title: Directiva 98/33/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 22 iunie 1998 de modificare a articolului 12 din Directiva 77/780/CEE a Consiliului privind inițierea activității instituțiilor de credit și exercitarea acesteia, a articolelor 2, 5, 6, 7 și 8 și a anexelor II și III la Directiva 89/647/CEE a Consiliului privind o rată de solvabilitate a instituțiilor de credit și a articolului 2 și a anexei II la Directiva 93/6/CEE a Consiliului privind adecvarea capitalurilor întreprinderilor de investiții și ale instituțiilor de credit

text:
               06/Volumul 03

               RO

               Jurnalul Ofícial al Uniunii Europene

               52

         31998L0033

               L 204/29

               JURNALUL OFÍCIAL AL UNIUNII EUROPENE

      DIRECTIVA 98/33/CE A PARLAMENTULUI EUROPEAN ȘI A CONSILIULUI

   din 22 iunie 1998
   de modificare a articolului 12 din Directiva 77/780/CEE a Consiliului privind inițierea activității instituțiilor de credit și exercitarea acesteia, a articolelor 2, 5, 6, 7 și 8 și a anexelor II și III la Directiva 89/647/CEE a Consiliului privind o rată de solvabilitate a instituțiilor de credit și a articolului 2 și a anexei II la Directiva 93/6/CEE a Consiliului privind adecvarea capitalurilor întreprinderilor de investiții și ale instituțiilor de credit
   PARLAMENTUL EUROPEAN ȘI CONSILIUL UNIUNII EUROPENE,
   având în vedere Tratatul de instituire a Comunității Europene, în special articolul 57 alineatul (2) prima și a treia teză,
   având în vedere propunerea Comisiei (1),
   având în vedere avizul Comitetului Economic și Social (2),
   în conformitate cu procedura prevăzută la articolul 189b din tratat (3),

               (1)

               Întrucât prima Directivă a Consiliului (77/780/CEE) din 12 decembrie 1977 privind coordonarea actelor cu putere de lege și actelor administrative privind inițierea activității instituțiilor de credit și exercitarea acesteia (4) permite schimbul de informații între autoritățile competente și anumite alte autorități sau organisme dintr-un stat membru sau între statele membre; întrucât directiva în cauză permite, de asemenea, încheierea de către statele membre a unor acorduri privind schimbul de informații cu autoritățile competente din țări terțe; întrucât, din motive de coerență, această autorizare de a încheia acorduri privind schimbul de informații cu țări terțe ar trebui extinsă, pentru a include schimbul de informații cu anumite alte autorități sau organisme din țările în cauză, cu condiția ca informațiile divulgate să facă obiectul unor garanții adecvate privind secretul profesional.

               (2)

               Întrucât Directiva 89/647/CEE a Consiliului din 18 decembrie 1989 privind raportul de solvabilitate al instituțiilor de credit (5) ponderează activele și elementele din afara bilanțului în funcție de gradul lor de risc.

               (3)

               Întrucât bisericile și comunitățile religioase care, constituite ca persoane juridice de drept public, colectează taxe în conformitate cu dispozițiile legale care le conferă acest drept, reprezintă un risc de credit similar cu cel reprezentat de administrațiile regionale și autoritățile locale; întrucât, în consecință, se recomandă să se acorde autorităților competente posibilitatea de a trata creanțele asupra bisericilor și comunităților religioase în același fel ca și creanțele asupra administrațiilor regionale și autorităților locale, în cazul în care aceste biserici și comunități religioase colectează taxe; întrucât opțiunea de a aplica o ponderare de 0 % în cazul creanțelor asupra administrațiilor regionale și autorităților locale nu se extinde, cu toate acestea, la creanțele asupra bisericilor și comunităților religioase numai în temeiul dreptului de a colecta taxe.

               (4)

               Întrucât Directiva 94/7/CE a Comisiei din 15 martie 1994 de adaptare tehnică a Directivei 89/647/CEE a Consiliului privind raportul de solvabilitate al instituțiilor de credit în ceea ce privește definiția „băncilor multilaterale de dezvoltare” (6) a inclus Fondul European de Investiții în definiția în cauză; întrucât Fondul reprezintă o structură nouă și unică de cooperare în Europa, destinată să contribuie la consolidarea pieței interne, promovarea recuperării economice în Europa și consolidarea coeziunii economice și sociale.

               (5)

               Întrucât în sensul articolului 6 alineatul (1) litera (d) punctul 7 din Directiva 89/647/CEE, ar trebui să se aplice o ponderare de 100 % părții nevărsate din capitalul subscris de instituțiile de credit la Fondul European de Investiții.

               (6)

               Întrucât capitalul Fondului European de Investiții rezervat pentru subscriere de către instituțiile financiare se limitează la 30 %, din care 20 % trebuie vărsat la început în patru tranșe anuale de câte 5 %; întrucât, în consecință, 80 % nu trebuie vărsat, rămânând o obligație latentă a membrilor Fondului; întrucât, având în vedere obiectivul Consiliului European, exprimat la crearea Fondului, de a încuraja participarea băncilor comerciale, această participare nu ar trebui să fie penalizată și întrucât, prin urmare, ar fi mai adecvată aplicarea unei ponderi de 20 % în cazul părții nevărsate din capitalul subscris.

               (7)

               Întrucât anexa I la Directiva 89/647/CEE, care include clasificarea elementelor din afara bilanțului, clasifică anumite elemente ca risc deplin și, prin urmare, aplică o ponderare de 100 %; întrucât articolul 6 alineatul (4) din directiva în cauză prevede că „în cazul în care elementele din afara bilanțului fac obiectul unei garanții explicite, acestea sunt ponderate ca și cum ar fi fost contractate în numele garantului și nu în numele părții reale. În cazul în care expunerea potențială ce decurge din operațiunile din afara bilanțului este garantată în întregime și complet, spre satisfacția autorităților competente, prin oricare dintre activele recunoscute drept garanție la alineatul (1) litera (a) punctul 7 sau la alineatul (1) litera (b) punctul 11, se aplică ponderări de 0 % sau 20 %, în funcție de garanția în cauză”.

               (8)

               Întrucât compensarea instrumentelor derivate extrabursiere efectuată de casele de compensație în calitate de parte contractuală centrală joacă un rol important în anumite state membre; întrucât se recomandă recunoașterea avantajelor acestei compensări, în ceea ce privește reducerea riscului de credit și a riscului sistemic în tratamentul prudențial al riscului de credit; întrucât sunt necesare garantarea completă a expunerilor actuale și a expunerilor viitoare potențiale care decurg din contracte cu instrumente derivate extrabursiere compensate și eliminarea riscului de acumulare a riscurilor pentru casa de compensație peste valoarea de piață a garanției constituite pentru a acorda instrumentelor derivate extrabursiere compensate, pentru o perioadă de tranziție, tratamentul acordat și instrumentelor derivate negociate la bursă; întrucât autoritățile competente trebuie să fie mulțumite de nivelul marjelor inițiale și al marjelor variabile obligatorii și de calitatea și nivelul protecției asigurate de garanția constituită.

               (9)

               Întrucât ar trebui, de asemenea, să se aibă în vedere cazul în care garanția este constituită printr-un gaj real în sensul articolului 6 alineatul (1) litera (c) punctul 1 în ceea ce privește elementele din afara bilanțului care sunt cauțiuni sau garanții cu statut de substitute de credit.

               (10)

               Întrucât în sensul articolului 6 alineatul (1) litera (a) punctele 2, 4 și 7 din Directiva 89/647/CEE se aplică o ponderare zero în cazul activelor care constituie creanțe asupra administrațiilor centrale și băncilor centrale din zona A sau creanțe garantate explicit de către acestea și în cazul activelor care fac obiectul unor garanții sub forma unor valori mobiliare emise de către administrațiile centrale și băncile centrale din zona A; întrucât, în sensul articolului 7 alineatul (1) din directiva în cauză, statele membre pot aplica, în anumite condiții, o ponderare zero în cazul activelor care constituie creanțe asupra administrațiilor lor regionale și autorităților locale și în cazul creanțelor asupra unor terțe părți și al elementelor din afara bilanțului deținute în numele unor terțe părți și garantate de către administrațiile regionale sau de către autoritățile locale în cauză.

