title: Directiva Consiliului din 28 ianuarie 1991 privind condițiile de sănătate animală care reglementează schimburile intracomunitare de ovine și caprine

text:
               03/Volumul 09

               RO

               Jurnalul Ofícial al Uniunii Europene

               144

         31991L0068

               L 046/19

               JURNALUL OFÍCIAL AL UNIUNII EUROPENE

      DIRECTIVA CONSILIULUI

   din 28 ianuarie 1991
   privind condițiile de sănătate animală care reglementează schimburile intracomunitare de ovine și caprine
   (91/68/CEE)
   CONSILIUL COMUNITĂȚILOR EUROPENE,
   având în vedere Tratatul de instituire a Comunității Economice Europene, în special articolul 43,
   având în vedere propunerea Comisiei (1),
   având în vedere avizul Parlamentului European (2),
   având în vedere avizul Comitetului Economic și Social (3),
   întrucât funcționarea armonioasă a organizării comune a pieței în sectoarele ovin și caprin nu are efectele scontate atâta timp cât schimburile intracomunitare vor fi frânate de diferențele existente între statele membre în ceea ce privește condițiile de sănătate;
   întrucât, pentru a favoriza aceste schimburi, ar trebui eliminate diferențele existente și ar trebui stabilite, la nivel comunitar, norme privind comercializarea ovinelor și caprinelor în cadrul schimburilor în cauză; întrucât acest obiectiv contribuie, în același timp, la realizarea pieței interne;
   întrucât, pentru a putea face obiectul unor schimburi intracomunitare, ovinele și caprinele trebuie să răspundă anumitor cerințe de sănătate animală pentru a preveni răspândirea bolilor contagioase;
   întrucât ar trebui să se stabilească diferite cerințe de sănătate animală, în conformitate cu scopurile comerciale cărora le sunt destinate aceste animale;
   întrucât situația sănătății ovinelor și a caprinelor nu este omogenă pe teritoriul Comunității; întrucât ar trebui să se facă trimitere, pentru părțile de teritoriu în cauză, la noțiunea de „regiune”, astfel cum este definită de Directiva 64/432/CEE a Consiliului din 26 iunie 1964 privind problemele de inspecție veterinară care afectează schimburile intracomunitare cu bovine și porcine (4), astfel cum a fost modificată ultima dată prin Directiva 90/425/CEE (5);
   întrucât schimburile dintre regiunile care prezintă caracteristici echivalente din punct de vedere sanitar-veterinar nu trebuie frânate;
   întrucât ar trebui să se prevadă ca, ținând seama de progresele făcute de un stat membru în eradicarea anumitor boli, Comisia să acorde garanții suplimentare, cel mult echivalente cu cele pe care statul membru le pune în aplicare la nivel național;
   întrucât, pentru a se evita răspândirea bolilor contagioase, ar trebui stabilite condițiile privind transportul animalelor către locul de destinație;
   întrucât, pentru a garanta respectarea cerințelor în cauză, ar trebui să se prevadă eliberarea de către un medic veterinar oficial a unui certificat de sănătate care să însoțească ovinele și caprinele până la locul de destinație;
   întrucât, în ceea ce privește organizarea și urmările controalelor care trebuie efectuate de statele membre și măsurile de salvgardare care trebuie puse în aplicare, ar trebui să se facă trimitere la normele generale prevăzute de Directiva 90/425/CEE a Consiliului din 26 iunie 1990 privind controalele veterinare și zootehnice aplicabile în schimburile intracomunitare cu anumite animale vii și produse, în vederea realizării pieței interne;
   întrucât ar trebui să se prevadă posibilitatea efectuării de controale de către Comisie;
   întrucât ar trebui să se prevadă o procedură care să stabilească o cooperare strânsă și eficientă între statele membre și Comisie, în cadrul Comitetului permanent veterinar,
   ADOPTĂ PREZENTA DIRECTIVĂ:
   Articolul 1
   Prezenta directivă stabilește condițiile de sănătate animală care reglementează schimburile intracomunitare de ovine și caprine.
   Articolul 2
   În sensul prezentei directive, definițiile stabilite la articolul 2 din Directiva 64/432/CEE se aplică. În afară de acestea, se înțelege prin:

               1.

               „ovine sau caprine destinate sacrificării”: animalele din speciile ovină sau caprină care sunt destinate să fie duse, fie în mod direct, fie după trecerea lor printr-o piață sau un centru de colectare autorizat, pentru a fi sacrificate în condițiile prevăzute la articolul 6 din Directiva 64/432/CEE;

               2.

               „ovine sau caprine de reproducere, creștere și îngrășare”: animalele din speciile ovină sau caprină, altele decât cele menționate la punctul 1, destinate a fi transportate la locul de destinație, fie direct, fie după trecerea lor printr-o piață sau un centru de colectare autorizat;

               3.

               „exploatație”: exploatația, astfel cum este definită la articolul 2 alineatul (4) din Directiva 90/425/CEE;

               4.

               „exploatație de ovine sau caprine declarată oficial indemnă de bruceloză”: exploatație care îndeplinește condițiile stabilite la secțiunea I capitolul 1 din anexa A;

               5.

               „exploatație de ovine sau caprine indemnă de bruceloză”: exploatație care îndeplinește condițiile stabilite la capitolul 2 din anexa A;

               6.

               „schimburi”: schimburile dintre statele membre, în sensul articolului 9 alineatul (2) din tratat;

               7.

               „boli cu declarare obligatorie”: bolile enumerate la secțiunile I și II din anexa B și a căror apariție sau risc de apariție trebuie notificate autorității competente din statul membru;

               8.

               „medic veterinar oficial”: medicul veterinar desemnat de autoritatea centrală competentă din statul membru;

               9.

               „piață sau centru de colectare autorizat”: orice loc, altul decât exploatația, unde se vând și se cumpără sau unde sunt colectate, încărcate sau îmbarcate ovine sau caprine și care este în conformitate cu articolul 3 alineatul (7) din Directiva 64/432/CEE și articolul 5 alineatul (1) litera (b) punctul (i) din Directiva 90/425/CEE în ceea ce privește piețele sau centrele de colectare autorizate;

               10.

               „regiune”: o parte a teritoriului Comunității, astfel cum este definită la articolul 2 litera (o) din Directiva 64/432/CEE.

