title: Directiva Consiliului din 17 decembrie 1973 privind apropierea legislațiilor statelor membre referitoare la amenajarea interioară a autovehiculelor (părțile interioare ale habitaclului, altele decât oglinda sau oglinzile retrovizoare interioare, dispunerea comenzilor, plafonul sau plafonul care se deschide, spătarul și partea din spate a scaunelor)

text:
13/vol. 2             RO                                Jurnalul Oficial al Uniunii Europene                                                      3

31974L0060

L 38/2                                      JURNALUL OFICIAL AL COMUNITĂȚILOR EUROPENE                                                  11.2.1974

                                                        DIRECTIVA CONSILIULUI
                                                          din 17 decembrie 1973
              privind apropierea legislațiilor statelor membre referitoare la amenajarea interioară a autovehiculelor
              (părțile interioare ale habitaclului, altele decât oglinda sau oglinzile retrovizoare interioare, dispunerea
                     comenzilor, plafonul sau plafonul care se deschide, spătarul și partea din spate a scaunelor)

                                                                     (74/60/CEE)

CONSILIUL COMUNITĂȚILOR EUROPENE,                                            întrucât cerințele armonizate trebuie să reducă riscul de rănire sau
                                                                             rănirea gravă a ocupanților autovehiculelor și să asigure astfel o
                                                                             mai bună siguranță a circulației rutiere pe întreg teritoriul Comu-
având în vedere Tratatul de instituire a Comunității Economice               nității;
Europene și, în special, articolul 100 al acestuia,

având în vedere propunerea Comisiei,
                                                                             întrucât în ceea ce privește specificațiile tehnice trebuie luate în
                                                                             considerare în special cele adoptate de Comisia Economică pen-
având în vedere avizul Adunării parlamentare (1),                            tru Europa a ONU în Regulamentul nr. 21 („Specificații uniforme
                                                                             de omologare a vehiculelor privind amenajarea interioară a aces-
                                                                             tora”) care este anexat la Acordul din 20 martie 1958 privind
având în vedere avizul Comitetului Economic și Social (2),                   adoptarea condițiilor uniforme de omologare și de recunoaștere
                                                                             reciprocă a omologării echipamentelor și componentelor autove-
                                                                             hiculelor,
întrucât specificațiile tehnice pe care autovehiculele trebuie să le
respecte în temeiul legislațiilor naționale se referă, inter alia, la
amenajarea interioară pentru protecția ocupanților;
                                                                             ADOPTĂ PREZENTA DIRECTIVĂ:

întrucât aceste specificații diferă de la un stat membru la altul;
întrucât este necesară adoptarea de către statele membre a unor                                           Articolul 1
specificații identice, fie în completarea, fie în locul reglementări-
lor actuale în vigoare ale acestora, pentru a permite aplicarea pro-
cedurii de omologare CEE pentru fiecare tip de vehicul, procedură            În sensul prezentei directive, prin „vehicul” se înțelege orice
care face obiectul Directivei Consiliului din 6 februarie 1970 pri-          autovehicul din categoria M1 (definită în anexa I la Directiva din
vind apropierea legislațiilor statelor membre referitoare la                 6 februarie 1970) destinat circulației rutiere, cu cel puțin patru roți
omologarea de tip a autovehiculelor și a remorcilor acestora (3);            și o viteza maximă constructivă mai mare de 25 km/h.

întrucât specificațiile comune privind oglinzile retrovizoare inte-
                                                                                Articolul 2
rioare sunt prevăzute în Directiva Consiliului din 1 martie 1971 (4);
întrucât este necesară stabilirea unor specificații și pentru părțile
interioare ale habitaclului, dispunerea comenzilor, plafon, spătarul
și partea din spate a scaunelor; întrucât ulterior se adoptă alte cerințe    Statele membre nu pot să refuze acordarea omologării CEE de tip
privind amenajarea interiorului, în special fixarea centurilor de sigu-      sau a omologării naționale din motive legate de amenajarea
ranță, fixarea scaunelor, tetierele, protecția șoferului împotriva dis-      interiorului vehiculelor în ceea ce privește:
pozitivului de direcție și dispunerea comenzilor;
                                                                             — părțile interioare ale habitaclului altele decât oglinda sau
()
1     JO C 112, 27.10.1972, p. 14.                                             oglinzile retrovizoare interioare;
(2)   JO C 123, 27.11.1972, p. 32.
(3)   JO L 42, 23.2.1970, p. 1.
(4)   JO L 68, 22.3.1971, p. 1.                                              — dispunerea comenzilor;
 ---pagebreak--- 4                   RO                               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene                                          13/vol. 2

— plafonul sau plafonul care se deschide;                                 rezultă neîncadrarea în dispozițiile         prezentei   directive,
                                                                          modificarea nu se autorizează.
— spătarul și partea din spate a scaunelor;

dacă aceste elemente respectă cerințele stabilite în anexe.                                           Articolul 5

                                                                          Modificările necesare pentru adaptarea specificațiilor din anexe la
                                                                          progresul tehnic se adoptă în conformitate cu procedura
                             Articolul 3                                  prevăzută la articolul 13 din Directiva Consiliului din 6 februarie
                                                                          1970 privind apropierea legislațiilor statelor membre referitoare
                                                                          la omologarea de tip a autovehiculelor și a remorcilor acestora.
Statele membre nu pot să refuze sau să interzică vânzarea, înma-
tricularea, introducerea în circulație sau utilizarea vehiculelor din
motive legate de:
                                                                                Articolul 6
— părțile interioare ale habitaclului, altele decât oglinda sau
  oglinzile retrovizoare interioare;                                      (1) Statele membre pun în aplicare dispozițiile necesare pentru a
                                                                          se conforma prezentei directive în termen de optsprezece luni de
— dispunerea comenzilor;                                                  la notificarea sa și informează de îndată Comisia cu privire la
                                                                          aceasta.
— plafonul sau plafonul care se deschide;                                 (2) Statele membre trebuie să comunice Comisiei textul princi-
                                                                          palelor dispoziții de drept intern pe care le adoptă în domeniul
— spătarul și partea din spate a scaunelor;                               reglementat de prezenta directivă.

dacă aceste elemente respectă cerințele stabilite în anexe.
                                                                                Articolul 7

                                                                          Prezenta directivă se adresează statelor membre.
                             Articolul 4

Statul membru care acordă omologarea de tip adoptă măsurile
                                                                          Adoptată la Bruxelles, 17 decembrie 1973.
necesare pentru a fi informat cu privire la orice modificare a uneia
dintre componentele sau caracteristicile prevăzute în anexa I                                               Pentru Consiliu
punctul 2.2. Autoritățile competente ale acelui stat decid dacă
prototipul modificat trebuie supus unor încercări noi și dacă este                                            Președintele
necesar un nou buletin de încercări. Dacă din aceste încercări                                              I. NØRGAARD
 ---pagebreak--- 13/vol. 2         RO                                    Jurnalul Oficial al Uniunii Europene                                                        5

                                                                        ANEXA I (1)

                                        DEFINIȚIE, CERERE DE OMOLOGARE CEE ȘI SPECIFICAȚII

            (1.)

            2.                  DEFINIȚII

                                În sensul prezentei directive:

            (2.1.)

            2.2.                prin „tip de vehicule”, în ceea ce privește amenajarea interioară a vehiculelor [părțile interioare ale
                                habitaclului altele decât oglinda (oglinzile) retrovizoare interioare, dispunerea comenzilor, plafonul
                                sau plafonul care se deschide, spătarul și partea din spate a scaunelor], se înțeleg autovehiculele ce nu
                                prezintă diferențe majore între ele, aceste diferențe putând fi următoarele:

            2.2.1.              forma sau materialele caroseriei care formează habitaclul,

            2.2.2.              dispunerea comenzilor;

            2.3.                prin „zonă de referință” se înțelege zona de impact a capului așa cum este ea definită în anexa II,
                                excepție făcând:

            2.3.1.              suprafața delimitată de proiecția orizontală spre înainte a unui cerc care circumscrie dimensiunea
                                totală a comenzii de direcție, mărită cu o bandă periferică cu o lățime de 127 mm; această suprafață
                                este limitată în partea de jos de planul orizontal tangent la marginea inferioară a comenzii de direcție
                                în poziția de mișcare în linie dreaptă,

            2.3.2.              partea din suprafața tabloului de bord, cuprinsă între conturul suprafeței descrise la punctul 2.3.1
                                anterior și panoul lateral interior cel mai apropiat al vehiculului; această suprafață este limitată în
                                partea de jos de planul orizontal tangent la marginea inferioară a comenzii de direcție,

            2.3.3.              stâlpii laterali ai parbrizului;

            2.4.                prin „nivelul tabloului de bord” se înțelege linia definită de punctele de contact ale tangentelor verticale
                                la tabloul de bord;

            2.5.                prin „plafonul caroseriei” se înțelege partea superioară a vehiculului care se întinde de la marginea
                                superioară a parbrizului la marginea superioară a lunetei, delimitată lateral de osatura superioară a
                                pereților laterali;

            2.6.                prin „linie de centură” se înțelege linia definită de conturul inferior vizibil al geamurilor laterale ale
                                vehiculului;

            2.7.                prin „vehicul care se deschide” se înțelege un vehicul care poate să nu prezinte, în anumite configurații,
                                nici un element structural de rezistență deasupra liniei de centură, altul decât stâlpii laterali ai
                                parbrizului sau bara (barele) de ranforsare;

            2.8.                prin „vehicul descoperit” se înțelege un vehicul la care doar plafonul caroseriei sau o parte a acestuia
                                se poate plia sau poate fi scos, lăsând deasupra liniei de centură elementele structurale ale vehiculului.

            3.                  CERERE DE OMOLOGARE CEE

            3.1                 Cererea de omologare pentru un tip de vehicul poate fi prezentată de constructorul vehiculului sau
                                de mandatarul acestuia.

            (1)    Textul din anexe este în general similar cu cel din Regulamentul nr. 21 al Comisiei Economice pentru Europa a ONU; în special
                   subpunctele sunt identice; din această cauză, dacă un punct din Regulamentul nr. 21 nu are corespondent în prezenta directivă,
                   numărul lui este indicat între paranteze cu titlu de referință.
 ---pagebreak--- 6        RO                         Jurnalul Oficial al Uniunii Europene                                                  13/vol. 2

    3.2       Aceasta trebuie însoțită de documentele menționate mai jos, în triplu exemplar și de următoarele
              indicații:

              — o descriere detaliată a tipului de vehicul în ceea ce privește părțile menționate la punctul 2.2,

              — o fotografie sau de o vedere detaliată a habitaclului și

              — numerele și/sau simbolurile ce caracterizează tipul de vehicul.

