title: Directiva 96/26/CE a Consiliului din 29 aprilie 1996 privind accesul la ocupația de operator de transport rutier de marfă și operator de transport rutier de călători și recunoașterea reciprocă a diplomelor, certificatelor și a altor titluri oficiale de calificare, pentru a facilita acestor operatori de transport dreptul la libera stabilire pentru operațiuni de transport național și internațional

text:
               06/Volumul 02

               RO

               Jurnalul Ofícial al Uniunii Europene

               196
            31996L0026
               L 124/1

               JURNALUL OFÍCIAL AL UNIUNII EUROPENE

      DIRECTIVA 96/26/CE A CONSILIULUI
   din 29 aprilie 1996privind accesul la ocupația de operator de transport rutier de marfă și operator de transport rutier de călători și recunoașterea reciprocă a diplomelor, certificatelor și a altor titluri oficiale de calificare, pentru a facilita acestor operatori de transport dreptul la libera stabilire pentru operațiuni de transport național și internaționalCONSILIUL UNIUNII EUROPENE,având în vedere Tratatul de instituire a Comunității Europene, în special articolul 75,având în vedere propunerea Comisiei (1),având în vedere avizul Comitetului Economic și Social (2),acționând conform procedurii specificate la articolul 189c al tratatului (3),întrucât Directiva 74/561/CEE a Consiliului din 12 noiembrie 1974 privind accesul la ocupația de operator de transport rutier de marfă în operațiuni de transport național și internațional (4), Directiva 74/562/CEE a Consiliului din 12 noiembrie 1974 privind accesul la ocupația de operator de transport rutier de călători în operațiuni de transport național și internațional (5) și Directiva 77/796/CEE a Consiliului din 12 decembrie 1977 privind recunoașterea reciprocă a diplomelor, certificatelor și a altor titluri oficiale de calificare pentru operatorii de transport rutier de marfă și operatorii de transport rutier de călători, incluzând măsuri menite să încurajeze efectiv acești operatori în exercitarea dreptului lor la libera stabilire (6), au fost modificate substanțial cu o serie de ocazii; întrucât, din motive de rațiune și claritate, directivele amintite trebuie reunite într-un text unic;întrucât organizarea pieței de transporturi este unul dintre factorii esențiali în aplicarea strategiei comune de transport prevăzute de tratat;întrucât adoptarea măsurilor prevăzute pentru coordonarea condițiilor de acces la ocupația de operator de transport rutier de marfă și operator de transport rutier de călători (ambii fiind denumiți în continuare „operator de transport rutier”) ar putea favoriza exercitarea efectivă a dreptului la libera stabilire a acestor operatori;întrucât este necesar să se facă pregătiri în vederea introducerii de norme comune pentru accesul la exercitarea profesiei de operator de transport rutier în operațiuni de transport național și internațional, pentru a asigura că asemenea operatori sunt mai bine calificați, contribuind astfel la raționalizarea pieței, îmbunătățirea calității serviciilor oferite – în interesul utilizatorilor, operatorilor și al economiei în general – și la o mai mare siguranță rutieră.întrucât, prin urmare, reglementările pentru accesul la ocupația de operator de transport rutier trebuie să privească buna reputație, capacitatea financiară corespunzătoare și competența profesională ridicată ale operatorilor;întrucât nu este necesar, cu toate acestea, să se includă în aceste norme comune anumite tipuri de transport care sunt de importanță economică limitată;întrucât, de la 1 ianuarie 1993, accesul la piața operațiunilor de transport rutier de marfă transfrontalier a fost guvernat de un sistem de autorizații comunitare emise pe baza unor criterii calitative;întrucât, în privința cerinței de bună reputație, este necesar, pentru a reorganiza efectiv piața, ca accesul la ocupația de operator de transport rutier să se facă în condiții uniforme pentru solicitanții care nu au condamnări pentru infracțiuni penale grave, inclusiv pentru delicte de natură comercială, care să nu fi fost declarați inapți pentru exercitarea profesiei și să fie în conformitate cu reglementările aplicabile ocupației de operator de transport rutier;întrucât, în privința cerințelor de capacitate financiară adecvată, este necesar, mai ales pentru a asigura un tratament egal al întreprinderilor din diferite state membre, să se stabilească anumite criterii pe care trebuie să le îndeplinească operatorii de transport rutier;întrucât, în privința bunei reputații și a capacității financiare corespunzătoare, ar fi bine ca documentele relevante emise de o autoritate abilitată din țara de origine a operatorului de transport rutier sau din țara din care vine să fie recunoscute ca dovadă suficientă pentru admiterea lui la activitățile vizate din statul membru gazdă;întrucât, în privința cerinței de competență profesională, se recomandă să se stipuleze că operatorul de transport rutier solicitant trebuie să demonstreze o asemenea competență prin susținerea unui examen scris, dar că statele membre pot excepta solicitantul de la un asemenea examen în cazul în care acesta dovedește o experiență practică suficientă;întrucât, în privința competenței profesionale, certificatele emise în conformitate cu prevederile Comunității privind accesul la ocupația de operator de transport rutier trebuie recunoscute ca dovadă suficientă de către statul membru gazdă;întrucât trebuie să fie luate măsuri pentru un sistem de asistență reciprocă între statele membre în scopul aplicării prezentei directive;întrucât prezenta directivă nu trebuie să afecteze obligațiile statelor membre în privința termenelor limită pentru aplicarea directivelor stabilite în anexa II, partea B,ADOPTĂ PREZENTA DIRECTIVĂ:TITLUL 1Accesul la ocupația de operator de transport rutierArticolul 1(1)   Accesul la ocupațiile de operator de transport rutier de mărfuri sau de operator de transport rutier de călători respectă prevederile adoptate de către statele membre în conformitate cu normele comune din prezenta directivă.(2)   În sensul prezentei directive:

         —
         „ocupația de operator de transport rutier de marfă” înseamnă activitatea oricărei întreprinderi care transportă mărfuri contra cost, fie cu ajutorul unor autovehicule individuale, fie printr-o combinație de autovehicule în asociere;

         —
         „ocupația de operator de transport rutier de călători” înseamnă activitatea oricărei întreprinderi care efectuează, cu ajutorul unor autovehicule construite și echipate astfel încât să fie potrivite pentru transportul a mai mult de nouă persoane - inclusiv șoferul - și prevăzute pentru acest scop, servicii de transport de călători pentru public sau pentru anumite categorii de utilizatori, contra cost, achitate de către persoanele transportate sau de către organizatorul transportului;

         —
         „întreprindere” înseamnă orice persoană fizică, orice persoană juridică, cu scop lucrativ sau nu, orice asociație sau grup de persoane fără personalitate juridică, cu scop lucrativ sau nu, sau orice organism oficial, indiferent dacă are personalitate juridică proprie sau depinde de o autoritate cu o asemenea personalitate.Articolul 2(1)   Prezenta directivă nu se aplică întreprinderilor angajate în activitatea de operator de transport rutier de mărfuri cu autovehicule cu o încărcătură utilă admisibilă care nu depășește 3,5 tone sau cu o greutate totală încărcată admisă care nu depășește 6 tone. Cu toate acestea, statele membre pot reduce aceste limite pentru toate sau pentru unele categorii de operațiuni de transport.(2)   Statele membre pot excepta, după consultarea Comisiei, de la aplicarea totală sau parțială a prevederilor prezentei directive întreprinderile de transport rutier de mărfuri angajate exclusiv în operațiuni de transport național având doar un impact minor asupra pieței de transport, din motive legate de:
               —

               natura mărfurilor transportate sau

               —

               distanța scurtă implicată.
            În cazul unor situații neprevăzute, statele membre pot acorda o exceptare temporară, în așteptarea definitivării consultărilor cu Comisia.(3)   Statele membre pot excepta, după consultarea Comisiei, de la aplicarea totală sau parțială a prevederilor prezentei directive întreprinderile angajate exclusiv în anumite servicii de transport rutier de călători în scopuri altele decât comerciale sau având ca principală ocupație alta decât aceea de operator de transport rutier de călători, în măsura în care activitățile lor de transport au doar un impact minor asupra pieței de transport.Articolul 3(1)   Întreprinderile care doresc să se lanseze în ocupația de operator de transport rutier trebuie:
               (a)

               să aibă o bună reputație;

               (b)

               să aibă o capacitate financiară adecvată;

               (c)

               să satisfacă condițiile de competență profesională.
            În cazul în care solicitantul este o persoană fizică și nu satisface cerința (c), autoritățile abilitate îi pot permite, cu toate acestea, să se lanseze în ocupația de operator de transport rutier, în cazul în care acesta recomandă autorităților amintite o altă persoană, care să satisfacă cerințele (a) și (c) și care va gestiona permanent și efectiv operațiunile de transport ale întreprinderii.În cazul în care solicitantul nu este o persoană fizică:
               —

               cerința (a) trebuie satisfăcută de persoana sau persoanele care vor gestiona permanent și eficient activitățile de transport ale întreprinderii. Statele membre pot solicita ca și alte persoane din întreprindere să satisfacă această cerință;

               —

               cerința (c) trebuie satisfăcută de persoana sau persoanele specificate la prima liniuță.
            (2)   Statele membre determină condițiile care trebuie îndeplinite de către întreprinderile stabilite pe teritoriul lor pentru a satisface cerința de bună reputație.Acestea trebuie să prevadă că această cerință nu este sau nu mai este satisfăcută, în cazul în care persoana fizică sau persoanele fizice care sunt considerate că satisfac această condiție de la alineatul (1):
               (a)

               au fost condamnați pentru infracțiuni grave, inclusiv infracțiuni săvârșite în domeniul comercial;

               (b)

               au fost declarate inapte pentru ocupația de operator în transportul rutier conform oricărei reguli în vigoare;

               (c)

               au fost condamnați pentru încălcări repetate, grave ale normelor în vigoare privind:

                           —

                           condițiile de plată și angajare în profesie sau

                           —

                           transportul rutier de mărfuri sau de călători, după caz, în special regulile privind timpii de conducere și de odihnă ai șoferilor, greutățile și dimensiunile vehiculelor comerciale, siguranța rutieră și siguranța vehiculelor.
                        În cazurile amintite la (a), (b) și (c), se consideră că cerința de bună reputație rămâne neîndeplinită până când se produce reabilitarea sau orice altă măsură cu efect echivalent, în conformitate cu prevederile de drept intern relevante în vigoare.
               (3)

                           (a)

                           Capacitatea financiară corespunzătoare constă în a dispune de resurse suficiente pentru a asigura lansarea corespunzătoare și gestionarea corespunzătoare a întreprinderii;

                           (b)

                           pentru aprecierea capacității financiare, autoritatea abilitată se interesează de: conturile anuale ale întreprinderii, în cazul în care există; fonduri disponibile, inclusiv lichidități în bancă, cont descoperit și facilități de împrumut; orice active, inclusiv proprietatea, care sunt disponibile pentru a garanta obligația asumată; costuri, incluzând costul de achiziție sau plata inițială pentru vehicule, local, instalații și aparatură, capital circulant;

                           (c)

                           întreprinderea trebuie să dispună de un capital lichid și de rezerve de cel puțin:

                                       —

                                       3 000 ECU per vehicul utilizat sau

                                       —

                                       150 ECU per tona de greutate maximă autorizată a vehiculelor pentru transport rutier de mărfuri utilizate de către întreprindere sau

                                       —

                                       150 ECU per loc pentru vehiculele pentru transport de pasageri utilizate de către întreprindere,
                                    necesarul minim fiind cea mai mică sumă dintre cele trei rezultate de mai sus.
                           Statele membre pot face derogări de la primul alineat în cazul întreprinderilor de transport care își desfășoară activitățile exclusiv pe piața națională.