         Articolul 3
   (1)   Ovinele și caprinele destinate sacrificării nu pot face obiectul schimburilor, decât în cazul în care îndeplinesc condițiile prevăzute la articolul 4.
   (2)   Ovinele și caprinele de reproducere, creștere sau îngrășare nu pot face obiectul schimburilor, decât în cazul în care îndeplinesc condițiile prevăzute la articolele 4, 5 și 6, fără a aduce atingere eventualelor garanții suplimentare cerute în conformitate cu articolele 7 și 8.
   Cu toate acestea, autoritățile competente din statele membre de destinație pot acorda derogări generale sau limitate privind circulația ovinelor și caprinelor de reproducere, creștere sau îngrășare destinate exclusiv pășunatului temporar în apropierea frontierelor interne ale Comunității. Statele membre care fac uz de această derogare informează imediat Comisia cu privire la conținutul derogărilor acordate.
   Articolul 4
   (1)   Ovinele și caprinele:

               (a)

               trebuie identificate și înregistrate în conformitate cu cerințele articolului 3 alineatul (1) litera (c) din Directiva 90/425/CEE; termenul de notificare a sistemelor naționale de identificare și înregistrare a ovinelor și caprinelor începe de la data adoptării prezentei directive;

               (b)

               nu trebuie să prezinte nici un semn clinic de boală în cursul inspecției efectuate de un medic veterinar oficial, iar această inspecție trebuie să aibă loc în intervalul de 48 de ore anterioare îmbarcării sau încărcării ovinelor și caprinelor;

               (c)

               nu trebuie să fi fost achiziționate dintr-o exploatație sau să fi venit în contact cu animale dintr-o exploatație care face obiectul unei interdicții din motive de sănătate animală, înțelegându-se că:

                           (i)

                           o asemenea interdicție este legată de apariția uneia dintre următoarele boli la care animalele sunt sensibile:

                                       —

                                       bruceloză,

                                       —

                                       turbare,

                                       —

                                       antrax;

                           (ii)

                           după sacrificarea ultimului animal atins sau care ar fi putut fi atins, durata interdicției trebuie să fie de cel puțin:

                                       —

                                       42 de zile în cazul brucelozei,

                                       —

                                       30 de zile în cazul turbării,

                                       —

                                       15 zile în cazul antraxului

                     și nu trebuie să provină dintr-o exploatație sau să fi venit în contact cu animalele dintr-o exploatație situată într-o zonă de protecție stabilită și din care ieșirile animalelor sunt interzise, în conformitate cu articolul 3 alineatul (2) litera (b) punctul (ii) din Directiva 64/432/CEE;

               (d)

               nu trebuie să facă obiectul unor măsuri de sănătate animală în sensul Directivei 85/511/CEE a Consiliului din 18 noiembrie 1985 de stabilire a măsurilor comunitare de combatere a febrei aftoase (6), astfel cum a fost modificată prin Directiva 90/423/CEE (7).
               În afară de aceasta, dispozițiile articolului 4a din Directiva 64/432/CEE se aplică.

         (2)   Statele membre asigură, în afară de aceasta, excluderea schimburilor comerciale de ovine și caprine:

               —

               care ar trebui eliminate în cadrul unui program național de eradicare împotriva bolilor care nu sunt menționate în anexa C la Directiva 90/425/CEE sau în capitolul 1 din anexa B la prezenta directivă,

               —

               care nu se pot comercializa pe propriul teritoriu din motive de sănătate sau de sănătate animală justificate prin articolul 36 din tratat.

         (3)   Ovinele și caprinele trebuie, de asemenea:

               —

               fie să fi fost născute și crescute de la naștere pe teritoriul Comunității,

               —

               fie, în cazul în care au fost importate, să provină dintr-o țară terță care figurează pe lista stabilită în conformitate cu articolul 3 din Directiva 72/462/CEE a Consiliului din 12 decembrie 1972 privind problemele de sănătate și inspecție veterinară care apar cu ocazia importurilor de animale din speciile bovină și porcină, respectiv de carne proaspătă care provin din țările terțe (8), astfel cum a fost modificată ultima dată prin Directiva 90/425/CEE și:

                           (i)

                           fie să îndeplinească condițiile de sănătate animală stabilite în conformitate cu articolul 8 din Directiva 72/462/CEE;

                           ii)

                           fie, în absența unor asemenea condiții, să fie supuse respectării condițiilor stabilite la articolul 7 alineatul (7) al doilea, al treilea și al patrulea paragraf din Directiva 90/425/CEE.

         Articolul 5
   Fără a aduce atingere garanțiilor suplimentare cerute în conformitate cu articolele 7 și 8, ovinele și caprinele de reproducere, creștere sau îngrășare trebuie, în afară de condițiile stabilite la articolul 4, să respecte – pentru a fi introduse într-o exploatație de ovine și caprine declarată oficial indemnă de bruceloză sau indemnă de bruceloză – cerințele capitolului 1 punctul D sau, respectiv, capitolului 2 punctul D din anexa A.
   Articolul 6
   Fără a aduce atingere garanțiilor suplimentare cerute în conformitate cu articolele 7 și 8, animalele de reproducere și creștere trebuie să respecte, în afară de acestea, următoarele cerințe:

               (a)

               trebuie să fi fost achiziționate dintr-o exploatație și să nu fi venit în contact decât cu animale dintr-o exploatație:

                           (i)

                           în care următoarele boli să nu fi fost constatate clinic:

                                       —

                                       în cursul ultimelor șase luni, agalaxia contagioasă a oilor (Mycoplasma agalactiae) și agalaxia contagioasă a caprelor (Mycoplasma agalactiae, M. capricolum, M. mycoïdes subsp. mycoïdes„large colony”),

                                       —

                                       în cursul ultimelor douăsprezece luni, paratuberculoza sau limfadenita cazeoasă,

                                       —

                                       în cursul ultimilor trei ani, adenomatoza pulmonară, Maedi Visna sau artrita encefalita virală caprină. Cu toate acestea, acest termen este redus la 12 luni, în cazul în care animalele atinse de Maedi Visna sau de artrita encefalita virală caprină au fost sacrificate și în cazul în care animalele rămase au reacționat negativ la două teste recunoscute în conformitate cu procedura prevăzută la articolul 15;

                                 sau care, fără a aduce atingere respectării cerințelor prevăzute pentru celelalte boli, oferă, pentru una sau mai multe din bolile menționate anterior, în cadrul unui program aprobat în conformitate cu articolele 7 și 8, garanții de sănătate care sunt echivalente pentru boala sau bolile în cauză;

                           (ii)

                           în care nici un fapt care să permită concluzia că nu au fost respectate cerințele de la punctul (i) să nu fi fost adus la cunoștința medicului veterinar oficial însărcinat cu eliberarea certificatului de sănătate;

                           (iii)

                           al cărei proprietar a declarat că nu a avut cunoștință de un asemenea fapt și care, în afară de aceasta, a declarat în scris că animalul sau animalele destinate schimburilor comerciale intracomunitare corespund criteriilor prevăzute la punctul (i);

               (b)

               în afară de aceasta, cu privire la scrapie, animalele trebuie:

                           (i)

                           să provină dintr-o exploatație care răspunde următoarelor cerințe:

                                       —

                                       exploatația se află sub supraveghere oficială, în conformitate cu articolul 3 alineatul (1) litera (b) din Directiva 90/425/CEE,

                                       —

                                       animalele trebuie marcate,

                                       —

                                       nici un caz de scrapie nu a fost confirmat de cel puțin doi ani,

                                       —

                                       trebuie să se efectueze un control prin prelevare de probe asupra oilor bătrâne destinate sacrificării, provenite din această exploatație, în măsura în care aceasta nu este situată într-o regiune sau un stat membru care beneficiază de condițiile care urmează să fie adoptate în conformitate cu articolul 8,

                                       —

                                       nu pot fi introduse femele, decât în cazul în care provin dintr-o exploatație care respectă aceleași cerințe;

                           (ii)

                           să fi fost ținute permanent într-o exploatație sau exploatații care respectă cerințele prevăzute la punctul (i) de la naștere sau cel puțin în ultimii doi ani;

                           (iii)

                           în cazul în care sunt destinate unui stat membru care beneficiază, pe întreg teritoriul său sau pe o parte din acesta, de dispozițiile prevăzute la articolele 7 sau 8, să respecte garanțiile oferite în conformitate cu aceste articole;

               (c)

               în ceea ce privește epididimita ovină contagioasă (B. ovis), berbecii necastrați de reproducere și de crescătorie trebuie:

                           —

                           să provină dintr-o exploatație în care nu s-a constatat nici un caz de epididimită ovină contagioasă (B. ovis) în cursul ultimelor douăsprezece luni,

                           —

                           să fi fost ținuți în permanență în această exploatație timp de șaizeci de zile înainte de expediere,

                           —

                           să fi fost, în cursul celor treizeci de zile înainte de expediere, supuși, cu un rezultat negativ, unui test serologic efectuat în conformitate cu anexa D sau să respecte garanțiile de sănătate echivalente care trebuie recunoscute în conformitate cu procedura prevăzută la articolul 15;

               (d)

               să se menționeze respectarea acestor cerințe pe un certificat în conformitate cu modelul III din anexa E.

         Articolul 7
   (1)   Un stat membru care dispune, pe întreg teritoriul său sau pe o parte a acestuia, de un program național, obligatoriu sau opțional, de combatere sau de un program național de supraveghere pentru una din bolile menționate la secțiunile II și III din anexa B, poate să îl prezinte Comisiei indicând în special:

               —

               distribuția bolii în statul membru,

               —

               motivația pentru elaborarea programului, ținând seama de gravitatea bolii și de beneficiul estimat al programului în raport cu costurile acestuia,

               —

               aria geografică în care programul se va pune în aplicare,

               —

               diferitele categorii de statut care se acordă exploatațiilor și standardele care trebuie atinse pentru fiecare categorie, precum și procedurile de testare,

               —

               procedurile de control al programelor,

               —

               acțiunile ce trebuie întreprinse în cazul în care, din orice motiv, o exploatație își pierde statutul,

               —

               măsurile care trebuie luate în cazul în care rezultatele controalelor, efectuate în conformitate cu dispozițiile programului, sunt pozitive.

         (2)   Comisia examinează programele prezentate de statele membre. Acestea se aprobă, în cazul în care respectă criteriile menționate la alineatul (1), în conformitate cu procedura prevăzută la articolul 15. În conformitate cu aceeași procedură, garanții suplimentare, generale sau limitate, care se pot cere în cadrul schimburilor comerciale intracomunitare, sunt precizate în același timp sau după trei luni de la aprobarea programelor. Garanțiile în cauză trebuie să fie cel mult echivalente cu cele pe care le aplică statul membru la nivel național.
   (3)   Programele prezentate de statele membre se pot modifica sau completa în conformitate cu procedura prevăzută la articolul 15. În conformitate cu aceeași procedură, se poate aproba o modificare sau o completare la un program aprobat anterior și la garanțiile definite în conformitate cu alineatul (2).
   (4)   Programele aprobate în conformitate cu prezentul articol beneficiază de finanțarea comunitară prevăzută la articolul 24 din Decizia 90/424/CEE a Consiliului din 26 iunie 1990 privind anumite cheltuieli în sectorul veterinar (9) pentru boli și în condițiile prevăzute.
   Articolul 8
   (1)   Un stat membru care consideră că este total sau parțial indemn de una din bolile menționate la secțiunile II și III din anexa B, la care ovinele și caprinele sunt sensibile, prezintă Comisiei documentele justificative corespunzătoare, precizând în special:

               —

               natura bolii și istoricul apariției acesteia pe teritoriul său,

               —

               rezultatele testelor de supraveghere, bazate pe o cercetare serologică, microbiologică sau patologică și epidemiologică, precum și pe faptul că această boală trebuie obligatoriu declarată autorităților competente,

               —

               perioada în care s-a efectuat supravegherea,

               —

               după caz, perioada în care vaccinarea împotriva acestei boli a fost interzisă și zona geografică care a făcut obiectul acestei interdicții,

               —

               normele care permit controlul absenței bolii.

         (2)   Comisia examinează documentele justificative prezentate de statul membru. Garanțiile suplimentare, generale sau limitate, care se pot cere în cadrul schimburilor comerciale intracomunitare sunt precizate în conformitate cu procedura prevăzută la articolul 15. Acestea trebuie să fie cel mult echivalente cu cele pe care statul membru le pune în aplicare la nivel național. În cazul în care documentele justificative sunt prezentate înainte de 1 ianuarie 1992, deciziile privind garanțiile adiționale trebuie adoptate înainte de 1 iulie 1992.
   (3)   Statul membru în cauză comunică Comisiei orice modificare a documentelor justificative privind bolile menționate la alineatul (1). În lumina informațiilor comunicate, garanțiile definite în conformitate cu alineatul (2) se pot modifica sau elimina în conformitate cu procedura prevăzută la articolul 15.
   Articolul 9
   Ovinele și caprinele care fac obiectul schimburilor dintre statele membre trebuie să fie însoțite, în timpul transportului către locul de destinație, de un certificat conform cu anexa E (modelele I, II și III), semnat de un medic veterinar oficial, care trebuie redactat în ziua inspecției prevăzute la articolul 4 alineatul (1) litera (b), în cel puțin una din limbile oficiale din statul membru de destinație și care să fie valabil zece zile. Acest certificat trebuie să aibă o singură foaie.
   Articolul 10
   (1)   Normele prevăzute de Directiva 90/425/CEE se aplică, în special în ceea ce privește controalele la origine, organizarea și urmările controlului care trebuie efectuat de statul membru de destinație și măsurile de salvgardare care trebuie puse în aplicare.
   (2)   La rubrica 1 din anexa A la Directiva 90/425/CEE, se adaugă următoarea trimitere:

      „Directiva 91/68/CEE a Consiliului din 28 ianuarie 1991 privind condițiile de sănătate animală care reglementează schimburile intracomunitare de ovine și caprine,

         JO L 46, 19.2.1991, p. 19)”

   (3)   În anexa B punctul A la Directiva 90/425/CEE, se elimină prima liniuță.
   Articolul 11
   (1)   Experți veterinari de la Comisie pot, în măsura în care este necesar pentru aplicarea uniformă a prezentei directive, efectua, în colaborare cu autoritățile naționale competente, controale la fața locului. Statul membru pe teritoriul căruia se efectuează un control acordă tot sprijinul necesar experților la îndeplinirea misiunii lor. Comisia informează statele membre cu privire la rezultatul controalelor efectuate.
   (2)   Dispozițiile generale de aplicare a prezentului articol se adoptă în conformitate cu procedura prevăzută la articolul 15.
   În conformitate cu aceeași procedură, se stabilesc normele care trebuie urmate în timpul controalelor prevăzute la prezentul articol.
   Articolul 12
   Statele membre care pun în aplicare un regim alternativ de control, oferind garanții echivalente cu cele prevăzute la articolul 5 și la articolul 6 literele (a) și (c) pentru circulația pe teritoriul lor a ovinelor și caprinelor, pot să își acorde, pe bază de reciprocitate, o derogare de la inspecția prevăzută la articolul 4 alineatul (1) litera (b) și de la obligativitatea certificatului prevăzut la articolul 9. Statele membre informează Comisia cu privire la aceasta.
   Articolul 13
   Dispozițiile prezentei directive vor fi supuse unei revizuiri înainte de 1 ianuarie 1993, în cadrul propunerilor privind realizarea pieței interne, asupra cărora Consiliul se va pronunța cu majoritate calificată.
   Articolul 14
   Consiliul modifică anexa A, hotărând cu o majoritate calificată cu privire la propunerea Comisiei.
   Anexele B, C, D și E se modifică în conformitate cu procedura prevăzută la articolul 15.
   Articolul 15
   (1)   În cazul în care se face trimitere la procedura definită la prezentul articol, Comitetul permanent veterinar, instituit prin Decizia 68/361/CEE (10), denumit în continuare „comitet”, este sesizat fără întârziere de către președintele său, fie la inițiativa acestuia, fie la cererea unui reprezentant al unui stat membru.

               (2)

                           (a)

                           Reprezentantul Comisiei prezintă comitetului un proiect cu măsuri care urmează să fie luate. Comitetul își dă avizul cu privire la acest proiect în termenul pe care președintele îl stabilește în funcție de urgența subiectului în cauză. Avizul este emis cu majoritatea prevăzută la articolul 148 alineatul (2) din tratat pentru deciziile pe care Consiliul trebuie să le adopte la propunerea Comisiei. În cadrul comitetului, voturile reprezentanților statelor membre sunt ponderate în conformitate cu articolul menționat anterior. Președintele nu participă la vot.
                           Comisia adoptă măsurile preconizate, în cazul în care acestea sunt conforme cu avizul comitetului.

                           (b)

                           În cazul în care măsurile preconizate nu sunt conforme cu avizul comitetului sau în absența avizului, Comisia prezintă Consiliului, fără întârziere, o propunere cu privire la măsurile ce trebuie adoptate. Consiliul hotărăște cu majoritate calificată.

         În cazul în care, la expirarea unui termen de trei luni de la data la care i-a fost prezentată propunerea, Consiliul nu hotărăște, măsurile propuse sunt adoptate de Comisie, cu excepția cazului în care Consiliul s-a pronunțat împotriva acestor măsuri cu majoritate simplă.
   Articolul 16
   Comisia adoptă, în conformitate cu procedura prevăzută la articolul 15, pentru o perioadă de trei ani, măsurile tranzitorii necesare pentru a facilita trecerea la noul regim prevăzut de prezenta directivă.
   Articolul 17
   (1)   Statele membre adoptă actele cu putere de lege și actele administrative necesare pentru a se conforma:

               (i)

               articolelor 7 și 8 din prezenta directivă, în termen de două luni de la data notificării prezentei directive, fiind de la sine înțeles că dispozițiile de drept intern corespunzătoare continuă să se aplice până la aprobarea programelor și în lipsa programelor, până la data menționată la punctul (ii);

               (ii)

               celorlalte dispoziții ale prezentei directive, până la 31 decembrie 1992.

         (2)   Atunci când statele membre adoptă aceste acte, ele cuprind o trimitere la prezenta directivă sau sunt însoțite de o asemenea trimitere în momentul publicării lor oficiale. Statele membre stabilesc modalitatea de efectuare a acestei trimiteri.
   Articolul 18
   Prezenta directivă se adresează statelor membre.

      Adoptată la Bruxelles, 28 ianuarie 1991.

            Pentru Consiliu

            Președintele

         J.-C. JUNCKER

      (1)  JO C 48, 27.2.1989, p. 21.

      (2)  JO C 96, 17.4.1989, p. 187.

      (3)  JO C 194, 31.7.1989, p. 9.

      (4)  JO 121, 29.7.1964, p. 1977/64.

      (5)  JO L 224, 18.8.1990, p. 29.

      (6)  JO L 315, 26.11.1985, p. 11.

      (7)  JO L 224, 18.8.1990, p. 13.

      (8)  JO L 302, 31.12.1972, p. 28.

      (9)  JO L 224, 18.8.1990, p. 19.

      (10)  JO L 255, 18.10.1968, p. 23.
   ANEXA A
   CAPITOLUL 1
   I.   Exploatație de ovine sau caprine declarată oficial indemnă de bruceloză (B. melitensis)

               A.

                  Acordarea statutului

               Se consideră exploatație de ovine sau caprine declarată oficial indemnă de bruceloză (B. melitensis):

                           1.

                           o exploatație în care:

                                       (a)

                                       nici un animal din speciile sensibile la bruceloză (B. melitensis) nu prezintă semne clinice sau orice alt semn de bruceloză (B. melitensis) cel puțin douăsprezece luni;

                                       (b)

                                       nu există animale din speciile ovină sau caprină vaccinate împotriva brucelozei (B. melitensis), cu excepția cazului în care este vorba de animale care au fost vaccinate cu cel puțin doi ani înainte cu vaccinul Rev. 1 sau cu orice alt vaccin autorizat în conformitate cu procedura prevăzută la articolul 15 din prezenta directivă;

                                       (c)

                                       s-au efectuat două teste, cu rezultate negative, la un interval de cel puțin șase luni, în conformitate cu anexa C, pe toate ovinele sau caprinele din exploatație, cu vârsta peste șase luni la data testului și

                                       (d)

                                       după încheierea testelor menționate la litera (c), nu se mai găsesc decât ovine și caprine născute în exploatație sau provenite dintr-o exploatație declarată oficial indemnă de bruceloză sau dintr-o exploatație indemnă de bruceloză, în condițiile stabilite la punctul D,

                                 și în care, după calificarea sa, cerințele prevăzute la punctul B sunt în continuare respectate;

                           2.