    3.3       Autoritatea de inspecție tehnică responsabilă cu încercarea trebuie să primească:

    3.3.1.    la alegerea constructorului, fie un vehicul reprezentativ pentru tipul de vehicul ce trebuie omologat,
              fie partea (părțile) vehiculului considerată(e) drept esențială(e) pentru verificările și încercările
              prevăzute în prezenta directivă,

    3.3.2.    la cererea sa, anumite componente și anumite eșantioane din materialele folosite.

    (4.)

    5.        SPECIFICAȚII

    5.1.      Părțile interioare din față ale habitaclului situate deasupra nivelului tabloului de bord, în fața
              punctelor H ale locurilor din față și cu excepția portierelor laterale

    5.1.1.    Zona de referință definită la punctul 2.3 nu trebuie să prezinte nici asperități periculoase, nici muchii
              ascuțite care pot mări riscul de rănire sau de agravare a rănilor ocupanților. În special componentele
              menționate la punctele 5.1.2 la 5.1.6. sunt considerate drept satisfăcătoare dacă sunt conforme cu
              cerințele de la aceste puncte.

    5.1.2.    Părțile vehiculului situate în zona de referință trebuie să poată disipa energia în conformitate cu anexa
              III. Nu se iau în considerare părțile care nu aparțin tabloului de bord și care sunt situate la mai puțin
              de 10 cm de zonele de sticlă; de asemenea, nu se iau în considerare părțile situate în zona de referință
              și care îndeplinesc simultan următoarele două condiții:

              — dacă, în cursul încercării efectuate în conformitate cu cerințele din anexa III, pendulul întâlnește
                părți situate în afara zonei de referință;

              — dacă părțile care urmează a fi supuse încercării se situează la mai puțin de 10 cm de părțile aflate
                în afara zonei de referință, această distanță fiind măsurată pe suprafața zonei de referință;

              cadrul metalic care servește eventual ca suport nu trebuie să aibă muchii proeminente.

    5.1.3.    Marginea inferioară a tabloului de bord, în cazul în care acesta nu îndeplinește condițiile indicate la
              punctul 5.1.2, trebuie rotunjită, raza de curbură nefiind mai mică de 19 mm.

    5.1.4.    Butoanele, manetele etc., din materiale rigide ce formează proeminențe, de la 3,2 mm la 9,5 mm în
              raport cu tabloul de bord, măsurate după metoda indicată în anexa V, trebuie să aibă cel puțin o
              secțiune transversală cu o suprafață de 2 cm2, măsurată la 2,5 mm în raport cu punctul cel mai
              proeminent, trebuie să aibă și marginile rotunjite, cu o rază de curbură de cel puțin 2,5 mm.

    5.1.5.    Dacă aceste componente depășesc cu mai mult de 9,5 mm suprafața tabloului de bord, ele trebuie
              proiectate și construite în așa fel încât să poată intra în suprafața tabloului de bord, astfel încât
              proeminența formată de acestea să nu depășească 9,5 mm sau să se detașeze sub efectul unei forțe
              orizontale longitudinale orientate în față, de 37,8 daN, exercitate cu ajutorul unui vinci cu
              extremitățile plane, cu diametrul de maxim 50 mm; în al doilea caz, nu trebuie să existe proeminențe
              mai mari de 9,5 mm; secțiunea efectuată până la o distanță maximă de 6,5 mm de la punctul cel mai
              proeminent trebuie să aibă o suprafață de cel puțin 6,50 cm2.
 ---pagebreak--- 13/vol. 2      RO                             Jurnalul Oficial al Uniunii Europene                                                   7

            5.1.6.     Pentru toate proeminențele care constau într-o componentă dintr-un material ușor cu o duritate mai
                       mică de 50 shore A, aflată pe un suport rigid, cerințele de la punctele 5.1.4 și 5.1.5 nu se aplică decât
                       suportului rigid.

            5.2.       Părțile interioare aflate în partea din față a habitaclului situate sub nivelul tabloului de bord
                       și în fața punctelor H ale locurilor din față, cu excepția portierelor laterale și pedalelor

            5.2.1.     Cu excepția pedalelor și a dispozitivelor de fixare a acestora, precum și a componentelor ce nu pot
                       intra în contact cu dispozitivul descris în anexa VI și utilizate conform procedurii descrise în aceeași
                       anexă, componentele menționate la punctul 5.2 trebuie să respecte cerințele de la punctele 5.1.4
                       la 5.1.6 menționate mai sus.

            5.2.2.     Comanda frânei de mâna, în cazul în care este plasată pe tabloul de bord sau sub acesta, trebuie
                       poziționată astfel încât, dacă este în poziția de repaus, să nu poate fi lovită de către ocupanții
                       vehiculului în cazul unui șoc frontal. Dacă această condiție nu este îndeplinită, suprafața comenzii
                       trebuie să îndeplinească cerințele prevăzute la punctul 5.3.2.3.

            5.2.3.     Torpedoul sau alte elemente asemănătoare trebuie proiectate și construite astfel încât în nici un caz
                       suporturile acestora să nu prezinte muchii proeminente și să îndeplinească una din următoarele
                       condiții:

            5.2.3.1.   partea dinspre interiorul vehiculului trebuie să prezinte o suprafață cu o înălțime de cel puțin 25 mm,
                       ale cărei margini vor fi rotunjite cu o rază de curbură de cel puțin 3,2 mm; de asemenea, această
                       suprafață trebuie să fie acoperită cu un material ce disipează energia, definit în anexa III, și testată în
                       consecință, direcția de impact ce trebuie aplicată fiind cea orizontal longitudinală;

            5.2.3.2.   torpedoul sau alte elemente similare trebuie să se poată detașa, rupe, deforma semnificativ, distruge
                       ca efect al unei forțe longitudinale orizontale de 37,8 daN, îndreptată înspre partea din față și
                       exercitată cu ajutorul unui cilindru cu ax vertical și cu un diametru de 110 mm, fără a forma elemente
                       periculoase și fără ca pe marginea torpedoului să se formeze muchii periculoase. În orice caz, această
                       forță trebuie să fie îndreptată spre partea cea mai rezistentă a torpedoului sau a altui element
                       asemănător.

            5.2.4.     Când componentele de mai sus conțin o parte dintr-un material cu duritate mai mică de 50 shore A,
                       plasată pe un suport rigid, cerințele de mai sus, cu excepția celor privind absorbția energiei în sensul
                       anexei III, nu se aplică decât suportului rigid.

            5.3.       Alte dotări interioare ale habitaclului situate în partea anterioară a planului transversal ce
                       trece prin linia de referință a torsului manechinului așezat pe scaunul din spate

            5.3.1.     Domeniul de aplicare

                       Cerințele de la punctul 5.3.2 se aplică mânerelor, manetelor și butoanelor de comandă, precum și altor
                       obiecte proeminente și care nu fac obiectul punctelor 5.1 și 5.2.

            5.3.2.     Cerințe

                       Dacă obiectele menționate la punctul 5.3.1 sunt așezate în așa fel încât pot fi lovite de ocupanții
                       vehiculului, acestea trebuie să îndeplinească cerințele punctelor 5.3.2.1 la 5.3.4. Se consideră drept
                       obiecte ce pot fi lovite obiectele care pot fi atinse de o sferă cu diametrul de 165 mm situată deasupra
                       punctului H al scaunelor din față, în fața planului transversal ce trece prin linia de referință a
                       manechinului așezat pe scaunele din spate și în exteriorul zonelor definite la punctele 2.3.1 și 2.3.2.
 ---pagebreak--- 8      RO                             Jurnalul Oficial al Uniunii Europene                                                    13/vol. 2

    5.3.2.1.   Suprafața acestora trebuie să se termine prin muchii rotunjite, razele de curbură nefiind mai mici
               de 3,2 mm.

    5.3.2.2.   Manetele și butoanele de comandă trebuie proiectate și realizate astfel încât, sub efectul unei forțe de
               37,8 daN, aplicată în direcția orizontală longitudinală înspre înainte, proeminența, în poziția sa cea
               mai puțin favorabilă, să fie ieșită cu 25 mm în afara suprafeței panoului, sau aceste dispozitive să se
               detașeze sau plieze; în aceste două cazuri nu trebuie să existe proeminențe periculoase;

               pentru manetele de comandă ale macaralelor de geam, se admite ca proeminența acestora să
               depășească cu 35 mm suprafața panoului.

    5.3.2.3.   Comanda frânei de mână, când este în poziție de repaus, și maneta schimbătorului de viteze, când se
               află în poziția de mers înainte, trebuie să aibă, oricare ar fi poziția lor, exceptând zonele definite la
               punctele 2.3.1 și 2.3.2. și zonele inferioare planului care intersectează punctul H al locurilor din față,
               o suprafață de cel puțin 6,5 cm2, măsurată într-o secțiune normală pe direcția orizontală longitudinală
               pe o distanță de 6,5 mm a părții celei mai proeminente, razele de curbură trebuind să fie de
               minim 3,2 mm.

    5.3.3.     Cerințele din punctul 5.3.2.3 nu se aplică pentru comanda frânei de mână situată pe podea, dacă
               înălțimea mânerului în poziție de repaus se găsește sub planul orizontal ce intersectează punctul H
               (a se vedea anexa IV).

    5.3.4.     Celelalte elemente ale echipamentului vehiculului ce nu au fost menționate la punctele precedente,
               cum ar fi glisierele scaunelor, dispozitivele de reglare a șezutului scaunelor sau a spătarelor acestora,
               dispozitivele de rulare a centurilor de siguranță etc., nu trebuie să respecte nici o specificație dacă sunt
               poziționate sub planul orizontal care intersectează punctul H al fiecărui scaun ocupat, chiar dacă
               ocupantul poate intra în contact cu elementele respective.

    5.3.5.     Când componentele menționate mai sus conțin părți din materiale cu o duritate mai mică de
               50 shore A, plasate pe un suport rigid, cerințele de mai sus nu se aplică decât suportului rigid.