               (11)

               Întrucât articolul 8 alineatul (1) din Directiva 89/647/CEE prevede că statele membre pot aplica o ponderare de 20 % în cazul activelor care sunt garantate, spre satisfacția autorităților competente, printr-o garanție sub forma unor valori mobiliare emise de către administrațiile regionale sau de către autoritățile locale din zona A; întrucât garanția sub formă de valori mobiliare emise de către administrațiile regionale sau de către autoritățile locale din statele membre ar trebui să fie considerate ca fiind garantate de administrațiile regionale și autoritățile locale în cauză, în sensul articolului 7 alineatul (1), pentru a permite autorităților competente să aplice o ponderare zero în cazul activelor și al elementelor din afara bilanțului garantate printr-o astfel de garanție, de asemenea, sub rezerva condițiilor stabilite în alineatul în cauză.

               (12)

               Întrucât anexa II la Directiva 89/647/CEE stabilește tratamentul elementelor din afara bilanțului, denumite în mod obișnuit instrumente derivate extrabursiere, în ceea ce privește ratele dobânzii și cursurile de schimb valutar în contextul calculării cerințelor de capital impuse instituțiilor de credit.

               (13)

               Întrucât articolul 2 alineatul (1) litera (a), articolul 2 alineatele (2), articolul 2 alineatul (3) litera (b), precum și articolul 2 alineatul (6) și articolul 3 alineatele (1) și (2) din prezenta directivă și anexa la prezenta directivă sunt în conformitate cu activitatea unui forum internațional al autorităților de supraveghere din domeniul bancar, privind un tratament ameliorat și, din anumite puncte de vedere, mai strict, al riscului de credit inerent instrumentelor derivate extrabursiere, în special extinderea acoperirii obligatorii a capitalului la instrumentele derivate extrabursiere privind elemente subiacente, altele decât rata dobânzii și cursul de schimb valutar, și posibilitatea de a ține seama de efectele de reducere a riscului datorate acordurilor contractuale de compensare recunoscute de către autoritățile competente la calcularea cerințelor de capital pentru riscurile viitoare potențiale de credit inerente instrumentelor derivate extrabursiere.

               (14)

               Întrucât, pentru instituțiile de credit active la nivel internațional și pentru grupurile de instituții de credit dintr-o mare varietate de țări terțe, care concurează cu instituțiile de credit comunitare, normele adoptate la nivel internațional mai larg vor avea ca rezultat un tratament ameliorat de supraveghere a instrumentelor derivate extrabursiere; întrucât această ameliorare are ca rezultat o acoperire obligatorie a capitalului mai adecvată care ține seama de efectele de reducere a riscului generate de acordurile contractuale de compensare privind riscurile viitoare potențiale de credit.

               (15)

               Întrucât, în cazul instituțiilor de credit comunitare, o ameliorare similară a tratamentului de supraveghere a instrumentelor derivate extrabursiere, inclusiv posibilitatea de a ține seama de efectele de reducere a riscului generate de acordurile contractuale de compensare, recunoscute de către autoritățile competente, privind riscurile viitoare potențiale de credit, pot fi obținute numai prin modificarea Directivei 89/647/CEE.

               (16)

               Întrucât, pentru a asigura condiții de concurență egale între instituțiile de credit și întreprinderile de investiții aflate în concurență la nivel comunitar, este necesară o coerență a tratamentului de supraveghere a activităților lor respective, în ceea ce privește instrumentele derivate extrabursiere, iar această coerență se poate obține numai prin modificarea Directivei 93/6/CEE a Consiliului din 15 martie 1993 privind adecvarea capitalurilor întreprinderilor de investiții și al instituțiilor de credit (7).

               (17)

               Întrucât prezenta directivă constituie mijlocul cel mai potrivit de atingere a obiectivelor propuse și nu depășește ceea ce este necesar în acest sens,

         ADOPTĂ PREZENTA DIRECTIVĂ:
   Articolul 1
   La articolul 12 din Directiva 77/780/CEE alineatul (3) se înlocuiește cu următoarele:

      „(3)   Statele membre pot încheia acorduri de cooperare, privind schimbul de informații, cu autoritățile competente din țări terțe sau cu autorități sau organisme din țări terțe, definite la alineatele (5) și (5a), numai în cazul în care informațiile divulgate sunt supuse unor garanții privind secretul profesional cel puțin echivalente cu cele prevăzute în prezentul articol. Aceste schimburi de informații trebuie să se facă în scopul îndeplinirii sarcinii de supraveghere de către autoritățile sau organismele în cauză.
      În cazul în care informațiile provin dintr-un alt stat membru, acestea pot fi divulgate numai cu acordul expres al autorităților competente care le-au furnizat și, după caz, numai în scopul pentru care autoritățile respective și-au dat acordul.”

   Articolul 2
   Directiva 89/647/CEE se modifică după cum urmează:

               1.

               Articolul 2 se modifică după cum urmează:

                           (a)

                           La alineatul (1), se adaugă următoarea liniuță:

                                       „—

                                       «piață recunoscută» reprezintă o piață recunoscută de către autoritățile competente, care:

                                                   (i)

                                                   funcționează regulat;

                                                   (ii)

                                                   are norme, stabilite sau aprobate de către autoritățile adecvate din țara de origine a pieței, care definesc condițiile de funcționare a pieței, condițiile de acces pe piață, precum și condițiile care trebuie îndeplinite de un contract, înainte ca acesta să poată fi tranzacționat efectiv pe piață;

                                                   (iii)

                                                   dispune de un mecanism de compensare care prevede ca contractele enumerate în anexa III să fie supuse cerințelor privind marja zilnică, oferind o protecție adecvată, în opinia autorităților competente.”

                           (b)

                           La alineatul (2), se adaugă următorul paragraf:
                           „Autoritățile competente pot include, de asemenea, în conceptul de administrații regionale și autorități locale, biserici și comunități religioase constituite ca persoane juridice de drept public, în măsura în care acestea colectează taxe în conformitate cu dispozițiile legale care le acordă acest drept. Cu toate acestea, în acest caz, nu se aplică opțiunea stabilită la articolul 7.”

               2.

               La articolul 5 alineatul (3), prima teză se înlocuiește cu următoarele:
               „(3)   În cazul elementelor din afara bilanțului menționate la articolul 6 alineatul (3), costul potențial de înlocuire a contractelor, în eventualitatea neîndeplinirii obligațiilor de către partenerul contractul, se calculează printr-una dintre cele două metode stabilite în anexa II.”

               3.

               Articolul 6 se modifică după cum urmează:

                           (a)

                           La alineatul (2), se adaugă următoarea teză:
                           „Partea de capital nevărsat subscris la Fondul European de Investiții poate fi ponderată la 20 %.”

                           (b)

                           Alineatul (3) se înlocuiește cu următoarele:
                           „(3)   Metodele stabilite în anexa II se aplică elementelor din afara bilanțului enumerate în anexa III, cu excepția:

                                       —

                                       contractelor tranzacționate pe piețe recunoscute;

                                       —

                                       contractelor pe rata de schimb (cu excepția contractelor privind aurul) cu o durată inițială de maxim 14 zile calendaristice.
                                       Până la 31 decembrie 2006, autoritățile competente din statele membre pot excepta de la aplicarea metodelor stabilite în anexa II contractele de pe piața extrabursieră compensate de o casă de compensație, în cazul în care aceasta din urmă acționează în calitate de partener contractual legal și în care toți participanții acoperă zilnic și în întregime riscul prezentat pentru casa de compensație, asigurând astfel o protecție ce acoperă atât riscurile actuale, cât și riscurile viitoare potențiale. Autoritățile competente trebuie să fie convinse de faptul că garanția constituită oferă același nivel de protecție ca și garanția în conformitate cu alineatul (1) litera (a) punctul 7 și că se elimină riscul acumulării riscurilor pentru casa de compensație peste valoarea de piață a garanției constituite. Statele membre informează Comisia cu privire la modul în care utilizează această opțiune.”

                           (c)

                           La alineatul (4), se adaugă următorul paragraf:
                           „Statele membre pot aplica o ponderare de 50 % în cazul elementelor din afara bilanțului care sunt cauțiuni sau garanții cu caracter de substitute de credit și care sunt garantate în întregime, spre satisfacția autorităților competente, prin ipoteci care îndeplinesc condițiile stabilite la alineatul (1) litera (c) punctul 1, sub rezerva dreptului direct al garantului asupra acestor garanții”.

