva 92/29/CEE;

               9.

               articolul 14 alineatele (4) și (5) din Directiva 92/57/CEE;

               10.

               articolul 11 alineatele (4) și (5) din Directiva 92/58/CEE;

               11.

               articolul 14 alineatele (4), (5) și (6) din Directiva 92/85/CEE;

               12.

               articolul 12 alineatul (4) din Directiva 92/91/CEE;

               13.

               articolul 13 alineatul (4) din Directiva 92/104/CEE;

               14.

               articolul 13 alineatele (3) și (4) din Directiva 93/103/CE;

               15.

               articolul 17 alineatele (4) și (5) din Directiva 94/33/CE;

               16.

               articolul 15 din Directiva 98/24/CE;

               17.

               articolul 13 alineatul (3) din Directiva 1999/92/CE;

               18.

               articolul 13 din Directiva 2002/44/CE;

               19.

               articolul 16 din Directiva 2003/10/CE;

               20.

               articolul 12 din Directiva 2004/40/CE;

               21.

               articolul 12 din Directiva 2006/25/CE.

         Articolul 4
   Punerea în aplicare
   Statele membre adoptă măsurile necesare pentru a se conforma dispozițiilor prezentei directive până la 31 decembrie 2012.
   Articolul 5
   Intrarea în vigoare
   Prezenta directivă intră în vigoare în ziua următoare datei publicării în Jurnalul Oficial al Uniunii Europene.
   Articolul 6
   Destinatari
   Prezenta directivă se adresează statelor membre.

      Adoptată la Strasburg, 20 iunie 2007.

            Pentru Parlamentul European

            Președintele

         H.-G. PÖTTERING

            Pentru Consiliu

            Președintele

         G. GLOSER

      (1)  Aviz emis la 17 ianuarie 2006.

      (2)  Avizul Parlamentului European din 26 aprilie 2007 (nepublicat încă în Jurnalul Oficial) și Decizia Consiliului din 30 mai 2007.

      (3)  JO L 183, 29.6.1989, p. 1. Directivă, astfel cum a fost modificată prin Regulamentul (CE) nr. 1882/2003 al Parlamentului European și al Consiliului (JO L 284, 31.10.2003, p. 1).

      (4)  JO L 393, 30.12.1989, p. 1.

      (5)  JO L 393, 30.12.1989, p. 13. Directivă, astfel cum a fost modificată ultima dată prin Directiva 2001/45/CE a Parlamentului European și a Consiliului (JO L 195, 19.7.2001, p. 46).

      (6)  JO L 393, 30.12.1989, p. 18.

      (7)  JO L 156, 21.6.1990, p. 9.

      (8)  JO L 156, 21.6.1990, p. 14.

      (9)  JO L 245, 26.8.1992, p. 6.

      (10)  JO L 245, 26.8.1992, p. 23.

      (11)  JO L 348, 28.11.1992, p. 1.

      (12)  JO L 348, 28.11.1992, p. 9.

      (13)  JO L 404, 31.12.1992, p. 10.

      (14)  JO L 307, 13.12.1993, p. 1.

      (15)  JO L 131, 5.5.1998, p. 11.

      (16)  JO L 23, 28.1.2000, p. 57.

      (17)  JO L 177, 6.7.2002, p. 13.

      (18)  JO L 42, 15.2.2003, p. 38.

      (19)  JO L 159, 30.4.2004, p. 1.

      (20)  JO L 114, 27.4.2006, p. 38.

      (21)  JO L 206, 29.7.1991, p. 19.

      (22)  JO L 113, 30.4.1992, p. 19. Directivă, astfel cum a fost modificată prin Regulamentul (CE) nr. 1882/2003.

      (23)  JO L 216, 20.8.1994, p. 12.

      (24)  JO L 262, 17.10.2000, p. 21.

      (25)  JO L 158, 30.4.2004, p. 50.

      (26)  JO L 263, 24.9.1983, p. 25. Directivă, astfel cum a fost modificată ultima dată prin Directiva 2003/18/CE a Parlamentului European și a Consiliului (JO L 97, 15.4.2003, p. 48).


title: Directiva 2008/82/CE a Comisiei din 30 iulie 2008 de modificare a Directivei 2008/38/CE privind furajele destinate susținerii funcției renale în cazul insuficienței renale cronice (Text cu relevanță pentru SEE)

text:
               31.7.2008

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               L 202/48

      DIRECTIVA 2008/82/CE A COMISIEI

   din 30 iulie 2008
   de modificare a Directivei 2008/38/CE privind furajele destinate susținerii funcției renale în cazul insuficienței renale cronice
   (Text cu relevanță pentru SEE)
   COMISIA COMUNITĂȚILOR EUROPENE,
   având în vedere Tratatul de instituire a Comunității Europene,
   având în vedere Directiva 93/74/CEE a Consiliului din 13 septembrie 1993 privind furajele destinate unor scopuri nutriționale speciale (1), în special articolul 6 litera (c),
   întrucât:

               (1)

               Directiva 2008/38/CE a Comisiei din 5 martie 2008 de stabilire a listei utilizărilor prevăzute pentru furajele destinate unor scopuri nutriționale speciale (2) include, ca scop nutrițional special, „susținerea funcției renale în cazul insuficienței renale cronice”.

               (2)

               Prin Regulamentul (CE) nr. 163/2008 (3), Comisia a autorizat preparatul carbonat de lantan octahidrat ca aditiv zootehnic pentru hrana pisicilor. Această autorizație se baza pe un aviz emis de Autoritatea Europeană pentru Siguranța Alimentară la 18 septembrie 2007 (4). În avizul emis, autoritatea respectivă a apreciat că suplimentarea dietei cu preparatul în cauză determină diminuarea excreției de fosfor prin urină și creșterea excreției sale prin fecale, corelate cu o diminuare evidentă a digestibilității fosforului. Autoritatea a concluzionat că preparatul poate determina reducerea absorbției de fosfor la pisicile adulte.

               (3)

               Directiva 2008/38/CE menționează deja hrana cu un nivel scăzut de fosfor în rândul „Susținerea funcției renale în cazul insuficienței renale cronice”. Același efect pozitiv poate fi obținut prin reducerea absorbției fosforului pe care îl conține hrana. Prin urmare, preparatul carbonat de lantan octahidrat ar trebui să fie inclus în rândul „Susținerea funcției renale în cazul insuficienței renale cronice” în lista utilizărilor prevăzute în partea B din anexa I la Directiva 2008/38/CE.

               (4)

               Prin urmare, Directiva 2008/38/CE ar trebui modificată în consecință.

               (5)

               Măsurile prevăzute în prezenta directivă sunt conforme cu avizul Comitetului permanent pentru lanțul alimentar și sănătatea animală,

         ADOPTĂ PREZENTA DIRECTIVĂ:
   Articolul 1
   Anexa I la Directiva 2008/38/CE se modifică în conformitate cu anexa la prezenta directivă.
   Articolul 2
   Statele membre asigură intrarea în vigoare a actelor cu putere de lege și a actelor administrative necesare pentru a se conforma prezentei directive cel târziu până la 20 februarie 2009. Statele membre comunică de îndată Comisiei textul acestor acte.
   Atunci când statele membre adoptă aceste acte, ele conțin o trimitere la prezenta directivă sau sunt însoțite de o asemenea trimitere la data publicării lor oficiale. Statele membre stabilesc modalitatea de efectuare a acestei trimiteri.
   Articolul 3
   Prezenta directivă intră în vigoare în a douăzecea zi de la data publicării în Jurnalul Oficial al Uniunii Europene.
   Articolul 4
   Prezenta directivă se adresează statelor membre.

      Adoptată la Bruxelles, 30 iulie 2008.

            Pentru Comisie

         Androulla VASSILIOU

            Membru al Comisiei

      (1)  JO L 237, 22.9.1993, p. 23. Directivă modificată ultima dată prin Regulamentul (CE) nr. 806/2003 (JO L 122, 16.5.2003, p. 1).

      (2)  JO L 62, 6.3.2008, p. 9.

      (3)  JO L 50, 23.2.2008, p. 3.

      (4)  The EFSA Journal (2007) 542, 1-15.

      ANEXĂ
      În partea B din anexa I la Directiva 2008/38/CE, rândul referitor la scopul nutrițional special „Susținerea funcției renale în cazul insuficienței renale cronice” se înlocuiește după cum urmează:

                     Scopuri nutriționale speciale

                     Caracteristici nutriționale esențiale

                     Specii sau categorii de animale

                     Mențiuni pentru etichetare

                     Perioada de utilizare recomandată

                     Alte dispoziții

                     „Susținerea funcției renale în cazul insuficienței renale cronice (1)

                     Nivel scăzut de fosfor și nivel restricționat de proteine, dar de calitate superioară;

                     Câini și pisici

                                 —

                                 sursă (surse) de proteine

                                 —

                                 calciu

                                 —

                                 fosfor

                                 —

                                 potasiu

                                 —

                                 sodiu

                                 —

                                 conținut de acizi grași esențiali (dacă se adaugă)

                     Inițial până la 6 luni (2)

                     Se va menționa pe ambalaj, recipient sau etichetă: «Se recomandă consultarea veterinarului înainte de utilizare sau de prelungirea perioadei de utilizare.»
                     Se va menționa în instrucțiunile de utilizare: «Apa trebuie să fie disponibilă în permanență.»

                     sau

                     Absorbție redusă a fosforului prin încorporarea preparatului carbonat de lantan octahidrat

                     Pisici adulte

                                 —

                                 sursă (surse) de proteine

                                 —

                                 calciu

                                 —

                                 fosfor

                                 —

                                 potasiu

                                 —

                                 sodiu

                                 —

                                 carbonat de lantan octahidrat

                                 —

                                 conținut de acizi grași esențiali (dacă se adaugă)

                     Inițial până la 6 luni (2)

                     Se va menționa pe ambalaj, recipient sau etichetă: «Se recomandă consultarea veterinarului înainte de utilizare sau de prelungirea perioadei de utilizare.»
                     Se va menționa în instrucțiunile de utilizare: «Apa trebuie să fie disponibilă în permanență.»