                           (d)

                           pentru îndeplinirea punctelor (a), (b) și (c), autoritatea competentă poate accepta, ca dovadă a capacității financiare, confirmarea sau asigurarea de la o bancă sau altă întreprindere cu calificarea corespunzătoare. O asemenea confirmare sau asigurare pot fi date sub forma unei garanții bancare sau prin orice alte mijloace similare;

                           (e)

                           punctele (b), (c) și (d) se aplică numai întreprinderilor autorizate într-un stat membru, de la 1 ianuarie 1990, pe baza normelor de drept intern, pentru lansarea în activități de operator de transport rutier.
                        (4)   Condițiile referitoare la competența profesională se referă la posesia calificărilor obținute în urma unor examene scrise, care pot lua forma unei examinări cu mai multe opțiuni, organizate de către autoritatea sau organismul abilitat în acest scop de către fiecare stat membru, cu subiectele prezentate în anexa 1.Statele membre pot excepta de la examen operatorii de transport rutier solicitanți care aduc dovada a cel puțin cinci ani de experiență practică într-o întreprindere de transport, la nivel de conducere.Statele membre pot excepta pe cei ce dețin diplome superioare sau diplome tehnice și care dovedesc cunoașterea temeinică a subiectelor prezentate în anexa 1, specificate de aceștia, astfel încât aceștia să nu mai susțină un examen la subiectele acoperite prin diplomă.Un certificat eliberat de către autoritatea sau organismul menționate la primul alineat trebuie prezentat ca dovadă a competenței profesionale.Articolul 4Statele membre determină circumstanțele în care o întreprindere de transport rutier poate funcționa temporar, prin derogare de la articolul 3 alineatul (1), pe o perioadă de maximum un an, cu prelungire de maximum șase luni, în cazuri speciale bine justificate, în caz de deces sau incapacitate fizică sau legală a persoanei fizice angajate în activitatea de operator de transport rutier sau a persoanei fizice care satisface cerințele articolului 3 alineatul (1) literele (a) și (c).Prin excepție sau în anumite cazuri speciale, autoritățile competente din statele membre pot autoriza definitiv o persoană care nu îndeplinește cerința de competență profesională specificată la articolul 3 alineatul (1) litera (c) pentru activitatea întreprinderii de transport, cu condiția ca o asemenea persoană să posede o experiență practică de cel puțin trei ani în gestionarea zilnică a întreprinderii.Articolul 5(1)   Întreprinderile care aduc dovada că înainte de:
               —

               1 ianuarie 1978, pentru Belgia, Danemarca, Germania, Franța, Irlanda, Italia, Luxemburg, Olanda și Regatul Unit,

               —

               1 ianuarie 1984, pentru Grecia;

               —

               1 ianuarie 1986, pentru Spania și Portugalia;

               —

               3 octombrie 1989, pentru teritoriul fostei Republici Democrate Germane,
            au fost autorizate, potrivit normelor de drept intern dintr-un stat membru, să se lanseze în exercitarea ocupației de operator de transport rutier de marfă sau de călători, după caz, în operațiuni de transport rutier național și internațional, sunt exonerate de cerința de a furniza dovada că satisfac prevederile articolului 3.(2)   Cu toate acestea, acele persoane fizice care:
               —

               după 31 decembrie 1974 și înainte de 1 ianuarie 1978, pentru Belgia, Danemarca, Germania, Franța, Irlanda, Italia, Luxemburg, Olanda și Regatul Unit;

               —

               după 31 decembrie 1980 și înainte de 1 ianuarie 1984, pentru Grecia;

               —

               după 31 decembrie 1982 și înainte de 1 ianuarie 1986, pentru Spania și Portugalia;

               —

               după 2 octombrie 1989 și înainte de 1 ianuarie 1992, pentru teritoriul fostei Republici Democrate Germane,
            au fost:
               —

               autorizate să angajeze fie operatori de transport rutier de mărfuri sau operatori de transport rutier de călători, după caz, fără să fi furnizat dovada, în conformitate cu normele de drept intern, a competenței lor profesionale sau

               —

               desemnate efectiv și permanent să gestioneze operațiunile de transport ale întreprinderii,
            trebuie să fi satisfăcut condiția de competență profesională specificată la articolul 3 alineatul (4) înainte de:
               —

               1 ianuarie 1980, pentru Belgia, Danemarca, Germania, Franța, Irlanda, Italia, Luxemburg, Olanda și Regatul Unit;

               —

               1 ianuarie 1986, pentru Grecia;

               —

               1 ianuarie 1988, pentru Spania și Portugalia;

               —

               1 iulie 1992, pentru teritoriul fostei Republici Democrate Germane.
            Aceleași cerințe sunt valabile în cazul specificat în al treilea paragraf al articolului 3 alineatul (1).Articolul 6(1)   Deciziile luate de către autoritățile competente ale statelor membre, în conformitate cu măsurile adoptate pe baza prezentei directive și care determină respingerea unei solicitări pentru admiterea la exercitarea profesiei de operator de transport rutier, trebuie să precizeze motivele pe care se bazează.(2)   Statele membre au grijă ca autoritățile competente să retragă autorizația pentru continuarea exercitării profesiei de operator în transportul rutier, în cazul în care acestea ajung la concluzia că nu mai sunt satisfăcute condițiile articolului 3 alineatul (1), litera (a), (b) sau (c). În acest caz, acestea acordă suficient timp, cu toate acestea, pentru numirea unui înlocuitor.(3)   În privința deciziilor specificate la alineatele (1) și (2), statele membre au grijă ca întreprinderile care intră sub incidența prezentei directive să își poată apăra interesele prin mijloace corespunzătoare.Articolul 7(1)   În cazul în care au fost comise abateri grave sau minore, repetate, de la normele care reglementează transportul rutier de mărfuri sau transportul rutier de călători, după caz, de către operatorii de transport rutier ne-rezidenți, și care ar putea conduce la retragerea autorizației de a profesa ca operator de transport rutier, statele membre furnizează statului membru în care este stabilit un asemenea operator de transport rutier toate informațiile pe care le posedă cu privire la acele infracțiuni și la sancțiunile pe care le-au impus.(2)   În cazul în care un stat membru retrage autorizația de exercitare a profesiei de operator de transport rutier în activități de transport internațional, el informează Comisia, care transmite informațiile necesare statelor membre în cauză.(3)   Statele membre își oferă asistență reciprocă în scopul aplicării prezentei directive.TITLUL IIRecunoașterea reciprocă a diplomelor, certificatelor și a altor titluri oficiale de calificareArticolul 8(1)   Referitor la activitățile care fac obiectul prezentei directive, statele membre adoptă măsurile specificate în prezenta directivă, cu privire la stabilirea pe teritoriul lor a persoanelor fizice și a întreprinderilor la care se face referire în titlul 1 al programului general pentru suprimarea restricțiilor privind libera stabilire (7).(2)   Fără a aduce atingere alineatelor (3) și (4), un stat membru gazdă acceptă, în vederea admiterii la ocupația de operator de transport rutier, ca dovadă suficientă a bunei reputații sau a inexistenței unui faliment anterior, un extras din cazier sau, în cazul în care nu este posibil acest lucru, un document echivalent eliberat de către o autoritate judiciară sau administrativă competentă din țara de origine a operatorului de transport rutier sau din țara din care vine acesta, care să ateste că aceste cerințe sunt îndeplinite.(3)   În cazul în care statul membru gazdă impune resortisanților săi anumite cerințe proprii cu privire la buna reputație și din documentele specificate la alineatul (2) nu se poate dovedi că aceste cerințe sunt satisfăcute, acel stat trebuie să accepte, ca dovadă suficientă în privința resortisanților altor state membre, un certificat eliberat de către o autoritate judiciară sau administrativă competentă din țara de origine sau din țara din care vine resortisantul străin, care să dovedească îndeplinirea cerințelor în cauză. Asemenea certificate se vor referi la fapte specifice considerate ca relevante de către țara gazdă.(4)   În cazul în care țara de origine sau țara din care vine resortisantul străin nu eliberează documentul cerut în conformitate cu alineatele (2) și (3), asemenea document poate fi înlocuit cu o declarație sub jurământ sau o declarație solemnă făcută de persoana implicată în fața unei autorități judiciare sau administrative competente sau, după caz, a unui notar din țara de origine a acelei persoane sau din țara din care vine; o asemenea autoritate sau notar eliberează un certificat care să ateste autenticitatea declarației sub jurământ sau a declarației solemne. Declarația referitoare la inexistența unui faliment anterior se poate face de asemenea în fața unui organism profesional competent din aceeași țară.(5)   Documentele eliberate în conformitate cu alineatele (2) și (3) nu sunt acceptate în cazul în care sunt prezentate după mai mult de trei luni de la data emiterii lor. Această condiție este valabilă și pentru declarațiile făcute în conformitate cu alineatul (4).Articolul 9(1)   În cazul în care într-un stat membru este cerut un certificat ca dovadă a capacității financiare, acel stat admite certificatele corespunzătoare eliberate de către băncile din țara de origine sau țara din care vine resortisantul străin sau de către alte organisme financiare competente din acea țară, ca echivalent al certificatelor eliberate pe propriul său teritoriu.(2)   În cazul în care un stat membru impune resortisanților săi anumite cerințe cu privire la capacitatea financiară și în care din documentele specificate la alineatul (1) nu se poate obține dovada că asemenea condiții sunt satisfăcute, acel stat trebuie să accepte ca dovadă suficientă, în privința resortisanților altui stat membru, un certificat eliberat de către o autoritate administrativă competentă din țara de origine sau din țara din care vine resortisantul străin, care atestă îndeplinirea cerințelor în cauză. Un asemenea certificat face referire la fapte specifice considerate ca relevante de către țara gazdă.Articolul 10(1)   Începând cu 1 ianuarie 1990, statele membre recunosc ca dovadă suficientă a competenței profesionale certificatele menționate la articolul 3 alineatul (4) paragraful al patrulea care sunt eliberate de către un alt stat membru.(2)   În privința întreprinderilor autorizate din Grecia, înainte de 1 ianuarie 1981, sau în alte state membre, autorizate înainte de 1 ianuarie 1975, în temeiul normelor de drept intern, pentru angajarea în ocupația de operator de transport rutier de mărfuri sau de călători în operațiuni de transport național și internațional și în măsura în care întreprinderile implicate sunt societăți în sensul articolului 58 al tratatului, statele membre acceptă, ca dovadă suficientă a competenței profesionale, certificatele care atestă că activitatea menționată a fost întreprinsă efectiv într-un stat membru pe o perioadă de trei ani. Această activitate nu trebuie să fi încetat cu mai mult de cinci ani înainte de data prezentării certificatului.În cazul persoanelor juridice, certificatul care atestă că activitatea a fost întreprinsă efectiv va fi eliberat de către una din persoanele fizice care gestionează activitățile de transport ale întreprinderii.(3)   Certificatele eliberate operatorilor de transport rutier înainte de 1 ianuarie 1990, ca dovadă a competenței lor profesionale în conformitate cu prevederile în vigoare până la această dată, se consideră echivalente cu certificatele eliberate în conformitate cu dispozițiile prezentei directive.TITLUL IIIDispoziții finaleArticolul 11Statele membre desemnează autoritățile și organismele competente să elibereze documentele menționate la articolul 8 alineatul (2) și la articolul 9 și certificatul menționat la articolul 10 alineatul (2). Acestea informează de îndată celelalte state membre și Comisia cu privire la aceasta.Articolul 12Articolele 8 și 11 se aplică și resortisanților statelor membre care, în conformitate cu Regulamentul (CEE) al Consiliului nr. 1612/68 din 15 octombrie 1968 privind libera circulație a lucrătorilor în cadrul Comunității (8), desfășoară activități de operator de transport rutier de mărfuri sau transport rutier de călători, în calitate de angajați.Articolul 13(1)   Statele membre adoptă măsurile necesare pentru a se conforma dispozițiilor prezentei directive, nu mai târziu de datele prezentate în anexa II, partea B, după consultarea Comisiei.(2)   Comisiei îi sunt comunicate de către statele membre textele dispozițiilor de drept intern pe care le adoptă în domeniul reglementat de prezenta directivă.Articolul 14Directivele prezentate în anexa II, partea A, sunt abrogate prin prezenta, fără a aduce atingere obligațiilor statelor membre cu privire la limitele de timp pentru aplicare, stabilite în anexa II, partea B.Referirile la directivele abrogate se consideră drept referiri la prezenta directivă și se interpretează în conformitate cu tabelul de corelare stabilit în anexa III.Articolul 15Prezenta directivă se adresează statelor membre.
      Adoptată la Luxemburg, 29 aprilie 1996.