                           o exploatație situată într-un stat membru sau într-o regiune declarată oficial indemnă de bruceloză în conformitate cu punctul II.

               B.

                  Menținerea statutului

                           1.

                           În cazul exploatațiilor de ovine sau caprine oficial indemne de bruceloză (B. melitensis), care nu se situează pe o parte a teritoriului declarată oficial indemnă de bruceloză și în care, după calificarea lor, introducerea de animale se face în conformitate cu cerințele de la punctul D, un număr reprezentativ de ovine sau caprine din fiecare exploatație, cu vârsta de peste șase luni, se controlează anual. Statutul exploatației se poate menține dacă rezultatele testelor sunt negative.
                           În fiecare exploatație, numărul reprezentativ de animale care trebuie controlate constă în:

                                       —

                                       toți masculii necastrați, cu vârsta de peste șase luni,

                                       —

                                       toate animalele introduse în exploatație de la controlul precedent,

                                       —

                                       25 % din femelele de reproducere (mature din punct de vedere sexual) sau în lactație, fără ca numărul lor să fie mai mic de 50 de capete pe exploatație – în afară de cazul exploatațiilor unde există mai puțin de 50 de asemenea femele, caz în care toate aceste femele trebuie controlate.

                           2.

                           În cazul unei regiuni care nu este declarată oficial indemnă de bruceloză, dar în care peste 99 % din exploatații au fost declarate oficial indemne de bruceloză (B. melitensis), periodicitatea controlului exploatațiilor de ovine sau caprine oficial indemne de bruceloză se poate prelungi la trei ani, cu condiția ca exploatațiile care nu sunt oficial indemne de bruceloză să fie plasate sub control oficial sau să fie supuse unui program de eradicare a bolii.

               C.

                  Riscul apariției sau apariția brucelozei

                           1.

                           În cazul în care, într-o exploatație de ovine sau caprine oficial indemnă de bruceloză:

                                       (a)

                                       se constată un risc de bruceloză (B. melitensis) la una sau mai multe ovine sau caprine, se retrage calificarea acestei ferme de către autoritatea competentă. Cu toate acestea, calificarea se poate suspenda provizoriu, în cazul în care animalul sau animalele se elimină sau izolează de îndată, în așteptarea unei confirmări sau infirmări oficiale a brucelozei (B. melitensis);

                                       (b)

                                       bruceloza (B. melitensis) se confirmă, suspendarea provizorie nu este retrasă de către autoritatea competentă, decât în cazul în care toate animalele infectate sau toate animalele din speciile susceptibile de a fi infectate sunt sacrificate și în cazul în care două teste efectuate, în conformitate cu anexa C, la un interval de cel puțin trei luni, pe toate animalele cu vârstă de peste șase luni din exploatație, dau un rezultat negativ.

                           2.

                           În cazul în care exploatația menționată la alineatul (1) se situează într-o regiune declarată oficial indemnă de bruceloză (B. melitensis), statul membru în cauză informează de îndată Comisia și celelalte state membre.
                           Autoritatea competentă din statul membru în cauză trebuie:

                                       (a)

                                       să sacrifice toate animalele infectate și toate animalele din speciile susceptibile de a fi infectate din exploatația în cauză. Statul membru în cauză informează Comisia și celelalte state membre cu privire la evoluția situației;

                                       (b)

                                       să facă o anchetă epidemiologică, iar șeptelurile legate din punct de vedere epidemiologic de șeptelul infectat trebuie să fie supuse testelor prevăzute la punctul 1 litera (b).

                           3.

                           În cazul în care bruceloza este confirmată, în conformitate cu punctul 2, Comisia, după ce evaluează circumstanțele reapariției brucelozei (B. melitensis), adoptă, în cazul în care respectiva evaluare justifică acest lucru, în conformitate cu procedura prevăzută la articolul 15, o decizie vizând suspendarea sau retragerea statutului acestei regiuni. În cazul în care statutul este retras, condițiile unei noi calificări se precizează în conformitate cu aceeași procedură.

               D.

                  Introducerea animalelor într-o exploatație de ovine sau caprine declarată oficial indemnă de bruceloză (B. melitensis)
               Nu se pot introduce într-o exploatație de ovine sau caprine declarată oficial indemnă de bruceloză decât ovinele sau caprinele care îndeplinesc următoarele condiții:

                           1.

                                       —

                                       fie să provină dintr-o exploatație de ovine sau caprine declarată oficial indemnă de bruceloză;

                           2.

                           fie:

                                       —

                                       să provină dintr-o exploatație indemnă de bruceloză,

                                       —

                                       să fie identificate individual, în conformitate cu articolul 4 alineatul (1) litera (a) din prezenta directivă;

                                       —

                                       să nu fi fost niciodată vaccinate împotriva brucelozei sau, în cazul în care au fost vaccinate, acest lucru s-a întâmplat cu mai mult de doi ani în urmă. Femelele cu vârsta mai mare de doi ani și care au fost vaccinate înainte de vârsta de șapte luni pot fi, de asemenea, introduse și

                                       —

                                       să fi fost izolate în exploatația de origine sub control oficial și, în această perioadă, să fi fost supuse la două teste cu rezultate negative, într-un interval de cel puțin șase săptămâni, în conformitate cu anexa C.

         II.   Stat membru sau regiune declarată oficial indemnă de bruceloză
   Poate fi recunoscut, în conformitate cu procedura prevăzută la articolul 15 din prezenta directivă, oficial indemn de bruceloză orice stat membru sau orice regiune în sensul articolului 2 alineatul (10):

               1.

                           (a)

                           în care cel puțin 99,8 % din exploatațiile de ovine sau caprine sunt exploatații declarate oficial indemne de bruceloză
                           sau

                           (b)

                           care îndeplinesc următoarele condiții:

                                       (i)

                                       bruceloza ovină sau caprină este o boală care se declară obligatoriu de cel puțin cinci ani;

                                       (ii)

                                       nici un caz de bruceloză ovină sau caprină nu a fost confirmat oficial de cel puțin cinci ani;

                                       (iii)

                                       vaccinarea este interzisă de cel puțin trei ani și

                           (c)

                           în cazul cărora respectarea acestor condiții a fost constatată în conformitate cu procedura prevăzută la articolul 15 din prezenta directivă;

               2.