         (1)  Dacă este cazul, producătorul poate recomanda utilizarea și pentru insuficiența renală temporară.

         (2)  În cazul în care hrana este recomandată pentru insuficiența renală temporară, se recomandă o perioadă de utilizare de 2-4 săptămâni.”


title: Prima Directivă a Comisiei din 28 iulie 1981 de stabilire a metodelor comunitare de analiză pentru controlul purității anumitor aditivi care se utilizează în produsele alimentare

text:
               13/Volumul 05

               RO

               Jurnalul Ofícial al Uniunii Europene

               216

         31981L0712

               L 257/1

               JURNALUL OFÍCIAL AL UNIUNII EUROPENE

      PRIMA DIRECTIVĂ A COMISIEI

   din 28 iulie 1981
   de stabilire a metodelor comunitare de analiză pentru controlul purității anumitor aditivi care se utilizează în produsele alimentare
   (81/712/CEE)
   COMISIA COMUNITĂȚILOR EUROPENE,
   având în vedere Tratatul de instituire a Comunității Economice Europene,
   având în vedere Directiva Consiliului de apropiere a legislațiilor statelor membre privind coloranții autorizați pentru utilizare în produsele alimentare destinate consumului uman din 23 octombrie 1962 (1), astfel cum a fost modificată ultima dată prin Directiva 78/144/CEE (2), în special articolul 11 alineatul (2),
   având în vedere Directiva 64/54/CEE a Consiliului privind apropierea legislațiilor statelor membre cu privire la conservanții autorizați pentru utilizare în produsele alimentare destinate consumului uman din 5 noiembrie 1963 (3), astfel cum a fost modificată ultima dată prin Directiva 79/40/CEE (4), în special articolul 8 alineatul (2),
   având în vedere Directiva 70/357/CEE a Consiliului privind apropierea legislativă a statelor membre cu privire la antioxidanții autorizați pentru utilizare în produsele alimentare destinate consumului uman din 13 iulie 1970 (5), astfel cum a fost modificată ultima dată prin Directiva 78/143/CEE (6), în special articolul 5 alineatul (2),
   întrucât dispozițiile menționate anterior prevăd stabilirea metodelor comunitare de analiză pentru verificarea satisfacerii criteriilor generale și specifice de puritate de către aditivii menționați anterior;
   întrucât ar trebui să se adopte o primă serie de metode pentru care au fost finalizate studiile;
   întrucât măsurile prevăzute de prezenta directivă sunt în conformitate cu avizul Comitetului permanent pentru produse alimentare,
   ADOPTĂ PREZENTA DIRECTIVĂ:
   Articolul 1
   Statele membre impun ca analizele necesare pentru verificarea satisfacerii criteriilor generale și specifice de puritate de către anumiți aditivi utilizați în produsele alimentare să se efectueze în conformitate cu metodele prevăzute în anexa II, al căror domeniu de aplicare este prevăzut în anexa I.
   Articolul 2
   Statele membre pun în aplicare actele cu putere de lege și actele administrative necesare pentru a se conforma prezentei directive până la 20 februarie 1983. Statele membre informează de îndată Comisia cu privire la aceasta.
   Articolul 3
   Prezenta directivă se adresează statelor membre.

      Adoptată la Bruxelles, 28 iulie 1981.

            Pentru Comisie

         Karl-Heinz NARJES

            Membru al Comisiei

      (1)  JO 115, 11.11.1962, p. 2645/62.

      (2)  JO L 44, 15.2.1978, p. 20.

      (3)  JO 12, 27.1.1964, p. 161/64.

      (4)  JO L 13, 19.1.1979, p. 50.

      (5)  JO L 157, 18.7.1970, p. 31.

      (6)  JO L 44, 15.2.1978, p. 18.
   ANEXA I
   DOMENIUL DE APLICARE A METODELOR COMUNITARE DE ANALIZĂ PENTRU VERIFICAREA SATISFACERII CRITERIILOR DE PURITATE DE CĂTRE ANUMIȚI ADITIVI UTILIZAȚI ÎN PRODUSELE ALIMENTARE
   I.   INTRODUCERE
   …
   II.   COLORANȚI
   II.1.   Determinarea substanțelor extractibile cu dietil eter din coloranții organici sulfonați solubili în apă utilizați în alimente, prin metoda 1 din anexa II.
   III.   CONSERVANȚI
   III.1.   Determinarea acidului formic, formiaților și a altor impurități oxidabile din acidul acetic (E 260), acetatul de potasiu (E 261), diacetatul de sodiu (E 262) și acetatul de calciu (E 263) prin metoda 2 din anexa II.
   III.2.   Determinarea substanțelor nevolatile din acidul propionic (E 280) prin metoda 3 din anexa II.
   III.3.   Determinarea pierderii de masă la uscarea nitritului de sodiu (E 250) prin metoda 4 din anexa II.
   III.4.   Analiză pentru verificarea concentrației limită a acidului salicilic din etil p-hidroxibenzoat (E 214), sarea de sodiu a etil p-hidroxibenzoatului (E 215), n-propil p-hidroxibenzoat (E 216), sarea de sodiu a n-propil p-hidroxibenzoatului (E 217), metil p-hidroxibenzoat (E 218) și sarea de sodiu a metil p-hidroxibenzoatului (E 219) prin metoda 5 din anexa II.
   III.5.   Determinarea acidului acetic liber din diacetatul de sodiu (E 262) prin metoda 6 din anexa II.
   III.6.   Determinarea acetatului de sodiu din diacetatul de sodiu (E 262) prin metoda 7 din anexa II.
   III.7.   Analiză pentru verificarea concentrației limită a aldehidei din acidul sorbic (E 200) din sorbații de sodiu, potasiu și calciu (E 201, E 202, E 203) și din acidul propionic (E 280) prin metoda 8 din anexa II.
   IV.   ANTIOXIDANȚI
   IV.1.   Determinarea numărului de grupe peroxidice din lecitine (E 322) prin metoda 9 din anexa II.
   IV.2.   Determinarea substanțelor insolubile în toluen din lecitine (E 322), prin metoda 10 din anexa II.
   IV.3.   Analiză pentru verificarea concentrației limită a substanțelor reducătoare din lactații de sodiu, potasiu și calciu (E 325, E 326 și E 327) prin metoda 11 din anexa II.
   IV.4.   Determinarea acizilor volatili din acidul ortofosforic (E 338) prin metoda 12 din anexa II.
   IV.5.   Analiză pentru verificarea concentrației limită a nitraților din acidul ortofosforic (E 338) prin metoda 13 din anexa II.
   IV.6.   Determinarea substanțelor insolubile în apă din ortofosfații mono-, di- și trisodici și ortofosfații mono-, di- și tripotasici [E 339(i), E 339(ii), E 339(iii), E 340(i), E 340(ii), E 340(iii)] prin metoda 14 din anexa II.
   V.   ASPECTE GENERALE
   V.1.   Determinarea pH-ului aditivilor alimentari prin metoda 15 din anexa II.
   ANEXA II
   METODE DE ANALIZĂ PENTRU CONTROLUL PURITĂȚII ADITIVILOR ALIMENTARI
   INTRODUCERE
   1.   Prepararea probei de analiză
   1.1.   Generalități
   Masa probei de laborator pentru analiză trebuie să fie în mod normal de 50 g, cu excepția cazului în care este necesară o cantitate mai mare pentru o determinare specifică.
   1.2.   Prepararea probei
   Proba se omogenizează înainte de analiză.
   1.3.   Păstrare
   Proba preparată se păstrează întotdeauna într-un recipient etanș la aer și umiditate și se depozitează astfel încât să se împiedice deteriorarea.
   2.   Reactivi
   2.1.   Apa
   2.1.1.   Dacă se menționează utilizarea apei pentru dizolvare, diluare sau spălare, se prevede apă distilată sau demineralizată, cu o puritate cel puțin echivalentă.
   2.1.2.   Dacă se menționează termenii „dizolvare” sau „diluare” fără alte indicații referitoare la reactivi, se prevede o soluție apoasă.
   2.2.   Substanțe chimice
   Toate substanțele chimice trebuie să fie reactivi puri pentru analiză, cu excepția cazului în care există alte specificații.
   3.   Aparatura
   3.1.   Lista aparaturii
   Lista aparaturii conține numai articolele utilizate în acel scop și articolele specificate în mod special.
   3.2.   Balanța analitică
   Balanța analitică reprezintă o balanță cu o precizie de 0,1 mg sau mai mare.
   4.   Exprimarea rezultatelor
   4.1.   Rezultatele
   Rezultatele consemnate în buletinul oficial de analiză reprezintă valoarea medie a cel puțin două determinări cu reproductibilitate satisfăcătoare.
   4.2.   Calcularea procentelor
   Dacă nu se prevede altfel, rezultatele se exprimă în procente raportate la masa probei originale primite la laborator.
   4.3.   Numărul cifrelor semnificative
   Numărul cifrelor semnificative din rezultatul exprimat este în funcție de precizia metodei.