            Pentru Consiliu

            Președintele

         W. LUCHETTI

      (1)  JO C 286, 14.11.1990, p. 4 și amendamentul transmis pe 16 decembrie 1993.
      (2)  JO C 339, 31.12.1991, p. 5 și
      JO C 295, 22.10.1994, p. 30.
      (3)  Avizul Parlamentului European din 13 decembrie 1991 (JO C 13, 20.1.1992, p. 443) și din 20 aprilie 1994 (JO C 128, 9.5.1994, p. 136), poziția comună a Consiliului din 8 decembrie 1995 (JO C 356, 30.12.1995) și Decizia Parlamentului European din 28 martie 1996 (nepublicată încă în Jurnalul Oficial).
      (4)  JO L 308, 19.11.1974, p. 18, directivă astfel cum a fost modificată ultima oară de Regulamentul (CEE) nr. 3572/90 (JO L 353, 17.12.1990, p. 12).
      (5)  JO L 308, 19.11.1974, p. 23, directivă astfel cum a fost modificată ultima oară de Regulamentul (CEE) nr. 3572/90 (JO L 353, 17.12.1990, p. 12).
      (6)  JO L 334, 24.12.1977, p. 37, directivă astfel cum a fost modificată ultima oară de Directiva 89/438/CEE (JO L 212, 22.7.1989, p. 101) și erată (JO L 298, 17.10.1989, p. 31).
      (7)  JO 2, 15.1.1962, p. 36/62.
      (8)  JO L 257, 19.10.1968, p. 2. Regulamentul astfel cum a fost modificat ultima dată de Regulamentul (CEE) nr. 2434/92 (JO L 245, 26.8.1992, p. 1).ANEXA ILISTA SUBIECTELOR MENȚIONATE LA ARTICOLUL 3 ALINEATUL (4)Cunoștințele ce trebuie luate în considerare pentru recunoașterea oficială a competenței profesionale trebuie să acopere cel puțin subiectele prezentate mai jos. Acestea trebuie descrise cât mai detaliat și să fi fost elaborate sau aprobate de către autoritățile naționale competente. Ele trebuie să fie astfel denumite încât să fie la îndemâna acelor persoane ale căror studii corespund cu nivelul atins în mod normal la vârsta absolvirii școlii.A.   SUBIECTELE A CĂROR CUNOAȘTERE ESTE NECESARĂ PENTRU OPERATORII DE TRANSPORT RUTIER CARE INTENȚIONEAZĂ SĂ SE LANSEZE EXCLUSIV ÎN OPERAȚIUNI DE TRANSPORT NAȚIONALLegislațieElemente de legislație civilă, comercială, socială și fiscală, necesare pentru angajarea în exercitarea profesiei, cu accent deosebit pe:
               —

               contracte generale;

               —

               contracte de transport, cu referire în special la responsabilitatea operatorului de transport rutier (esență și limite);

               —

               socetăți comerciale;

               —

               registre contabile;

               —

               reguli referitoare la muncă, protecție socială;

               —

               sisteme de impozitare.
            1.   Operator de transport rutier de mărfuri
               (a)

                  Conducerea comercială și financiară a unei întreprinderi

                           —

                           metode de plată și finanțare;

                           —

                           stabilirea costurilor;

                           —

                           termeni de stabilire a prețurilor și de transport;

                           —

                           evidență comercială;

                           —

                           asigurări;

                           —

                           facturare;

                           —

                           agenți de transport;

                           —

                           tehnici de gestiune;

                           —

                           marketing;

               (b)

                  Accesul pe piață

                           —

                           dispoziții privind inițierea și desfășurarea activității;

                           —

                           documente de transport;

               (c)

                  Standarde tehnice și aspecte privind funcționarea

                           —

                           greutatea și dimensiunile vehiculelor;

                           —

                           alegerea vehiculelor;

                           —

                           omologarea de tip și înregistrarea;

                           —

                           standarde de întreținere a vehiculelor;

                           —

                           încărcarea și descărcarea vehiculelor;

                           —

                           transportul mărfurilor periculoase;

                           —

                           transportul alimentelor;

                           —

                           noțiuni esențiale de protecție a mediului, care se referă la utilizarea și întreținerea autovehiculelor.

               (d)

                  Siguranța rutieră

                           —

                           legi, reglementări și dispoziții administrative cu referire la trafic;

                           —

                           siguranța traficului;

                           —

                           prevenirea accidentelor și modul de acțiune în cazul unui accident.
                        2.   Operator de transport rutier de călători
               (a)

                  Conducerea comercială și financiară a unei întreprinderi

                           —

                           metode de plată și finanțare;

                           —

                           stabilirea costurilor;

                           —

                           sistemul de tarife, prețuri și condiții de transport;

                           —

                           evidență comercială;

                           —

                           asigurări;

                           —

                           facturare;

                           —

                           agenții de călătorie;

                           —

                           tehnici de gestiune;

                           —

                           marketing.

               (b)

                  Regulamentul serviciilor rutiere de călători

                           —

                           normele serviciilor de transport și planurile de transport;

                           —

                           condițiile de îndeplinire a serviciilor de călători;

                           —

                           dispoziții privind accesul la ocupației și desfășurarea acesteia;

                           —

                           documente de transport.

               (c)

                  Standarde tehnice și aspecte privind exploatarea

                           —

                           alegerea vehiculelor;

                           —

                           omologarea de tip și înregistrarea;

                           —

                           standarde de întreținere a vehiculelor;

                           —

                           noțiuni esențiale de protecție a mediului, care se referă la utilizarea și întreținerea autovehiculelor.

               (d)

                  Siguranța rutieră

                           —

                           legi, reglementări și dispoziții administrative cu referire la trafic;

                           —

                           siguranța traficului;

                           —

                           cunoștințe geografice privind rutele;

                           —

                           prevenirea accidentelor și modul de acțiune în cazul unui accident.
                        B.   SUBIECTELE A CĂROR CUNOAȘTERE ESTE NECESARĂ PENTRU OPERATORII DE TRANSPORT RUTIER CARE INTENȚIONEAZĂ SĂ SE LANSEZE ÎN TRANSPORTUL INTERNAȚIONALLegislație
               —

               subiectele prezentate la A, după caz;

               —

               dispozițiile aplicabile fie pentru transportul rutier de mărfuri, fie pentru transportul rutier de călători, după caz, între statele membre și între Comunitate și țările ne-membre, care rezultă din legislația internă, standardele Comunității, convențiile și acordurile internaționale;

               —

               practicile vamale și alte formalități referitoare la controlul transportului;

               —

               regulile principale de trafic din statele membre.
            ANEXA IIPARTEA ADirective abrogate
      (menționate la articolul 14)

               —

               Directiva 74/561/CEE

               —

               Directiva 74/562/CEE

               —

               Directiva 77/796/CEE
            și modificările lor ulterioare:
               —

               Directiva 80/1178/CEE

               —

               Directiva 80/1179/CEE

               —

               Directiva 80/1180/CEE

               —

               Directiva 85/578/CEE

               —

               Directiva 85/579/CEE

               —

               Directiva 89/438/CEE

               —

               Regulamentul (CEE) nr. 3572/90: numai articolele 1 și 2
            PARTEA B

                  Directiva

                  Termenul final de implementare sau aplicare

               74/561/CEE (JO nr. L 308, 19. 11. 1974, p. 18)

               1 ianuarie 1977
               1 ianuarie 1978

               80/1178/CEE (JO L 350, 23. 12. 1980, p. 41)

               1 ianuarie 1981

               85/578/CEE (JO L 372, 31. 12. 1985, p. 34)

               1 ianuarie 1986

               89/438/CEE (JO L 212, 22. 07. 1989, p. 101)

               1 ianuarie 1990

               74/562/CEE (JO L 308, 19. 11. 1974, p. 23)

               1 ianuarie 1977
               1 ianuarie 1978

               80/1179/CEE (JO L 350, 23. 12. 1980, p. 42)

               1 ianuarie 1981

               85/579/CEE (JO L 372, 31. 12. 1985, p. 35)

               1 ianuarie 1986

               89/438/CEE (JO L 212, 22. 7. 1989, p. 101)

               1 ianuarie 1990

               77/796/CEE (JO L 334, 24. 12. 1977, p. 37)

               1 ianuarie 1979

               80/1180/CEE (JO L 350, 23. 12. 1980, p. 43)

               1 ianuarie 1981

               89/438/CEE (JO L 212, 22. 7. 1989, p. 101)

               1 ianuarie 1990
            ANEXA IIITABEL DE CORELARE
               Directiva 74/561/CEE

               Directiva 74/562/CEE

               Directiva 89/438/CEE

               Directiva 77/796/CEE

               Prezenta directivă

               Articolul 1 alineatul (1)

               Articolul 1 alineatul (1)

               Articolul 1 alineatul (1)

               Articolul 1 alineatul (2) prima liniuță

               -

               Articolul 1 alineatul (2) prima liniuță

               -

               Articolul 1 alineatul (2) prima liniuță

               Articolul 1 alineatul (2) a doua liniuță

               Articolul 1 alineatul (2) a doua liniuță

               Articolul 1 alineatul (2) a doua liniuță

               Articolul 1 alineatul (2) a treia liniuță

               Articolul 2 alineatele (1), (2)

               -

               Articolul 2 alineatele (1), (2)

               -

               Articolul 1 alineatul (3)

               Articolul 2 alineatul (3)

               Articolul 3

               Articolul 2

               Articolul 3

               Articolul 4

               Articolul 3

               Articolul 4

               Articolul 5

               Articolul 4

               Articolul 5

               Articolul 6

               Articolul 5

               Articolul 6

               Articolul 6a

               Articolul 5a

               Articolul 7

               Articolul 7

               Articolul 6

               -

               Articolul 1 alineatul (1)

               Articolul 8 alineatul (1)

               Articolul 3

               Articolul 8 alineatul (2)

               Articolul 4

               Articolul 9

               Articolul 5 alineatul (1)

               Articolul 10 alineatul (1)

               Articolul 5 alineatul (2)

               Articolul 10 alineatul (2)

               -

               -

               Articolul 4

               Articolul 10 alineatul (3)

               Articolul 6

               Articolul 11

               Articolul 1 alineatul (2)

               Articolul 12

               -

               -

               Articolul 5

               Articolul 13

               -

               -

               Articolul 14

               Articolul 8

               Articolul 7

               Articolul 15

               Anexă, punctul A. 1

               Anexă, punctul A. 1

               Anexa I, punctul A (Legislație)

               Anexă, punctele A. 2, 3, 4, 5

               -

               Anexa I, punctul A.1 literele (a), (b), (c), (d)

               -

               Anexă, punctele A.2, 3, 4, 5

               Anexa I, punctul A.2 literele (a), (b), (c), (d)

               Anexă, punctul B

               Anexă, punctul B

               Anexa I, partea B

               -

               -

               -

               -

               Anexa II, partea A

               -

               -

               -

               -

               Anexa II, partea B

               -

               -

               -

               -

               Anexa III


title: Directiva 2001/22/CE a Comisiei din 8 martie 2001 de stabilire a metodelor de prelevare a probelor și a metodelor de analiză pentru controlul oficial al conținutului de plumb, cadmiu, mercur și 3-MCPD din produsele alimentareText cu relevanță pentru SEE.

text:
Anunţ juridic important

|

32001L0022

Official Journal L 077 , 16/03/2001 P. 0014 - 0021 Ediţie specială în limba cehă Chapter 13 Volume 26 P. 201  - 208 Ediţie specială în limba estonă Chapter 13 Volume 26 P. 201  - 208 Ediţie specială în limba maghiară Chapter 13 Volume 26 P. 201  - 208 Ediţie specială în limba lituaniană Chapter 13 Volume 26 P. 201  - 208 Ediţie specială în limba letonă Chapter 13 Volume 26 P. 201  - 208 Ediţie specială în limba malteză Chapter 13 Volume 26 P. 201  - 208 Ediţie specială în limba polonă Chapter 13 Volume 26 P. 201  - 208 Ediţie specială în limba slovacă Chapter 13 Volume 26 P. 201  - 208 Ediţie specială în limba slovenă Chapter 13 Volume 26 P. 201  - 208