               4.

               Articolul 7 se modifică după cum urmează:

                           (a)

                           la alineatul (1), se adaugă următorul text după cuvintele „autorități locale”:
                           „sau garantate, spre satisfacția autorităților competente în cauză, printr-o garanție sub formă de valori mobiliare emise de către administrațiile regionale sau de către autoritățile locale respective;”

                           (b)

                           la alineatul (2), se adaugă următorul text după cuvintele „acesta din urmă”:
                           „, inclusiv garanție sub formă de valori mobiliare.”

               5.

               Articolul 8 alineatul (1) se înlocuiește cu următoarele:
               „(1)   Fără a aduce atingere articolului 7 alineatul (1), statele membre pot aplica o ponderare de 20 % activelor care sunt garantate, spre satisfacția autorităților competente în cauză, printr-o garanție sub formă de valori mobiliare emise de administrațiile regionale sau de autoritățile locale din zona A, prin depozite plasate la instituții de credit din zona A, altele decât instituția creditoare, sau prin certificate de depozit emise de astfel de instituții de credit.”

               6.

               Anexele II și III se modifică sau se înlocuiesc în conformitate cu părțile A și B din anexa la prezenta directivă.

         Articolul 3
   Directiva 93/6/CEE se modifică după cum urmează:

               1.

               Articolul 2 alineatul (10) se înlocuiește cu următoarele:
               „(10)   «instrumente derivate extrabursiere» înseamnă elementele din afara bilanțului pentru care, în conformitate cu articolul 6 alineatul (3) primul paragraf din Directiva 89/647/CEE, se aplică metodele prevăzute în anexa II la directiva în cauză.”

               2.

               Anexa II punctul 5 se înlocuiește cu următoarele:
               (5)   Pentru a calcula cerințele de capital necesar pentru instrumentele lor derivate extrabursiere, instituțiile aplică anexa II la Directiva 89/647/CEE. Ponderarea riscurilor care se aplică în cazul partenerilor contractuali relevanți se determină în conformitate cu articolul 2 alineatul (9) din prezenta directivă.
               Până la 31 decembrie 2006, autoritățile competente din statele membre pot excepta de la aplicarea metodelor stabilite în anexa II contractele de pe piața extrabursieră compensate de o casă de compensație, în cazul în care aceasta din urmă acționează în calitate de partener contractual legal și în care toți participanții acoperă zilnic și în întregime riscul reprezentat pentru casa de compensație, asigurând astfel o protecție care acoperă atât riscurile actuale, cât și riscurile viitoare potențiale. Autoritățile competente trebuie să fie convinse de faptul că garanția constituită oferă același nivel de protecție ca și garanția care îndeplinește condițiile menționate la articolul 6 alineatul (1) litera (a) punctul 7 din Directiva 89/647/CEE și că se elimină riscul acumulării riscurilor pentru casa de compensație peste valoarea de piață a garanției constituite. Statele membre informează Comisia cu privire la modul în care utilizează această opțiune.”

         Articolul 4
   (1)   Statele membre pun în aplicare actele cu putere de lege și actele administrative necesare pentru a se conforma prezentei directive în termen de maximum 24 de luni de la intrarea în vigoare a acesteia. Statele membre informează de îndată Comisia cu privire la aceasta.
   Atunci când statele membre adoptă aceste dispoziții, acestea cuprind o trimitere la prezenta directivă sau sunt însoțite de o asemenea trimitere la data publicării lor oficiale. Statele membre stabilesc modalitatea de efectuare a acestei trimiteri.
   (2)   Comisiei îi sunt comunicate de către statele membre textele principalelor dispoziții de drept intern pe care le adoptă în domeniul reglementat de prezenta directivă.
   Articolul 5
   Prezenta directivă intră în vigoare în ziua publicării în Jurnalul Oficial al Comunităților Europene.
   Articolul 6
   Prezenta decizie se adresează statelor membre.

      Adoptată la Luxemburg, 22 iunie 1998.

            Pentru Parlamentul European

            Președintele

         J. M. GIL-ROBLES

            Pentru Consiliu

            Președintele

         J. CUNNINGHAM

      (1)  JO C 208, 19.7.1996, p. 8 și JO C 259, 26.8.1997, p. 1.

      (2)  JO C 30, 30.1.1997, p. 13.

      (3)  Avizul Parlamentului European din 10 aprilie 1997 (JO C 132, 28.4.1997, p. 234), Poziția comună a Consiliului din 9 martie 1998 (JO C 135, 30.4.1998, p. 32) și Decizia Parlamentului European din 30 aprilie 1998 (JO C 152, 18.5.1998). Decizia Consiliului din 19 mai 1998.

      (4)  JO L 322, 17.12.1977, p. 30, directivă modificată ultima dată de Directiva 96/13/CE (JO L 66, 16.3.1996, p. 15).

      (5)  JO L 386, 30.12.1989, p. 14, directivă modificată ultima dată de Directiva 98/32/CE (JO L 204, 21.7.1998, p. 29).

      (6)  JO L 89, 6.4.1994, p. 17.

      (7)  JO L 141, 11.6.1993, p. 1.
   ANEXĂ

               A.

               Anexa II la Directiva 89/647/CEE se modifică după cum urmează:

                           1.

                           Titlul se înlocuiește cu următorul text:

                           2.

                           Punctul 1 se înlocuiește cu următoarele:
                           1.   Alegerea metodei
                           Pentru a estima riscurile de credit asociate contractelor enumerate la punctele 1 și 2 din anexa III, instituțiile de credit pot alege, sub rezerva acordului autorităților competente, una dintre metodele stabilite mai jos. Instituțiile de credit care intră sub incidența articolului 6 alineatul (1) din Directiva 93/6/CEE trebuie să utilizeze prima metodă de mai jos. Pentru a estima riscurile de credit asociate contractelor enumerate la punctul 3 din anexa III, toate instituțiile de credit trebuie să utilizeze metoda 1 de mai jos”;

                           3.

                           La punctul 2, tabelul 1 se înlocuiește cu următorul tabel:
                           „TABEL (1)
                               (2)

                                       Termen rezidual (3)

                                       Contracte pe rata dobânzii

                                       Contracte pe cursul de schimb valutar și aur

                                       Contracte pe titluri de proprietate

                                       Contracte pe metale prețioase, cu excepția aurului

                                       Contracte de bunuri, cu excepția metalelor prețioase

                                       Un an sau mai puțin

                                       0 %

                                       1 %

                                       6 %

                                       7 %

                                       10 %

                                       Mai mult de un an, dar mai puțin de cinci ani

                                       0,5 %

                                       5 %

                                       8 %

                                       7 %

                                       12 %

                                       Mai mult de cinci ani

                                       1,5 %

                                       7,5 %

                                       10 %

                                       8 %

                                       15 %

                                 Pentru a calcula riscurile viitoare potențiale în conformitate cu etapa (b), autoritățile competente pot permite instituțiilor de credit, până la 31 decembrie 2006, să aplice următoarele procente, în locul celor prevăzute în tabelul 1, cu condiția ca instituțiile să utilizeze opțiunea stabilită la articolul 11a din Directiva 93/6/CEE pentru contracte în sensul punctelor 3 (b) și (c) din anexa III:
                           Tabelul 1a

                                       Termen rezidual

                                       Metale prețioase (cu excepția aurului)

                                       Metale de bază

                                       Produse agricole (nedurabile)

                                       Altele, inclusiv produse energetice

                                       Un an sau mai puțin

                                       2 %

                                       2,5 %

                                       3 %

                                       4 %

                                       Mai mult de un an, dar mai puțin de cinci ani

                                       5 %

                                       4 %

                                       5 %

                                       6 %

                                       Mai mult de cinci ani

                                       7,5 %

                                       8 %

                                       9 %

                                       10 %”

                           4.

                           În tabelul 2, titlul din primul rând din a treia coloană se înlocuiește cu următorul text:
                           „Contracte pe cursul de schimb valutar și aur”.

                           5.

                           La punctul 2, la sfârșit, se adaugă următorul paragraf:
                           „Pentru metodele 1 și 2, autoritățile competente trebuie să se asigure că valoarea noțională de care trebuie să se țină seama reprezintă o indicație adecvată privind riscul inerent contractului. În cazul în care, de exemplu, contractul prevede o multiplicare a fluxurilor de numerar, valoarea noțională trebuie să se ajusteze pentru a ține seama de efectele multiplicării asupra structurii riscului contractului în cauză.”