               în care condițiile prevăzute la punctul 1 sunt îndeplinite și:

                           (i)

                           în fiecare an, controale aleatorii, efectuate fie la nivel de exploatație, fie la nivel de abator, demonstrează cu o rată de încredere de 99 % că mai puțin de 0,2 % din exploatații sunt infectate sau cel puțin de 10 % din ovinele și caprinele cu vârsta mai mare de șase luni au fost supuse unor teste efectuate în conformitate cu anexa C, cu rezultat negativ;

                           (ii)

                           condițiile pentru calificare sunt în continuare îndeplinite.

         CAPITOLUL 2

      Exploatații de ovine sau caprine indemne de bruceloză (B. melitensis)

               A.

                  Acordarea statutului

               Se consideră exploatație de ovine sau caprine indemnă de bruceloză (B. melitensis) o exploatație:

                           1.

                           în care:

                                       (a)

                                       nici un animal din speciile sensibile la bruceloză (B. melitensis) nu prezintă semne clinice sau orice alt semn de bruceloză de cel puțin douăsprezece luni;

                                       (b)

                                       toate ovinele sau caprinele sau o parte din ele au fost vaccinate cu vaccinul Rev. 1 sau cu orice alt vaccin autorizat în conformitate cu procedura prevăzută la articolul 15 din prezenta directivă. Animalele vaccinate trebuie să fi făcut vaccinul înainte de vârsta de șapte luni;

                                       (c)

                                       două teste, cu rezultate negative, au fost făcute la un interval de cel puțin șase luni, în conformitate cu anexa C, pe toate ovinele sau caprinele vaccinate din exploatație, cu vârsta mai mare de 18 luni la data testului;

                                       (d)

                                       două teste, cu rezultate negative, au fost făcute la un interval de cel puțin șase luni, în conformitate cu anexa C, pe toate ovinele sau caprinele nevaccinate din exploatație, cu vârsta mai mare de șase luni la data testului și

                                       (e)

                                       după ce testele menționate la litera (c) sau (d) au fost efectuate, nu se mai găsesc decât ovine sau caprine născute în exploatație sau provenite dintr-o exploatație indemnă de bruceloză, în condițiile prevăzute la punctul D și

                           2.

                           în care, după calificarea sa, cerințele de la punctul B sunt respectate.

               B.

                  Menținerea statutului

               Se efectuează un test anual pe un număr reprezentativ din populația de ovine sau caprine din fiecare exploatație. Statutul exploatației nu se poate menține decât în cazul în care rezultatele testelor sunt negative.
               În fiecare exploatație, numărul reprezentativ de animale care trebuie controlate constă în:

                           —

                           toți masculii necastrați și nevaccinați cu vârsta mai mare de șase luni,

                           —

                           toți masculii necastrați și vaccinați cu vârsta mai mare de 18 luni,

                           —

                           toate animalele introduse în exploatație de la controlul precedent,

                           —

                           25 % din femelele de reproducere (mature din punct de vedere sexual) sau în lactație, fără ca numărul lor să fie mai mic de 50 de capete per fermă – cu excepția exploatațiilor unde există mai puțin de 50 de asemenea femele, caz în care toate femelele trebuie controlate.

               C.

                  Riscul apariției sau apariția brucelozei

                           1.

                           În cazul în care, într-o exploatație de ovine sau caprine se constată o suspiciune de bruceloză (B. melitensis) la una sau mai multe ovine sau caprine, calificarea acestei exploatații se suspendă, animalul sau animalele suspectate se elimină sau se izolează de îndată, în așteptarea unei confirmări sau infirmări oficiale a brucelozei (B. melitensis).

                           2.

                           În cazul în care bruceloza (B. melitensis) se confirmă, suspendarea provizorie nu se ridică decât în cazul în care toate animalele infectate sau toate animalele din speciile susceptibile de a fi infectate au fost sacrificate și în cazul în care două teste, efectuate în conformitate cu anexa C, la interval de cel puțin trei luni,

                                       —

                                       pe toate animalele cu vârsta mai mare de optsprezece luni, în cazul în care au fost vaccinate,

                                       —

                                       pe toate animalele cu vârsta mai mare de șase luni, în cazul în care nu au fost vaccinate,

                                 au dat rezultate negative.

               D.

                  Introducerea animalelor într-o exploatație de ovine sau caprine declarată oficial indemnă de bruceloză (B. melitensis)
               Nu se pot introduce într-o exploatație de ovine sau caprine indemnă de bruceloză decât:

                           1.

                           fie ovinele sau caprinele provenite dintr-o exploatație de ovine sau caprine declarată oficial indemnă de bruceloză sau indemnă de bruceloză (B. melitensis);

                           2.

                           fie, până la data prevăzută pentru calificarea exploatațiilor în cadrul planurilor de eradicare aprobate în conformitate cu Decizia 90/242/CEE (1), ovine sau caprine provenite dintr-o exploatație, alta decât cea menționată la punctul 1 și care să îndeplinească următoarele condiții:

                                       (a)

                                       să fie identificate individual în conformitate cu articolul 4 alineatul (1) litera (a) din prezenta directivă;

                                       (b)

                                       să fie originare dintr-o exploatație în care nici un animal din speciile sensibile la bruceloză (B. melitensis) nu prezintă semne clinice sau orice alt semn de bruceloză de cel puțin douăsprezece luni;

                                       (c)

                                                   (i)

                                                               —

                                                               să nu fi fost vaccinate în cursul ultimilor doi ani

                                                               —

                                                               să fi fost izolate în exploatația de origine sub control veterinar și, în cursul acestei perioade, să fi fost supuse la două teste, cu rezultate negative, la interval de cel puțin șase săptămâni, în conformitate cu anexa Csau

                                                   (ii)

                                                   să fi fost vaccinate cu vaccinul Rev. 1 sau cu orice alt vaccin autorizat în conformitate cu procedura prevăzută la articolul 15 din prezenta directivă, înainte de vârsta de șapte luni, dar nu mai târziu de 15 zile înainte de introducerea lor în exploatația de destinație.

               E.

                  Schimbarea statutului

               O exploatație de ovine sau caprine indemnă de bruceloză (B. melitensis) poate obține calificarea de exploatație de ovine sau caprine declarată oficial indemnă de bruceloză (B. melitensis) după un termen de minimum doi ani, în cazul în care:

                           (a)

                           nu există în aceasta nici un animal vaccinat împotriva brucelozei (B. melitensis) de cel puțin doi ani;

                           (b)

                           condițiile prevăzute la punctul D.2 s-au respectat fără întrerupere în această perioadă;

                           (c)

                           la sfârșitul celui de-al doilea an, animalele cu vârsta mai mare de șase luni au prezentat un rezultat negativ la testul efectuat în conformitate cu anexa C.