		20010308Directiva 2001/22/CE a Comisieidin 8 martie 2001de stabilire a metodelor de prelevare a probelor și a metodelor de analiză pentru controlul oficial al conținutului de plumb, cadmiu, mercur și 3-MCPD din produsele alimentare(Text cu relevanță pentru SEE)COMISIA COMUNITĂȚILOR EUROPENE,având în vedere Tratatul de instituire a Comunității Europene,având în vedere Directiva 85/591/CEE a Consiliului din 20 decembrie 1985 privind introducerea metodelor de prelevare a eșantioanelor și a metodelor de analiză comunitare pentru controlul produselor alimentare destinate consumului uman [1], în special articolul 1,întrucât:(1) Regulamentul (CEE) nr. 315/93 al Consiliului din 8 februarie 1993 de stabilire a procedurilor comunitare privind contaminanții din produsele alimentare [2] prevede că, pentru a se proteja sănătatea publică, trebuie stabilit conținutul maxim pentru anumite substanțe contaminante din produsele alimentare.(2) Regulamentul (CE) nr. 466/2001 al Comisiei din 8 martie 2001 de stabilire a conținutului maxim pentru anumiți contaminanți din produsele alimentare [3] stabilește, printre altele, conținutul maxim pentru plumb, cadmiu, mercur și 3-monoclorpropan-1,2-diol (3-MPCD) din produsele alimentare și face trimiteri la măsurile de stabilire a metodelor de prelevare a probelor și de analiză care trebuie folosite.(3) Directiva 89/397/CEE a Consiliului din 14 iunie 1989 privind controlul oficial al produselor alimentare [4] stabilește principiile generale pentru efectuarea controlului produselor alimentare, Directiva 93/99/CEE a Consiliului din 29 octombrie 1993 privind măsuri suplimentare cu privire la controlul oficial al produselor alimentare [5] introduce un sistem de standarde calitative pentru laboratoarele însărcinate de statele membre cu controlul oficial al produselor alimentare.(4) Prelevarea probelor joacă un rol crucial în obținerea unor rezultate reprezentative pentru determinarea conținutului de substanțe contaminante care pot fi distribuite în mod eterogen într-un lot.(5) Directiva 85/591/CEE a stabilit criteriile generale pentru metodele de prelevare a probelor și pentru metodele de analiză, dar în anumite cazuri devin necesare mai multe criterii speciale pentru a se asigura că laboratoarele însărcinate cu controlul folosesc metode de analiză cu niveluri comparabile de performanță.(6) Dispozițiile privind prelevarea probelor și metodele de analiză au fost redactate pe baza cunoștințelor actuale și pot fi adaptate pentru a ține seama de progresele în domeniul științific și tehnologic.(7) Măsurile prevăzute de prezenta directivă sunt în conformitate cu avizul Comitetului permanent pentru produse alimentare,ADOPTĂ PREZENTA DIRECTIVĂ:Articolul 1Statele membre adoptă toate măsurile necesare pentru a se asigura că prelevarea probelor pentru controlul oficial al conținutului de plumb, cadmiu, mercur și 3-MCPD din produsele alimentare este dusă la îndeplinire în conformitate cu metodele prevăzute la anexa I la prezenta directivă.Articolul 2Statele membre adoptă toate măsurile necesare pentru a se asigura că prepararea probelor și metodele de analiză folosite pentru controlul oficial al conținutului de plumb, cadmiu, mercur și 3-MCPD din produsele alimentare sunt în conformitate cu criteriile prevăzute la anexa II la prezenta directivă.Articolul 3Statele membre pun în actele cu putere de lege sau actele administrative necesare pentru a se conforma prezentei directive până la 5 aprilie 2003. Statele membre informează de îndată Comisia cu privire la aceasta.Atunci când statele membre adoptă aceste acte, acestea cuprind o trimitere la prezenta directivă sau sunt însoțite de o asemenea trimitere la data publicării lor oficiale. Statele membre stabilesc modalitatea de efectuare a acestei trimiteri.Articolul 4Prezenta directivă intră în vigoare în a douăzecea zi de la data publicării în Jurnalul Oficial al Comunităților Europene.Prezenta directivă se adresează statelor membre.Adoptată la Bruxelles, 8 martie 2001.Pentru ComisieDavid ByrneMembru al Comisiei[1] JO L 372, 31.12.1985, p. 50.[2] JO L 37, 13.02.1993, p. 1.[3] JO L 77, 16.3.2001, p. 1.[4] JO L 186, 30.06.1989, p. 23.[5] JO L 290, 24.11.1993, p. 14.--------------------------------------------------20010308ANEXA IMETODE DE PRELEVARE A PROBELOR PENTRU CONTROLUL OFICIAL AL CONȚINUTULUI DE PLUMB, CADMIU, MERCUR ȘI 3-MCPD DIN ANUMITE PRODUSE ALIMENTARE1. OBIECTUL ȘI DOMENIUL DE APLICAREProbele destinate controlului oficial al conținutului de plumb, cadmiu, mercur și 3-MCPD din produsele alimentare trebuie luate în conformitate cu metodele descrise mai jos. Probele globale astfel obținute sunt considerate ca reprezentative pentru loturile sau subloturile din care au fost prelevate. Conformitatea cu conținutul maxim prevăzut de Regulamentul (CE) nr. 466/2001 trebuie să fie stabilită pe baza conținutului determinat în probele de laborator.2. DEFINIȚIILot: | cantitate identificabilă de produs alimentar livrată o singură dată și pentru care oficialitățile stabilesc că prezintă caracteristici comune, cum ar fi originea, varietatea, tipul de ambalare, expeditorul sau marcajul. În cazul peștelui, și dimensiunea peștelui trebuie să fie comparabilă. |Sublot: | parte dintr-un lot mare desemnată pentru aplicarea metodei de prelevare a probelor. Fiecare sublot trebuie să fie separat fizic și identificabil. |Probă elementară: | cantitate de material luată dintr-un singur loc din lot sau sublot. |Probă globală: | totalul combinat al tuturor probelor elementare prelevate din lot sau sublot. |Probă de laborator: | probă destinată laboratorului. |3. DISPOZIȚII GENERALE3.1. PersonalProbele trebuie prelevate de personal calificat autorizat conform prevederilor statelor membre.3.2. Materialul pentru eșantionareFiecare lot de examinat trebuie eșantionat separat.3.3. Măsuri de siguranțăÎn cursul prelevării și al preparării probelor de laborator trebuie luate măsuri de siguranță pentru a se evita orice alterare care ar afecta conținutul de plumb, cadmiu, mercur sau 3-MPCD sau care ar afecta determinările analitice sau reprezentativitatea probelor globale.3.4. Probele elementareÎn măsura posibilului, probele elementare trebuie prelevate din diferite locuri din lot sau sublot. Abaterile de la această procedură trebuie înregistrate în procesul-verbal prevăzut la punctul 3.8.3.5. Pregătirea probelor globaleProbele globale sunt compuse prin asamblarea tuturor probelor elementare. Trebuie să cântărească cel puțin 1 kg, în afară de cazul când aceasta nu este posibil, de exemplu, când a fost eșantionat un singur ambalaj.3.6. Subdiviziunile probelor globale în probele de laborator folosite în scopuri de control, de recurs și de arbitrajProbele de laborator folosite în scopuri de control, de recurs și de arbitraj trebuie prelevate din proba globală omogenizată, dacă nu cumva intră în conflict cu regulamentul de eșantionare din statul membru respectiv. Mărimea probelor de laborator pentru control trebuie să fie suficientă pentru a permite cel puțin două analize.3.7. Ambalarea și transportul probelor globale și de laboratorFiecare probă globală și de laborator trebuie introdusă într-un container curat, neutru care să ofere o protecție adecvată împotriva contaminării, a pierderii compușilor prin absorbție de către pereții interni ai containerului și împotriva degradării prin transport. Trebuie luate toate precauțiile necesare pentru a se evita schimbarea compoziției probei globale și de laborator care pot apărea în timpul transportului sau al depozitării.3.8. Sigilarea și etichetarea probelor globale și de laboratorFiecare probă luată în scopul folosirii oficiale trebuie sigilată la locul probării și identificată conform reglementărilor din statele membre. Trebuie întocmit un proces-verbal pentru fiecare probă, pentru a permite identificarea fără echivoc a fiecărui lot și indicând data și locul prelevării probei împreună cu toate informațiile suplimentare care ar putea fi de ajutor celui care o analizează.4. PLANUL DE EȘANTIONAREÎn mod ideal, prelevarea trebuie să aibă loc în momentul în care produsul intră în lanțul alimentar și în care un lot distinct devine identificabil. Metoda de prelevare aplicată trebuie să asigure că eșantionul global este reprezentativ pentru lotul care urmează să fie controlat.4.1. Numărul probelor elementareÎn cazul produselor lichide, în care se presupune că există o distribuție omogenă a contaminantului într-un lot dat, este suficient să se preleveze o probă elementară per lot, care formează proba globală. Trebuie să se menționeze numărul lotului. Produsele lichide care conțin proteine vegetale hidrolizate (HVP) sau sos lichid de soia trebuie bine agitate sau omogenizate prin alte metode corespunzătoare, înaintea prelevării probei elementare.Pentru celelalte produse, numărul minim de probe elementare de prelevat din lot trebuie să fie cel prezentat în tabelul 1. Probele elementare trebuie să aibă aceeași greutate. Abaterea de la această procedură trebuie înregistrată în procesul-verbal prevăzut la punctul 3.8.Tabelul 1: Numărul minim de probe elementare de prelevat din lotGreutatea lotului (kg) | Numărul minim de probe elementare de prelevat |< 50 | 3 |50 la 500 | 5 |> 500 | 10 |Dacă lotul este format din pachete individuale, numărul pachetelor care trebuie luat pentru a forma proba globală este menționat la tabelul 2.Tabelul 2: Numărul de pachete (probe elementare) care trebuie prelevate pentru a forma proba globală dacă lotul constă din pachete individualeNumărul de pachete sau de unități din lot | Numărul minim de pachete sau de unități de prelevat |1 la 25 | 1 pachet sau unitate |26 la 100 | Aproximativ 5 %, cel puțin 2 pachete sau unități |> 100 | Aproximativ 5 %, cel mult 10 pachete sau unități |5. CONFORMITATEA LOTULUI SAU SUBLOTULUI CU CERINȚELELaboratorul de control trebuie să efectueze cel puțin două analize independente ale probelor de laborator și să calculeze media rezultatelor. Lotul este acceptat dacă media se conformează cu conținutul maxim prevăzut de Regulamentul (CE) nr. 466/2001. Acesta este respins în cazul în care media depășește conținutul maxim respectiv.--------------------------------------------------20010308ANEXA IIPREPARAREA PROBELOR ȘI CRITERII PENTRU METODELE DE ANALIZĂ FOLOSITE ÎN CONTROLUL OFICIAL AL CONȚINUTULUI DE PLUMB, CADMIU, MERCUR ȘI 3-MCPD DIN ANUMITE PRODUSE ALIMENTARE1. INTRODUCERECerința fundamentală este de a obține o probă de laborator reprezentativă și omogenă fără a induce o contaminare secundară.2. PROCEDEE SPECIALE DE PREGĂTIRE A PROBELOR PENTRU PLUMB, CADMIU ȘI MERCURExistă multe metode speciale de pregătire a probelor satisfăcătoare care pot fi folosite pentru produsele luate în considerare. Cele descrise în proiectul de standarde CEN "Produse alimentare – determinarea urmelor de elemente – criterii de performanță și considerații generale" au fost găsite satisfăcătoare (a), dar și altele pot fi la fel de satisfăcătoare.Următoarele puncte trebuie luate în considerare pentru orice procedură folosită:- moluștele bivalve, crustaceele și peștii mici: dacă acestea sunt de obicei consumate în întregime, viscerele trebuie incluse în materialul de analizat,- legumele: se testează numai partea comestibilă, ținându-se seama de cerințele din Regulamentul (CE) nr. 466/2001.3. METODE DE ANALIZĂ FOLOSITE DE LABORATOARE ȘI CERINȚE DE CONTROL3.1. DefinițiiCâteva dintre cele mai frecvente definiții pe care trebuie să le folosească laboratoarele sunt următoarele:r = | repetabilitate, valoarea sub care diferența absolută dintre rezultatele a două teste unice obținute în condiții de repetabilitate (de exemplu, aceeași probă, același operator, același aparat, același laborator și intervale scurte de timp) este de așteptat să se mențină în limitele unei probabilități specifice (de obicei 95 %) și, de aici, r = 2,8 × sr. |sr = | deviația standard, calculată în urma rezultatelor generate în condiții de repetabilitate. |RSDr = | deviația standard relativă, calculată în urma rezultatelor generate în condiții de repetabilitatesr/x– × 100, undex–este media rezultatelor pe toate laboratoarele și probele. |R = | reproductibilitatea, valoarea sub care diferența absolută dintre rezultatele unui singur test obținut în condiții de reproductibilitate (de exemplu, asupra materialelor identice obținute de operatori în laboratoare diferite, folosind metoda de test standard), este de așteptat să se mențină în limitele unei anumite probabilități (de obicei 95 %); R = 2,8 × sR. |sR = | deviația standard, calculată în urma rezultatelor în condiții de reproductibilitate. |RSDR = | deviația relativă standard calculată în urma rezultatelor generate în condiții de reproductibilitatesR/x– × 100 |HORRATr = | RSDr observat împărțit la valoarea RSDr estimată din ecuația lui Horwitz, presupunând că r = 0,66R. |HORRATR = | valoarea observată a RSDR împărțită la valoarea RSDr calculată din ecuația lui Horwitz (b). |3.2. Cerințe generaleMetodele de analiză folosite în scopul controlului alimentelor trebuie să se conformeze ori de câte ori este posibil cu prevederile de la punctele 1 și 2 din anexa la Directiva 85/591/CEE.Pentru analiza prezenței plumbului în vin, Regulamentul (CEE) nr. 2676/90 al Comisiei [1] de stabilire a metodelor de analiză comunitare aplicabile în sectorul vinului prevede metoda de urmat în capitolul 35 din anexă.3.3. Cerințe specifice3.3.1. Analizele de plumb, cadmiu și mercurNu se prescriu metode specifice pentru determinarea conținuturilor de plumb, cadmiu și mercur. Laboratoarele trebuie să utilizeze metode validate care îndeplinesc criteriile de performanță indicate în tabelul 3. Dacă este posibil, validarea trebuie să includă, în materialele testului de încercare colectiv, un material de referință certificat.Tabelul 3: Criterii de performanță ale metodelor de analiză pentru plumb, cadmiu și mercurParametru | Valoare/comentariu |Aplicabilitate | Alimente menționate în Regulamentul (CE) nr. 466/2001 |Limită de detecție | Nu mai mult de o zecime din valoarea menționată în Regulamentul (CE) nr. 466/2001, în afară de cazul în care valoarea specificației pentru plumb este mai mică de 0,1 mg/kg. Pentru ultima, nu mai mult de o cincime din valoarea specificației |Limită de cuantificare | Nu mai mult de o cincime din valoarea specificației din Regulamentul (CE) nr. 466/2001, în afară de cazul în care valoarea specificației pentru plumb este mai mică de 0,1 mg/kg. Pentru ultima, nu mai mult de două cincimi din valoarea specificației |Precizie | Valorile HORRATr sau HORRATR mai mici de 1,5 în încercarea colectivă de validare |Recuperare | 80-120 % (așa cum se indică în încercarea colectivă) |Specificitate | Nu conține interferențe spectrale sau matriciale |3.3.2. Analiza 3-MCPDNu se prevăd metode specifice pentru determinarea conținuturilor de 3-MCPD. Laboratoarele trebuie să folosească metoda validată care îndeplinește criteriile de performanță indicate în tabelul 4. Dacă este posibil, validarea trebuie să includă, în materialele testului de încercare colectivă, un material de referință certificat. A fost validată o metodă specifică pentru testul de încercare colectivă și s-a dovedit că îndeplinește cerințele menționate în tabelul 4 (c).Tabelul 4: Criterii de performanță ale metodei de analiză pentru 3-MCPDCriteriul | Valoarea recomandată | Concentrație |Probă martor | Sub limita de detecție | — |Recuperare | 75-110 % | Tot |Limită de cuantificare | 10 (sau mai puțin) μg/kg de substanță uscată | — |Deviația standard a semnalului probelor martor | mai puțin de 4 μg/kg | — |Precizia interioară estimată – deviația standard a măsurătorilor repetate la diferite concentrații | < 4 μg/kg | 20 μg/kg |< 6 μg/kg | 30 μg/kg |< 7 μg/kg | 40 μg/kg |< 8 μg/kg | 50 μg/kg |< 15 μg/kg | 100 μg/kg |3.4. Estimarea exactității analitice și a calculelor de recuperareOri de câte ori este posibil, exactitatea analizelor trebuie estimată prin includerea unor materiale certificate de referință în procesul analitic.Trebuie să se țină seama de "Harmonised Guidelines for the Use of Recovery Information in Analytical Measurements" (d) dezvoltată sub auspiciile IUPAC/ISO/AOAC.Rezultatul analitic trebuie raportat corectat sau necorectat. Maniera de raportare și nivelul de recuperare trebuie raportat.3.5. Standarde calitative de laboratorLaboratoarele trebuie să se conformeze Directivei 93/99/CEE.3.6. Exprimarea rezultatelorRezultatele trebuie exprimate în aceleași unități precum conținutul maxim prevăzut de Regulamentul (CE) nr. 466/2001.BIBLIOGRAFIE(a) Proiect de normă prEN 13804, "Produse alimentare – determinarea urmelor de elemente – criterii de performanță și considerații generale", CEN, Rue de Stassart 36, B-1050 Bruxelles.(b) W Horovitz, "Evaluation of Analytical Methods for regulation of Food and Drugs" Anal. Chem., 1982, nr. 54 67A-76A.(c) Methods of Analysis to determine 3-Monochloropropane-1,2-Diol in Food and Food Ingredients using Mass Spectrometric Detection, prezentat CEN TC 275 și AOAC International (valabil și ca "Report to the Scientific Cooperation Task 3.2.6: Provisions of validated methods to support the Scientific Committee on Food's recommendations regarding 3-MCPD in hydrolysed protein and other foods").(d) ISO/AOAC/UPAC, Harmonised Guidelines for the Use of Recovery Information in Analytical Measurements. Edited Michael Thompson, Steven L R Ellison, Ales Fajgelj, Paul Willetts and Roger Wood, Pure Appl. Chem., 1999, nr. 71, 337-348.[1] JO L 272, 03.10.1990, p. 1.--------------------------------------------------