    5.4.       Plafonul caroseriei

    5.4.1.     Domeniul de aplicare

    5.4.1.1.   Cerințele de la punctul 5.4.2 se aplică părții interioare a plafonului caroseriei.

    5.4.1.2.   Cu toate acestea, cerințele nu se aplică părților din plafonul caroseriei ce nu pot fi atinse de o sferă
               cu diametrul de 165 mm.

    5.4.2.     Cerințe

    5.4.2.1.   Partea interioară a plafonului caroseriei nu trebuie să prezinte, în partea situată deasupra sau în fața
               ocupanților, asperități periculoase sau muchii ascuțite îndreptate înspre partea din spate sau în jos.
               În special, lățimea părților ce formează proeminențe nu trebuie să fie inferioară dimensiunii
               proeminenței îndreptate în jos, iar muchiile nu trebuie să aibă o rază de curbură mai mică de 5 mm.
               În privința armăturilor și a nervurilor rigide, acestea nu trebuie să prezinte în partea de jos vreo
               proeminență mai mare de 19 mm și trebuie să aibă o formă teșită, în conformitate cu anexa V.

    5.4.2.2.   Dacă armăturile sau nervurile nu îndeplinesc condițiile de la punctul 5.4.2.1, acestea trebuie acoperite
               cu un material ce poate disipa energia în conformitate cu anexa III.

    5.5.       Plafonul care se deschide

    5.5.1.     Cerințe

    5.5.1.1.   Se aplică plafonului care se deschide, atunci când se află în poziția „închis”, următoarele cerințe,
               precum și cele de la punctul 5.4 referitoare la plafonul caroseriei.
 ---pagebreak--- 13/vol. 2         RO                                  Jurnalul Oficial al Uniunii Europene                                                       9

            5.5.1.2.           De asemenea, dispozitivele de deschidere și de manevrare trebuie:

            5.5.1.2.1.         să fie proiectate și construite astfel încât să se evite, pe cât posibil, o funcționare involuntară sau
                               neprevăzută;

            5.5.1.2.2.         să aibă, pe cât posibil, o forma teșită conform anexei V; suprafața acestora trebuie să se termine cu
                               muchii rotunjite, razele de curbură fiind mai mari de 5 mm;

            5.5.1.2.3.         să fie situate, când sunt în poziția de repaus, în zone ce nu pot fi atinse de o sferă cu un diametru
                               de 165 mm. Dacă această condiție nu poate fi îndeplinită, dispozitivele de deschidere și de manevrare
                               aflate în poziția de repaus trebuie fie să rămână încastrate, fie să fie proiectate și construite astfel încât,
                               sub efectul unei forțe de 37,8 daN aplicate în direcția de impact definită în anexa III prin tangenta la
                               traiectoria capului fals, proeminența, în sensul anexei V, în raport cu suprafața pe care sunt fixate
                               dispozitivele, să fie de 25 mm cel mult, sau aceste dispozitive trebuie să fie detașabile; în acest ultim
                               caz nu trebuie să rămână proeminențe periculoase.

            5.6.               Vehicule decapotabile și descoperite

            5.6.1.             În privința automobilelor decapotabile, doar părțile inferioare ale elementelor superioare ale arcurilor
                               de siguranță și partea superioară a cadrului parbrizului trebuie să respecte cerințele de la punctul 5.4.

            5.6.2.             Vehiculele descoperite trebuie să respecte cerințele de la punctul 5.5 aplicabile automobilelor cu
                               plafon decapotabil.

            5.7.               Partea din spate a scaunelor

            5.7.1.             Cerințe

            5.7.1.1.           Suprafața părții din spate a scaunelor nu trebuie să aibă nici asperități periculoase, nici muchii ascuțite
                               ce ar putea crește riscul de rănire sau de posibilă agravare a rănilor ocupanților.

            5.7.1.2.           Sub rezerva condițiilor prevăzute la punctele 5.7.1.2.1, 5.7.1.2.2 și 5.7.1.2.3, partea spătarului
                               scaunului din față ce se găsește în zona de impact a capului, definită în anexa II, trebuie să poată disipa
                               energia, în conformitate cu anexa III. Pentru determinarea zonei de impact a capului, scaunele din față,
                               dacă sunt reglabile, trebuie să fie în poziția de condus cea mai retrasă, iar spătarele reglabile ale
                               scaunelor trebuie reglate la înclinarea cea mai apropiată de 25°, dacă nu există indicații contrare din
                               partea constructorului.

            5.7.1.2.1.         Pentru scaunele din față separate, zona de impact a capului pasagerilor din spate se întinde pe o
                               distanță de 10 cm, măsurată de o parte și de alta a axului scaunului, pe partea superioară spate a
                               spătarului.

            5.7.1.2.1. a (1)    Pentru scaunele prevăzute cu tetieră, fiecare încercare trebuie efectuată cu tetiera în poziția cea mai
                                joasă și într-un punct situat pe linia verticală ce trece prin centrul tetierei.

            5.7.1.2.1. b (1)    Pentru un scaun proiectat pentru mai multe tipuri de caroserii, zona de impact va fi stabilită într-un
                                vehicul în care poziția cea mai retrasă pentru condus este cea mai puțin favorabilă dintre toate tipurile
                                avute în vedere; zona de impact stabilită astfel va fi considerată satisfăcătoare pentru toate celelalte
                                tipuri.

            5.7.1.2.2.         Pentru banchetele din față, zona de impact conține punctele situate între planurile verticale
                               longitudinale situate la o distanță de 10 cm lateral de axul fiecărui loc exterior prevăzut. Axul fiecărui
                               loc exterior al unei banchete este specificat de către constructor.

            5.7.1.2.3.         În zona de impact a capului, în afara limitelor prevăzute la punctele 5.7.1.2.1. (a) și (b) și 5.7.1.2.2,
                               părțile din structura scaunului trebuie căptușite pentru a evita contactul direct al capului cu elementele

            (1)    Aceste puncte nu figurează în Regulamentul nr. 21.
 ---pagebreak--- 10      RO                          Jurnalul Oficial al Uniunii Europene                                                 13/vol. 2

              structurii care trebuie, în aceste zone, să prezinte o rază de curbură de cel puțin 5 mm. Aceste părți
              sau elemente sunt, de asemenea, considerate satisfăcătoare dacă pot absorbi energia în conformitate
              cu anexa III.

     5.7.2.   Aceste cerințe nu se aplică scaunelor situate în poziția cea mai din spate, scaunelor îndreptate spre
              lateral sau spre spate, scaunelor cu spătare opuse, scaunelor rabatabile sau strapontinelor. Dacă zonele
              de impact ale scaunelor, ale tetierelor și ale suporturilor acestora conțin părți acoperite cu material
              de duritate mai mică de 50 shore A, cerințele de mai sus, cu excepția celor privind absorbția de energie
              conform anexei III, nu se aplică decât părților rigide.

     5.8.     Cerințele de la punctul 5 se aplică echipamentelor ce nu au fost menționate la punctele precedente
              și care, după zona lor de amplasare, pot fi lovite de către ocupanți, conform diferitelor proceduri
              prevăzute la punctele 5.1 la 5.7. Dacă elementele acestor echipamente care pot fi atinse sunt făcute
              dintr-un material cu o duritate mai mică de 50 shore A, situat pe un suport(uri) rigid(e), cerințele
              respective nu se aplică decât suportului (suporturilor) rigid(e).

     (6.)

     (7.)

     (8.)

     (9.)
 ---pagebreak--- 13/vol. 2        RO                                 Jurnalul Oficial al Uniunii Europene                                                     11

                                                                     ANEXA II

                                            DETERMINAREA ZONEI DE IMPACT A CAPULUI

            1.         Zona de impact a capului conține toate suprafețele care nu sunt de sticlă din interiorului vehiculului,
                       suprafețe ce ar putea intra din punct de vedere statistic în contact cu un cap sferic cu diametrul de 165 mm
                       ce face parte dintr-un instrument de măsură a cărui dimensiune măsurată din punctul de articulație a
                       șoldului la vârful capului este reglabilă în mod continuu între 736 mm și 840 mm.

            2.         Pentru această măsurare trebuie aplicată următoarea procedură sau echivalentul grafic al acesteia.

            2.1.       Punctul de articulație al dispozitivului de măsurare, pentru fiecare loc pe scaun prevăzut de către
                       constructor, este poziționat după cum urmează:

            2.1.1.     pentru scaunele culisante,

            2.1.1.1.   în punctul H (a se vedea anexa IV) și
            2.1.1.2. într-un punct situat pe orizontală la 127 mm în fața punctului H și la o înălțime care rezultă din variația
                     de înălțime a punctului H, corespunzătoare deplasării spre înainte cu 127 mm sau pe înălțime cu 19 mm;

            2.1.2.     pentru scaunele care nu sunt culisante, în punctul H al scaunului respectiv.

            2.2.       Pentru fiecare valoare a dimensiunii dintre punctul de articulație și vârful capului, permisă de dispozitivul
                       de încercare în funcție de dimensiunile interioare ale vehiculului, trebuie determinate toate punctele de
                       contact situate sub limita inferioară a parbrizului și în fața punctului H.

            2.3.       Cu dispozitivul de încercare în poziție verticală, dacă nu există nici un punct de contact pentru o distanță
                       de reglaj cuprinsă între limitele de mai sus, se determină punctele de contact posibile prin rotirea
                       dispozitivului de măsurare înspre partea din față și în jos, descriind toate arcele de cerc în planurile verticale,
                       până la 90° de la planul vertical longitudinal al vehiculului, care trece prin punctul H.

            3.         Punctele de contact sunt punctele de tangență a capului dispozitivului cu părțile interioare ale vehiculului.
                       Mișcarea în jos este limitată la poziția capului tangentă la un plan orizontal situat la 25,4 mm deasupra
                       punctului H.
 ---pagebreak--- 12        RO                                 Jurnalul Oficial al Uniunii Europene                                                   13/vol. 2

                                                             ANEXA III

                         METODA DE ÎNCERCARE A MATERIALELOR CARE POT DISIPA ENERGIA

     1.        INSTALARE, DISPOZITIV DE ÎNCERCARE ȘI METODĂ

     1.1.      Instalare

     1.1.1.    Componenta realizată dintr-un material care poate să disipeze energia trebuie montată și încercată pe
               elementul structural de suport pe care aceasta este instalată în vehicul. Este preferabilă efectuarea încercărilor
               direct pe caroserie, dacă este posibil. Acest element structural, sau caroseria, este fixat foarte bine de bancul
               de încercare astfel încât să nu se deplaseze sub efectul șocului.