      METODA 1

   DETERMINAREA SUBSTANȚELOR EXTRACTIBILE CU ETER ETILIC DIN COLORANȚII ORGANICI SULFONAȚI SOLUBILI ÎN APĂ DESTINAȚI PRODUSELOR ALIMENTARE
   1.   Obiectul și domeniul de aplicare
   Metoda permite determinarea substanțelor extractibile cu eter etilic din coloranții organici sulfonați solubili în apă, care nu au fost amestecați cu nici un suport.
   2.   Definiția
   Substanțe extractibile cu eter etilic: conținutul de substanță, care se determină prin metoda specificată.
   3.   Principiul metodei
   Se extrage colorantul cu eter etilic și se cântărește reziduul extras după evaporarea eterului.
   4.   Reactivii
   4.1.   Eter etilic, anhidru, fără peroxid (deshidratat cu clorură de calciu proaspăt calcinată)
   5.   Aparatura
   5.1.   Aparat Soxhlet cu balon.
   5.2.   Exsicator, care conține gel de silice proaspăt activat sau un agent deshidratant echivalent, cu un indicator al conținutului de apă.
   5.3.   Balanță analitică.
   5.4.   Etuvă termostatată la 85 ± 2 °C.
   6.   Modul de lucru
   Se cântăresc, cu o precizie de 10 mg, aproximativ 10 g din proba de colorant, pe o bucată de hârtie de filtru. Se împăturește hârtia, se introduce într-un cartuș de hârtie care se închide cu puțină vată degresată. Se extrage timp de șase ore cu eter etilic (4.1) într-un aparat de extracție Soxhlet (5.1). Se evaporă eterul la cea mai joasă temperatură posibilă. Balonul Soxhlet cu reziduul respectiv, cântărit în prealabil, se introduce în etuvă (5.4) la 85 ± 2 °C timp de 20 de minute pentru uscare. Balonul se transferă într-un exsicator (5.2), se acoperă cu un capac etanș și se lasă să se răcească. Se cântărește balonul cu reziduul.
   Se repetă uscarea și cântărirea până când diferența dintre două cântăriri succesive este mai mică de 0,5 mg. Dacă masa crește, se utilizează în calcul cea mai mică valoare înregistrată.
   7.   Exprimarea rezultatelor
   7.1.   Formula și metoda de calcul
   Conținutul substanțelor extractibile cu eter, exprimat în procente raportate la masa probei, se determină cu formula:

   unde:
   m1= masa reziduului după evaporare, în grame;
   m0= masa inițială a probei analizate, în grame.
   7.2.   Reproductibilitatea
   Diferența dintre rezultatele a două determinări efectuate simultan sau într-o succesiune rapidă pentru aceeași probă, de către același analist, în aceleași condiții, nu trebuie să depășească 20 mg la o probă de 100 g.

      METODA 2

   DETERMINAREA ACIDULUI FORMIC, FORMIAȚILOR ȘI A ALTOR IMPURITĂȚI OXIDABILE DIN ACIDUL ACETIC (E 260), ACETATUL DE POTASIU (E 261), DIACETATUL DE SODIU (E 262) ȘI ACETATUL DE CALCIU (E 263)
   1.   Obiectul și domeniul de aplicare
   Metoda permite determinarea acidului formic, formaților și a altor impurități oxidabile, care se exprimă sub formă de acid formic, din:

               —

               acidul acetic (E 260);

               —

               acetatul de potasiu (E 261);

               —

               diacetatul de sodiu (E 262);

               —

               acetatul de calciu (E 263).

         2.   Definiția
   Conținut de acid formic, formiați și alte impurități oxidabile: conținutul de acid formic, formiați și alte impurități oxidabile, care se determină prin metoda specificată.
   3.   Principiul metodei
   Proba, sub formă de soluție, se tratează cu permanganat de potasiu standard în exces, în condiții alcaline, pentru a obține bioxid de mangan. Bioxidul de mangan și permanganatul de potasiu în exces se determină iodometric în condiții acide și concentrația de impurități se calculează și se exprimă sub formă de acid formic.
   4.   Reactivii
   4.1.   Iodură de potasiu
   4.2.   Permanganat de potasiu, 0,02 mol/l
   4.3.   Carbonat de sodiu (anhidru)
   4.4.   Tiosulfat de sodiu, 0,1 mol/l
   4.5.   Soluție de amidon (aproximativ 1 % m/v)
   4.6.   Acid sulfuric diluat: se adaugă 90 ml de acid sulfuric (ρ20 = 1,84 g/ml) în apă și se diluează la 1 litru
   5.   Aparatura
   5.1.   Baie de apă în fierbere.
   5.2.   Balanță analitică.
   6.   Metoda de lucru
   Dacă proba de analizat este acidul liber, se cântărește, cu o precizie de 10 mg, o cantitate de aproximativ 10 g de probă, care se diluează cu 70 ml de apă și se adaugă o soluție ce conține 10 g de carbonat de sodiu anhidru (4.3) în 30 ml de apă. Dacă proba este o sare, se cântărește, cu o precizie de 10 mg, o cantitate de aproximativ 10 g de probă și se dizolvă în 100 ml de apă. Se adaugă 1 g de carbonat de sodiu anhidru (4.3) și se agită până la dizolvare. Se adaugă 20 ml de permanganat de potasiu 0,02 mol/l (4.2) și se încălzește pe baie de apă, la temperatura de fierbere, timp de 15 minute. Se răcește amestecul. Se adaugă 50 ml de acid sulfuric diluat (4.6) și 0,5 g de iodură de potasiu (4.1). Se agită amestecul până când precipitatul de dioxid de mangan se dizolvă din nou. Se titrează cu tiosulfat de sodiu 0,1 mol/l (4.4) până când soluția se colorează în galben pal. Se adaugă câteva picături de soluție de amidon (4.5) și se continuă titrarea până când soluția devine incoloră.
   7.   Exprimarea rezultatelor
   7.1.   Formula și metoda de calcul
   Procentul de acid formic, formiați și alte impurități oxidabile, exprimate ca acid formic, se calculează cu formula:

   unde:

               a

               =

               molaritatea permanganatului de potasiu;

               b

               =

               molaritatea tiosulfatului de sodiu;

               m0

               =

               masa inițială a probei prelevate, în grame;

               V

               =

               volumul tiosulfatului de sodiu 0,1 mol/l utilizat în titrare, în mililitri.

         7.2.   Reproductibilitate
   Diferența dintre rezultatele a două determinări efectuate simultan sau într-o succesiune rapidă pe aceeași probă, de către același analist, în aceleași condiții, nu trebuie să depășească 5 mg la o probă de 100 g.
   8.   Observații
   8.1.   Un volum de 11,3 ml de tiosulfat de sodiu 0,1 mol/l este echivalent cu 0,2 % de acid formic într-o probă de 10 g.
   8.2.   Dacă nu este prezent nici un formiat, volumul necesar este dE 20 ml, dar dacă există mai mult de 0,27 % (m/m) acid formic, există și un exces insuficient de permanganat de potasiu și se obține un volum minim fix de 8 ml. În acest caz, se repetă determinarea cu o cantitate mai mică de probă.

      METODA 3

   DETERMINAREA SUBSTANȚELOR NEVOLATILE DIN ACIDUL PROPIONIC (E 280)
   1.   Obiectul și domeniul de aplicare
   Metoda permite determinarea substanțelor nevolatile din acidul propionic (E 280).
   2.   Definiția
   Conținutul de substanțe nevolatile din acidul propionic: conținutul de substanțe nevolatile, care se determină prin metoda specificată.
   3.   Principiul metodei
   Proba se supune evaporării și apoi uscării la 103 ± 2 °C și se cântărește reziduul.
   4.   Aparatura
   4.1.   Vas de evaporare, din silice sau platină, suficient de mare pentru a conține 100 g de probă.
   4.2.   Etuvă electrică, termostatată la 103 ± 2 °C.
   4.3.   Balanță analitică.
   4.4.   Baie de apă, la temperatura de fierbere.
   4.5.   Exsicator care conține gel de silice proaspăt activat sau un agent de deshidratare echivalent, cu un indicator al conținutului de apă.
   5.   Modul de lucru
   Se cântărește, cu o precizie de 0,1 g, o cantitate de 100 g de probă de acid propionic într-un vas uscat și cântărit în prealabil (4.1). Se evaporă pe baie de apă, la temperatura de fierbere (4.4), sub nișă. Când se evaporă toată cantitatea de acid propionic, se introduce într-o etuvă (4.2) la 103 ± 2 °C timp de o oră. Se introduce într-un exsicator să se răcească și apoi se cântărește. Se repetă operațiile de încălzire, răcire și cântărire până când diferența dintre două cântăriri succesive este mai mică de 0,5 mg. Dacă masa crește, se utilizează în calcul valoarea cea mai mică înregistrată.
   6.   Exprimarea rezultatelor
   6.1.   Formula și metoda de calcul
   Conținutul de substanțe nevolatile, calculat în procente față de masa probei, se obține cu formula:

   unde:
   m1= masa reziduului după evaporare, în grame;
   m0= masa inițială a probei prelevate, în grame.
   6.2.   Reproductibilitatea
   Diferența dintre rezultatele a două determinări efectuate simultan sau în succesiune rapidă pe aceeași probă, de către același analist, în aceleași condiții, nu trebuie să depășească 5 mg la 100 g de probă.