title: Directiva Consiliului din 8 iulie 1985 de modificare a Directivei 69/169/CEE privind armonizarea a actelor cu putere de lege și actelor administrative privind scutirea de impozitul pe venit și de accizele la import aplicabile traficului internațional

text:
Anunţ juridic important

|

31985L0348

Jurnalul Oficial L 183 , 16/07/1985 p. 0024 - 0026 ediţie specială finlandeză: capitol 9 volum 1 p. 0126  ediţie specială spaniolă: capitol 09 volum 2 p. 0004  ediţie specială suedeză: capitol 9 volum 1 p. 0126  ediţie specială portugheză capitol 09 volum 2 p. 0004  ediţie specială în limba cehă capitol 09 volum 01 p. 125  - 127 ediţie specială în limba estonă capitol 09 volum 01 p. 125  - 127 ediţie specială în limba maghiară capitol 09 volum 01 p. 125  - 127 ediţie specială în limba lituaniană capitol 09 volum 01 p. 125  - 127 LV.ES capitol 09 volum 01 p. 125  - 127 MT.ES capitol 09 volum 01 p. 125  - 127 PL.ES capitol 09 volum 01 p. 125  - 127 SK.ES capitol 09 volum 01 p. 125  - 127 ediţie specială în limba slovenă capitol 09 volum 01 p. 125  - 127

		19850708Directiva Consiliuluidin 8 iulie 1985de modificare a Directivei 69/169/CEE privind armonizarea a actelor cu putere de lege și actelor administrative privind scutirea de impozitul pe venit și de accizele la import aplicabile traficului internațional(85/348/CEE)CONSILIUL COMUNITĂȚILOR EUROPENE,având în vedere Tratatul de instituire a Comunității Economice Europene, în special articolele 99 și 100,având în vedere propunerea Comisiei [1],având în vedere avizul Parlamentului European [2],având în vedere avizul Comitetului Economic și Social [3],întrucât este important să se faciliteze călătoriile și turismul în cadrul Comunității și, prin urmare, să se relaxeze controlul asupra persoanelor la frontieră în așa fel încât cetățenii să poată aprecia mai bine efectele pozitive ale existenței Comunității;întrucât, conform celor menționate anterior, trebuie să existe o creștere a scutirii de impozite pe cifra de afaceri și de accize, nivelul acestora, în conformitate cu Directiva 69/169/CEE [4], fiind ultima dată modificat prin Directiva 84/231/CEE [5]; întrucât scutirea aplicată persoanelor sub 15 ani trebuie de asemenea să crească;întrucât limitele cantitative pentru cafea și ceai prevăzute la articolul 4 alineatul (1) literele (d) și (e) din Directiva 69/169/CEE pot duce la creșterea formalităților suplimentare la frontiere; întrucât orice fel de taxe percepute pot produce mici venituri; întrucât trebuie încheiate acorduri pentru creșterea acestor limite cantitative în trafic între statele membre;întrucât trebuie promovată comercializarea de vinuri produse în Comunitate; întrucât creșterea cantității de vinuri care pot fi importate fără drepturi vamale poate contribui la acest obiectiv;întrucât tafia, saké și alte băuturi similare pot fi tratate ca și băuturi cu o tărie alcoolică de până la 22 % vol pentru care există în prezent o limită pentru scutire de drepturi vamale; întrucât trebuie extinsă lista băuturilor reglementate de respectiva limită;întrucât trebuie să se menționeze în mod explicit că limita cantitativă a băuturilor alcoolice care pot fi scutite se aplică a fortiori alcoolului pur;întrucât la fiecare doi ani cantitățile scutite de taxe și derogările autorizate trebuie adaptate pentru a menține valorile reale;întrucât, dacă ajustarea scutirii de taxe comunitară duce la o descreștere a scutirii în moneda națională a statului membru în cauză, trebuie să i se permită acestuia să păstreze ca atare suma, în monedă națională, care exista anterior acestei ajustări;întrucât sistemul de impozitare în vigoare în Danemarca, Grecia și Irlanda nu autorizează încă aplicarea în totalitate a scutirii de drepturi vamale acordată turiștilor din alte state membre, ținând seama de consecințele economice pe care acest lucru le poate avea;întrucât, prin urmare, aceste state trebuie autorizate să deroge de la Directiva 69/169/CEE în ceea ce privește valoarea unitară a bunurilor importate fără drepturi vamale; întrucât, în plus, Regatul Danemarcei trebuie autorizat să aplice o limită cantitativă redusă pentru vinurile nefermentate;întrucât Directiva 84/231/CEE autorizează Regatul Danemarcei să deroge de la Directiva 69/169/CEE în ceea ce privește importul anumitor produse de către călătorii cu domiciliul în Danemarca, după o ședere pe teritoriuL altui stat de mai puțin de 48 de ore;întrucât sistemul de impozitare aplicat în prezent în Danemarca nu permite limitări ale aplicării normei în cauză la 31 decembrie 1985 fără riscul unor consecințe economice; întrucât, prin urmare, aplicarea trebuie prelungită până la 31 decembrie 1987,ADOPTĂ PREZENTA DIRECTIVĂ:Articolul 1Directiva 69/169/CEE se modifică după cum urmează:1. La articolul 2(a) la alineatul (1), cuvintele "de la 1 iulie 1984, 280 ECU" se înlocuiesc cu "350 ECU";(b) la alineatul (2), cuvintele "până la 60 ECU" se înlocuiesc cu "până la 90 ECU";(c) se adaugă următorul alineat:"(6) La fiecare doi ani, începând cu 31 octombrie 1987 cel târziu, Consiliul, hotărând în conformitate cu procedurile prevăzute în tratat în această situație, ajustează valorile scutite de taxe prevăzute la alineatele (1) și (2) pentru a menține valoarea reală."2. La articolul 4 alineatul (1), tabelul se înlocuiește cu următorul tabel:| I Călătorii între țări terțe și Comunitate | II Călătorii între statele membre ale Comunității |(a)Produse din tutunțigări sau | 200 | 300 |țigarete (trabucuri de maximum trei grame greutate fiecare) | 100 | 150 |sau | | |trabucuri sau | 50 | 75 |tutun de fumat | 250 g | 400 g |(b)Alcool sau băuturi alcoolice—băuturi distilate și spirtoase cu o tărie alcoolică de peste 22 % vol; alcool etilic nedenaturat de 80 % vol și peste aceasta | un total de 1 litru | un total de 1,5 litri |sau băuturi distilate și spirtoase, aperitive pe bază de alcool sau vin, tafia, saké sau băuturi similare cu o tărie alcoolică de până la 22 % vol, vinuri spumante, vinuri alcoolizate și | un total de 2 litri | un total de 3 litri |—vinuri nefermentate | un total de 2 litri | un total de 5 litri |(c)Parfumuri | 50 g | 75 g |și | | |ape de toaletă | ¼ litri | 3/8 litri |(d)Cafea | 500 g | 1000 g |sau | | |extracte și esențe de cafea | 200 g | 400 g |(e)Ceai | 100 g | 200 g |sau | | |extracte și esențe de ceai | 40 g | 80 g |3. La articolul 6 alineatul (4), litera (b) se completează după cum urmează:"cu dovada că impozitul pe cifra de afaceri este sau va fi aplicat".4. La sfârșitul articolului 7 alineatul (4), se adaugă următoarele:"sau la o reducere a prezentei scutiri".5. La articolul 7a, se adaugă următorul paragraf:"Este la latitudinea statelor membre să nu perceapă impozit pe cifra de afaceri sau accize la importul bunurilor de către un călător dacă suma impozitului care trebuie aplicat este mai mică sau egală cu 5 ECU."6. Se adaugă următoarele articole:"Articolul 7b(1) Prin derogare de la articolul 2 alineatul (1):(a) Regatul Danemarcei și Republica Elenă sunt autorizate să excludă de la scutire bunurile a căror valoare unitară depășește 280 ECU;(b) Irlanda este autorizată să excludă de la scutire bunurile a căror valoare unitară depășește 77 ECU.(2) Prin derogare de la articolul 2 alineatul (2), Irlanda este autorizată să excludă de la scutire bunurile a căror valoare unitară depășește 77 ECU.(3) În toată perioada de aplicare a derogărilor prevăzute la alineatul (1), celelalte state membre adoptă măsurile necesare care să permită scutirea de impozit, în conformitate cu procedurile prevăzute la articolul 6, a bunurilor importate în Danemarca, Grecia și Irlanda, care sunt excluse de la scutiri în aceste țări.(4) La fiecare doi ani și începând cu 31 octombrie 1987 cel târziu, Consiliul, hotărând în conformitate cu procedurile prevăzute în tratat în această situație, ajustează valorile scutite de taxe prevăzute la alineatele (1) și (2) pentru a menține valoarea reală.Articolul 7c(1) Prin derogare de la articolul 4 alineatul (1), Regatul Danemarcei este autorizat:(a) să aplice vinurilor nefermentate aflate în trafic între statele membre o limită de patru litri;(b) în ceea ce privește scutirea de taxe la import pentru bunurile menționate în continuare, să aplice următoarele limite cantitative, dacă bunurile sunt importate de călători cu domiciliul în Danemarca, după o ședere în altă țară:- până la 31 decembrie 1987, după o ședere mai scurtă de 48 de ore;- de la 1 ianuarie 1988 până la 31 decembrie 1989, după o ședere mai scurtă de 24 de ore:| 1 ianuarie 1985 – 31 decembrie 1986 | 1 ianuarie 1987 – 31 decembrie 1987 | 1 ianuarie 1988 – 31 decembrie 1988 | 1 ianuarie 1989 – 31 decembrie 1989 |Țigări | 60 | 140 | 200 | 240 |sau | | | | |tutun de fumat, dacă particulele de tutun au o lățime mai mică de 1,5 mm (tăiat fin) | 100 g | 200 g | 250 g | 300 g |Băuturi distilate și spirtoase cu o tărie alcoolică de peste 22 % vol | 0 | 0,35 | 0,35 | 0,7 |(2) Directiva 84/231/CEE se abrogă de la 30 septembrie 1985."Articolul 2(1) Statele membre pun în aplicare măsurile necesare aducerii la îndeplinire a prezentei directive până la 1 octombrie 1985.(2) Statele membre informează Comisia cu privire la dispozițiile pe care le adoptă în scopul punerii în aplicare a prezentei directive.Articolul 3Prezenta directivă se adresează statelor membre.Adoptată la Bruxelles, 8 iulie 1985.Pentru ConsiliuPreședinteleJ. Santer[1] JO C 114, 28.4.1983, p. 4 și JO C 81, 22.3.1984, p. 6.[2] JO C 10, 16.1.1984, p. 44.[3] JO C 57, 29.2.1984, p. 12.[4] JO L 133, 4.6.1969, p. 6.[5] JO L 117, 3.5.1984, p. 42.--------------------------------------------------