                           6.

                           La punctul 3 litera (b) se adaugă următorul alineat:
                           „Autoritățile competente pot recunoaște ca elemente de reducere a riscurilor acordurile contractuale de compensare care acoperă contracte de schimb valutar cu un termen inițial de maximum 14 zile calendaristice, opțiuni vândute sau alte elemente similare din afara bilanțului în cazul cărora nu se aplică prezenta anexă deoarece nu prezintă nici un risc de credit sau prezintă numai un risc neglijabil. În cazul în care, în funcție de valoarea de piață negativă sau pozitivă a acestor contracte, includerea lor într-un alt acord de compensare poate conduce la o creștere sau o diminuare a cerințelor de capital, autoritățile competente trebuie să oblige instituțiile lor de credit să utilizeze, în mod coerent, aceeași metodă.”

                           7.

                           La punctul 3 litera (c) (ii) primul paragraf și cuvintele introductive și al doilea paragraf prima liniuță se înlocuiesc cu următorul text:

                                       „(ii)

                                       Alte acorduri de compensare
                                       La aplicarea metodei 1:
                                       în etapa (a), costul curent de înlocuire a contractelor incluse într-un acord de compensare poate fi obținut ținând seama de costul real ipotetic net de înlocuire care rezultă din acord; în cazul în care compensarea generează o obligație netă pentru instituția de credit care calculează costul net de înlocuire, costul curent de înlocuire se consideră egal cu zero;
                                       în etapa (b), cifra pentru riscul de credit viitor potențial pentru toate contractele incluse într-un acord de compensare se poate diminua conform următoarei ecuații:
                                       PCEred = 0,4 * PCEgross + 0,6 * NGR * PCEgross

                                       unde:
                                       —   PCEred= valoarea redusă a riscului de credit viitor potențial pentru toate contractele încheiate cu un anumit partener contractual, incluse într-un acord de compensare bilaterală valabil din punct de vedere legal,
                                       —   PCEgross= suma riscurilor de credit viitor potențial pentru toate contractele încheiate cu un anumit partener contractual, incluse într-un acord de compensare bilaterală valabil din punct de vedere legal și calculate prin înmulțirea valorilor principalului noțional cu procentele stabilite în tabelul 1,
                                       —   NGR= «rata net/brut»: la latitudinea autorităților competente, fie:(i)calcul separat: coeficientul costului de înlocuire net pentru toate contractele incluse într-un acord de compensare bilaterală valabil din punct de vedere legal încheiat cu un anumit partener contractual (numărător) și costul de înlocuire brut pentru toate contractele incluse într-un acord de compensare bilaterală valabil din punct de vedere legal încheiat cu partenerul în cauză (numitor) sau(ii)calcul combinat: coeficientul sumei dintre costul de înlocuire net calculat bilateral pentru toți partenerii contractuali, ținând seama de contractele incluse în acorduri de compensare valabile din punct de vedere legal (numărător) și costul brut de înlocuire pentru toate contractele incluse în acorduri de compensare valabile din punct de vedere legal (numitor).În cazul în care statele membre permit instituțiilor de credit să aleagă metoda, metoda aleasă trebuie să fie utilizată în mod constant.
                                       Pentru calcularea riscului de credit viitor potențial pe baza formulei indicate anterior, contractele perfect corespondente incluse în acordul de compensare pot fi considerate ca un singur contract caracterizat printr-un principal noțional echivalent cu valoarea lor netă. Contractele perfect corespondente sunt contracte de schimb la termen sau contracte similare pentru care principalul noțional este echivalent cu fluxurile de numerar, în cazul în care fluxurile de numerar sunt exigibile în aceeași zi și sunt exprimate integral sau parțial în aceeași monedă.
                                       La aplicarea metodei 2, în etapa (a)

                                                   —

                                                   contractele perfect corespondente incluse în acordul de compensare pot fi considerate ca un singur contract caracterizat printr-un principal noțional echivalent cu valoarea lor netă, valoarea principalului noțional se înmulțește cu procentele din tabelul 2.”

               B.

               Anexa III la Directiva 89/647/CEE se înlocuiește cu următorul text:„
                  ANEXA III
                  TIPURI DE ELEMENTE DIN AFARA BILANȚULUI

                              1.

                              Contracte pe rata dobânzii:

                                          (a)

                                          operațiuni swap cu rata dobânzii pe o singură valută,

                                          (b)

                                          operațiuni swap de bază,

                                          (c)

                                          contracte la termen pe rata dobânzii,

                                          (d)

                                          contracte financiare la termen pe rata dobânzii,

                                          (e)

                                          opțiuni pe rata dobânzii achiziționate,

                                          (f)

                                          alte contracte similare.

                              2.

                              Contracte pe rata de schimb și contracte pe aur:

                                          (a)

                                          operațiuni swap pe rata dobânzii în valute diferite,

                                          (b)

                                          contracte la termen pe cursul de schimb,

                                          (c)

                                          operațiuni la termen pe devize,

                                          (d)

                                          opțiuni pe valută achiziționate,

                                          (e)

                                          alte contracte similare,

                                          (f)

                                          contracte pe aur similare celor de la punctele (a)-(e).

                              3.

                              Contracte similare celor de la punctul 1 literele (a)-(e) și de la punctul 2 literele (a)-(d) privind alte bunuri sau indici de referință:

                                          (a)

                                          titluri de proprietate,

                                          (b)

                                          metale prețioase cu excepția aurului,

                                          (c)

                                          bunuri, altele decât metalele prețioase,

                                          (d)

                                          alte contracte similare.

                        ”

      (1)  Contractele care nu se încadrează într-una dintre cele cinci categorii enumerate în acest tabel sunt considerate contracte de bunuri, altele decât metalele prețioase.

      (2)  Pentru contractele care prevăd schimburi multiple în ceea ce privește principalul, procentele trebuie înmulțite cu numărul de plăți rămase de efectuat conform contractului.

      (3)  Pentru contracte structurate pentru a regla riscul subzistent după anumite date de plată specifice și în cazul în care se restabilesc termenii astfel încât valoarea de piață a contractului este zero la datele respective, termenul rezidual ar fi egal cu termenul până la următoarea dată de revizuire a termenilor contractului. În cazul contractelor pe rata dobânzii care întrunesc aceste criterii și care au un termen rezidual mai mare de un an, procentul nu poate fi mai mic de 0,5 %.


title: Directiva 2007/10/CE a Comisiei din 21 februarie 2007 de modificare a anexei II la Directiva 92/119/CEE a Consiliului privind măsurile ce trebuie luate în interiorul unei zone de protecție ca urmare a apariției bolii veziculoase a porcului (Text cu relevanță pentru SEE )

text:
               1.3.2007

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               L 63/24

      DIRECTIVA 2007/10/CE A COMISIEI

   din 21 februarie 2007
   de modificare a anexei II la Directiva 92/119/CEE a Consiliului privind măsurile ce trebuie luate în interiorul unei zone de protecţie ca urmare a apariţiei bolii veziculoase a porcului
   (Text cu relevanţă pentru SEE)
   COMISIA COMUNITĂŢILOR EUROPENE,
   având în vedere Tratatul de instituire a Comunităţii Europene,
   având în vedere Directiva 92/119/CEE a Consiliului din 17 decembrie 1992 de stabilire a măsurilor generale comunitare de combatere a unor boli la animale, precum şi a măsurilor specifice împotriva bolii veziculoase a porcului (1), în special articolul 24 alineatul (2),
   având în vedere Directiva 2002/99/CE a Consiliului din 16 decembrie 2002 de stabilire a normelor de sănătate animală care reglementează producţia, transformarea, distribuţia şi introducerea produselor de origine animală destinate consumului uman (2), în special articolul 4 alineatul (3),
   întrucât:

               (1)

               Directiva 92/119 CEE stabileşte măsuri de combatere a unor boli la animale. Anexa II la această directivă prevede dispoziţii speciale pentru boala veziculoasă a porcului.

               (2)

               Directivele 72/461/CEE (3) şi 80/215/CEE (4) ale Consiliului fiind abrogate cu efect de la 1 ianuarie 2006, trimiterile la aceste directive cuprinse în Directiva 92/119/CEE ar trebui înlocuite cu trimiteri la anexele II şi III la Directiva 2002/99/CE.