      METODA 4

   DETERMINAREA PIERDERII DE MASĂ LA USCAREA NITRITULUI DE SODIU (E 250)
   1.   Obiectul și domeniul de aplicare
   Metoda permite determinarea pierderii de masă la uscarea nitritului de sodiu (E 250).
   2.   Definiția
   Conținutul de umiditate a nitritului de sodiu: pierderea de masă la uscare, care se determină prin metoda specificată.
   3.   Principiul metodei
   Pierderea de masă la uscare se obține prin încălzire într-o etuvă la 103 ± 2 °C, cântărire și calcularea pierderii de masă.
   4.   Aparatura
   4.1.   Etuvă electrică, termostatată la 103 ± 2 °C.
   4.2.   Fiolă de cântărire cu fund plat, din sticlă, cu diametrul de 60 - 80 mm și o adâncime de cel puțin 25 mm, cu capac rodat.
   4.3.   Exsicator care conține gel de silice proaspăt activat sau un agent deshidratant echivalent, cu un indicator al conținutului de apă.
   4.4.   Balanță analitică.
   5.   Modul de lucru
   Se ia capacul de pe fiola de cântărire (4.2) și se încălzesc vasul și capacul în etuvă (4.1) la 103 ± 2 °C timp de o oră. Se înlocuiește capacul, se introduce fiola (4.2) cu capac în exsicator (4.3) și se lasă să se răcească la temperatura camerei. Se cântărește fiola cu capac (4.2) cu o precizie de 10 mg. Se cântărește, cu o precizie de 10 mg, o cantitate de aproximativ 10 g de probă în fiola acoperită. Se scoate capacul și se introduc atât fiola, cât și capacul în etuvă (4.1) timp de o oră la 103 ± 2 °C. Se înlocuiește capacul și se lasă fiola acoperită să se răcească la temperatura camerei în exsicator (4.3). Se cântărește cu o precizie de 10 mg. Se repetă încălzirea, răcirea și cântărirea până când diferența dintre două cântăriri succesive este mai mică de 10 mg. Dacă masa crește, cea mai mică valoare înregistrată se utilizează în calcul.
   6.   Exprimarea rezultatelor
   6.1.   Formula și metoda de calcul
   Pierderea de masă la uscare, calculată în procente în raport cu masa probei, se obține cu formula:

   unde:
   m1= masa fiolei, în grame;
   m2= masa fiolei cu proba înainte de uscare, în grame;
   m3= masa fiolei cu proba după uscare, în grame.
   6.2.   Reproductibilitatea
   Diferența dintre rezultatele a două determinări efectuate simultan sau în succesiune rapidă pe aceeași probă, de către același analist, în aceleași condiții, nu trebuie să depășească 100 mg la 100 g de probă.

      METODA 5

   ANALIZĂ PENTRU VERIFICAREA CONCENTRAȚIEI LIMITĂ A ACIDULUI SALICILIC DIN ETIL p-HIDROXIBENZOAT (E 214), SAREA DE SODIU A ETIL p-HIDROXIBENZOATULUI (E 215), n-PROPIL p-HIDROXIBENZOAT (E 216), SAREA DE SODIU A n-PROPIL p-HIDROXIBENZOATULUI (E 217), METIL p-HIDROXIBENZOAT (E 218) ȘI SAREA DE SODIU A METIL p-HIDROXIBENZOATULUI (E 219)
   1.   Obiectul și domeniul de aplicare
   Metoda permite detectarea acidul salicilic din etil p-hidroxibenzoat (E 214), n-propil p-hidroxibenzoat (E 216) și metil p-hidroxibenzoat (E 218) și sărurile de sodiu ale acestora (E 215, E 217 și E 219).
   2.   Definiția
   Detectarea concentrației limită a acidului salicilic: rezultatul verificării concentrației limită, realizate prin metoda specificată.
   3.   Principiul metodei
   Se produce o colorare violetă în urma reacției dintre sulfatul de fier (III) și amoniu cu soluția unei probe. Intensitatea colorării se compară cu aceea produsă de o soluție etalon.
   4.   Reactivii
   4.1.   Soluție de sulfat de fier (III) și amoniu, 0,2 % m/v. Se prepară prin dizolvarea a 0,2 g de sulfat de fier (III) și amoniu, hidratat cu 12 molecule de apă, în 50 ml de apă, se adaugă 10 ml de acid azotic 10 % v/v și se diluează cu apă până la 100 ml
   4.2.   Etanol, 95 % v/v
   4.3.   Soluție de acid salicilic, 0,1g/l
   4.4.   Acid sulfuric, 1 mol/l
   5.   Aparatura
   5.1.   Cilindri Nessler, gradați la 50 ml. Volum total de aproximativ 60 ml.
   6.   Modul de lucru
   6.1.   Probe de etil, n-propil și metil p-hidroxibenzoat
   6.1.1.   Se cântărește, cu o precizie de 1 mg, o cantitate de 0,1 g de probă și se dizolvă în 10 ml de etanol de concentrație de 95 % v/v (4.2). Se transferă soluția într-un cilindru gradat Nessler (5.1) și se diluează cu apă până la 50 ml. Se agită și se adaugă 1 ml de soluție de sulfat de fier (III) și amoniu (4.1) sub agitare. Se lasă să se liniștească timp de un minut.
   6.1.2.   Se prepară o soluție etalon în același timp, prin repetarea procedeului de la punctul 6.1.1, dar se înlocuiește cantitatea de 0,1 g de probă cu 1 ml de soluție de acid salicilic (4.3).
   6.1.3.   Se compară colorația soluției de probă cu cea a soluției etalon.
   6.2.   Probe de săruri de sodiu ale etil, n-propil și metil p-hidroxibenzoatului.
   6.2.1.   Se repetă procedeul de la punctul 6.1.1, se acidifiază până la pH 5 prin utilizarea acidului sulfuric 1 mol/l (4.4) înainte de diluarea până la 50 ml.
   6.2.2.   Se repetă procedura de la punctul 6.1.2.
   6.2.3.   Se repetă procedura de la punctul 6.1.3.
   7.   Exprimarea rezultatelor
   7.1.   Interpretarea verificării concentrației limită
   Dacă colorația roșu-violet, care apare în eprubeta cu soluția de probă, este mai intensă decât aceea care apare în soluția etalon, rezultatul verificării este pozitiv și conținutul de acid salicilic din probă este mai mare de 0,1 %.
   7.2.   Sensibilitatea
   Limita de detecție a analizei este de 30 mg de acid salicilic pentru 100 g de probă.
   7.3.   Observații
   Rezultatele a două analize de verificare a concentrației limită efectuate simultan sau în succesiune rapidă, de către același analist, în aceleași condiții, trebuie să fie identice.

      METODA 6

   DETERMINAREA ACIDULUI ACETIC LIBER DIN DIACETATUL DE SODIU (E 262)
   1.   Obiectul și domeniul de aplicare
   Metoda permite determinarea acidului acetic din diacetatul de sodiu (E 262).
   2.   Definiția
   Conținutul de acid acetic: conținutul de acid acetic, care se determină prin metoda specificată.
   3.   Principiul metodei
   Titrarea directă a acidului acetic din probă cu soluție standard de hidroxid de sodiu și indicator fenolftaleină.
   4.   Reactivii
   4.1.   Soluție de fenolftaleină 1 % (m/v) în etanol
   4.2.   Hidroxid de sodiu, 1 mol/l
   5.   Aparatura
   5.1.   Balanță analitică.
   6.   Modul de lucru
   Se cântărește, cu o precizie de 1 mg, o cantitate de 3 g de probă și se dizolvă în aproximativ 50 de ml de apă. Se adaugă două sau trei picături de soluție de indicator fenolftaleină (4.1) și se titrează cu hidroxid de sodiu 1 mol/l (4.2) până când o colorație roșie persistă timp de cinci secunde.
   7.   Exprimarea rezultatelor
   7.1.   Formula și metoda de calcul
   Conținutul de acid acetic, în procente în raport cu masa probei, se calculează cu formula:

   unde:

               V

               =

               volumul soluției de hidroxid de sodiu (4.2) necesar, în mililitri;

               c

               =

               concentrația soluției de hidroxid de sodiu, în mol/l;

               m0

               =

               masa inițială a probei prelevate, în grame.

         7.2.   Reproductibilitatea
   Diferența dintre rezultatele a două determinări efectuate simultan sau în succesiune rapidă pe aceeași probă, de către același analist, în aceleași condiții, nu trebuie să depășească 500 mg pentru 100 g de probă.
   8.   Observație
   Un volum de 20 ml se obține prin titrarea a 3 g de probă, ce conține 40 % acid acetic, cu hidroxid de sodiu 1 mol/l.

      METODA 7

   DETERMINAREA ACETATULUI DE SODIU DIN DIACETATUL DE SODIU (E 262)
   1.   Obiectul și domeniul de aplicare
   Metoda permite determinarea acetatului de sodiu și a apei, care se exprimă prin acetatul de sodiu din diacetatul de sodiu (E 262).
   2.   Definiția
   Conținut de acetat de sodiu: conținutul de acetat de sodiu și apă, exprimat prin acetatul de sodiu care se determină prin metoda specificată.
   3.   Principiul metodei
   Proba se dizolvă în acid acetic glacial, înainte de titrarea cu acid percloric etalon, utilizând violetul cristal ca indicator.
   4.   Reactivii
   4.1.   Acid acetic glacial ρ20 °C = 1,049 g/ml (pentru titrări neapoase)
   4.2.   Violet cristal, soluție de indicator nr. 42555 CI, 0,2 % (m/v) în acid acetic glacial
   4.3.   Ftalat acid de potasiu, C8H5KO4

   4.4.   Anhidridă acetică (CH3CO)2O
   4.5.   Acid percloric, 0,1mol/l în acid acetic glacial. Acesta trebuie să se prepare și să se etaloneze după cum urmează:
   Se cântăresc P g de acid percloric într-un flacon volumetric de 1 000 ml cu dop rodat. Cantitatea P se calculează după formula:

   în care m este concentrația (procente m/m) acidului percloric, determinată prin titrare alcalimetrică (cea mai indicată concentrație de acid este de 70 - 72 % m/m). Se adaugă aproximativ 100 ml de acid acetic glacial și apoi o cantitate, Q g, de anhidridă acetică în porțiuni mici succesive, sub agitare și răcire continuă a amestecului. Cantitatea Q se poate calcula după formula:

   unde P este cantitatea cântărită de acid percloric și a este concentrația (procente m/m) anhidridei acetice. Se pune dopul la balon și se lasă timp de 24 de ore la întuneric; se adaugă apoi o cantitate suficientă de acid acetic glacial pentru a obține 1 000 ml de soluție. Soluția astfel preparată este practic anhidră. Se etalonează soluția în raport cu ftalatul acid de potasiu, conform procedeului descris în continuare:
   Se cântărește, cu o precizie de 0,1 mg, o cantitate de 0,2 g de ftalat acid de potasiu, uscat în prealabil la 110 °C timp de două ore și se dizolvă în 25 ml de acid acetic glacial într-un flacon de titrare, încălzind ușor. Se răcește, se adaugă două picături de soluție de violet cristal 0,2 % (m/m) (4.2) în acid acetic glacial și se titrează cu soluția de acid percloric până când culoarea indicatorului virează în verde deschis. Se face o titrare martor prin utilizarea aceluiași volum de solvent și se scade valoarea martorului din valoarea obținută la determinarea reală. Fiecare 20,42 mg de ftalat acid de potasiu este echivalentul a 1 ml de acid percloric 0,1 mol/l.
   5.   Aparatura
   5.1.   Balanță analitică.
   6.   Modul de lucru
   Se cântărește, cu o precizie de 0,5 mg, o cantitate de 0,2 g de probă și se dizolvă în 50 ml de acid acetic glacial (4.1). Se adaugă câteva picături de soluție indicator violet cristal (4.2) și se titrează până la punctul de obținere a culorii verde-pal, prin utilizarea acidului percloric 0,1mol/l etalon (4.5).
   7.   Exprimarea rezultatelor
   7.1.   Formula și metoda de calcul
   Conținutul de acetat de sodiu, conform definiției de la punctul 2, exprimat în procente în raport cu greutatea probei, se obține cu următoarea formulă:

   unde:

               V

               =

               volumul acidului percloric etalon (4.5) utilizat, în mililitri;

               c

               =

               molaritatea soluției de acid percloric (4.5);

               m0

               =

               masa inițială a probei prelevate, în grame.