     1.1.2. Cu toate acestea, la cererea constructorului, componenta poate fi montată pe un cadru ce simulează instalarea
            pe vehicul, cu condiția ca ansamblul „componentă/cadru” să aibă, raportat la ansamblul real
            „componentă/element structural de suport” aceeași dispoziție geometrică, un grad de rigiditate care să nu fie
            mai mic și o capacitate de a disipa energia care să nu fie mai mare.

     1.2.      Aparat de încercare

     1.2.1. Acesta este alcătuit dintr-un pendul al cărui pivot este susținut de rulmenți și a cărui masă redusă (1) în centrul
            său de percutare este de 6,8 kg. Extremitatea inferioară a pendulului este formată dintr-un cap fals rigid cu
            diametrul de 165 mm al cărui centru este același cu centrul de percutare al pendulului.

     1.2.2. Capul fals este prevăzut cu două accelerometre și cu un dispozitiv de măsurare a vitezei capabile să măsoare
            valorile pe direcția de impact.

     1.3.      Aparatura de înregistrare

               Aparatura de înregistrare utilizată trebuie să permită efectuarea măsurătorilor cu următoarele precizii:

     1.3.1.    accelerația:

               — precizie: ± 5 % din valoarea reală

               — răspuns de frecvență: până la 1 000 Hz;

               — sensibilitate transversală: < 5 % decât limita inferioară a scalei<

     1.3.2.    viteza:

               — precizie: ± 2,5 % din valoarea reală;

               — sensibilitate: 0,5 km/h<

     1.3.3.    adâncitura creată în capul fals de către elementul de încercare:

               — precizie: ± 5 % din valoarea reală;

               — sensibilitate: 1 mm;

     (1) Notă:    Relația dintre masa redusă mr a pendulului, masa totală m a pendulului, distanța a dintre centrul de
                  percutare și axa de rotație și distanța l dintre centrul de gravitație și axa de rotație e redată de formula:
                              l
                  mr = m
                              a
 ---pagebreak--- 13/vol. 2        RO                                Jurnalul Oficial al Uniunii Europene                                                   13

            1.3.4.    înregistrarea timpului:

                      — aparatura trebuie să permită înregistrarea fenomenului pe întreaga durată și să citească până la o miime
                        de secundă;

                      — începutul șocului în momentul primului contact al capului fals cu componenta încercată este reperat pe
                        înregistrările care servesc la interpretarea încercării.

            1.4.      Metodă de încercare

            1.4.1. În orice punct de impact al suprafeței de încercare, direcția de impact este cea definită de tangenta la traiectoria
                   capului fals al aparatului de măsurare definit în anexa II.

            1.4.2. În cazul în care unghiul dintre direcția de impact și perpendiculara pe suprafață în punctul de impact este mai
                   mic sau egal cu 5°, încercarea este efectuată astfel încât tangenta la traiectoria centrului de percutare al
                   pendulului să coincidă cu direcția definită la punctul 1.4.1. Capul fals va trebui să lovească elementul de
                   încercare cu o viteza de 24,1 km/h; această viteză va fi atinsă fie prin simpla energie de propulsie, fie prin
                   adăugarea unui dispozitiv suplimentar de propulsie.

            1.4.3. În cazul în care unghiul dintre direcția de impact și perpendiculara pe suprafață în punctul de impact este mai
                   mare de 5°, încercarea este efectuată astfel încât tangenta la traiectoria centrului de percutare al pendulului
                   să coincidă cu perpendiculara în punctul de impact. Valoarea vitezei de încercare este astfel redusă la valoarea
                   componentei normale a vitezei prevăzută la punctul 1.4.2.

            2.        REZULTATE

                      În încercările efectuate conform modalităților indicate mai sus, decelerația capului fals nu trebuie să
                      depășească 80 g în mod continuu timp de peste 3 miimi de secundă. Valoarea decelerației care trebuie reținută
                      este media valorilor indicate de cele două decelerometre.

            3.        PROCEDURI ECHIVALENTE

            3.1.      Sunt admise proceduri echivalente de încercare cu condiția obținerii rezultatelor menționate la punctul 2.

            3.2.      Persoanele care utilizează o altă metodă decât cele descrise la punctul 1 trebuie să demonstreze echivalența
                      dintre cele două metode.
 ---pagebreak--- 14        RO                                   Jurnalul Oficial al Uniunii Europene                                                     13/vol. 2

                                                               ANEXA IV

            METODA DE DETERMINARE A PUNCTULUI H ȘI DE VERIFICARE A POZIȚIEI RELATIVE A
                                       PUNCTELOR R ȘI H

     1.        DEFINIȚIE

     1.1.      Punctul „H”, ce indică poziția în interiorul habitaclului a unui ocupant așezat, este traiectoria, într-un plan
               vertical longitudinal, a axei teoretice de rotație care există între piciorul și torsul unui corp uman reprezentat
               de un manechin.

     1.2.      Punctul „R”, care este punctul de referință al locului pe scaun, este punctul de referință din construcție indicat
               de către constructor, care

     1.2.1. corespunde poziției normale de utilizare cea mai retrasă a fiecărui loc pe scaun prevăzut de constructor într-un
            vehicul;

     1.2.2.    are coordonate definite în raport cu structura vehiculului studiat;

     1.2.3.    reprezintă poziția centrului de pivotare între trunchiul și coapsele unui ocupant (punctul H).

     2.        DETERMINAREA PUNCTELOR H

     2.1.      Se determină câte un punct H pentru fiecare loc pe scaun prevăzut de constructorul vehiculului. Întrucât
               scaunele din același rând pot fi considerate similare (banchete, scaune identice etc.) nu este necesară decât o
               singură determinare a punctului H pentru fiecare rând de scaune, plasând manechinul descris la punctul 3
               pe un singur loc considerat reprezentativ pentru întregul rând de scaune. Acest loc este:

     2.1.1.    pentru rândul din față, scaunul conducătorului auto,

     2.1.2.    pentru rândul (rândurile) din spate, un loc la una din extremitățile rândului.

     2.2.      Pentru fiecare determinare a punctului H, scaunul luat în considerare este așezat în poziția normală sau în
               poziția cea mai în spate a scaunului conducătorului auto prevăzută de constructor, spătarul, dacă este reglabil
               ca înclinare, fiind fixat într-o poziție corespunzătoare unei înclinări spre spate cât mai apropiată posibil de
               valoarea de 25°, în raport cu verticala liniei de referință a manechinului descris la punctul 3, cu excepția unor
               indicații contrare ale constructorului.

     3.        CARACTERISTICILE MANECHINULUI

     3.1.      Se folosește un manechin tridimensional care are greutatea și conturul unui adult de sex masculin și de talie
               medie. Acest manechin este reprezentat în figurile 1 și 2 din apendicele la prezenta anexă.

     3.2.      Acest manechin trebuie să cuprindă:

     3.2.1. două elemente care simulează spatele respectiv șezutul corpului, articulate conform unei axe reprezentând
            axa de rotație între bust și coapse. Proiecția acestei axe pe flancul manechinului reprezintă punctul H al
            manechinului;

     3.2.2.    două elemente care simulează gambele articulate în raport cu elementul care simulează șezutul;

     3.2.3. două elemente care simulează picioarele, legate de gambe prin articulații care simulează gleznele;

     3.2.4. în plus, elementul care simulează șezutul este dotat cu o nivelă ce permite comanda orientării sale pe direcție
            transversală.

     3.3.      În anumite puncte care constituie centrele de greutate corespunzătoare pentru a atinge o greutate totală a
               manechinului de aproximativ 75,6 kg, se poziționează greutăți reprezentând greutatea fiecărei părți a
               corpului. Detalii referitoare la diferitele greutăți sunt furnizate în tabelul din figura 2 din apendicele la prezenta
               anexă.
 ---pagebreak--- 13/vol. 2        RO                                 Jurnalul Oficial al Uniunii Europene                                                  15

            4.        POZIȚIONAREA MANECHINULUI

                      Poziționarea manechinului tridimensional se realizează după cum urmează.

            4.1.      Se plasează vehiculul într-un plan orizontal și se reglează scaunele după cum este indicat la punctul 2.2.

            4.2.      Se acoperă scaunul ce trebuie încercat cu o bucată de pânză destinată să faciliteze poziționarea corectă a
                      manechinului.

            4.3.      Se așează manechinul pe scaunul respectiv, axa de articulație fiind perpendiculară pe planul longitudinal de
                      simetrie a vehiculului.

            4.4.      Se poziționează picioarele manechinului în felul următor:

            4.4.1. pentru scaunele din față, în așa fel încât nivelul ce verifică orientarea transversală a șezutului să fie adus la
                   orizontală;

            4.4.2. pentru scaunele din față, picioarele sunt așezate în așa fel încât să fie, pe cât posibil, în contact cu scaunele
                   din față. Dacă picioarele se sprijină în acel moment pe părți ale podelei de nivel diferit, piciorul care intră
                   primul în contact cu scaunul din față se ia drept referință, iar celălalt picior este așezat astfel încât nivelul ce
                   controlează orientarea transversală a șezutului să fie adus la orizontală;

            4.4.3. dacă se determină punctul H al unui scaun din mijloc, picioarele sunt așezate de o parte și de alta a tunelului
                   cardanic.

            4.5.      Se plasează greutățile suplimentare pe coapse, se aduce la orizontală nivelul transversal al șezutului și se
                      plasează greutățile suplimentare pe elementul care reprezintă șezutul.

            4.6.      Se depărtează manechinul de spătarul scaunului utilizând bara de articulație a genunchilor și se pliază spatele
                      acestuia înspre înainte. Se reașează manechinul pe scaun, împingând în spate șezutul până când se întâmpină
                      rezistență, apoi se împinge din nou spatele manechinului către spătarul scaunului.

            4.7.      Se aplică de două ori o forță orizontală de 10 ± 1 daN asupra manechinului. Direcția și punctul de aplicare
                      a forței sunt reprezentate printr-o săgeată neagră în figura 2 din apendice.