               (3)

               Este necesar să se prevadă o soluţie specifică cu privire la marcarea cărnii şi la utilizarea ulterioară a acesteia, precum şi la destinaţia produselor transformate, atunci când situaţia sanitară cu privire la boala veziculoasă a porcului permite acest lucru, cu condiţia ca aceasta să fie realizată în aşa fel încât să nu se aducă atingere gradului de protecţie contra bolii veziculoase a porcului de către comerţul intracomunitar sau internaţional.

               (4)

               Anumite state membre au informat Comisia că marca de identificare prevăzută în anexa II la Directiva 2002/99/CE este acceptată cu dificultate de către operatorii şi clienţii acestei industrii. În consecinţă, este adecvat să se prevadă o marcă de identificare alternativă pe care statele membre pot decide să o aplice. Cu toate acestea, pentru buna desfăşurare a controalelor, este important ca statele membre să informeze în prealabil Comisia, dacă acestea decid să aplice o marcă de identificare alternativă, în cazul unei izbucniri a bolii veziculoase a porcului.

               (5)

               Marca de identificare alternativă prevăzută de această directivă ar trebui să se distingă în mod clar de alte mărci de identificare aplicabile cărnii de porc, în conformitate cu Regulamentul (CE) nr. 853/2004 al Parlamentului European şi al Consiliului din 29 aprilie 2004 de stabilire a unor norme specifice de igienă care se aplică alimentelor de origine animală (5) sau cu Regulamentul (CE) nr. 2076/2005 al Comisiei din 5 decembrie 2005 de stabilire a dispoziţiilor tranzitorii de aplicare a Regulamentelor (CE) nr. 853/2004, (CE) nr. 854/2004 şi (CE) nr. 882/2004 ale Parlamentului European şi ale Consiliului şi de modificare a Regulamentelor (CE) nr. 853/2004 şi (CE) nr. 854/2004 (6).

               (6)

               Spre deosebire de dispoziţiile generale de la articolul 13 al Directivei 92/119/CEE, dispoziţiile speciale pentru boala veziculoasă a porcului din anexa II la această directivă nu prevăd o autorizaţie pentru a transfera animalele dintr-o exploataţie din interiorul zonei de protecţie în cazul în care interzicerea transferului este menţinută mai mult de 30 de zile din cauza apariţiei de noi cazuri de boală. Este necesar să se prevadă o astfel de derogare pentru exploataţiile în care ţinerea animalelor pentru perioade mai mari de 30 de zile ar crea probleme.

               (7)

               Măsurile prevăzute de prezenta directivă sunt conforme cu avizul Comitetului permanent pentru lanţul alimentar şi sănătatea animală,

         ADOPTĂ PREZENTA DIRECTIVĂ:
   Articolul 1
   Partea 7 a anexei II la Directiva 92/119/CEE se modifică după cum urmează:

               1.

               Punctul 2 se modifică după cum urmează:

                           (a)

                           litera (g) se înlocuieşte cu următorul text:

                                       „(g)

                                       carnea provenită de la porcinele menţionate la litera (f) punctul (i):

                                                   (i)

                                                   nu face obiectul comerţului intracomunitar şi internaţional şi poartă marca de sănătate pentru carnea proaspătă prevăzută în anexa II la Directiva 2002/99/CE a Consiliului (7);

                                                   (ii)

                                                   este obţinută, tranşată, transportată şi depozitată separat de carnea destinată comerţului intracomunitar şi internaţional şi este utilizată în aşa fel încât să se evite introducerea acesteia în produsele din carne destinate comerţului intracomunitar şi internaţional, în afară de cazul în care aceasta a fost supusă tratamentului prevăzut în anexa III la Directiva 2002/99/CE;

                           (b)

                           se adaugă litera (h) după cum urmează:

                                       „(h)

                                                   (i)

                                                   prin derogare de la litera (g), pentru carnea provenind de la porcinele menţionate la litera (f) punctul (i), statele membre pot să decidă să utilizeze o altă marcă de identificare decât marca specială de identificare prevăzută în anexa II la Directiva 2002/99CE, cu condiţia ca aceasta să se distingă în mod clar de alte mărci de identificare aplicabile cărnii de porc, în conformitate cu Regulamentul (CE) nr. 853/2004 al Parlamentului European şi al Consiliului (8) sau cu Regulamentul (CE) nr. 2076/2005 al Comisiei (9).
                                                   Statele membre care decid să utilizeze marca de identificare alternativă informează Comisia în cadrul Comitetului permanent pentru lanţul alimentar şi sănătatea animală;

                                                   (ii)

                                                   pentru finalitatea de la punctul (i), marca de identificare trebuie să fie lizibilă şi indelebilă, semnele grafice să fie uşor de citit şi expuse în mod clar. Marca de identificare trebuie să aibă următoarea formă şi să conţină următoarele indicaţii:
                                                   XY reprezintă codul ţării respective prevăzut la punctul 6 al părţii B din secţiunea I a anexei II la Regulamentul (CE) nr. 853/2004;
                                                   1234 reprezintă numărul de autorizaţie al unităţii menţionate la punctul 7 al părţii B din secţiunea I a anexei II la Regulamentul (CE) nr. 853/2004.

               2.

               Se adaugă următorul punct 5:

                           „5.

                           Dacă interdicţiile prevăzute la punctul 2 litera (f) sunt menţinute mai mult de 30 de zile în urma apariţiei altor cazuri de boală şi, ca urmare, apar probleme legate de ţinerea animalelor, autoritatea competentă poate, pe baza unei cereri a proprietarului prin care se explică motivele acesteia şi cu condiţia ca medicul veterinar oficial să verifice starea de fapt, să autorizeze transferul porcinelor dintr-o exploataţie din interiorul zonei de protecţie. Punctul 2 literele (f) şi (h) se aplică mutatis mutandis”.

         Articolul 2
   Statele membre pun în aplicare actele cu putere de lege şi actele administrative necesare pentru a se conforma prezentei directive până la 1 ianuarie 2008. Comisiei îi sunt comunicate de îndată de către statele membre textele acestor dispoziţii, precum şi un tabel de corespondenţă între aceste dispoziţii şi prezenta directivă.
   În cazul în care statele membre adoptă aceste dispoziţii, ele cuprind o trimitere la prezenta directivă sau sunt însoţite de o asemenea trimitere la data publicării lor oficiale. Statele membre stabilesc modalitatea de efectuare a acestei trimiteri.
   Articolul 3
   Prezenta directivă intră în vigoare în a douăzecea zi de la data publicării în Jurnalul Oficial al Uniunii Europene.

   Articolul 4
   Prezenta directivă se adresează statelor membre.

      Adoptată la Bruxelles, 21 februarie 2007.

            Pentru Comisie

         Markos KYPRIANOU

            Membru al Comisiei

      (1)  JO L 62, 15.3.1993, p. 69. Directivă, astfel cum a fost modificată ultima dată prin Directiva 2006/104/CE (JO L 363, 20.12.2006, p. 352).

      (2)  JO L 18, 23.1.2003, p. 11.

      (3)  JO L 302, 31.12.1972, p. 24. Directivă abrogată prin Directiva 2004/41/CE a Parlamentului European şi a Consiliului (JO L 157, 30.4.2004, p. 33).

      (4)  JO L 47, 21.2.1980, p. 4. Directivă abrogată prin Directiva 2004/41/CE.

      (5)  JO L 139, 30.4.2004 p. 5. Regulament, astfel cum a fost modificat ultima dată prin Regulamentul (CE) nr. 1791/2006 al Comisiei (JO L 363, 20.12.2006, p. 1).

      (6)  JO L 338, 22.12.2005, p. 83.

      (7)  JO L 18, 23.1.2003, p. 11.”;

      (8)  JO L 139, 30.4.2004, p. 55; corectat în JO L 226, 25.6.2004, p. 22.