         7.2.   Reproductibilitatea
   Diferența dintre rezultatele a două determinări efectuate simultan sau în succesiune imediată pe aceeași probă, de către același analist, în aceleași condiții, nu trebuie să depășească 1,5 mg pentru 100 g de probă.
   8.   Observații
   Reactivii utilizați în această metodă sunt toxici și explozivi și necesită o manipulare atentă.

      METODA 8

   ANALIZĂ PENTRU VERIFICAREA CONCENTRAȚIEI LIMITĂ A ALDEHIDELOR DIN ACIDUL SORBIC (E 200) DIN SORBAȚII DE SODIU, POTASIU ȘI CALCIU (E 201, E 202, E 203) ȘI DIN ACIDUL PROPIONIC (E 280)
   1.   Obiectul și domeniul de aplicare
   Metoda permite detectarea aldehidelor, care se exprimă în formaldehidă, din:

               —

               acidul sorbic (E 200);

               —

               sorbații de sodiu, potasiu și calciu (E 201, E 202 și E 203);

               —

               acidul propionic (E 280).

         2.   Definiția
   Detectarea concentrației limită a aldehidelor: rezultatul verificării concentrației limită, efectuate prin metoda specifică.
   3.   Principiul metodei
   Aldehidele din soluția de analizat și formaldehida dintr-o soluție etalon reacționează cu reactivul Schiff pentru a produce complecși de culoare roșie și se compară intensitățile acestei culori din cele două soluții.
   4.   Reactivii
   4.1.   Soluție etalon de formaldehidă (0,01 mg/ml): se prepară prin diluarea unei soluții concentrate de formaldehidă (400 mg/ml)
   4.2.   Reactiv Schiff
   5.   Modul de lucru
   5.1.   Se cântărește, cu o precizie de 1 mg, o cantitate de 1 g de mostră, se adaugă la 100 ml de apă și se agită. Se filtrează soluția, dacă este necesar, și se tratează 1 ml de filtrat sau soluție de probă cu 1 ml de reactiv Schiff (4.2). În același timp, se tratează 1 ml de soluție etalon de formaldehidă (4.1) cu 1 ml de reactiv Schiff (4.2).
   5.2.   Se compară culoarea soluției probei cu cea a soluției etalon.
   6.   Exprimarea rezultatelor
   6.1.   Interpretarea testului
   Dacă culoarea roșie care apare în eprubeta ce conține soluția probei este mai intensă decât cea care apare în eprubeta cu soluție etalon, rezultatul verificării este pozitiv și proba conține mai mult de 0,1 % aldehide, exprimate în formaldehidă.
   6.2.   Sensibilitate
   Limita de detectare a acestei verificări este de 30 mg de formaldehidă la 100 g de probă.
   6.3.   Observații
   Rezultatele a două verificări ale concentrațiilor limită efectuate simultan sau în succesiune rapidă, de către același analist, în aceleași condiții, trebuie să fie identice.

      METODA 9

   DETERMINAREA INDICELUI DE PEROXID AL LECITINELOR (E 322)
   1.   Obiectul și domeniul de aplicare
   Metoda permite determinarea indicelui de peroxid al lecitinelor (E 322).
   2.   Definiția
   Indicele de peroxid al lecitinelor: rezultatul obținut prin aplicarea metodei specificate.
   3.   Principiul metodei
   Oxidarea iodurii de potasiu de către peroxizii din lecitină și titrarea iodului eliberat cu o soluție etalon de tiosulfat de sodiu.
   4.   Reactivii
   4.1.   Acid acetic glacial
   4.2.   Cloroform
   4.3.   Iodură de potasiu
   4.4.   Tiosulfat de sodiu, 0,1 mol/l sau 0,01 mol/l
   4.5.   Soluție de amidon (aproximativ 1 % m/v)
   5.   Aparatura
   5.1.   Balanță analitică.
   Aparatura prezentată în figură, care constă din:
   5.2.1.   balon cu fundul rotund, 100 ml;
   5.2.2.   refrigerent;
   5.2.3.   tub de sticlă, cu lungimea de 250 mm și diametrul interior de 22 mm, prevăzut cu racorduri rodate;
   5.2.4.   micro pahar de laborator (diametrul exterior de 20 mm și înălțimea de 35 - 50 mm).
   6.   Modul de lucru
   6.1.   Se toarnă 10 ml de acid acetic glacial (4.1) și 10 ml de cloroform (4.2) în balonul de 100 ml (5.2.1). Se montează tubul de sticlă (5.2.3) și refrigerentul (5.2.2) și se fierbe ușor amestecul timp de două minute pentru a se elimina tot aerul dizolvat. Se dizolvă 1 g de iodură de potasiu (4.3) în 1,3 ml de apă și se adaugă această soluție la amestecul din balon (5.2.1), având grijă să nu se întrerupă fierberea.
   Dacă apare o culoare galbenă în această fază, determinarea trebuie respinsă și se repetă prin utilizarea unor reactivi proaspeți.
   6.2.   Se cântărește, cu o precizie de 1 mg, aproximativ 1 g de probă și, după două minute de fiert, se adaugă proba cântărită la conținutul din balon (5.2.1), având grijă din nou să nu se întrerupă fierberea. În acest scop, se recomandă ca proba să fie introdusă într-un micro pahar (5.2.4) care poate fi coborât prin tubul de sticlă (5.2.3) cu o baghetă de sticlă, al cărei capăt a fost adaptat ca în figură. Refrigerentul (5.2.2) poate fi înlăturat un timp scurt. Se continuă fierberea trei – patru minute. Se oprește încălzirea și se demontează imediat refrigerentul (5.2.2). Se adaugă repede 50 ml de apă prin tubul de sticlă (5.2.3). Se înlătură tubul de sticlă (5.2.3) și se răcește balonul (5.2.1) la temperatura camerei sub un jet de apă. Se titrează cu tiosulfat de sodiu (0,1 mol/l sau 0,01 mol/l) (4.4) până când stratul apos devine gălbui. Se adaugă 1 ml de soluție de amidon (4.5) și se continuă titrarea până când se obține culoarea albastră. În timpul titrării, se agită balonul (5.2.1) pentru a asigura extragerea completă a iodului din stratul neapos.
   6.3.   Se obține o valoare a titrării martor prin repetarea procedurilor complete 6.1 și 6.2, dar fără să se adauge proba.
   7.   Exprimarea rezultatelor
   7.1.   Formula și metoda de calcul
   Indicele de peroxid al probei, în miliechivalenți pe kilogram, se obține cu formula:

   unde:

               V1

               =

               volumul soluției de tiosulfat necesar pentru titrarea probei (6.2), în mililitri;

               V2

               =

               volumul soluției de tiosulfat necesar pentru titrarea oarbă (6.3), în mililitri;

               a

               =

               concentrația soluției de tiosulfat de sodiu, în mol/l;

               m0

               =

               masa inițială a probei prelevate, în grame.

         7.2.   Reproductibilitatea
   Diferența dintre rezultatele a două determinări efectuate simultan sau în succesiune rapidă pe aceeași probă, de către același analist, în aceleași condiții, nu trebuie să depășească 0,5 (din valoarea indicelui de peroxid în miliechivalenți la 1 kg de probă).
   8.   Observații
   8.1.   Alegerea concentrației tiosulfatului de sodiu utilizat depinde de valoarea anticipată a titrării. Dacă sunt necesari mai puțin de 0,5 ml de tiosulfat de sodiu 0,1 mol/l, se repetă determinarea cu tiosulfat de sodiu 0,01 mol/l.
   8.2.   Se recomandă ca determinarea să nu se realizeze la lumină puternică.