            4.8.      Se plasează greutățile suplimentare pe flancurile drept și stâng și apoi cele de pe bust. Nivelul transversal al
                      manechinului se menține la orizontală.

            4.9.      Menținând nivelul transversal al manechinului la orizontală, se pliază spatele către înainte până ce greutățile
                      suplimentare ale bustului sunt deasupra punctului H astfel încât să se elimine orice frecare cu spătarul
                      scaunului.

            4.10.     Se readuce ușor înapoi spatele pentru terminarea poziționării; nivelul transversal al manechinului trebuie să
                      fie orizontal. În caz contrar, se repetă procedura de mai sus.

            5.        REZULTATE

            5.1.      Manechinul fiind poziționat conform punctului 4, punctul H al scaunului luat în considerare este același cu
                      punctul H al manechinului.

            5.2.      Coordonatele punctului H se măsoară fiecare cu cea mai mare precizie posibilă. Același lucru este valabil și
                      pentru coordonatele punctelor caracteristice și bine determinate ale habitaclului. Proiecțiile acestor puncte pe
                      un plan vertical longitudinal sunt reprezentate într-o diagramă.

            6.        VERIFICAREA POZIȚIEI RELATIVE A PUNCTELOR R ȘI H

            6.1.      Rezultatele măsurărilor prevăzute la punctul 5.2 pentru punctul H trebuie comparate cu coordonatele
                      furnizate pentru punctul R de către constructorul vehiculului.
 ---pagebreak--- 16      RO                                  Jurnalul Oficial al Uniunii Europene                                                    13/vol. 2

     6.2.    Verificarea relației care există între cele două puncte este considerată satisfăcătoare pentru poziția pe scaun
             dacă punctul H are coordonatele situate într-un dreptunghi longitudinal ale cărui laturi orizontale și verticale
             au 30 mm și respectiv 20 mm și ale cărui diagonale se intersectează în punctul R. În acest caz, se folosește
             punctul R în încercări și, dacă este necesar, manechinul este reglat astfel ca punctul H să coincidă cu punctul R.

     6.3.    Dacă punctul H nu se află în dreptunghiul definit la punctul 6.2, se efectuează alte două determinări ale
             punctului H (trei în total). Dacă două din cele trei puncte determinate astfel se află în interiorul dreptunghiului,
             rezultatul încercării este considerat satisfăcător.

     6.4.    Dacă cel puțin două din cele trei puncte determinate sunt în afara dreptunghiului, rezultatul încercării este
             considerat nesatisfăcător.

     6.5.    În cazul în care se înregistrează situația descrisă la punctul 6.4, sau dacă verificarea nu poate fi efectuată din
             cauza lipsei informațiilor de la constructorul vehiculelor privind poziția punctului R, media rezultatelor celor
             trei determinări ale punctului H poate fi folosită și considerată drept aplicabilă în toate cazurile în care punctul
             R este menționat în prezenta directivă.

     6.6.    Pentru verificarea poziției relative a punctelor R și H pentru un vehicul de serie, dreptunghiul menționat la
             punctul 6.2 este înlocuit cu un pătrat cu latura de 50 mm.
 ---pagebreak--- 13/vol. 2   RO   Jurnalul Oficial al Uniunii Europene   17

                               Apendice
 ---pagebreak--- 18   RO   Jurnalul Oficial al Uniunii Europene   13/vol. 2
 ---pagebreak--- 13/vol. 2        RO                                Jurnalul Oficial al Uniunii Europene                                                  19

                                                                   ANEXA V

                                              METODA DE MĂSURARE A PROEMINENȚELOR

            1.         Pentru a determina proeminența unui element alungit, în raport cu panoul la care se raportează, se
                       deplasează o sferă cu diametrul de 165 mm, menținând-o în contact tangențial cu panoul și cu elementul
                       luat în considerare.

                       Se ia în considerare gradientul format de raportul dintre variația „y” a centrului sferei pe o direcție
                       perpendiculară pe panou și variația „x” a aceluiași centru în direcțiile paralele cu panoul.

                       O formă este considerată teșită dacă gradientul corespunzător direcției orizontale longitudinale este mai mic
                       de 1. Există o proeminență atunci când un gradient este mai mare sau egal cu 1, iar valoarea acesteia se
                       măsoară prin determinanta „y”.

                       În cazul în care panourile, elementele etc. sunt acoperite cu materiale având o duritate mai mică de 50 shore
                       A, procedura de determinare a formelor și a proeminențelor descrisă mai sus nu trebuie aplicată decât după
                       îndepărtarea acestor materiale.

            2.         Valoarea proeminențelor constituite de butoane, manete etc., situate în zona de referință se măsoară cu
                       ajutorul dispozitivului de încercare și a metodei următoare.

            2.1.       Dispozitivul

            2.1.1.     Dispozitivul de măsurare a proeminențelor este alcătuit dintr-un cap fals emisferic cu diametrul de 165 mm
                       în care se găsește un piston culisant cu diametrul de 50 mm.

            2.1.2.     Pozițiile relative ale extremității plane a pistonului și a marginii capului fals sunt reprezentate pe o scară
                       gradată pe care un index mobil își menține valoarea maximă măsurată în timp ce dispozitivul este îndepărtat
                       de obiectul încercat. Capacitatea de măsurare trebuie să fie de minim 30 mm; scara de măsură trebuie să
                       fie gradată în jumătăți de milimetru pentru a putea fi indicate valorile proeminențelor de referință pe această
                       scară.

            2.1.3.     Metoda de etalonare:

            2.1.3.1.   Dispozitivul se sprijină pe o suprafață plană astfel încât axa dispozitivului să fie perpendiculară pe aceasta.
                       Scara se pune la zero când extremitatea anterioară plană a pistonului intră în contact cu suprafața.

            2.1.3.2.   Se plasează un distanțier de 10 mm între suprafața plană anterioară a pistonului și suprafața de sprijin; se
                       verifică dacă indexul mobil indică corect această valoare.

            2.1.4.     Un model de dispozitiv de măsurare a proeminențelor este reprezentat în figura 1.

            2.2.       Metoda de încercare

            2.2.1.     Se retrage pistonul pentru a forma o cavitate în capul fals și se împinge indexul mobil pentru a intra în
                       contact cu pistonul.

            2.2.2.     Se aplică dispozitivul pe proeminența de măsurat, astfel încât capul fals să fie în contact cu o suprafață
                       maximă a materialului ce îl înconjoară, cu o forță ce nu depășește 2 daN.
 ---pagebreak--- 20      RO                                   Jurnalul Oficial al Uniunii Europene                                                    13/vol. 2

     2.2.3.     Se împinge înainte pistonul până când intră în contact cu proeminența de măsurat. Se citește pe scară
                valoarea proeminenței.

     2.2.4.     Se orientează capul fals astfel încât să se obțină o proeminență maximă. Se înregistrează valoarea acestei
                proeminențe.

     2.2.5.     Dacă două sau mai multe comenzi sunt situate destul de aproape una de alta pentru a putea fi atinse simultan
                de piston sau de capul fals, acestea trebuie tratate după cum urmează:

     2.2.5.1.   comenzile multiple ce pot fi amplasate simultan în cavitatea capului fals sunt tratate ca o singură
                proeminență;

     2.2.5.2. în cazul în care încercarea normală este împiedicată de intrarea în contact a altor comenzi cu capul fals,
              acestea trebuie îndepărtate și încercarea trebuie efectuată în absența lor. Ele vor fi apoi reinstalate și încercate
              pe rând, îndepărtând eventual alte comenzi pentru a facilita operația.
 ---pagebreak--- 13/vol. 2   RO   Jurnalul Oficial al Uniunii Europene   21
Apendice
 ---pagebreak--- 22        RO                               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene                                           13/vol. 2

                                                          ANEXA VI

               DISPOZITIV ȘI PROCEDURĂ PENTRU APLICAREA PUNCTULUI 5.2.1. DIN ANEXA I

     Se consideră că pot fi lovite de genunchii ocupanților componentele (butoane, manete etc.) care pot fi atinse cu
     dispozitivul și prin procedura de mai jos.

     1. Dispozitiv

          Dispozitivul este determinat de planul de mai jos

     2. Procedura

          Dispozitivul poate ocupa toate pozițiile situate sub nivelul tabloului de bord, cum ar fi:

          — planul XX’ rămâne paralel cu planul longitudinal median al vehiculului,
          — axa X poate fi înclinată pe o parte și pe cealaltă a orizontalei formând un unghi ce poate fi de maxim 30°.

     3.   Pentru a realiza această încercare, toate materialele cu o duritate mai mică de 50 shore A sunt îndepărtate.


title: Directiva Consiliului din 27 iulie 1970 privind apropierea legislațiilor statelor membre referitoare la avertizoarele sonore ale autovehiculelor