      (9)  JO L 338, 22.12.2005, p. 83.”


title: Directiva Comisiei din 7 noiembrie 1990 de modificare a anexei II la Directiva 66/402/CEE a Consiliului privind comercializarea semințelor de cereale

text:
               03/Volumul 09

               RO

               Jurnalul Ofícial al Uniunii Europene

               64

         31990L0623

               L 333/65

               JURNALUL OFÍCIAL AL UNIUNII EUROPENE

      DIRECTIVA COMISIEI

   din 7 noiembrie 1990
   de modificare a anexei II la Directiva 66/402/CEE a Consiliului privind comercializarea semințelor de cereale
   (90/623/CEE)
   COMISIA COMUNITĂȚILOR EUROPENE,
   având în vedere Tratatul de instituire a Comunității Economice Europene,
   având în vedere Directiva 66/402/CEE a Consiliului din 14 iunie 1966 privind comercializarea semințelor de cereale (1), astfel cum a fost modificată ultima dată prin Directiva 89/2/CEE a Comisiei (2),
   întrucât, conform cunoștințelor științifice și tehnice actuale, anumite soiuri de ovăz (Avena sativa) de tipul „ovăz nud” par a fi potrivite pentru nutriția animalelor;
   întrucât, cu toate acestea, sunt dificil de produs semințe din aceste soiuri cu o facultate germinativă egală cu cea atinsă în mod normal de semințele de alte soiuri de ovăz;
   întrucât, în Directiva 88/506/CEE (3), Comisia a declarat că, având în vedere evoluția cunoștințelor științifice, pentru soiurile de ovăz de tipul „ovăz nud” era oportună reducerea de la 85 % la 75 % din semințele pure a facultății germinative minime prevăzute pentru ovăz în anexa II la Directiva 66/402/CEE;
   întrucât această reducere era aplicabilă doar până la 30 iunie 1990 pentru a permite colectarea și evaluarea unor date tehnice suplimentare referitoare la aceste soiuri;
   întrucât din datele suplimentare menționate anterior rezultă că această reducere ar trebui menținută încă o perioadă de timp pentru a permite colectarea și evaluarea de noi date tehnice suplimentare privind aceste soiuri;
   întrucât măsurile prevăzute în prezenta directivă sunt conforme cu avizul Comitetului permanent pentru semințe și material săditor pentru agricultură, horticultură și silvicultură,
   ADOPTĂ PREZENTA DIRECTIVĂ:
   Articolul 1
   La punctul 2 secțiunea B litera (d) din anexa II la Directiva 66/402/CEE, cuvintele „30 iunie 1990” se înlocuiesc cu „31 decembrie 1992”.
   Articolul 2
   Prezenta directivă se adresează statelor membre.

      Adoptată la Bruxelles, 7 noiembrie 1990.

            Pentru Comisie

         Ray MAC SHARRY

            Membru al Comisiei

      (1)  JO 125, 11.7.1966, p. 2309/66.

      (2)  JO L 5, 7.1.1989, p. 31.

      (3)  JO L 274, 6.10.1988, p. 44.


title: Directiva 93/30/CEE a Consiliului din 14 iunie 1993 privind dispozitivele de avertizare sonoră pentru autovehiculele cu două sau trei roți

text:
               07/Volumul 02

               RO

               Jurnalul Ofícial al Uniunii Europene

               223

         31993L0030

               L 188/11

               JURNALUL OFÍCIAL AL UNIUNII EUROPENE

      DIRECTIVA 93/30/CEE A CONSILIULUI

   din 14 iunie 1993
   privind dispozitivele de avertizare sonoră pentru autovehiculele cu două sau trei roți
   CONSILIUL COMUNITĂȚILOR EUROPENE,
   având în vedere Tratatul de instituire a Comunității Economice Europene, în special articolul 100a,
   având în vedere Directiva 92/61/CEE a Consiliului din 30 iunie 1992 privind omologarea de tip a autovehiculelor cu două sau trei roți (1),
   având în vedere propunerea Comisiei (2),
   în cooperare cu Parlamentul European (3),
   având în vedere avizul Comitetului Economic și Social (4),
   întrucât piața internă cuprinde un spațiu lipsit de frontiere interne, în care este asigurată libera circulație a mărfurilor, persoanelor, serviciilor și capitalurilor; întrucât trebuie adoptate măsuri necesare în acest scop;
   întrucât, în ceea ce privește dispozitivele de avertizare sonoră, autovehiculele cu două sau trei roți trebuie, în cadrul fiecărui stat membru, să îndeplinească anumite caracteristici tehnice stabilite prin dispoziții obligatorii, care diferă de la un stat membru la altul; întrucât, ca o consecință a acestor diferențe, astfel de dispoziții constituie o barieră în calea comerțului din cadrul Comunității;
   întrucât aceste bariere în calea funcționării pieței interne pot fi înlăturate dacă toate statele membre adoptă aceleași dispoziții în locul normelor lor naționale;
   întrucât este necesar să se adopte prevederi armonizate privind dispozitivele de avertizare sonoră pentru autovehiculele cu două sau trei roți, astfel încât să se poată aplica fiecărui tip de vehicul procedurile de omologare de tip și omologare de tip pentru componente stabilite în Directiva 92/61/CEE;
   întrucât, date fiind amploarea și impactul acțiunilor propuse pentru sectorul respectiv, măsurile comunitare prevăzute în prezenta directivă sunt necesare și absolut esențiale pentru îndeplinirea scopului avut în vedere și anume acela de a stabili omologarea de tip pentru vehicule la nivel comunitar; întrucât acest scop nu poate fi îndeplinit în mod corespunzător de către statele membre în mod individual;
   întrucât, pentru a facilita accesul pe piețele țărilor din afara Comunității, pare a fi necesară stabilirea unor echivalențe între dispozițiile din prezenta directivă și cele prevăzute în Regulamentul nr. 28 al Comisiei Economice pentru Europa a Organizației Națiunilor Unite (UN/ECE),
   ADOPTĂ PREZENTA DIRECTIVĂ:
   Articolul 1
   Prezenta directivă se aplică dispozitivelor de avertizare sonoră pentru toate tipurile de vehicule, așa cum sunt definite la articolul 1 din Directiva 92/61/CEE.
   Articolul 2
   Procedurile pentru acordarea omologării de tip pentru componente cu privire la dispozitivele de avertizare sonoră pentru un tip de autovehicul cu două sau trei roți, a omologării de tip pe componente pentru un dispozitiv de avertizare sonoră sub formă de componentă, precum și condițiile care reglementează libera circulație a unor astfel de vehicule și introducerea fără impedimente pe piață a unor dispozitive de avertizare sonoră sunt cele prevăzute în capitolele II și III din Directiva 92/61/CEE.
   Articolul 3
   În conformitate cu dispozițiile articolului 11 din Directiva 92/61/CEE, prin prezenta se confirmă echivalența între dispozițiile stabilite prin prezenta directivă și cele stabilite prin Regulamentul nr. 28 UN/ECE (E/ECE/TRANS/505 — Rev.1/Add. 27).
   Autoritățile statelor membre care acordă omologarea de tip pe componente acceptă omologări acordate în conformitate cu prevederile din Regulamentul nr. 28 menționat anterior, precum și marcajele de omologare de tip pentru componente, ca o alternativă la omologările corespunzătoare acordate în conformitate cu dispozițiile prezentei directive.
   Articolul 4
   Prezenta directivă poate fi modificată în conformitate cu articolul 13 din Directiva 70/156/CEE (5), pentru:

               —

               a lua în considerare orice modificări aduse la Regulamentul ECE menționat la articolul 3;

               —

               a adapta anexa la progresul tehnic.

         Articolul 5
   (1)   Statele membre adoptă și publică dispozițiile necesare respectării prezentei directive până cel târziu la 14 decembrie 1994. Statele membre informează imediat Comisia cu privire la aceasta.
   Când statele membre adoptă aceste dispoziții, ele conțin o trimitere la prezenta directivă sau sunt însoțite de o asemenea trimitere în momentul publicării lor oficiale. Statele membre stabilesc modalitatea de efectuare a acestei trimiteri.
   De la data menționată în primul paragraf, statele membre nu pot, din motive legate de dispozitivele de avertizare sonoră, să interzică punerea inițială în funcțiune a vehiculelor care respectă prezenta directivă.
   Statele membre aplică dispozițiile menționate la primul paragraf de la 14 iunie 1995.
   (2)   Statele membre comunică Comisiei textele dispozițiilor de drept intern pe care le adoptă în domeniul reglementat de prezenta directivă.
   Articolul 6
   Prezenta directivă se adresează statelor membre.

      Adoptată la Luxemburg, 14 iunie 1993.

            Pentru Consiliu

            Președintele

         J. TRØJBORG

      (1)  JO L 225, 10.8.1992, p. 72.