      METODA 10

   DETERMINAREA SUBSTANȚELOR INSOLUBILE ÎN TOLUEN DIN LECITINE (E 322)
   1.   Obiectul și domeniul de aplicare
   Metoda permite determinarea substanțelor insolubile în toluen din lecitine (E 322).
   2.   Definiția
   Conținut de substanțe insolubile în toluen: conținutul de substanțe insolubile în toluen, care se determină prin metoda specificată.
   3.   Principiul metodei
   Proba se dizolvă în toluen, se filtrează și reziduul se usucă și se cântărește.
   4.   Reactivii
   4.1.   Toluen
   5.   Aparatura
   5.1.   Creuzet din sticlă sinterizată, cu o capacitate de 30 ml, cu porozitate G 3 sau echivalentă.
   5.2.   Etuvă electrică pentru uscare, termostatată la 103 ± 2 °C.
   5.3.   Baie de apă, reglată la o temperatură de maximum 60 °C.
   5.4.   Exsicator care conține gel de silice proaspăt activat sau un agent deshidratant echivalent, cu un indicator al conținutului de apă.
   5.5.   Vas conic de 500 ml.
   5.6.   Pompă de vid.
   5.7.   Balanță analitică.
   6.   Modul de lucru
   6.1.   Se usucă un creuzet de 30 ml din sticlă sinterizată (5.1) în etuvă la 103 ± 2 °C (5.2). Se transferă creuzetul în exsicator (5.4), se lasă să se răcească și apoi se cântărește.
   6.2.   Se amestecă mostra de lecitine, dacă este necesar, după încălzirea în baia de apă (5.3). Se cântărește, cu o precizie de 1 mg, o cantitate de aproximativ 10 g de mostră într-un vas conic (5.5). Se adaugă 100 ml de toluen (4.1) și se agită amestecul până la dizolvarea întregii cantități de lecitină. Se filtrează soluția prin creuzetul din sticlă sinterizată (5.1). Se spală vasul conic (5.5) cu 25 ml de toluen (4.1) și spălările se trec prin creuzet (5.1). Se repetă această operație cu alți 25 ml de toluen (4.1). Se elimină excesul de toluen din creuzet (5.1) cu ajutorul pompei de vid.
   6.3.   Se usucă creuzetul (5.1.) în etuvă (5.2) la 103 ± 2 °C timp de două ore. Se introduce în exsicator (5.4) și se lasă să se răcească. Când se răcește, se cântărește creuzetul cu reziduul.
   6.4.   Se repetă operația de la punctul 6.3 până când diferența dintre două cântăriri succesive este mai mică de 0,5 mg.
   Dacă se observă o creștere a masei, la calcul se folosește cea mai mică valoare înregistrată.
   7.   Exprimarea rezultatelor
   7.1.   Formula și metoda de calcul
   Conținutul de substanțe insolubile în toluen se calculează cu formula:

   unde:
   m2= masa creuzetului gol (6.1), în grame;
   m1= masa creuzetului cu reziduuri (6.4), în grame;
   m0= masa inițială a probei prelevate, în grame.
   7.2.   Reproductibilitatea
   Diferența dintre rezultatele a două determinări efectuate simultan sau în succesiune rapidă pe aceeași probă, de către același analist, în aceleași condiții, nu trebuie să depășească 30 mg la 100 g de probă.

      METODA 11

   ANALIZĂ PENTRU VERIFICAREA CONCENTRAȚIEI LIMITĂ A SUBSTANȚELOR REDUCĂTOARE DIN LACTAȚII DE SODIU, POTASIU ȘI CALCIU (E 325, E 326 ȘI E 327)
   1.   Obiectul și domeniul de aplicare
   Analiza de verificare permite determinarea calitativă a substanțelor reducătoare din:

               —

               lactatul de sodiu (E 325);

               —

               lactatul de potasiu (E 326);

               —

               lactatul de calciu (E 327).

         2.   Definiția
   Analiza de verificare a concentrației limită a substanțelor reducătoare: rezultatul analizei de verificare, care se obține prin metoda specificată.
   3.   Principiul metodei
   Se reduce soluția Fehling cu substanțele care pot prezenta acțiune reducătoare. Aceste substanțe sunt de obicei zaharuri reducătoare.
   4.   Reactivii
   4.1.   Soluție Fehling A: 6,93 g de sulfat de cupru, hidratat cu cinci molecule de apă, se dizolvă în apă și se aduce la 100 ml cu apă
   4.2.   Soluție Fehling B: 34,6 g de tartrat de sodiu și potasiu și 10 g de hidroxid de sodiu se dizolvă în apă și se aduce la 100 ml cu apă
   5.   Modul de lucru
   Se cântărește, cu o precizie de 1 mg, aproximativ 1 g de probă și se dizolvă în 10 ml de apă caldă. Se adaugă 2 ml de soluție Fehling A (4.1) și 2 ml de soluție Fehling B (4.2) și se fierbe amestecul timp de un minut; se observă modificarea culorii. Precipitarea sulfatului de calciu, care apare uneori, nu interferează.
   6.   Exprimarea rezultatelor
   6.1.   Interpretarea analizei de verificare
   Dacă se observă o modificare a culorii după fierbere (5), rezultatul verificării este pozitiv și indică prezența substanțelor reducătoare.
   6.2.   Sensibilitatea
   Limita de detectare a substanțelor reducătoare reactive este de 100 mg de glucoză la 100 g de probă.
   6.3.   Observații
   6.3.1.   Rezultatele a două verificări pentru concentrațiile limită efectuate simultan sau în succesiune rapidă, de către același analist, în aceleași condiții, trebuie să fie identice.
   6.3.2.   Toate soluțiile Fehling reacționează, dacă proba conține 2 % glucoză.

      METODA 12

   DETERMINAREA ACIZILOR VOLATILI DIN ACIZII ORTOFOSFORICI (E 338)
   1.   Obiectul și domeniul de aplicare
   Metoda permite determinarea acizilor volatili, exprimați în acid acetic, din acidul ortofosforic (E 338).
   2.   Definiția
   Conținut de acid volatil: conținutul de acizi volatili, exprimat în acid acetic, care se determină prin metoda specificată.
   3.   Principiul metodei
   Se adaugă apă în probă și soluția se supune distilării. Distilatul se titrează în raport cu o soluție etalon de hidroxid de sodiu și se calculează aciditatea, care se exprimă în acid acetic.
   4.   Reactivii
   4.1.   Soluție de fenolftaleină, 1 % (m/v) în etanol
   4.2.   Hidroxid de sodiu, 0,01 mol/l
   5.   Aparatura
   5.1.   Aparat de distilare cu colector de picături.
   6.   Modul de lucru
   Se cântărește, cu o precizie de 50 mg, o cantitate de aproximativ 60 g de probă și se introduce proba cântărită împreună cu 75 ml de apă fiartă și răcită în balonul de distilare prevăzut cu colector de picături (5.1). Se amestecă și apoi se distilează aproximativ 50 ml.
   Se titrează distilatul cu hidroxid de sodiu 0,01 mol/l (4.2) etalon și se utilizează fenolftaleina (4.1) ca indicator. Se continuă titrarea până când prima colorare în roșu a soluției persistă timp de 10 secunde.
   7.   Exprimarea rezultatelor
   7.1.   Formula și metoda de calcul
   Conținutul de acizi volatili, exprimat în miligrame pe kilogram de acid acetic, se obține cu formula:

   unde:

               V

               =

               volumul soluției de hidroxid de sodiu 0,01 mol/l care se utilizează pentru neutralizare, în mililitri;

               m0

               =

               masa probei de acid ortofosforic, în grame.

         7.2.   Reproductibilitatea
   Diferența dintre rezultatele a două determinări efectuate simultan sau în succesiune rapidă pe aceeași probă, de către același analist, în aceleași condiții, nu trebuie să depășească 1 mg pentru 100 g de probă.

      METODA 13

   ANALIZĂ PENTRU VERIFICAREA CONCENTRAȚIEI LIMITĂ A NITRAȚILOR DIN ACIDUL ORTOFOSFORIC (E 338)
   1.   Obiectul și domeniul de aplicare
   Prezenta metodă permite detectarea concentrației limită a nitraților din acidul ortofosforic (E 338).
   2.   Definiția
   Detectarea concentrației limită a nitratului, exprimată în nitrat de sodiu: rezultatul analizei pentru verificarea concentrației limită, obținut prin metoda specificată.
   3.   Principiul metodei
   Proba se adaugă într-o soluție de carmin indigo în mediu de acid sulfuric concentrat. Agenții oxidanți, care includ nitrații, generează o colorație albastră.
   4.   Reactivii
   4.1.   Soluție de carmin indigo, 0,18 % (m/v); se dizolvă 0,18 g de disulfonat de sodiu și indigotin în apă și se aduce la 100 ml cu apă
   4.2.   Soluție de clorură de sodiu, 0,05 % (m/v)
   4.3.   Acid sulfuric concentrat (ρ20 = 1,84 g/ml)
   5.   Modul de lucru
   Se măsoară 2 ml de probă și se diluează la 10 ml cu soluție de clorură de sodiu (4.2). Se adaugă 0,1 ml de soluție de carmin indigo (4.1) și apoi se adaugă încet 10 ml de acid sulfuric concentrat (4.3), răcind în timpul adăugării. Se observă persistența colorației albastre a soluției timp de cinci minute.
   6.   Exprimarea rezultatelor
   6.1.   Interpretarea analizei de verificare
   Dacă, timp de cinci minute, persistă colorația albastră, rezultatul verificării este pozitiv și conținutul de agenți oxidanți, exprimat în nitrat de sodiu, este mai mare de 5 mg/kg.
   6.2.   Observații
   6.2.1.   Se efectuează o verificare martor.
   6.2.2.   Rezultatele a două verificări ale concentrației limită efectuate simultan sau în succesiune rapidă, de către același analist, în aceleași condiții, trebuie să fie identice.
   6.2.3.   Se recomandă să nu se folosească soluția de carmin indigo, dacă au trecut mai mult de 60 de zile de la prepararea acesteia.
   6.2.4.   Dacă se obține un rezultat pozitiv, proba poate să conțină nitrați și alți agenți oxidanți și analiza de verificare trebuie să se repete prin metoda ISO 3709 (1976) „Acidul fosforic pentru uz industrial (inclusiv pentru produse alimentare) – determinarea oxizilor cu conținut de azot – metoda spectrofotometrică cu 3,4-xilenol”.