text:
               13/Volumul 01

               RO

               Jurnalul Ofícial al Uniunii Europene

               87

         31970L0388

               L 176/12

               JURNALUL OFÍCIAL AL UNIUNII EUROPENE

      DIRECTIVA CONSILIULUI

   din 27 iulie 1970
   privind apropierea legislațiilor statelor membre referitoare la avertizoarele sonore ale autovehiculelor
   (70/388/CEE)
   CONSILIUL COMUNITĂȚILOR EUROPENE,
   având în vedere Tratatul de instituire a Comunității Economice Europene și, în special, articolul 100 al acestuia,
   având în vedere propunerea Comisiei,
   având în vedere avizul Adunării parlamentare,
   având în vedere avizul Comitetului Economic și Social,
   întrucât specificațiile tehnice pe care autovehiculele trebuie să le respecte în temeiul legislațiilor naționale se referă, inter alia, și la avertizoarele sonore;
   întrucât aceste specificații diferă de la un stat membru la altul; întrucât este, de aceea, necesar ca toate statele membre să adopte aceleași specificații, fie în completarea, fie în locul reglementărilor existente, pentru a permite, în special, ca procedura de omologare CEE de tip, care face obiectul Directivei Consiliului din 6 februarie 1970 privind armonizarea legislației statelor membre referitoare la omologarea de tip a autovehiculelor și a remorcilor lor, să fie aplicată fiecărui tip de vehicul (1);
   întrucât reglementările privind avertizoarele sonore ar trebui să includă specificații referitoare nu numai la montarea acestor dispozitive pe vehicule, ci și la construcția unor asemenea dispozitive;
   întrucât, printr-o procedură armonizată de omologare de tip privind avertizoarele sonore, oricare stat membru este în măsură să verifice dacă acestea sunt conforme cu specificațiile obișnuite de construcție și testare și să informeze celelalte state membre despre constatările lor prin trimiterea unei copii a certificatului de omologare de tip completat pentru fiecare tip de avertizor sonor; întrucât plasarea unei mărci de omologare CEE de tip pe toate produsele fabricate în conformitate cu tipul omologat elimină necesitatea efectuării unor testări ale acestor dispozitive în alte state membre,
   ADOPTĂ PREZENTA DIRECTIVĂ:
   Articolul 1
   (1)   Fiecare stat membru acordă omologarea CEE oricărui tip de avertizor sonor, dacă acesta este conform specificațiilor de construcție și de încercare prevăzute la punctul 1 din anexa I.
   (2)   Statul membru care a acordat omologarea CEE de tip ia măsurile corespunzătoare pentru a verifica, atât cât este necesar, conformitatea producției cu tipul omologat, după caz în colaborare cu autoritățile competente din celelalte state membre. Această supraveghere se limitează la verificări prin sondaj.
   Articolul 2
   Statele membre atribuie constructorului sau reprezentantul său autorizat o marcă de omologare CEE conformă modelului prevăzut la punctul 1.4 din anexa I, pentru fiecare tip de avertizor sonor pe care îl aprobă în temeiul articolului 1.
   Statele membre iau toate măsurile necesare pentru a împiedica utilizarea mărcilor care pot genera confuzii între dispozitivele de avertizare sonoră al căror tip a fost omologat în temeiul articolului 1 și alte dispozitive.
   Articolul 3
   (1)   Statele membre nu pot interzice introducerea pe piață a avertizoarelor sonore din motive legate de construcția sau funcționarea lor, dacă acestea poartă marca CEE.
   (2)   Cu toate acestea, prezenta dispoziție nu împiedică statele membre să adopte asemenea măsuri cu privire la avertizoarele sonore care poartă marca de omologare CEE care nu corespund în mod sistematic prototipului omologat.
   Statul membru respectiv informează de îndată celelalte state membre și Comisia cu privire la măsurile luate, precizând motivele deciziei. Dispozițiile articolului 5 sunt de asemenea aplicabile.
   Se consideră că nu este respectată conformitatea cu prototipul omologat, în sensul primului paragraf, în cazul în care nu sunt respectate dispozițiile din anexa I punctul 1.2.1.6.
   Articolul 4
   Autoritățile competente ale fiecărui stat membru transmit, în termen de o lună, autorităților competente din celelalte state membre copii ale certificatelor de omologare de tip emise pentru fiecare tip de avertizor sonor omologat sau a cărui omologare a fost refuzată.
   Articolul 5
   (1)   Dacă statul membru care a acordat omologarea CEE de tip constată că mai multe avertizoare sonore purtând aceeași marcă de omologare nu sunt conforme cu tipul pe care l-a omologat, acesta adoptă măsurile necesare pentru a asigura conformitatea producției cu tipul omologat. Autoritățile competente ale acestui stat le informează pe cele din celelalte state despre măsurile luate, care pot merge, în cazul în care neconformitatea este sistematică, până la retragerea omologării CEE de tip. Autoritățile menționate adoptă aceleași măsuri în cazul în care sunt informate de autoritățile competente dintr-un alt stat membru cu privire la o asemenea lipsă de conformitate.
   (2)   Autoritățile competente ale statelor membre se informează reciproc, în termen de o lună, cu privire la retragerea oricărei omologări CEE de tip și cu privire la motivele aplicării acestei măsuri.
   (3)   Dacă statul membru care a acordat omologarea CEE de tip contestă lipsa conformității care i s-a adus la cunoștință, statele membre interesate depun eforturi pentru soluționarea diferendului. Comisia este informată în permanență. Aceasta procedează, atunci când este necesar, la organizarea consultărilor corespunzătoare în vederea ajungerii la o soluție.
   Articolul 6
   Orice decizie luată în temeiul dispozițiilor adoptate pentru punerea în aplicare a prezentei directive, prin care se refuză sau se retrage omologarea de tip ori se interzice introducerea pe piață sau utilizarea, trebuie să precizeze motivele pe care se întemeiază. Orice decizie se notifică părții interesate, cu arătarea căilor de atac de care aceasta dispune în conformitate cu legislația în vigoare în statele membre, precum și a termenelor în care acestea pot fi exercitate.
   Articolul 7
   Statele membre nu pot refuza acordarea omologării CEE de tip sau a omologării naționale unui vehicul din motive legate de avertizoarele sonore, dacă acestea poartă marca de omologare CEE și dacă aceasta este aplicată în conformitate cu condițiile prevăzute la punctul 2 din anexa I.
   Articolul 8
   În sensul prezentei directive, prin „vehicul” se înțelege orice vehicul destinat circulației rutiere, cu sau fără caroserie, având cel puțin patru roți și o viteză maximă constructivă mai mare de 25 km/h, și remorcile sale, cu excepția vehiculelor care merg pe șine, a tractoarelor și a utilajelor agricole și a mașinilor care efectuează lucrări publice.
   Articolul 9
   Modificările necesare pentru adaptarea specificațiilor din anexele I și II la progresul tehnic se adoptă în conformitate cu procedura prevăzută la articolul 13 din Directiva Consiliului din 6 februarie 1970 privind apropierea legislațiilor statelor membre referitoare la omologarea de tip a autovehiculelor și a remorcilor acestora.
   Articolul 10
   (1)   Statele membre pun în aplicare dispozițiile care cuprind cerințele necesare aducerii la îndeplinire a prezentei directive în termen de 18 luni de la notificarea sa și informează de îndată Comisia cu privire la aceasta.
   (2)   Statele membre asigură comunicarea către Comisie a textelor principalelor dispoziții de drept intern pe care le adoptă în domeniul reglementat prin prezenta directivă.
   Articolul 11
   Prezenta directivă se adresează statelor membre.

      Adoptată la Bruxelles, 27 iulie 1970.

            Pentru Consiliu

            Președintele

         W. ARENDT

      (1)  JO L 42, 23.2.1970, p. 1.
   ANEXA I
   1.   OMOLOGAREA CEE DE TIP A UNUI AVERTIZOR SONOR
   1.1.   Dispozitivul de avertizare trebuie să emită un sunet continuu.
   Dispozitivul de avertizare trebuie să aibă caracteristici sonore (spectrul de frecvență al sunetului, nivelul presiunii sunetului) și caracteristici mecanice, astfel încât să corespundă următoarelor teste în ordinea indicată:
   1.2.1.   Măsurarea nivelului sunetului
   1.2.1.1.   Dispozitivul de avertizare trebuie testat într-o zonă suficient de liniștită și deschisă (1) [zgomotul ambiental și zgomotul vântului să fie cu cel puțin 10 dB (A) sub zgomotul măsurat sau încercarea să se desfășoare într-o cameră izolată fonic]: microfonul instrumentului de măsurat trebuie așezat în direcția în care nivelul de zgomot subiectiv este la maxim 2 metri de partea din față a dispozitivului de avertizare, microfonul și dispozitivul fiind plasate la o înălțime de 1,20 m față de pământ.
   1.2.1.2.   Măsurătorile se fac pe scala de măsurare „A” din standardul CIE (Comisia Internațională pentru Electrotehnică), prin intermediul unor aparate de măsurare a sunetului în conformitate cu tipul descris în publicația 179, prima ediție din 1965, a Comisiei Internaționale pentru Electrotehnică.
   1.2.1.3.   Dispozitivul trebuie alimentat la o tensiune de 6,5, 13 sau 26 volți măsurați la borna de ieșire a unei surse de curent corespunzătoare unei tensiuni nominale de 6, 12, respectiv 24 volți.
   1.2.1.4.   Rezistența firelor conectoare, inclusiv rezistența bornelor și a contactelor trebuie să fie de:

               0,05 ohmi pentru o tensiune nominală de 6 volți

               0,10 ohmi pentru o tensiune nominală de 12 volți

               0,20 ohmi pentru o tensiune nominală de 24 volți.