title: A doua directivă a Consiliului din 12 iunie 1972 privind armonizarea actelor cu putere de lege și a actelor administrative privind normele care reglementează impozitul pe cifra de afaceri și accizele aplicabile traficului internațional

text:
Anunţ juridic important

|

31972L0230

Jurnalul Oficial L 139 , 17/06/1972 p. 0028 - 0031 ediţie specială finlandeză: capitol 9 volum 1 p. 0017  ediţie specială daneză: serie I capitol 1972(II) p. 0544  ediţie specială suedeză: capitol 9 volum 1 p. 0017  ediţie specială engleză: serie I capitol 1972(II) p. 0565  ediţie specială greacă: capitol 09 volum 1 p. 0030  ediţie specială spaniolă: capitol 09 volum 1 p. 0033  ediţie specială portugheză capitol 09 volum 1 p. 0033  ediţie specială în limba cehă capitol 09 volum 01 p. 18  - 21 ediţie specială în limba estonă capitol 09 volum 01 p. 18  - 21 ediţie specială în limba maghiară capitol 09 volum 01 p. 18  - 21 ediţie specială în limba lituaniană capitol 09 volum 01 p. 18  - 21 LV.ES capitol 09 volum 01 p. 18  - 21 MT.ES capitol 09 volum 01 p. 18  - 21 PL.ES capitol 09 volum 01 p. 18  - 21 SK.ES capitol 09 volum 01 p. 18  - 21 ediţie specială în limba slovenă capitol 09 volum 01 p. 18  - 21

		19720612A doua directivă a Consiliuluidin 12 iunie 1972privind armonizarea actelor cu putere de lege și a actelor administrative privind normele care reglementează impozitul pe cifra de afaceri și accizele aplicabile traficului internațional(72/230/CEE)CONSILIUL COMUNITĂȚILOR EUROPENE,având în vedere Tratatul de instituire a Comunității Economice Europene, în special articolul 99,având în vedere Directiva Consiliului din 28 mai 1969 privind armonizarea actelor cu putere de lege și a actelor administrative privind normele care reglementează impozitul pe cifra de afaceri și accizele, aplicabile traficului internațional [1],având în vedere propunerea Comisiei,având în vedere avizul adunării,având în vedere avizul Comitetului Economic și Social,întrucât Rezoluția Consiliului și a reprezentanților guvernelor statelor membre din 22 martie 1971 privind realizarea în etape a uniunii monetare și economice în cadrul Comunității prevede în special o extindere gradată a scutirii de impozite acordată persoanelor individuale la traversarea frontierelor intracomunitare [2];întrucât se cuvine ca traficul de călători între statele membre să fie facilitat prin intermediul unei creșteri a scutirii de impozitul pe cifra de afaceri și de accizele prevăzute în Directiva Consiliului din 28 mai 1969; întrucât, în acest scop și pentru a reduce controalele, declarațiile pe care le vor face călătorii care traversează frontierele intracomunitare ar trebui simplificate dacă valoarea sau cantitățile bunurilor aflate în posesia lor nu depășesc valoarea scutită de drepturi vamale;întrucât persoanele care au domiciliul în apropierea frontierelor intracomunitare și echipajul mijloacelor de transport utilizate în traficul internațional ar trebui să fie eligibile pentru anumite scutiri de impozit;întrucât, având în vedere problemele tehnice care au apărut în urma aplicării articolului 6 din directiva menționată anterior, anumite probleme legate de scutirea de impozit la nivelul comerțului cu amănuntul trebuie rezolvate;întrucât, având în vedere crearea progresivă a unei regiuni economice ale cărei caracteristici sunt similare cu acelea ale unei piețe interne cuprinzând întreaga Comunitate, statele membre vor trebui să abroge, în ceea ce privește comerțul intracomunitar, sistemele actuale care implică scutiri de taxă la export și aplicarea de taxe la import și, de asemenea, și scutirile de impozit pe cifra de afaceri și accize la nivelul comerțului cu amănuntul;întrucât, totuși, abolirea completă a acestor scutiri de impozit poate fi realizată numai treptat; întrucât, ca primă etapă, trebuie prevăzute anumite norme comune, aplicabile persoanelor cu domiciliul în cadrul Comunității, referitoare la cazurile standard de scutire de impozite la nivelul comerțului cu amănuntul,ADOPTĂ PREZENTA DIRECTIVĂ:Articolul 1Articolul 2 din Directiva Consiliului din 28 mai 1969 se modifică după cum urmează:(a) la alineatul (1), cuvintele "șaptezeci și cinci de unități de cont"se înlocuiesc cu "o sută douăzeci și cinci de unități de cont";(b) la alineatul (2), cuvintele "douăzeci de unități de cont"se înlocuiesc cu "treizeci de unități de cont";(c) la alineatul (3), cuvintele "șaptezeci și cinci de unități de cont"se înlocuiesc cu "o sută douăzeci și cinci de unități de cont".Articolul 2Articolul 4 alineatul (1) din Directiva Consiliului din 28 mai 1969 se înlocuiește după cum urmează:"(1) Fără a aduce atingere prevederilor naționale aplicabile călătorilor al căror domiciliu este în afara Europei, fiecare stat membru stabilește următoarele limite cantitative pentru scutirile de la impozitul pe cifra de afaceri și accize pentru bunurile menționate în continuare:| I Călătorie între țările terțe și Comunitate | II Călătorie între statele membre ale Comunității |(a)produse din tutunțigări | 200 | 300 |sau | | |țigarete (trabucuri de maximum trei grame greutate fiecare) | 100 | 150 |sau | | |trabucuri | 50 | 75 |sau | | |tutun de fumat | 250 g | 400 g |(b)băuturi alcoolice—băuturi distilate și spirtoase de tărie alcoolică de peste 22° | 1 sticlă standard (0,70-1 litru) | până la 1,5 litri |sau | | |băuturi distilate, spirtoase și aperitive pe bază de vin sau alcool de până la 22°; vinuri spumante, vinuri alcoolizate | până la 2 litri | până la 3 litri |și | | |—vinuri necarbonatate | până la 2 litri | până la 3 litri |(c)parfumuri | 50 g | 75 g |și | | |ape de toaletă | ¼ litri | ⅜ litri |(d)cafea | 500 g | 750 g |sau | | |extracte și esențe de cafea | 200 g | 300 g |(e)ceai | 100 g | 150 g |sau | | |extracte și esențe de ceai | 40 g | 60 g" |Articolul 3Articolul 5 din Directiva Consiliului din 28 mai 1969 se înlocuiește cu următoarele alineate, iar fostele alineate (2) și (3) din respectivul articol se renumerotează ca alineatele (6) și (7):"(1) Statele membre pot reduce valoarea și/sau cantitatea bunurilor care pot fi importate in regim duty-free până la o zecime din valorile și/sau cantitățile prevăzute la articolul 2 și articolul 4 alineatul (1) coloana II, dacă respectivele bunuri sunt importate dintr-un alt stat membru, de către persoane cu domiciliul în zona de frontieră a statului importator sau a statului membru vecin, de către lucrătorii din zona de frontieră sau de către echipajul mijloacelor de transport utilizate în traficul internațional.Totuși, valorile scutite de drepturi vamale în raport cu bunurile menționate în cele ce urmează pot fi următoarele:(a) produse din tutunțigări | 40 |sau | |țigarete (trabucuri de maximum trei grame greutate fiecare) | 20 |sau | |trabucuri | 10 |sau | |tutun de fumat | 50 g |(b) băuturi alcoolice—băuturi distilate și spirtoase de tărie alcoolică de peste 22o | 0,25 litri |sau | |—băuturi distilate, spirtoase și aperitive pe bază de vin sau alcool de până la 22°;vinuri spumante, vinuri alcoolizate | 0,50 litri |și | |—vinuri necarbonatate | 0,50 litri |(2) Statele membre pot stabili limite inferioare pentru valoarea și/sau cantitatea de bunuri scutite de drepturi dacă sunt importate dintr-o țară terță de către persoane cu domiciliul în zona de frontieră, de către lucrători din zona de frontieră sau de către echipajul mijloacelor de transport utilizate în traficul dintre Comunitate și țările terțe.(3) Statele membre pot stabili limite inferioare pentru valoarea și/sau cantitatea de bunuri scutite de drepturi care sunt importate dintr-un alt stat membru de către membri ai forțelor armate, inclusiv personalul civil, soții sau soțiile și copiii staționați într-un alt stat membru.(4) Restricțiile prevăzute la alineatele (1) și (2) nu se aplică dacă persoanele în cauză fac dovada că merg dincolo de zona de frontieră sau că nu se întorc din zona de frontieră a statului membru vecin sau a unei țări terțe.Aceste restricții se aplică totuși lucrătorilor din zona de frontieră sau echipajului mijloacelor de transport utilizate în traficul internațional dacă importă bunuri în timpul călătoriilor în interes de serviciu.(5) În sensul alineatelor (1), (2) și (4):- "zonă de frontieră" înseamnă zona în care, în zborul păsării, nu este mai mare de 15 km de la frontiera statului membru. Fiecare stat membru trebuie să includă în zona sa de frontieră circumscripțiile administrative locale de care ține teritoriul cuprins în interiorul zonei respective;- "lucrător din zona de frontieră" înseamnă orice persoană ale cărei activități obișnuite cer deplasarea sa dincolo de frontieră în zilele de lucru."Articolul 4Articolul 6 din Directiva Consiliului din 28 mai 1969 se modifică după cum urmează:(a) textul articolului în cauză devine alineatul (1) al aceluiași;(b) se adaugă următoarele alineate:"(2) Fără a aduce atingere normelor privind vânzările în magazinele din aeroporturi aflate sub control vamal și la bordul avioanelor, statele membre pot, în ceea ce privește vânzările cu amănuntul, să autorizeze, în cazurile și în condițiile prevăzute la alineatele (3) și (4), scutirea de impozit pe cifra de afaceri pentru bunurile transportate în bagajul personal al călătorilor ce părăsesc un stat membru al Comunității. Nu poate fi acordată nici o scutire de impozit pentru accize.(3) În ceea ce privește călătorii al căror domiciliu sau rezidență obișnuită se situează în afara Comunității, fiecare stat membru poate stabili limite și condiții de aplicare privind scutirea de taxe.În ceea ce privește călătorii al căror domiciliu, rezidență obișnuită sau loc de muncă sunt situate într-un stat membru, pot fi scutite de taxe numai articolele individuale a căror valoare, inclusiv taxa, depășește suma prevăzută la articolul 2 alineatul (1).Statele membre pot crește respectiva sumă. În plus, pot exclude rezidenții proprii de la beneficiul scutirii de taxe.(4) Scutirea de taxe se aplică sub rezerva:(a) în cazurile prevăzute la alineatul (3) primul paragraf, prezentării unei copii a facturii sau a altui document cu același rol ștampilat de vama statului membru exportator pentru a certifica exportul de bunuri;(b) în cazurile prevăzute la alineatul (3) al doilea paragraf, prezentării unei copii a facturii sau altui document cu același rol ștampilat de vama statului membru în care se face importul final sau de o altă autoritate a statului membru competent în privința impoziului pe cifra de afaceri.(5) În sensul prezentului articol:- "domiciliu sau rezidență obișnuită" înseamnă locul înregistrat ca atare în pașaport, în cartea de identitate sau, în lipsa acestora, în alte documente de identitate pe care le recunoaște statul membru exportator;- "articol" înseamnă un obiect sau grup de obiecte care constituie în mod normal un întreg."Articolul 5Următorul articol se inserează după articolul 7 din Directiva Consiliului din 28 mai 1969:"Articolul 7aStatele membre adoptă, în cadrul traficului intracomunitar, măsurile necesare pentru a permite călătorilor să confirme în mod tacit sau printr-o declarație verbală simplă că se încadrează în limitele și condițiile stabilite cu privire la valorile scutite de drepturi vamale."Articolul 6(1) Statele membre pun în aplicare măsurile necesare aducerii la îndeplinire a:- articolelor 1, 2, 3 și 5 din prezenta directivă, până la 1 iulie 1972 cel târziu;- articolului 4 din prezenta directivă, până la 1 ianuarie 1973 cel târziu.(2) Fiecare stat membru informează Comisia cu privire la măsurile pe care le adoptă în scopul punerii în aplicare a prezentei directive.Comisia comunică celorlalte state membre respectivele informații.Articolul 7Prezenta directivă se adresează statelor membre.Adoptată la Luxemburg, 12 iunie 1972.Pentru ConsiliuPreședinteleJ. Dupong[1] JO L 133, 4.6.1969, p. 6.[2] JO C 28, 27.3.1971, p. 1.--------------------------------------------------