      METODA 14

   DETERMINAREA SUBSTANȚELOR INSOLUBILE ÎN APĂ DIN ORTOFOSFAȚII MONO-, DI- ȘI TRISODICI ȘI ORTOFOSFAȚII MONO-, DI- ȘI TRIPOTASICI [E 339(i), E 339(ii), E 339(iii), E 340(i), E 340(ii) Și E 340(iii)]
   1.   Obiectul și domeniul de aplicare
   Prezenta metodă permite determinarea substanțelor insolubile în apă din:

               —

               ortofosfatul monosodic [E 339(i)];

               —

               ortofosfatul disodic [E 339(ii)];

               —

               ortofosfatul trisodic [E 339(iii)];

               —

               ortofosfatul monopotasic [E 340(i)];

               —

               ortofosfatul dipotasic [E 340(ii)];

               —

               ortofosfatul tripotasic [E 340(iii)].

         2.   Definiția
   Substanță insolubilă în apă: conținutul de substanță insolubilă în apă, care se determină prin metoda specificată.
   3.   Principiul metodei
   Proba se dizolvă în apă și soluția se filtrează printr-un creuzet din porțelan adecvat. După spălare și uscare, reziduul se cântărește și se calculează ca substanță insolubilă în apă.
   4.   Aparatura
   4.1.   Creuzet din porțelan sinterizat, porozitatea G 3 sau echivalentă.
   4.2.   Exsicator, care conține gel de silice proaspăt activat sau un agent deshidratant echivalent, cu indicator al conținutului de apă.
   4.3.   Etuvă termostatată la 103 ± 2 °C.
   4.4.   Pahar din polipropilenă, de 400 ml.
   4.5.   Baie de apă, la temperatura de fierbere.
   5.   Modul de lucru
   Se cântăresc, cu o precizie de 10 mg, aproximativ 10 g de probă de fosfat și se dizolvă în 100 ml de apă fierbinte, prin aducere la temperatura de fierbere într-un pahar din polipropilenă (4.4) și menținere pe baie de apă la fierbere (4.5) timp de 15 minute. Se filtrează soluția printr-un creuzet curățat, uscat și cântărit în prealabil (4.1). Se spală reziduul insolubil cu apă fierbinte. Se introduce creuzetul cu reziduul în etuvă (4.3) și se usucă la 103 ± 2 °C timp de două ore.
   Se introduce creuzetul în exsicator și se lasă să se răcească, după care se cântărește creuzetul.
   Se repetă uscarea, răcirea și cântărirea până când diferența de greutate a două cântăriri succesive este mai mică de 0,5 mg. Dacă se observă o creștere a masei, se ia în calcul valoarea cea mai mică înregistrată.
   6.   Exprimarea rezultatelor
   6.1.   Formula și metoda de calcul
   Conținutul de substanță insolubilă în apă din probă se obține cu formula:

   unde:
   m1= masa reziduului după uscare, în grame;
   m0= masa probei prelevate, în grame.
   6.2.   Reproductibilitatea
   Diferența dintre rezultatele a două determinări efectuate simultan sau în succesiune rapidă pe aceeași probă, de către același analist, în aceleași condiții, nu trebuie să depășească 10 mg pentru 100 g de probă.

      METODA 15

   DETERMINAREA pH-ULUI ADITIVILOR ALIMENTARI
   1.   Obiectul și domeniul de aplicare
   Metoda prezintă instrucțiunile generale privind modul de determinare a pH-ului aditivilor alimentari.
   2.   Definiția
   pH-ul unui aditiv alimentar: valoarea pH-ului, care se determină prin metoda specificată.
   3.   Principiul metodei
   Se determină valoarea pH-ului unei soluții apoase din mostra dizolvată sau sub formă de suspensie, în mod convențional cu ajutorul unui electrod de sticlă, electrod etalon și aparat de măsurare a pH-ului.
   4.   Reactivii
   Se calibrează instrumentul cu următoarele soluții tampon:
   4.1.1.   Soluție tampon cu pH 6,88 la 20 °C, compusă dintr-un volum egal de ortofosfat monobazic de potasiu (KH2PO4) 0,05 mol/l și ortofosfat acid de sodiu, hidratat cu două molecule de apă (Na2HPO4 · 2H2O), 0,05 mol/l
   4.1.2.   Soluție tampon cu pH 4 la 20 °C, compusă din ftalat acid de potasiu (C8H5KO4) 0,05 mol/l
   4.1.3.   Soluție tampon cu pH 9,22 la 20 °C, compusă din borat de sodiu (Na2B4O7·10H2O) 0,05 mol/l
   4.2.   Soluție de clorură de potasiu saturată sau 3 mol/l sau altă soluție potrivită, indicată de producătorul electrodului, pentru acoperirea electrodului etalon
   4.3.   Apă distilată, fără dioxid de carbon, cu pH între 5 și 6
   5.   Aparatura
   5.1.   Aparat de măsurare a pH-ului, cu o precizie de 0,01 unități de pH.
   5.2.   Electrozi, fie un electrod de sticlă combinată sau sticlă simplă și electrozi etalon, împreună cu clemele adecvate pentru prinderea electrozilor.
   5.3.   Agitator magnetic, cu element de încălzire.
   5.4.   Termometru, calibrat în limitele 0-100 °C.
   6.   Modul de lucru
   6.1.   Etalonarea aparatului de măsurare a pH-ului
   Electrozii de sticlă trebuie să se monteze conform instrucțiunilor producătorului. Trebuie să se verifice periodic citirile pH-ului la electrozi prin comparare cu soluțiile tampon cu pH cunoscut.
   Se recomandă ca electrozii să se spele cu apă și să se șteargă ușor cu o cârpă moale sau să se clătească cu apă și apoi de două ori cu următoarea soluție de probă/etalon, înainte de a fi introduși în următoarea soluție de probă/etalon care urmează să se utilizeze.
   Dacă proba ce urmează să fie analizată are un pH acid, se recomandă ca soluțiile tampon utilizate pentru verificarea citirii pH-ului să aibă pH 4 (4.1.2) și pH 6,88 (4.1.1). Dacă proba care urmează să fie analizată are un pH alcalin, se recomandă ca soluțiile tampon care urmează să fie utilizate pentru a verifica citirea pH-ului să aibă pH 9,22 (4.1.3) și pH 6,88 (4.1.1).
   6.2.   Măsurarea soluției de probă
   Concentrația probei care urmează să se utilizeze sau metoda de preparare a probei, care urmează să fie adoptată, sunt cele prevăzute în directiva comunitară privind aditivii alimentari.
   Se prepară soluția de probă conform instrucțiunilor, prin utilizarea apei distilate (4.3) și se aduce la 20 °C sub agitare. Se oprește agitarea, se introduc electrozii de sticlă în soluție și după două minute se citește valoarea pH-ului la aparatul de măsură a pH-ului (5.1).
   7.   Exprimarea rezultatelor
   7.1.   Reproductibilitatea
   Diferența dintre rezultatele a două determinări efectuate simultan sau în succesiune rapidă pe aceeași probă, de către același analist, în aceleași condiții, nu trebuie să depășească 0,05 unități de pH.
   8.   Observație
   Prezenta metodă este aplicabilă numai în acele condiții în care, conform dispozițiilor directivelor comunitare privind aditivii alimentari, aditivul alimentar este dizolvat sau sub formă de suspensie în apă.


title: Directiva Comisiei din 27 iunie 1979 de modificare a Directivelor 66/401/CEE, 66/402/CEE, 69/208/CEE și 70/458/CEE ale Consiliului privind comercializarea semințelor de plante furajere, a semințelor de cereale, a semințelor de plante oleaginoase și textile și a semințelor de legume

text:
               03/Volumul 03

               RO

               Jurnalul Ofícial al Uniunii Europene

               106

         31979L0641

               L 183/13

               JURNALUL OFÍCIAL AL UNIUNII EUROPENE

      DIRECTIVA COMISIEI

   din 27 iunie 1979
   de modificare a Directivelor 66/401/CEE, 66/402/CEE, 69/208/CEE și 70/458/CEE ale Consiliului privind comercializarea semințelor de plante furajere, a semințelor de cereale, a semințelor de plante oleaginoase și textile și a semințelor de legume
   (79/641/CEE)
   COMISIA COMUNITĂȚILOR EUROPENE,
   având în vedere Tratatul de instituire a Comunității Economice Europene,
   având în vedere Directiva 66/401/CEE a Consiliului din 14 iunie 1966 privind comercializarea semințelor de plante furajere (1), modificată ultima dată de Directiva 78/1020/CEE (2), în special articolul 2 alineatul 1a și articolul 21a,
   având în vedere Directiva 66/402/CEE a Consiliului din 14 iunie 1966 privind comercializarea semințelor de cereale (3), modificată ultima dată de Directiva 78/1020/CEE, în special articolul 2 alineatul 1a și articolul 21a,
   având în vedere Directiva 69/208/CEE a Consiliului din 30 iunie 1969 privind comercializarea semințelor de plante oleaginoase și textile (4), modificată ultima dată de Directiva 78/1020/CEE, în special articolul 2 alineatul 1a și articolul 20a,
   având în vedere Directiva 70/458/CEE a Consiliului din 29 septembrie 1970 privind comercializarea semințelor de legume (5), modificată ultima dată de Directiva 78/692/CEE (6), în special articolul 2 alineatul 1a și articolul 40a,
   întrucât, având în vedere evoluția cunoștințelor științifice, unele denumiri botanice folosite în directivele privind comercializarea semințelor s-au dovedit incorecte ori de o autenticitate incertă;
   întrucât se recomandă adaptarea acestor denumiri la denumirile care sunt în mod normal acceptate în domeniul internațional;
   întrucât este necesar, prin urmare, să se modifice Directivele 66/401/CEE, 66/402/CEE, 69/208/CEE și 70/548/CEE privind comercializarea semințelor de plante furajere, a semințelor de cereale, a semințelor de plante oleaginoase și textile și a semințelor de legume;
   întrucât unele dispoziții ale directivelor menționate anterior, precum și Directiva 70/457/CEE a Consiliului privind catalogul comun al soiurilor de specii de plante agricole (7), modificată ultima dată de Directiva 78/55/CEE a Consiliului (8), utilizează noțiunea de specie, stabilind astfel aria de aplicare a acestor dispoziții; întrucât schimbările aduse prin prezenta directivă nomenclaturii nu influențează interpretarea dispozițiilor menționate;
   întrucât măsurile prevăzute de prezenta directivă sunt conforme cu avizul Comitetului permanent al semințelor și plantelor agricole, horticole și forestiere,
   ADOPTĂ PREZENTA DIRECTIVĂ:
   Articolul 1
   Directiva 66/401/CEE a Consiliului privind comercializarea semințelor de plante furajere se modifică după cum urmează:

               1.