         1.2.1.5.   Dispozitivul trebuie fixat astfel încât să stea rigid, folosind componenta sau componentele furnizate de către producător, pe un suport a cărui masă este de cel puțin 10 ori mai mare decât cea a dispozitivului testat și nu mai mică de 15 kg.
   1.2.1.6.   În condițiile de mai sus, presiunea subiectivă a sunetului nu trebuie să fie mai mare de 118 dB (A) și nici mai mică de 105 dB (A).
   1.2.1.7.   Intervalul de timp scurs între momentul activării și momentul în care sunetul ajunge la nivelul minim precizat la punctul 1.2.1.6 nu poate depăși 0,2 secunde, măsurate la o temperatură ambientală de 20 ± 5 °C.
   Prezenta dispoziție se aplică în mod special dispozitivelor pneumatice sau acționate electropneumatic.
   1.2.1.8.   Dispozitivele pneumatice sau acționate electropneumatic trebuie, în condițiile de alimentare conforme cu specificațiile producătorului, să aibă același randament acustic ca acela cerut pentru dispozitivele de avertizare sonoră activate electric.
   1.2.2.   Teste de anduranță
   1.2.2.1.   Dispozitivul de avertizare trebuie să fie alimentat la una din tensiunile nominale specificate la punctul 1.2.1.3 de mai sus, prin conectori având una din rezistențele specificate la punctul 1.2.1.4 de mai sus și trebuie să fie acționat de 50 000 ori, de fiecare dată timp de o secundă, urmată de o pauză de 4 secunde. În timpul fiecărui test, dispozitivul trebuie să fie ventilat de un curent de aer având o viteză de aproximativ 10 m/sec.
   1.2.2.2.   Dacă testul are loc într-o cameră izolată fonic, aceasta trebuie să fie destul de mare pentru a permite dispersarea normală a căldurii emise de către dispozitiv în timpul testului.
   1.2.2.3.   Temperatura ambientală în camera de testare trebuie să fie între + 15 și + 30 °C.
   1.2.2.4.   Dacă, după 25 000 de acționări, nivelul sunetului dispozitivului s-a schimbat în raport cu nivelul sunetului de dinainte de test, dispozitivul poate fi reglat. După 50 000 de activări și dacă sunt necesare alte reglări, dispozitivul trebuie să treacă testul descris la punctul 1.2.1 de mai sus.
   1.2.3.   Teste sonore
   1.2.3.1.   Spectrul sonor al e dispozitivului, măsurat la o distanță de 2 m de acesta, trebuie să arate o presiune acustică mai mare decât cea a oricărei componente de frecvență mai mari de 3550 Hz, în banda de frecvență de 1800-3550 Hz și să nu fie în nici un caz mai mic de 105 dB (A).
   1.2.3.2.   Cerințele specificate la punctul 1.2.3.1 de mai sus trebuie să fie îndeplinite de un dispozitiv de avertizare care a fost supus testului descris la punctul 1.2.2 și care a fost alimentat la o tensiune cuprinsă între 115 % si 95 % din tensiunea lui nominală.
   1.2.3.3.   Tensiunea efectivă este specificată la punctul 1.2.1 de mai sus.
   1.2.3.4.   Rezistența conectorilor, inclusiv rezistența bateriei și a contactelor, este specificată la punctul 1.2.1 de mai sus.
   1.2.3.5.   Atât dispozitivul testat, cât și microfonul trebuie amplasate la aceeași înălțime; microfonul trebuie poziționat cu fața la dispozitiv în direcția în care nivelul subiectiv al sunetului este la maxim.
   1.2.3.6.   Dispozitivul trebuie fixat astfel încât să stea rigid, folosind componenta sau componentele furnizate de către producător, pe un suport a cărui masă este de cel puțin zece ori mai mare decât cea a dispozitivului testat și oricum nu mai mică de 30 kg.
   1.2.3.7.   Testul de mai sus trebuie să aibă loc într-o cameră izolată fonic.
   1.3.   Testele omologării de tip
   1.3.1.   Testele omologării de tip se efectuează pe două eșantioane din fiecare tip furnizate de către producător pentru omologare; ambele eșantioane trebuie supuse testelor și trebuie să se conformeze specificațiilor tehnice prezentate în anexă.
   1.4.   Marca de omologare de tip
   1.4.1.   Marca de omologare de tip constă dintr-un dreptunghi în interiorul căruia trebuie plasată litera „e”, urmată de un număr distinctiv al țării care a acordat certificatul (1 pentru Germania, 2 pentru Franța, 3 pentru Italia, 4 pentru Țările de Jos, 6 pentru Belgia, 13 pentru Luxemburg) și de un număr de omologare de tip corespunzător numărului de pe certificatul de omologare completat pentru prototip, număr plasat oriunde în apropierea acestui dreptunghi.
   1.4.2.   Marca de omologare (simbolul și numărul) menționată mai sus este așezată pe corpul principal al avertizorului sonor, astfel încât să fie clar vizibilă din exterior după ce dispozitivul de avertizare a fost fixat pe vehicul.
   1.4.3.   Diferitele mărci trebuie să fie ușor de citit și indelebile.
   1.4.4.   Dimensiunile mărcii de omologare prezentate mai jos sunt exprimate în mm; ele sunt dimensiunile minime. Raporturile dintre aceste dimensiuni trebuie să fie menținute.

   2.   CARACTERISTICILE AVERTIZOARELOR SONORE CARE SUNT FIXATE PE VEHICUL
   2.1.   Teste acustice
   Când un vehicul primește omologarea de tip, caracteristicile dispozitivelor de avertizare fixate pe vehicul sunt testate după cum urmează:
   2.1.1.   Nivelul presiunii acustice la dispozitivul care este fixat pe vehicul se măsoară la o distanță de 7 m de acesta, în fața lui, într-un loc deschis și cât mai plat, cu motorul vehiculului oprit. Tensiunea efectivă este cea specificată la punctul 1.2.1 de mai sus.
   2.1.2.   Măsurătorile se fac pe scala de măsurare „A” din standardul CIE (Comisia Internațională pentru Electrotehnică).
   2.1.3.   Nivelul maxim al presiunii acustice trebuie determinat la o înălțime aflată între 0,5 și 1,5 m deasupra pământului.
   2.1.4.   Nivelul maxim înregistrat nu trebuie să fie mai mic de 93 dB (A).

      (1)  Zona menționată poate fi, de exemplu, o zonă deschisă cu raza de 50 m, având o parte centrală aproximativ orizontală, cu o rază de cel puțin 20 m, acoperită cu beton, asfalt sau un material similar, dar nu cu zăpadă afânată, iarbă înaltă, sol ușor sau cenușă. Măsurătorile se efectuează pe vreme frumoasă. Nici o altă persoană în afara observatorului care citește indicațiile aparatelor nu poate rămâne lângă dispozitivul de avertizare sonoră sau lângă microfon, întrucât prezența spectatorilor lângă dispozitiv sau microfon poate afecta măsurătorile în mod considerabil. Fluctuațiile indicatorului care par să nu fie datorate nivelului general al sunetului se ignoră la citirea indicațiilor.
   ANEXA II
   CERTIFICATUL DE OMOLOGARE DE TIP


title: Directiva Consiliului din 21 iulie 1986 de modificare a Directivei 79/117/CEE privind interzicerea introducerii pe piață și a folosirii produselor fitosanitare care conțin anumite substanțe active

text:
               03/Volumul 05

               RO

               Jurnalul Ofícial al Uniunii Europene

               193

         31986L0355

               L 212/33

               JURNALUL OFÍCIAL AL UNIUNII EUROPENE

      DIRECTIVA CONSILIULUI

   din 21 iulie 1986
   de modificare a Directivei 79/117/CEE privind interzicerea introducerii pe piață și a folosirii produselor fitosanitare care conțin anumite substanțe active
   (86/355/CEE)
   CONSILIUL COMUNITĂȚILOR EUROPENE,
   având în vedere Tratatul de instituire a Comunității Economice Europene,
   având în vedere Directiva 79/117/CEE a Consiliului din 21 decembrie 1978 privind interzicerea introducerii pe piață și a folosirii produselor fitosanitare care conțin anumite substanțe active (1), astfel cum a fost modificată ultima dată prin Directiva 86/214/CEE (2), în special articolul 6,
   întrucât directiva menționată anterior prevede adaptarea constantă a conținutului anexei sale la evoluția cunoștințelor științifice și tehnice;
   întrucât s-a stabilit că utilizarea oxidului de etilenă ca produs fitosanitar, în special pentru fumigarea plantelor și a produselor vegetale însilozate, produce acumularea de reziduuri în produsele alimentare, care riscă să prezinte efecte dăunătoare pentru sănătatea omului sau a animalelor;
   întrucât există tratamente de înlocuire pentru protecția fitosanitară, cu excepția anumitor produse minore;
   întrucât ar trebui interzise introducerea pe piață și utilizarea oxidului de etilenă ca produs fitosanitar;
   întrucât derogările de la prezenta interdicție pot fi acordate provizoriu pe plan național, pentru anumite produse minore pentru care există o nevoie specifică, până în momentul în care vor fi disponibile alte mijloace de tratament,
   ADOPTĂ PREZENTA DIRECTIVĂ:
   Articolul 1
   Se adaugă următoarea rubrică în anexa la Directiva 79/117/CEE:

                  C.   Oxidul de etilenă

                  (a)   reducerea germenilor patogeni asupra următoarelor legume deshidratate, destinate să fie încorporate în preparatele alimentare nesupuse unei fierberi complete înainte de a fi consumate:

                              —

                              sparanghel

                              —

                              ceapă

                              —

                              praz

                              —

                              ciuperci

                  (b)   reducerea germenilor patogeni din verdețurile și mirodeniile uscate (3)

                  (c)   reducerea germenilor patogeni din verdețurile uscate destinate exclusiv comercializării fără prelucrare ulterioară, ca produse medicinale

                  (d)   reducerea germenilor patogeni din pudră și preparatele din cacao

                  (e)   fumigarea frunzelor de tutun

                  Aceste derogări expiră cel târziu la 31 decembrie 1989.

   Articolul 2
   Statele membre pun în aplicare actele cu putere de lege și actele administrative necesare pentru a se conforma prezentei directive până la 1 iulie 1987. Statele membre informează de îndată Comisia cu privire la aceasta.
   Articolul 3
   Prezenta directivă se adresează statelor membre.

      Adoptată la Bruxelles, 21 iulie 1986.

            Pentru Consiliu

            Președintele

         G. HOWE

      (1)  JO L 33, 8.2.1979, p. 36.

      (2)  JO L 152, 26.5.1986, p. 45.

      (3)  Plantele și produsele vegetale bogate în uleiuri esențiale și în principii aromatice și care, datorită savorii lor caracteristice, sunt folosite mai ales drept condimente.”


title: Directiva 2008/12/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 11 martie 2008 de modificare a Directivei 2006/66/CE privind bateriile și acumulatorii și deșeurile de baterii și acumulatori, în ceea ce privește competențele de executare conferite Comisiei

text:
               19.3.2008

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               L 76/39

      DIRECTIVA 2008/12/CE A PARLAMENTULUI EUROPEAN ȘI A CONSILIULUI

   din 11 martie 2008
   de modificare a Directivei 2006/66/CE privind bateriile și acumulatorii și deșeurile de baterii și acumulatori, în ceea ce privește competențele de executare conferite Comisiei
   PARLAMENTUL EUROPEAN ȘI CONSILIUL UNIUNII EUROPENE,
   având în vedere Tratatul de instituire a Comunității Europene, în special articolul 175 alineatul (1),
   având în vedere propunerea Comisiei,
   având în vedere avizul Comitetului Economic și Social European (1),
   după consultarea Comitetului Regiunilor,
   hotărând în conformitate cu procedura prevăzută la articolul 251 din tratat (2),
   întrucât:

               (1)

               Directiva 2006/66/CE a Parlamentului European și a Consiliului (3) prevede adoptarea anumitor măsuri în conformitate cu Decizia 1999/468/CE a Consiliului din 28 iunie 1999 de stabilire a normelor privind exercitarea competențelor de executare conferite Comisiei (4).

               (2)

               Decizia 1999/468/CE a fost modificată prin Decizia 2006/512/CE, care a introdus procedura de reglementare cu control pentru adoptarea măsurilor cu un domeniu de aplicare general și destinate să modifice elemente neesențiale ale unui act de bază adoptat în conformitate cu procedura menționată la articolul 251 din tratat, printre altele prin eliminarea unora dintre aceste elemente sau prin completarea actului cu noi elemente neesențiale.