      (2)  JO C 293, 9.11.1992, p. 15.

      (3)  JO C 337, 21.12.1992, p. 103 și JO C 150, 31.5.1993.

      (4)  JO C 73, 15.3.1993, p. 22.

      (5)  JO L 42, 23.2.1970, p. 1, astfel cum a fost modificată ultima dată prin Directiva 92/53/CEE (JO L 225, 10.8.1992, p. 1).
   ANEXA I
   CERINȚE PRIVIND OMOLOGAREA DE TIP PENTRU COMPONENTE A DISPOZITIVELOR DE AVERTIZARE SONORĂ
   1.   DEFINIȚII
   În înțelesul prezentei directive:
   1.1.   „dispozitiv de avertizare sonoră” înseamnă un dispozitiv care emite un semnal acustic al cărui scop este de a avertiza asupra prezenței sau asupra unei manevre a unui vehicul aflat într-o situație periculoasă de trafic;
   1.1.1.   un dispozitiv care cuprinde mai multe orificii de emisie sonoră acționate de către o singură sursă de energie este considerat dispozitiv de avertizare sonoră;
   1.1.2.   un dispozitiv de avertizare sonoră care cuprinde mai multe componente, fiecare dintre ele emițând un semnal acustic și care funcționează simultan ca urmare a acționării unui singur element de control este considerat ca fiind un singur dispozitiv de avertizare sonoră;
   1.2.   „tip de dispozitiv de avertizare sonoră” înseamnă dispozitive de avertizare sonoră care nu diferă esențial între ele și anume în ceea ce privește următoarele aspecte:
   1.2.1.   marca comercială sau denumirea;
   1.2.2.   principiul de funcționare;
   1.2.3.   tipul sursei de alimentare (curent continuu, curent alternativ, aer comprimat);
   1.2.4.   forma exterioară a carcasei;
   1.2.5.   forma și dimensiunile diafragmei (diafragmelor);
   1.2.6.   forma sau tipul orificiului (orificiilor) de emisie a sunetelor;
   1.2.7.   frecvențele nominale ale sunetului;
   1.2.8.   tensiunea nominală de alimentare;
   1.2.9.   în cazul dispozitivelor de avertizare sonoră alimentate direct de la o sursă externă de aer comprimat: presiunea nominală de funcționare.
   2.   CERINȚE
   2.1.   Dispozitivele de avertizare sonoră trebuie să emită un sunet continuu și uniform, iar spectrul lor de frecvență nu trebuie să varieze în mod perceptibil în timpul funcționării. În cazul dispozitivelor de avertizare alimentate în curent alternativ, dispoziția de față se aplică doar la viteză constantă a generatorului, această viteză încadrându-se în limitele specificate la punctul 3.3.2.
   2.2.   Dispozitivele de avertizare trebuie să prezinte caracteristici sonore (distribuție spectrală a energiei sonore, nivel de presiune sonoră) și caracteristici mecanice astfel încât, în ordinea specificată, să corespundă testărilor descrise la punctele 3 și 4.
   3.   MĂSURĂRILE NIVELULUI SONOR
   3.1.   Dispozitivele de avertizare sonoră trebuie testate de preferință într-un mediu lipsit de ecou. Alternativ, ele pot fi testate într-o cameră semisurdă sau în spațiu liber. În acest caz, trebuie luate măsuri de precauție pentru a evita reflexiile cu solul în zona de măsurare, de exemplu prin folosirea unor ecrane absorbante. Trebuie să se verifice că nivelul de distorsiune sferică nu depășește 1 dB în interiorul unei semisfere având raza de cel puțin 5 m, până la frecvența maximă de măsură, acesta fiind în special de-a lungul direcției de măsurare și la înălțimea dispozitivului și a microfonului. Zgomotul ambiental trebuie să fie cu cel puțin 10 dB mai scăzut decât nivelul de presiune sonoră care trebuie măsurat.
   Dispozitivul supus testărilor și microfonul trebuie să fie situate la aceeași înălțime. Această înălțime trebuie să fie cuprinsă între 1,15 și 1,25 m. Linia de sensibilitate maximă a microfonului trebuie să coincidă cu direcția de-a lungul căreia nivelul sunetului emis de dispozitivul de avertizare este la nivel maxim.
   Microfonul trebuie poziționat astfel încât diafragma sa să fie situată la o distanță de 2 ± 0,01 m de planul de ieșire a sunetului emis de dispozitiv. Aceeași distanță față de dispozitive având mai multe ieșiri trebuie determinată în raport cu planul de ieșire cel mai apropiat de microfon.
   3.2.   Măsurările nivelului de presiune acustică trebuie să includă folosirea unui sonometru cu precizie de clasa I care îndeplinește criteriile enunțate în Publicația nr. 651 a IEC, prima ediție (1979).
   Toate măsurările trebuie efectuate folosind constanta de timp „rapid”. Pentru a măsura nivelele globale de presiune acustică trebuie folosită curba de ponderare (A).
   Pentru analiza spectrului sunetului emis trebuie folosită metoda de transformare Fourier a semnalului sonor. Alternativ, pot fi utilizate filtre de octava a treia care îndeplinesc criteriile stabilite în Publicația nr. 225 a IEC, prima ediție (1966).
   În acest caz, nivelul de presiune acustică în banda de frecvență de octavă centrată pe 2 500 Hz este determinat prin adăugarea valorilor medii pătratice ale presiunilor acustice din benzile de trei octave centrate pe frecvențele de 2 000 Hz, 2 500 Hz și 3 150 Hz. În toate cazurile, numai metoda de transformare Fourier poate fi considerată de referință.
   3.3.   Dispozitivul de avertizare sonoră trebuie să fie alimentat la una din următoarele tensiuni, după cum este cazul:
   3.3.1.   în cazul dispozitivelor de avertizare sonoră alimentate în curent continuu, la o tensiune de testare de 6,5 V, 13 V sau 26 V, măsurată la ieșirea sursei electrice, corespunzător unei tensiuni nominale de 6 V, 12 V sau respectiv 24 V;
   3.3.2.   în cazul dispozitivelor de avertizare sonoră care primesc curent continuu furnizat de către un generator electric de tipul celui folosit în mod normal de către acest tip de dispozitiv. Caracteristicile acustice ale acestui tip de dispozitiv de avertizare trebuie înregistrate la viteze ale alternatorului de 50, 75 și 100 % din viteza maximă de regim permanent specificată de către fabricantul alternatorului. Alternatorul nu trebuie să aibă alte sarcini electrice în timpul testării. Testarea de anduranță descrisă la punctul 4 trebuie executată la viteza specificată de către fabricantul echipamentului și selectată din domeniul la care s-a făcut referire anterior.
   3.4.   Dacă se folosește curent redresat în scopul testării unui dispozitiv de avertizare sonoră alimentat în curent continuu, componenta alternativă a tensiunii la bornele sale, măsurată vârf la vârf în timpul funcționării dispozitivului de avertizare, nu trebuie să depășească 0,1 V.
   3.5.   Rezistența conductorului electric pentru dispozitivele de avertizare sonoră alimentate în curent continuu, incluzând rezistența bornelor și a contactelor, trebuie să fie cât mai apropiată de:
   3.6.   Dispozitivul de avertizare sonoră trebuie montat rigid, folosind piesa sau piesele concepute în acest scop de către fabricant, pe un suport a cărui masă să fie de cel puțin 10 ori mai mare decât cea a dispozitivului de avertizare supus testării și de cel puțin 30 kg. În plus, suportul trebuie aranjat astfel încât vibrațiile și reflexiile pe pereții săi să nu aibă vreo influență semnificativă asupra rezultatelor măsurărilor.
   3.7.   În condițiile menționate mai sus, nivelul sonor ponderat de tip A nu trebuie să depășească următoarele valori:
   3.7.1.   În plus, nivelul de presiune acustică în cadrul benzii de frecvență de 1 800-3 550 Hz trebuie să fie superior celui al oricărei componente de frecvență mai mare de 3 550 Hz și în orice caz trebuie să fie de cel puțin:
   3.7.2.   Dispozitivele de avertizare sonoră care prezintă caracteristicile descrise la punctul 3.7.1 litera (c) pot fi folosite pe vehiculele descrise la punctul 3.7.1 literele (a) și (b), în timp ce dispozitivele de avertizare sonoră care prezintă caracteristicile sonore descrise la punctul 3.7.1 litera (b) pot fi folosite pe motorete.
   3.8.   Caracteristicile stabilite anterior trebuie de asemenea îndeplinite de către orice dispozitiv de avertizare sonoră care a fost supus testării de anduranță descrise la punctul 4. Variațiile de tensiune trebuie să se încadreze fie între 115 și 95 % din valoarea nominală, în cazul dispozitivelor de avertizare sonoră alimentate în curent continuu, fie între 50 și 100 % din viteza maximă de regim permanent a alternatorului, stabilită de către fabricantul acestuia, în cazul dispozitivelor de avertizare sonoră alimentate în curent alternativ.
   3.9.   Timpul de întârziere între momentul acționării și momentul în care sunetul atinge valoarea minimă impusă la punctul 3.7 nu trebuie să depășească 0.2 secunde, măsurat la o temperatură ambiantă de 20 ± 5 °C. Această condiție se aplică în special dispozitivelor de avertizare pneumatice sau electropneumatice.
   3.10.   În condițiile de alimentare prevăzute de către fabricanți, dispozitivele de avertizare pneumatice sau electropneumatice trebuie să îndeplinească performanțe acustice la fel cu acelea stabilite pentru dispozitivele de avertizare electrice.
   3.11.   Valorile minime menționate anterior trebuie obținute pentru fiecare dintre componentele individuale ale unui dispozitiv multitonal care poate emite sunete în mod independent. Nivelul sonor general maxim trebuie atins cu toate părțile componente funcționând în același timp.
   4.   TESTAREA DE ANDURANȚĂ
   4.1.   Dispozitivul de avertizare sonoră trebuie alimentat la tensiunea nominală și cu rezistența conductorului specificate la punctele 3.3-3.5 și acționat:
   4.2.   Dacă testarea este executată într-o incintă izolată, aceasta trebuie să aibă un volum suficient de mare încât să asigure disiparea normală a căldurii emise de dispozitivul de avertizare în timpul testării de anduranță.
   4.3.   Temperatura ambiantă din camera de testare trebuie să fie între + 15 și + 30 °C.
   4.4.   Dacă, după efectuarea a jumătate din numărul cerut de acționări, caracteristicile nivelului sonor sunt alterate în comparație cu cele de dinaintea testării, dispozitivul de avertizare sonoră poate fi reglat. Când numărul total necesar de acționări a fost atins, dispozitivul de avertizare sonoră trebuie să corespundă testării descrise la punctul 3, după ce a fost din nou reglat, dacă este cazul.
   4.5.   Dispozitivele de avertizare sonoră electropneumatice pot fi unse cu uleiul recomandat de către fabricant la fiecare 10 000 acționări.
   5.   MARCA DE OMOLOGARE DE TIP PENTRU COMPONENTE
   5.1.   Toate dispozitivele de avertizare sonoră care corespund tipului căruia i s-a acordat omologare de tip pentru componente trebuie să poarte o marcă de omologare de tip pentru componente care să îndeplinească dispozițiile stabilite în anexa V la Directiva 92/61/CEE a Consiliului.
   Apendicele 1
   Document informativ cu privire la un tip de avertizor sonor destinat autovehiculelor cu două sau trei roți
   (a se anexa la cererea pentru omologarea de tip pentru componente, în cazul în care este depusă separat de cererea de omologare de tip a autovehiculului)
   Nr. de ordine (atribuit de solicitant): …
   Cererea pentru omologare de tip pentru componente privind un tip de avertizor sonor destinat autovehiculelor cu două sau trei roți trebuie să conțină informațiile stabilite în cadrul anexei II la Directiva 92/61/CEE a Consiliului partea A punctele 9.5.1-9.5.4.
   Apendicele 2