title: Directiva 2006/14/CE a Comisiei din 6 februarie 2006 de modificare a anexei IV la Directiva 2000/29/CE a Consiliului privind măsurile de protecție împotriva introducerii în Comunitate a unor organisme dăunătoare plantelor sau produselor vegetale și împotriva răspândirii lor în Comunitate

text:
Anunţ juridic important

|

32006L0014

Official Journal L 034 , 07/02/2006 P. 0024 - 0025 Official Journal L 330 , 28/11/2006 P. 0125 - 0126

		20060206Directiva 2006/14/CE a Comisieidin 6 februarie 2006de modificare a anexei IV la Directiva 2000/29/CE a Consiliului privind măsurile de protecție împotriva introducerii în Comunitate a unor organisme dăunătoare plantelor sau produselor vegetale și împotriva răspândirii lor în ComunitateCOMISIA COMUNITĂȚILOR EUROPENE,având în vedere Tratatul de instituire a Comunității Europene,având în vedere Directiva 2000/29/CE a Consiliului din 8 mai 2000 privind măsurile de protecție împotriva introducerii în Comunitate a unor organisme dăunătoare plantelor sau produselor vegetale și împotriva răspândirii lor în Comunitate [1], în special articolul 14 al doilea paragraf litera (d),întrucât:(1) Standardul internațional pentru măsurile fitosanitare ("International Standard for Phytosanitary Measures" — ISPM) nr. 15 al Organizației Națiunilor Unite pentru Alimentație și Agricultură ("Food and Agriculture Organization" — FAO), intitulat "Directive pentru reglementarea materialelor de ambalaj pe bază de lemn în comerțul internațional", a fost adoptat în martie 2002 de către A patra comisie interimară pentru măsuri fitosanitare (CIMF). Dispozițiile relevante ale Directivei 2000/29/CE au fost armonizate cu aceste linii directoare prin Directiva 2004/102/CE a Comisiei din 5 octombrie 2004 de modificare a anexelor II, III, IV și V la Directiva 2000/29/CE a Consiliului privind măsurile de protecție împotriva introducerii în Comunitate a unor organisme dăunătoare plantelor sau produselor vegetale și împotriva răspândirii lor în Comunitate [2].(2) Pe lângă măsurile aprobate în conformitate cu ISPM nr. 15, Directiva 2004/102/CE include o dispoziție care stabilește că materialele de ambalaj din lemn importate trebuie să fie fabricate din lemn rotund fără scoarță. ISPM nr. 15 subordonează această cerință existenței unei justificări tehnice. Aplicarea acestei dispoziții s-a amânat până la 1 martie 2006 prin Directiva 2005/15/CE a Consiliului din 28 februarie 2005 de modificare a anexei IV la Directiva 2000/29/CE privind măsurile de protecție împotriva introducerii în Comunitate a unor organisme dăunătoare plantelor sau produselor vegetale și împotriva răspândirii lor în Comunitate [3].(3) Comunitatea a cerut revizuirea ISPM nr. 15 la nivel internațional în scopul de a include în acesta o dispoziție care răspunde temerilor Comunității față de prezența scoarței pe materialele de ambalaj din lemn în comerțul internațional.(4) Procedura de revizuire a ISPM nr. 15 fiind în curs, este necesar, în așteptarea rezultatelor acestei revizuiri, să se amâne temporar aplicarea dispoziției comunitare care prevede că materialele de ambalaj din lemn importate din țări terțe trebuie să fie fabricate din lemn rotund fără scoarță.(5) Prin urmare, Directiva 2000/29/CE ar trebui modificată în consecință.(6) Măsurile prevăzute de prezenta directivă sunt conforme cu avizul Comitetului permanent fitosanitar,ADOPTĂ PREZENTA DIRECTIVĂ:Articolul 1Directiva 2000/29/CE se modifică după cum urmează:1. În anexa IV partea A secțiunea I punctul 2, ultimul paragraf din josul coloanei din dreapta se înlocuiește cu următorul text:"Prima liniuță, care prevede că materialele de ambalaj din lemn trebuie să fie fabricate din lemn rotund fără scoarță, se aplică de la 1 ianuarie 2009. Prezentul alineat se revizuiește până la 1 septembrie 2007."2. În anexa IV partea A secțiunea I punctul 8, ultimul paragraf din josul coloanei din dreapta se înlocuiește cu următorul text:"Primul rând de la litera (a), care prevede că materialele de ambalaj din lemn trebuie să fie fabricate din lemn rotund fără scoarță, se aplică de la 1 ianuarie 2009. Prezentul alineat se revizuiește până la 1 septembrie 2007."Articolul 2(1) Statele membre asigură intrarea în vigoare a actelor cu putere de lege și a actelor administrative necesare pentru a se conforma prezentei directive până la 28 februarie 2006.Atunci când statele membre adoptă aceste acte , ele conțin o trimitere la prezenta directivă sau sunt însoțite de o asemenea trimitere la data publicării oficiale. Statele membre stabilesc modalitatea de efectuare a acestei trimiteri.(2) Comisiei îi sunt comunicate de către statele membre textele principalelor dispoziții de drept intern pe care le adoptă în domeniul reglementat de prezenta directivă.Articolul 3Prezenta directivă intră în vigoare în a treia zi de la data publicării în Jurnalul Oficial al Uniunii Europene.Articolul 4Prezenta directivă se adresează statelor membre.Adoptată la Bruxelles, 6 februarie 2006.Pentru ComisieMarkos KyprianouMembru al Comisiei[1] JO L 169, 10.7.2000, p. 1. Directivă, astfel cum a fost modificată ultima dată prin Directiva 2005/77/CE a Comisiei (JO L 296, 12.11.2005, p. 17).[2] JO L 309, 6.10.2004, p. 9.[3] JO L 56, 2.3.2005, p. 12.--------------------------------------------------


title: Directiva Consiliului din 16 iunie 1988 de modificare a Directivei 70/220/CEE privind apropierea legislațiilor statelor membre referitoare la măsurile preconizate împotriva poluării aerului cu emisii poluante provenind de la motoarele autovehiculelor (Restricții pentru emisiile de particule poluante provenite de la motoarele diesel)

text:
               13/Volumul 08

               RO

               Jurnalul Ofícial al Uniunii Europene

               254

         31988L0436

               L 214/1

               JURNALUL OFÍCIAL AL UNIUNII EUROPENE

      DIRECTIVA CONSILIULUI

   din 16 iunie 1988
   de modificare a Directivei 70/220/CEE privind apropierea legislațiilor statelor membre referitoare la măsurile preconizate împotriva poluării aerului cu emisii poluante provenind de la motoarele autovehiculelor
   (Restricții pentru emisiile de particule poluante provenite de la motoarele diesel)
   (88/436/CEE)
   CONSILIUL COMUNITĂȚILOR EUROPENE,
   având în vedere Tratatul de instituire a Comunității Economice Europene și, în special, articolul 100a al acestuia,
   având în vedere propunerea Comisiei (1),
   în cooperare cu Parlamentul European (2),
   având în vedere avizul Comitetului Economic și Social (3),
   întrucât este important să se adopte măsurile menite să instituie treptat piața internă în cursul unei perioade care expiră la 31 decembrie 1992; întrucât piața internă constituie un spațiu fără frontiere interne în care este asigurată circulația liberă a mărfurilor, a persoanelor, a serviciilor și a capitalurilor;
   întrucât primul program de acțiune al Comunității Europene în domeniul mediului, care a fost adoptat de Consiliu la 22 noiembrie 1973, impune să se țină seama de cele mai recente progrese științifice în combaterea poluării aerului, produsă de gazele de eșapament provenite de la autovehicule, dar și de directivele adoptate anterior, care trebuie modificate în consecință; întrucât cel de-al treilea program de acțiune prevede eforturi suplimentare pentru reducerea considerabilă a nivelului actual de emisie a poluanților de la autovehiculele;
   întrucât pot apărea diferențe în legislația internă privind limitele pentru emisiile de particule poluante de la motoarele cu aprindere prin compresie (motoare diesel), folosite drept criterii pentru omologarea de tip a vehiculelor dotate cu asemenea motoare, trebuie, obligatoriu, să se constituie restricții pentru libera circulație a acestor produse în Comunitate; întrucât, din acest motiv, este necesară stabilirea standardelor comune în acest domeniu;
   întrucât Directiva 70/220/CEE (4) stabilește valorile limită pentru emisiile de monoxid de carbon și hidrocarburi nearse din astfel de motoare; întrucât aceste valori limită au fost micșorate pentru prima dată prin Directiva 74/290/CEE (5) și completate, conform Directivei 77/102/CEE a Comisiei (6), cu valori limită privind emisiile admise de oxizi de azot; întrucât valorile limită pentru acești trei poluanți au fost reduse succesiv prin Directiva 78/665/CEE a Comisiei (7) și prin Directivele 83/351/CEE (8) și 88/76/CEE (9);
   întrucât domeniul de aplicare al Directivei 70/220/CEE a fost extins prin Directiva 83/351/CEE la anumite categorii de vehicule echipate cu motoare cu aprindere prin compresie (motoare diesel), fără a se stabili însă cerințele specifice pentru emisiile acestor motoare; întrucât, numai emisiile de funingine sunt reglementate de Directiva 72/306/CEE (10); întrucât, cu toate acestea, în vederea îmbunătățirii protecției sănătății publice, este necesară limitarea emisiilor de particule poluante de la motoarele de acest tip; întrucât este oportun să se stabilească valori limită pentru emisiile de particule poluante, care corespund celor mai recente tehnici în ceea ce privește motoarele diesel, și să se completeze metoda de încercare prevăzută la Directiva 70/220/CEE prin adăugarea clauzelor privind prelevarea eșantioanelor și analiza emisiilor, clauze preluate din reglementările relevante ale Statelor Unite ale Americii;
   întrucât stabilirea la 1,1 g și 1,4 g/încercare a valorilor limită pentru emisiile de particule poluante de la vehiculele echipate cu motoare diesel, reprezintă doar primul pas în controlarea acestor emisii;
   întrucât, având în vedere și avizul Parlamentului European, un al doilea stadiu în reducerea emisiilor de particule de poluanți trebuie pus în aplicare cât mai rapid posibil și întrucât nivelurile de 0,8 și 1,0 g/încercare ar trebui atinse; întrucât, nivelurile adoptate trebuie să țină seama de posibilitățile tehnice și economice care există în momentul respectiv,
   ADOPTĂ PREZENTA DIRECTIVĂ:
   Articolul 1
   Directiva 70/220/CEE se modifică după cum urmează:

               1.

               Titlul se înlocuiește după cum urmează:

               2.

               Anexele I, II și III A se modifică în conformitate cu anexa la prezenta directivă.

         Articolul 2
   (1)   Începând cu 1 octombrie 1988, din motive legate de poluarea aerului cu emisii de particule poluante de la un motor, statele membre:

               —

               nu pot să refuze, pentru un vehicul echipat cu motor cu aprindere prin compresie, să acorde omologarea CEE de tip ori eliberarea certificatului prevăzut la articolul 10 alineatul (1) ultima liniuță din Directiva 70/156/CEE (11) ori omologarea națională;

               —

               nu pot să interzică introducerea în circulație pentru prima dată a vehiculelor echipate cu motoare cu aprindere prin compresie

         dacă emisiile de poluanți de la acest tip de autovehicul sau de la astfel de vehicule respectă cerințele prevăzute în anexele la Directiva 70/220/CEE, astfel cum a fost modificată prin prezenta directivă.
   (2)   Începând cu 1 octombrie 1989, statele membre:

               —

               nu mai pot elibera certificatul prevăzut la articolul 10 alineatul (1) ultima liniuță din Directiva 70/156/CEE pentru tipurile de vehicule echipate cu motoare cu aprindere prin compresie;

               —

               pot refuza omologarea națională a tipurilor de vehicule cu aprindere prin compresie în cazul în care emisiile de particule poluante ale acestor tipuri de vehicule nu respectă cerințele prevăzute în anexele la Directiva 70/220/CEE, astfel cum au fost modificate prin prezenta directivă.

         Cu toate acestea, în privința vehiculelor echipate cu motoare cu aprindere prin compresie și injecție directă, acest termen se prelungește până la 1 octombrie 1994.
   (3)   Începând cu 1 octombrie 1990, statele membre pot interzice introducerea în circulație pentru prima dată a vehiculelor echipate cu motoare cu aprindere prin compresie ale căror emisii de particule poluante nu respectă cerințele prevăzute în anexele la Directiva 70/220/CEE, astfel cum a fost modificată prin prezenta directivă.
   Cu toate acestea, în cea ce privește vehiculele cu motoare cu aprindere prin compresie și injecție directă, acest termen se prelungește până la 1 octombrie 1996.
   Articolul 3
   Statele membre pun în aplicare actele cu putere de lege și actele administrative necesare pentru a se conforma prezentei directive până la 1 octombrie 1988. Statele membre informează de îndată Comisia cu privire la acestea.
   Articolul 4
   Până la încheierea anului 1989, Consiliul decide, hotărând la propunerea Comisiei, punerea în aplicare a celei de-a doua etape privind continuarea reducerii valorilor limită a emisiilor de particule poluante.
   Articolul 5
   Prezenta directivă se adresează statelor membre.

      Adoptată la Luxemburg, 16 iunie 1988.

            Pentru Consiliu

            Președintele

         K. TÖPFER

      (1)  JO C 174, 12.7.1986, p. 3.

      (2)  JO C 190, 20.7.1987, p. 178 și JO C 167, 27.6.1988.

      (3)  JO C 333, 29.12.1986, p. 17.

      (4)  JO L 76, 6.4.1970, p. 1.

      (5)  JO L 159, 15.6.1974, p. 61.

      (6)  JO L 32, 3.2.1977, p. 32.

      (7)  JO L 223, 14.8.1978, p. 48.

      (8)  JO L 197, 20.7.1983, p. 1.

      (9)  JO L 36, 9.2.1988, p. 1.

      (10)  JO L 190, 20.8.1972, p. 1.

      (11)  JO L 42, 23.2.1970, p. 1.
   ANEXĂ
   Modificări la anexele la Directiva 70/220/CEE
   ANEXA 1
   A se vedea Directiva 91/441/CEE a Consiliului (JO L 242, 30.8.1991, p. 1).
   ANEXA III
   A se vedea Directiva 91/441/CEE a Consiliului (JO L 242, 30.8.1991, p. 1).
   ANEXA III A
   A se vedea Directiva 91/441/CEE a Consiliului (JO L 242, 30.8.1991, p. 1).


title: Directiva (UE) 2015/121 a Consiliului din 27 ianuarie 2015 de modificare a Directivei 2011/96/UE privind regimul fiscal comun care se aplică societăților-mamă și filialelor acestora din diferite state membre

text:
               28.1.2015

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               L 21/1

         DIRECTIVA (UE) 2015/121 A CONSILIULUI
   din 27 ianuarie 2015
   de modificare a Directivei 2011/96/UE privind regimul fiscal comun care se aplică societăților-mamă și filialelor acestora din diferite state membre
   CONSILIUL UNIUNII EUROPENE,
   având în vedere Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene, în special articolul 115,
   având în vedere propunerea Comisiei Europene,
   după transmiterea proiectului de act legislativ către parlamentele naționale,
   având în vedere avizul Parlamentului European (1),
   având în vedere avizul Comitetului Economic și Social European (2),
   hotărând în conformitate cu o procedură legislativă specială,
   întrucât:

               (1)

               Directiva 2011/96/UE a Consiliului (3) scutește de la reținerea la sursă dividendele și alte forme de repartizare a profitului plătite societăților-mamă de către filiale și elimină dubla impozitare a acestor venituri la nivelul societății-mamă.

               (2)

               Este necesar să se asigure că Directiva 2011/96/UE nu este utilizată în mod abuziv de către contribuabilii care intră sub incidența acesteia.

               (3)

               Unele state membre aplică dispoziții interne sau bazate pe acorduri, menite să combată evaziunea fiscală, frauda fiscală sau practicile abuzive, în mod general sau într-un mod anume.

               (4)

               Totuși, dispozițiile respective pot avea grade diferite de strictețe și, în orice caz, sunt concepute pentru a reflecta particularitățile sistemului fiscal din fiecare stat membru. În plus, există state membre care nu au niciun fel de dispoziții interne sau bazate pe acorduri, vizând prevenirea abuzurilor.

               (5)

               Prin urmare, includerea în Directiva 2011/96/UE a unei norme comune minime antiabuz ar fi foarte utilă pentru prevenirea utilizărilor necorespunzătoare a directivei menționate și pentru asigurarea unei mai mari coerențe în ceea ce privește aplicarea acesteia în diferite state membre.

               (6)

               Aplicarea normelor antiabuz ar trebui să fie proporțională și să servească scopului specific de a combate un demers sau o serie de demersuri care nu sunt oneste, și anume care nu reflectă realitatea economică.

               (7)

               În acest scop, atunci când evaluează dacă un demers sau o serie de demersuri sunt abuzive, administrațiile fiscale ale statelor membre ar trebui să realizeze o analiză obiectivă a tuturor faptelor și circumstanțelor relevante.

               (8)

               Statele membre ar trebui să utilizeze clauza antiabuz pentru a combate demersurile care, în ansamblul lor, nu sunt oneste, însă pot exista și cazuri în care etape sau părți distincte ale unui demers nu sunt, în mod individual, oneste. Statele membre ar trebui să poată folosi clauza antiabuz, de asemenea, pentru a combate respectivele etape sau părți specifice fără a aduce atingere celorlalte etape sau părți ale demersului care sunt oneste. Acest lucru ar asigura o eficiență maximă a clauzei antiabuz, garantând în același timp proporționalitatea sa. Abordarea de tipul „în măsura în care” poate fi eficace în cazurile în care entitățile vizate ca atare sunt oneste, dar în care, de exemplu, acțiunile din care se generează repartizarea profitului nu sunt în mod onest atribuite unui contribuabil care este stabilit într-un stat membru, și anume în cazul în care demersul pe baza formei sale juridice transferă dreptul de proprietate asupra acțiunilor, dar caracteristicile sale nu reflectă realitatea economică.

               (9)

               Prezenta directivă ar trebui să nu afecteze în niciun fel capacitatea statelor membre de a aplica propriile dispoziții interne sau bazate pe acorduri vizând prevenirea evaziunii fiscale, a fraudei fiscale sau a abuzurilor.

               (10)

               Prin urmare, Directiva 2011/96/UE ar trebui să fie modificată în consecință,

         ADOPTĂ PREZENTA DIRECTIVĂ:
   Articolul 1
   În Directiva 2011/96/UE, la articolul 1, alineatul (2) se înlocuiește cu următoarele alineate:

      „(2)   Statele membre nu acordă beneficiile prezentei directive unui demers sau unei serii de demersuri care, fiind întreprinse cu scopul principal sau cu unul dintre scopurile principale de a obține un avantaj fiscal care contravine obiectului sau scopului prezentei directive, nu sunt oneste având în vedere toate faptele și circumstanțele relevante.
      Un demers poate cuprinde mai multe etape sau părți.
      (3)   În sensul alineatului (2), un demers sau o serie de demersuri sunt considerate ca nefiind oneste în măsura în care nu sunt întreprinse din motive comerciale valabile care reflectă realitatea economică.
      (4)   Prezenta directivă nu împiedică aplicarea dispozițiilor interne sau a celor bazate pe acorduri, necesare pentru prevenirea evaziunii fiscale, a fraudei fiscale sau a abuzurilor.”

   Articolul 2
   (1)   Statele membre asigură intrarea în vigoare a actelor cu putere de lege și a actelor administrative necesare pentru a se conforma prezentei directive până la 31 decembrie 2015 cel târziu. Statele membre comunică imediat Comisiei textul dispozițiilor respective.
   Atunci când statele membre adoptă dispozițiile respective, ele cuprind o trimitere la prezenta directivă sau sunt însoțite de o astfel de trimitere la data publicării lor oficiale. Statele membre stabilesc modalitatea de efectuare a acestei trimiteri.
   (2)   Statele membre comunică Comisiei textul principalelor dispoziții de drept intern pe care le adoptă în domeniul reglementat de prezenta directivă.
   Articolul 3
   Prezenta directivă intră în vigoare în a douăzecea zi de la data publicării în Jurnalul Oficial al Uniunii Europene.
   Articolul 4
   Prezenta directivă se adresează statelor membre.

      Adoptată la Bruxelles, 27 ianuarie 2015.

            Pentru Consiliu

            Președintele

         J. REIRS

      (1)  Avizul din 2 aprilie 2014 (nepublicat încă în Jurnalul Oficial).

      (2)  Avizul din 25 martie 2014 (JO C 226, 16.7.2014, p. 40).

      (3)  Directiva 2011/96/UE a Consiliului din 30 noiembrie 2011 privind regimul fiscal comun care se aplică societăților-mamă și filialelor acestora din diferite state membre (JO L 345, 29.12.2011, p. 8).