               (3)

               În conformitate cu declarația Parlamentului European, a Consiliului și a Comisiei (5) cu privire la Decizia 2006/512/CE, pentru ca procedură de reglementare cu control să fie aplicabilă actelor adoptate în conformitate cu procedura prevăzută la articolul 251 din tratat, care sunt deja în vigoare, aceste acte trebuie să fie adaptate în conformitate cu procedurile aplicabile.

               (4)

               Comisia ar trebui să fie împuternicită să adapteze anexa III și să adopte și să revizuiască norme detaliate, pentru exporturi și pentru etichetarea de baterii și acumulatori. Deoarece măsurile respective au un domeniu general de aplicare și sunt destinate să modifice elemente neesențiale din Directiva 2006/66/CE printre altele prin completarea acesteia cu noi elemente neesențiale, acestea trebuie adoptate în conformitate cu procedura de reglementare cu control prevăzută la articolul 5a din Decizia 1999/468/CE.

               (5)

               Prin urmare, Directiva 2006/66/CE ar trebui modificată în consecință.

               (6)

               Deoarece modificările aduse Directivei 2006/66/CE prin prezenta directivă sunt de natură tehnică, și privesc doar procedura comitetului, acestea nu necesită transpunerea de către statele membre. Prin urmare, nu este necesar să se prevadă dispoziții în acest sens,

         ADOPTĂ PREZENTA DIRECTIVĂ:
   Articolul 1
   Modificări
   Directiva 2006/66/CE se modifică după cum urmează:

               1.

               La articolul 10, alineatul (4) se înlocuiește cu textul următor:
               „(4)   Pot fi elaborate măsuri tranzitorii în conformitate cu procedura de reglementare menționată la articolul 24 alineatul (2) pentru a face față dificultăților cu care se confruntă un stat membru în îndeplinirea cerințelor de la alineatul (2) ca rezultat al circumstanțelor naționale specifice.
               Se stabilește o metodologie comună pentru calcularea vânzărilor anuale de baterii și acumulatori portabili către utilizatorii finali până la 26 septembrie 2007. Măsura respectivă, care vizează modificarea elementelor neesențiale din prezenta directivă prin completarea acesteia, se adoptă în conformitate cu procedura de reglementare cu control menționată la articolul 24 alineatul (3).”

               2.

               La articolul 12 alineatul (6), prima teză se înlocuiește cu textul următor:
               „(6)   Anexa III poate fi adaptată sau completată pentru a lua în considerare progresul tehnic sau științific. Măsurile respective, destinate să modifice elemente neesențiale din prezenta directivă, printre altele prin completarea acesteia, se adoptă în conformitate cu procedura de reglementare cu control menționată la articolul 24 alineatul (3).”

               3.

               La articolul 15, alineatul (3) se înlocuiește cu textul următor:
               „(3)   Se stabilesc norme detaliate de aplicare a prezentului articol, în special criterii de evaluare a condițiilor echivalente menționate la alineatul (2). Măsurile respective, destinate să modifice elemente neesențiale din prezenta directivă prin completarea acesteia, se adoptă în conformitate cu procedura de reglementare cu control menționată la articolul 24 alineatul (3).”

               4.

               Articolul 17 se înlocuiește cu textul următor:
               „Articolul 17
               Înregistrare
               Statele membre se asigură că fiecare producător este înregistrat. Înregistrarea se supune acelorași cerințe procedurale în fiecare stat membru. Cerințele respective privind înregistrarea, care vizează modificarea elementelor neesențiale din prezenta directivă prin completarea acesteia, se stabilesc în conformitate cu procedura de reglementare cu control menționată la articolul 24 alineatul (3).”

               5.

               Articolul 21 se modifică după cum urmează:

                           (a)

                           alineatul (2) se înlocuiește cu textul următor:
                           „(2)   Statele membre se asigură că, până la 26 septembrie 2009, capacitatea tuturor bateriilor și acumulatorilor portabili și auto este indicată pe acestea în mod vizibil, lizibil și de neșters. Se stabilesc norme detaliate de aplicare a prezentei cerințe, inclusiv metode armonizate pentru determinarea capacității și a utilizării adecvate, până la 26 martie 2009. Măsurile respective, destinate să modifice elemente neesențiale din prezenta directivă prin completarea acesteia, se adoptă în conformitate cu procedura de reglementare cu control menționată la articolul 24 alineatul (3).”;

                           (b)

                           alineatul (7) se înlocuiește cu textul următor:
                           „(7)   Se pot acorda derogări de la cerințele de etichetare prevăzute de prezentul articol. Măsurile respective, destinate să modifice elemente neesențiale din prezenta directivă prin completarea acesteia, se adoptă în conformitate cu procedura de reglementare cu control menționată la articolul 24 alineatul (3).”

               6.

               La articolul 24, alineatul (3) se înlocuiește cu textul următor:
               „(3)   Atunci când se face trimitere la prezentul alineat, se aplică articolul 5a alineatele (1)-(4) și articolul 7 din Decizia 1999/468/CE, având în vedere dispozițiile articolului 8.”

         Articolul 2
   Intrarea în vigoare
   Prezenta directivă intră în vigoare la data publicării în Jurnalul Oficial al Uniunii Europene.
   Articolul 3
   Destinatari
   Prezenta directivă se adresează statelor membre.

      Adoptată la Strasbourg, 11 martie 2008.

            Pentru Parlamentul European

            Președintele

         H.-G. PÖTTERING

            Pentru Consiliu

            Președintele

         J. LENARČIČ

      (1)  JO C 175, 27.7.2007, p. 57.

      (2)  Avizul Parlamentului European din 24 octombrie 2007 (nepublicat încă în Jurnalul Oficial) și Decizia Consiliului din 14 februarie 2008.

      (3)  JO L 266, 26.9.2006, p. 1.

      (4)  JO L 184, 17.7.1999, p. 23. Decizie modificată prin Decizia 2006/512/CE (JO L 200, 22.7.2006, p. 11).

      (5)  JO C 255, 21.10.2006, p. 1.


title: Directiva 2014/99/UE a Comisiei din 21 octombrie 2014 de modificare, în scopul adaptării la progresele tehnice, a Directivei 2009/126/CE privind etapa a II-a de recuperare a vaporilor de benzină în timpul alimentării autovehiculelor la stațiile de benzină

text:
               23.10.2014

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               L 304/89

         DIRECTIVA 2014/99/UE A COMISIEI
   din 21 octombrie 2014
   de modificare, în scopul adaptării la progresele tehnice, a Directivei 2009/126/CE privind etapa a II-a de recuperare a vaporilor de benzină în timpul alimentării autovehiculelor la stațiile de benzină
   COMISIA EUROPEANĂ,
   având în vedere Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene,
   având în vedere Directiva 2009/126/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 21 octombrie 2009 privind etapa a II-a de recuperare a vaporilor de benzină în timpul alimentării autovehiculelor la stațiile de benzină (1), în special articolul 8,
   întrucât:

               (1)

               Directiva 2009/126/CE prevede adaptarea tehnică a articolelor 4 și 5 la progresele tehnice, acolo unde este necesar, în scopul asigurării conformității cu orice standard relevant stabilit de Comitetul European de Standardizare (CEN).

               (2)

               La 25 septembrie 2013, CEN a făcut publice standardele EN 16321-1:2013 și EN 16321-2:2013. Standardul EN 16321-1:2013 prevede metodele de testare pentru omologarea tip a sistemelor de recuperare a vaporilor de benzină destinate utilizării în stațiile de benzină. Standardul EN 16321-2:2013 prevede metodele de testare care trebuie utilizate în stațiile de benzină pentru verificarea funcționării acestor sisteme de recuperare a vaporilor de benzină.

               (3)

               Prin urmare, este necesară o adaptare tehnică a articolelor 4 și 5 din Directiva 2009/126/CE, în vederea asigurării conformității cu standardele respective.

               (4)

               Măsurile prevăzute de prezenta directivă sunt conforme cu avizul Comitetului instituit prin articolul 9 alineatul (1) din Directiva 2009/126/CE,

         ADOPTĂ PREZENTA DIRECTIVĂ:
   Articolul 1
   Directiva 2009/126/CE se modifică după cum urmează:

               1.

               la articolul 4, alineatul (1) se înlocuiește cu următorul text:
               „(1)   statele membre se asigură că, începând de la data la care sistemele de recuperare a vaporilor de benzină etapa a II-a devin obligatorii conform dispozițiilor articolului 3, eficiența de captare a vaporilor de benzină a unor astfel de sisteme este mai mare sau egală cu 85 % conform certificatului furnizat de producător, în conformitate cu standardul EN 16321-1:2013.”;

               2.

               la articolul 5, alineatul (1) se înlocuiește cu următorul alineat:
               „(1)   statele membre se asigură că eficiența de captare a vaporilor de benzină emiși în timpul funcționării a sistemelor de recuperare a vaporilor de benzină etapa a II-a este testată cel puțin o dată pe an în conformitate cu standardul EN 16321-2:2013.”

         Articolul 2
   (1)   Statele membre adoptă și publică cel târziu la 12 mai 2016, actele cu putere de lege și actele administrative necesare pentru a se conforma prezentei directive. Statele membre comunică fără întârziere Comisiei textul acestor acte.
   Statele membre aplică dispozițiile respective de la 13 mai 2016.
   Atunci când statele membre adoptă aceste acte, ele cuprind o trimitere la prezenta directivă sau sunt însoțite de o astfel de trimitere la data publicării lor oficiale. Statele membre stabilesc modalitatea de efectuare a acestei trimiteri.
   (2)   Statele membre comunică Comisiei textul principalelor dispoziții de drept intern pe care le adoptă în domeniul reglementat de prezenta directivă.
   Articolul 3
   Prezenta directivă intră în vigoare în a douăzecea zi de la data publicării în Jurnalul Oficial al Uniunii Europene.
   Articolul 4
   Prezenta directivă se adresează statelor membre.

      Adoptată la Bruxelles, 21 octombrie 2014.

            Pentru Comisie

            Președintele

         José Manuel BARROSO

      (1)  JO L 285, 31.10.2009, p. 36.