               În articolul 2 alineatul (1) partea A litera (a) denumirile următoarelor specii:

                              Agrostis canina L. ssp. Canina Hwd. – Bucățel,

                              Arrhenatherum elatius (L). J. and C. Presl – Ovăzcior,

                              Phleum bertolinii DC – Iarbă bulboasă,

                              Trisetum flavescens (L.) Pal. Beauv. – Ovăz gălbui

                     se înlocuiesc cu denumirile:

                              Agrostis canina L. – Bucățel,

                              Arrhenatherum elatius (L.) Beauv. ex J. și K. Presl. – Ovăzcior,

                              Phleum bertolonii DC. – Iarbă bulboasă,

                              Trisetum flavescens L. Beauv. – Ovăz gălbui.

               2.

               În articolul 2 alineatul (1) partea A litera (b) denumirile următoarelor specii:

                              Medicago varia Martyn – Lucernă,

                              Onobrychis sativa Lam. – Sparcetă,

                              Pisum arvense L. – Mazăre furajeră,

                              Trigonella foenumgraecum L. – Fân grec

                     se înlocuiesc cu denumirile:

                              Medicago x varia Martyn – Lucernă,

                              Onobrychis viciifolia Scop. – Sparcetă,

                              Pisum sativum L. (partim) – Mazăre furajeră,

                              Trigonella foenum-graecum L. – Fân grec.

               3.

               În articolul 2 alineatul (1) partea A litera (b) denumirile următoarelor specii:

                              Vicia faba L. ssp. faba var. equina Pers. – Bob cu boabe mari,

                              Vicia faba L. var. minor (Peterm.) Bull – Bob cu boabe mici

                     se înlocuiesc cu denumirea:

                              Vicia faba L. (partim) – Bob.

               4.

               În articolul 3 alineatul (1) denumirile următoarelor specii:

                              Medicago varia Martyn,

                              Pisum arvense L.

                     se înlocuiesc cu denumirile:

                              Medicago x varia Martyn,

                              Pisum sativum L.

               5.

               În anexa I punctele 2 și 4 și în anexa II partea I punctul 1 și partea II punctul 1 denumirea următoarei specii:

                           Pisum arvense

                     se înlocuiește cu denumirea:

                              Pisum sativum.

               6.

               În anexa II partea I punctul 2 litera A și partea II punctul 2 litera A și în anexa III denumirile următoarelor specii:

                              Agrostis canina ssp. canina,

                              Medicago varia,

                              Onobrychis sativa,

                              Pisum arvense

                     se înlocuiesc cu denumirile:

                              Agrostis canina,

                              Medicago x varia,

                              Onobrychis viciifolia,

                              Pisum sativum.

               7.

               În anexa II partea I punctul 2 litera A și partea II punctul 2 litera A și în anexa III denumirile următoarelor specii:

                              Vicia faba ssp. var. equina,

                              Vicia faba var. minor

                     se înlocuiesc cu denumirea:

                              Vicia faba.

               8.

               În anexa II partea I punctul 2 litera B litera (c) denumirile următoarelor specii:

                              Pisum arvense,

                              Vicia falia spp.

                     se înlocuiesc cu denumirile:

                              Pisum sativum,

                              Vicia faba.

         Articolul 2
   Directiva 66/402/CEE a Consiliului privind comercializarea semințelor de cereale se modifică după cum urmează:

               1.

               În articolul 2 alineatul (1) partea A cele două denumiri ale următoarelor specii:

                              Hordeum distichum L. – Orz cu două rânduri,

                              Hordeum polystichum – Orz cu patru rânduri

                     se înlocuiesc cu denumirea:

                              Hordeum vulgare L. – Orz.

               2.

               În articolul 2 alineatul (1) partea A denumirile următoarelor specii:

                              Triticum aestivum L. – Grâu moale,

                              Triticum durum L. – Grâu tare

                     se înlocuiesc cu denumirile:

                              Triticum aestivum L. emend. Fiori și Paol. – Grâu moale,

                              Triticum durum Desf. – Grâu tare.

               3.

               În anexa I punctul 5 litera B litera (a), în anexa II punctul 1 litera A și punctul 2 litera A și în anexa III denumirile următoarelor specii:

                              Hordeum distichum,

                              Hordeum polystichum

                     se înlocuiesc cu următoarea denumire:

                              Hordeum vulgare.

         Articolul 3
   Directiva 69/208/CEE a Consiliului privind comercializarea semințelor plantelor oleaginoase și cu fibre se modifică după cum urmează:

               1.

               Denumirile următoare înlocuiesc denumirile enumerate în articolul 2 alineatul (1) partea A:

                              Arachis hypogaea L. – Arahide,

                              Brassica juncea L. Czern. și Coss. in Czern – Muștar brun,

                              Brassica napus L. ssp. oleifera (Metzg.) Sinsk. – Nap,

                              Brassica nigra (L.) W. Koch – Muștar negru,

                              Brassica rapa L. (partim ) – Rapiță,

                              Cannabis sativa L. – Cânepă,

                              Carum carvi L. – Chimen,

                              Glycine max (L.) Merr. – Soia,

                              Gossypium sp. p. – Bumbac,

                              Helianthus annuus L. – Floarea–soarelui,

                              Linum usitatissimum L. – In textil, in oleaginos,

                              Papaver somniferum L. – Mac,

                              Sinapis alba L. — Muștar alb.

               2.

               În articolul 3 alineatul (1) denumirea următoarei specii: Brassica campestris L. ssp. oleifera (Metzg.) Sinsk. se elimină.
               Denumirea:

                  Brassica rapa L. (partim) se adaugă după denumirea: Brassica napus L. ssp. oleifera (Metzg.) Sinsk.

               3.

               În anexa I punctul 2 denumirea următoarei specii: Brassica napus oleifera se înlocuiește cu denumirea: Brassica napus ssp. Oleifera.

               4.

               În anexa II partea I punctul 3 A denumirea următoarei specii: Brassica campestris ssp. oleifera se elimină. Denumirea:

                  Brassica rapa se adaugă după denumirea: Brassica napus ssp. oleifera.

               5.

               În anexa III denumirea următoarei specii: Brassica campestris sp. p. oleifera se înlocuiește cu denumirea: Brassica rapa.

         Articolul 4
   Directiva 70/458/CEE a Consiliului privind comercializarea semințelor de legume se modifică după cum urmează:

               1.

               În articolul 2 alineatul (1) partea A denumirile următoarelor specii:

                              Citrullus vulgaris L. – Pepene verde,

                              Daucus carota L. ssp. sativus (Hoffm.) Hayek – Morcov,

                              Petroselinum hortense Hoffm. – Pătrunjel,

                              Pisum sativum L. (excl. P. arvense L.) – Mazăre,

                              Valerianella locusta (l.) Betcke (V. olitoria Polt.) – Fetică,

                              Vicia faba major L. – Bob

                     se înlocuiesc cu denumirile:

                              Citrullus lanatus (Thunb.) Matsum și Nakai – Pepene verde,

                              Daucus carota L. – Morcov,

                              Petroselinum crispum (Mill.) Nym. ex A. W. Hill – Pătrunjel,

                              Pisum sativum L. (partim) – Mazăre, cu excepția mazărei furajere,

                              Valerianella locusta (L.) Laterr. – Fetică,

                              Vicia faba L. (partim) – Bob.

               2.

               În articolul 2 alineatul (1) partea A denumirea următoarei specii: Solanum lycopersicum L. (Lycopersicum esculentum Mill.) – Tomată se elimină.
               Denumirea:

                  Lycopersicon lycopersicum (L.) Karst. ex Farwell) — Tomată se adaugă după denumirea: Lactuca sativa L. — Lăptucă.

               3.

               În anexa II punctul 3 litera (a) și în anexa III punctul 2 următoarele denumiri:

                              Citrullus vulgaris,

                              Petroselinum hortense,

                              Solanum lycopersicum

                     se înlocuiesc cu denumirile:

                              Citrullus lanatus,

                              Petroselinum crispum,

                              Lycopersicon lycopersicum.

         Articolul 5
   Dispozițiile din prezenta directivă nu afectează aplicarea celorlalte dispoziții din Directivele 66/401/CEE, 66/402/CEE, 69/208/CEE și 70/458/CEE și dispozițiile Directivei 70/457/CEE.
   Articolul 6
   Statele membre iau măsurile necesare pentru intrarea în vigoare a actelor cu putere de lege și a actelor administrative pentru a se conforma dispozițiilor prezentei directive cu efect de la 1 iulie 1980. Statele membre informează imediat Comisia cu privire la aceasta.
   Articolul 7
   Prezenta directivă se adresează statelor membre.

      Adoptată la Bruxelles, 27 iunie 1979.

            Pentru Comisie

         Finn GUNDELACH

            Vicepreședinte

      (1)  JO 125, 11.7.1966, p. 2298/66.

      (2)  JO L 350, 14.12.1978, p. 27.

      (3)  JO 125, 11.7.1966, p. 2309/66.

      (4)  JO L 169, 10.7.1969, p. 3.

      (5)  JO L 225, 12.10.1970, p. 7.

      (6)  JO L 236, 26.8.1978, p. 13.

      (7)  JO L 225, 12.10.1970, p. 1.

      (8)  JO L 16, 20.1.1978, p. 23.