   ANEXA II
   CERINȚE PRIVIND MONTAREA DISPOZITIVELOR DE AVERTIZARE SONORĂ PE AUTOVEHICULE CU DOUĂ SAU TREI ROȚI
   1.   DEFINIȚII
   În înțelesul prezentei directive:
   „tip de vehicul” înseamnă vehicule care nu diferă în mod esențial între ele și anume în ceea ce privește:
   1.1.1.   numărul și tipul (tipurile) de dispozitive de avertizare sonoră montate pe vehicul;
   1.1.2.   sistemele de prindere pe vehicul ale dispozitivelor de avertizare;
   1.1.3.   poziția dispozitivelor de avertizare pe vehicul;
   1.1.4.   rigiditatea părților structurale la care este montat (sunt montate) dispozitivul (dispozitivele) de avertizare sonoră;
   1.1.5.   forma și materialele folosite pentru partea din față a caroseriei, care sunt susceptibile a afecta nivelul sunetelor emise de către dispozitivul (dispozitivele) de avertizare și a le masca.
   2.   CERINȚE
   2.1.   Toate vehiculele trebuie prevăzute cu un dispozitiv de avertizare sonoră căruia i s-a acordat o omologare de tip pe componente conform prezentei directive sau Directivei 70/388/CEE a Consiliului privind apropierea legislațiilor statelor membre referitoare la dispozitivele de avertizare sonoră pentru autovehicule (1); cu toate acestea, motoretele echipate cu un motor de putere sub 0,5 kW, a căror viteză maximă nu depășește 25 km/h, pot fi echipate fie cu un dispozitiv de avertizare sonoră omologat, fie cu un dispozitiv mecanic de avertizare neomologat. În acest din urmă caz, fabricantul trebuie să declare că un asemenea dispozitiv mecanic se conformează cerințelor instituite pentru acel tip de dispozitiv în statul membru în care acea motoretă de performanță scăzută urmează să fie comercializată.
   2.2.   Tensiunea de testare trebuie să fie cea stabilită la punctul 3.3 din anexa I.
   2.3.   Nivelurile presiunii sonore trebuie să fie măsurate în condițiile stabilite la punctul 3.2 din anexa I.
   2.4.   Nivelul de presiune acustică ponderat de tip A al sunetului emis de către dispozitivul (dispozitivele) montat(e) pe vehicul trebuie măsurat la 7 m în fața vehiculului, acesta fiind poziționat într-un loc deschis, solul fiind cât se poate de neted și, în cazul dispozitivelor de avertizare sonoră alimentate în curent continuu, motorul vehiculului fiind oprit.
   2.5.   Microfonul aparatului de măsurare trebuie să fie poziționat aproximativ în planul median longitudinal al vehiculului.
   2.6.   Nivelul de presiune acustică al zgomotului ambiental și al zgomotului produs de vânt trebuie să fie cu cel puțin 10 dB(A) mai mic decât nivelul de sunet ce trebuie măsurat.
   2.7.   Nivelul maxim de presiune acustică trebuie căutat într-o zonă situată între 0,5 și 1,5 m deasupra nivelului solului.
   2.8.   Atunci când este măsurat în condițiile specificate la punctele 2.2 - 2.7, nivelul maxim al sunetului (punctul 2.7) emis de dispozitivul de avertizare sonoră în timpul testării trebuie să fie de cel puțin:

               (a)

               75 dB(A) și maximum 112 dB(A) pentru motorete;

               (b)

               80 dB(A) și maximum 112 dB(A) pentru motociclete și tricicluri a căror putere dezvoltată nu depășește 7 kW;

               (c)

               93 dB(A) și maximum 112 dB(A) pentru motociclete și tricicluri a căror putere depășește 7 kW.

      (1)  JO L 176, 10.8.1970, p. 12, astfel cum a fost modificată ultima dată prin Directiva 87/354/CEE (JO L 192, 11.7.1987, p. 43).
   Apendicele 1
   Document informativ privind instalarea unui dispozitiv de avertizare sonoră pe un tip de autovehicul cu două sau trei roți
   (a se anexa la cererea de omologare de tip pentru componente, în cazul în care este depusă separat de cererea de omologare de tip pentru vehicul)
   Nr. de ordine (atribuit de solicitant): …
   Cererea pentru omologarea de tip pentru componente privind instalarea unui dispozitiv de avertizare sonoră pe un anumit tip de autovehicul cu două sau trei roți trebuie să conțină informațiile stabilite în cadrul următoarelor puncte din anexa II la Directiva 92/61/CEE a Consiliului partea A punctele:

               —

               0.1

               —

               0.2

               —

               0.4-0.6

               —

               3.2.5-3.2.5.2.2

               —

               9.5.5.

         Apendicele 2