      (1)  JO L 140, 1.6.1990, p. 123.
   ANEXA B
   I (1)

               —

               Febră aftoasă

               —

               Bruceloză (B. melitensis)

               —

               Epididimită ovină contagioasă (B. ovis)

               —

               Antrax

               —

               Turbare

         II (1)

               —

               Scrapie

         III

               —

               Agalaxie contagioasă

               —

               Paratuberculoză

               —

               Limfadenită cazeoasă

               —

               Adenomatoză pulmonară

               —

               Maedi Visna

               —

               Artrita encefalită virală caprină

      (1)  Boli cu declarare obligatorie.
   ANEXA C

      Teste pentru detectarea brucelozei (B. melitensis)

   Pentru calificarea exploatațiilor, detectarea brucelozei (B. melitensis) se efectuează prin intermediul testului Rose Bengal sau prin testul de fixare a complementului descris în anexa la Decizia 90/242/CEE sau prin orice altă metodă recunoscută în conformitate cu procedura prevăzută la articolul 15 din prezenta directivă. Testul de fixare a complementului se folosește în cazul testelor care se efectuează pe animale.
   În cazul în care, cu ocazia detectării prin intermediul testului Rose Bengal, mai mult de 5 % din animalele din exploatație prezintă o reacție pozitivă, se efectuează un control suplimentar pe fiecare animal din exploatație prin intermediul unui test fixare a complementului.
   În cazul testului de fixare a complementului, serul, care conține cel puțin 20 de unități ICFT per ml, trebuie considerat pozitiv.
   Antigenele utilizate trebuie sa fie autorizate de laboratorul național și trebuie să fie standardizate în raport cu al doilea ser standard internațional anti-brucella abortus.
   ANEXA D

      Test oficial pentru detectarea epididimitei ovine contagioase (Brucella ovis)

      Test de fixare a complementului

   Antigenul specific utilizat trebuie să fie autorizat de laboratorul național și trebuie să fie standardizat în raport cu serul standard internațional anti-brucella ovis.
   Serul de lucru (de control zilnic) trebuie standardizat în raport cu serul standard internațional anti-brucella ovis, preparat de Laboratorul veterinar central din Weybridge, Surrey, U.K.
   Serul care conține cel puțin 50 de unități internaționale per ml trebuie considerat pozitiv.
   ANEXA E
   MODELUL I

   MODELUL II

   MODELUL III


title: Directiva Consiliului din 21 decembrie 1988 privind sistemul general de recunoaștere a diplomelor de învățământ superior acordate pentru formarea profesională cu durata minimă de trei ani

text:
               05/Volumul 02

               RO

               Jurnalul Ofícial al Uniunii Europene

               76

         31989L0048

               L 019/16

               JURNALUL OFÍCIAL AL UNIUNII EUROPENE

      DIRECTIVA CONSILIULUI

   din 21 decembrie 1988
   privind sistemul general de recunoaștere a diplomelor de învățământ superior acordate pentru formarea profesională cu durata minimă de trei ani
   (89/48/CEE)
   CONSILIUL COMUNITĂȚILOR EUROPENE,
   având în vedere Tratatul de instituire a Comunității Economice Europene și, în special, articolul 49, articolul 57 alineatul (1) și articolul 66 ale acestuia,
   având în vedere propunerea Comisiei (1),
   în cooperare cu Parlamentul European (2),
   având în vedere avizul Comitetului Economic și Social (3),
   întrucât, în temeiul articolului 3 litera (c) din tratat, eliminarea, între statele membre, a obstacolelor în calea liberei circulații a persoanelor și serviciilor constituie unul dintre obiectivele Comunității; întrucât, pentru resortisanții statelor membre, aceasta presupune, în special, posibilitatea exercitării unei profesii, în mod independent sau ca salariat, în alt stat membru decât cel în care a fost obținută calificarea profesională;
   întrucât dispozițiile care au fost adoptate până în prezent de Consiliu și în temeiul cărora statele membre recunosc reciproc, în scopuri profesionale, diplomele de învățământ superior eliberate pe teritoriul lor privesc un număr redus de profesii; întrucât nivelul și durata formării, care au condiționat accesul la aceste profesii, au fost reglementate în mod analog în toate statele membre sau au făcut obiectul armonizării minime necesare pentru stabilirea unor sisteme sectoriale de recunoaștere reciprocă a diplomelor;
   întrucât, pentru a răspunde rapid așteptărilor cetățenilor europeni care dețin diplome de învățământ superior acordate pentru formări profesionale și eliberate într-un alt stat membru decât cel în care doresc să-și exercite profesia, se impune punerea în aplicare a unei alte metode de recunoaștere a diplomelor, astfel încât să faciliteze cetățenilor respectivi exercitarea tuturor activităților profesionale care corespund într-un stat membru gazdă unei formări postliceale, dacă posedă astfel de diplome care îi pregătesc pentru astfel de activități, diplome acordate după un ciclu de studii cu durata minimă de trei ani și eliberate într-un alt stat membru;
   întrucât acest obiectiv poate fi atins prin introducerea unui sistem general de recunoaștere a diplomelor de învățământ superior acordate pentru formare profesională cu durata minimă de trei ani;
   întrucât, în cazul profesiilor pentru a căror exercitare Comunitatea nu a stabilit nivelul minim de calificare necesară, statele membre își rezervă dreptul de a stabili acest nivel, cu scopul de a garanta calitatea muncii depuse pe teritoriul lor; întrucât, totuși, statele membre nu pot, fără să încalce obligațiile înscrise la articolul 5 din tratat, să impună unui resortisant dintr-un stat membru să obțină acele calificări pe care, în general, le stabilesc în cazul diplomelor eliberate în cadrul sistemului lor național de învățământ, dacă persoana respectivă a obținut deja toate sau o parte dintre calificări în alt stat membru; întrucât, în consecință, orice stat membru gazdă unde o profesie este reglementată, trebuie să țină cont de calificările obținute în alt stat membru și să verifice dacă aceste calificări corespund celor pe care le cere statul respectiv;
   întrucât o colaborare între statele membre poate facilita respectarea acestor obligații; întrucât, în acest scop, se impune stabilirea unor mijloace de organizare ale unei asemenea colaborări;
   întrucât se impune ca noțiunea de activitate profesională reglementată să fie definită avându-se în vedere diferitele realități sociologice naționale; întrucât noțiunea ar trebui să se refere nu numai la o activitate profesională al cărei acces este condiționat, într-un stat membru, de deținerea unei diplome, dar și la activitățile profesionale al căror acces nu este limitat, dacă sunt practicate pe baza unui titlu profesional destinat celor care dețin anumite calificări; întrucât asociațiile profesionale sau organizațiile care conferă aceste titluri membrilor lor și care sunt recunoscute de autoritățile publice nu pot invoca statutul lor privat pentru a se sustrage aplicării sistemului prevăzut de prezenta directivă;
   întrucât este, de asemenea, necesar să se stabilească caracteristicile experienței profesionale sau stagiului de adaptare pe care statul membru gazdă poate să le solicite persoanei respective, pe lângă diploma de învățământ superior, în cazul în care calificările persoanei nu corespund celor prevăzute de dispozițiile la nivel național;
   întrucât o probă de aptitudini poate fi introdusă în locul perioadei de adaptare, întrucât obiectivul celor două este îmbunătățirea situației actuale privind recunoașterea reciprocă a diplomelor între statele membre și deci facilitarea liberei circulații a persoanelor în cadrul Comunității; întrucât rolul lor este să evalueze aptitudinile migrantului, persoană deja formată profesional într-un alt stat membru, de adaptare la noul mediu profesional; întrucât, din punctul de vedere al migrantului, o probă de aptitudine are avantajul că reduce durata perioadei de adaptare, întrucât, în principiu, migrantul este cel care trebuie să aleagă între perioada de adaptare și proba de aptitudine; întrucât totuși natura anumitor profesii permite statelor membre să impună, în anumite condiții, perioada de adaptare sau proba de aptitudine; întrucât, în special, diferențele între sistemele juridice ale statelor membre, chiar dacă variază ca importanță de la un stat la altul, justifică dispozițiile particulare, deoarece educația și formarea atestate de o diplomă, un certificat sau alte titluri într-un domeniu al dreptului statului membru gazdă nu acoperă, ca regulă generală, cunoștințele juridice cerute de statul membru gazdă în domeniul juridic respectiv;
   întrucât sistemul general de recunoaștere a diplomelor de învățământ superior nu are ca scop nici modificarea normelor profesionale, inclusiv a normelor de etică profesională, care se aplică în cazul oricărei persoane care își exersează profesia pe teritoriul unui stat membru, și nici sustragerea migranților de la aplicarea acestor reguli; întrucât sistemul stabilește măsurile necesare pentru ca migranții să respecte normele profesionale ale statului membru gazdă;
   întrucât dispozițiile articolului 49, articolului 57 alineatul (1) și articolului 66 din tratat atribuie Comunității competențe în vederea adoptării dispozițiilor necesare stabilirii și funcționării unui astfel de sistem;
   întrucât sistemul general de recunoaștere a diplomelor de învățământ superior nu aduce atingere dispozițiilor articolului 48 alineatul 4 și ale articolului 55 din tratat;
   întrucât un astfel de sistem, consolidând dreptul cetățeanului european de a-și folosi cunoștințele sale profesionale în orice stat membru, extinde și, în același timp, întărește dreptul cetățeanului de a obține asemenea cunoștințe oriunde dorește;
   întrucât acest sistem trebuie să facă obiectul, după o anumită perioadă de aplicare, unei evaluări a eficienței funcționării sale, pentru a determina, în special, modalitățile de îmbunătățire sau de extindere a domeniului său de aplicare,
   ADOPTĂ PREZENTA DIRECTIVĂ:
   Articolul 1
   În sensul prezentei directive:

               (a)

               prin diplomă se înțelege orice diplomă, certificat sau alt titlu de calificare oficială sau ansamblu de astfel de diplome, certificate sau alte titluri:

                           —

                           care au fost eliberate de o autoritate competentă dintr-un stat membru, desemnată în conformitate cu actele cu putere de lege sau actele administrative ale statului membru respectiv;

                           —

                           din care rezultă că titularul a urmat cu succes un ciclu de studii postliceale cu o durată minimă de trei ani sau cu o durată echivalentă la fără frecvență, în cadrul unei universități sau altei instituții de învățământ superior sau altei instituții cu un nivel similar și, dacă este cazul, că el a urmat cu succes o formare profesională cerută pe lângă un ciclu de studii postliceale;

                           —

                           care arată că titularul are calificarea profesională cerută care îi permite accesul la o profesie reglementată în statul membru respectiv sau exercitarea respectivei profesii,

                     dacă educația și formarea atestate de această diplomă, certificat sau alt titlu de calificare oficială au fost obținute în special în Comunitate sau dacă titularul are o experiență profesională de trei ani atestată de statul membru care recunoaște o diplomă, un certificat sau alt titlu eliberat de o țară terță.
               În sensul primului paragraf, se consideră diplome următoarele titluri: orice diplomă, certificat sau alt titlu de calificare oficială sau un ansamblu de astfel de diplome, certificate sau alte titluri acordate de o autoritate competentă dintr-un stat membru numai pe baza unei pregătiri dobândite în cadrul Comunității și recunoscute de autoritatea competentă din acel stat membru ca având un nivel echivalent și numai dacă conferă aceleași drepturi de acces la o profesie reglementată în acel stat membru;

               (b)

               prin stat membru gazdă se înțelege orice stat membru în care un resortisant solicită exercitarea unei profesii reglementate în statul membru respectiv, cu excepția statului în care a obținut diploma sau și-a exercitat, pentru prima oară, profesia respectivă;

               (c)

               prin profesie reglementată se înțelege activitatea profesională reglementată sau ansamblul activităților care constituie această profesie într-un stat membru;

               (d)

               prin activitate profesională reglementată se înțelege activitatea profesională al cărei acces sau exercitare într-un stat membru sunt condiționate, direct sau indirect, prin acte cu putere de lege sau acte administrative, de deținere a unei diplome. De asemenea, sunt considerate modalități de exercitare a unei activități profesionale reglementate următoarele:

                           —

                           exercitarea unei activități cu titlu profesional în măsura în care deținerea acestui titlu este rezervată doar titularilor unei diplome stabilite prin acte cu putere de lege sau acte administrative;

                           —

                           exercitarea unei activități profesionale în domeniul sănătății în măsura în care remunerarea și rambursarea acestei activități este condiționată, potrivit regimului național de asistență socială, de deținerea unei diplome.

                     În cazul în care dispozițiile primului paragraf nu sunt aplicabile, o activitate profesională poate fi considerată ca fiind reglementată cu condiția să fie exercitată de membrii unei asociații sau organizații care are ca obiectiv promovarea și menținerea unui nivel ridicat în respectivul domeniu profesional și care, în vederea realizării acestui obiectiv, beneficiază de recunoașterea, sub o formă specifică, de către un stat membru și:

                           —

                           eliberează o diplomă membrilor săi;

                           —

                           îi supune unor reguli de conduită profesională impuse de către aceasta;

                           —

                           le conferă dreptul de a se folosi de titlul și de statutul pe care această diplomă le oferă.

                     În anexă este prevăzută o listă neexhaustivă a organizațiilor sau asociațiilor care îndeplinesc, în momentul adoptării prezentei directive, condițiile menționate la al doilea paragraf. De fiecare dată când un stat membru acordă recunoașterea respectivă unei organizații sau unei asociații, acest stat membru informează Comisia, care publică această informație în Jurnalul Oficial al Comunităților Europene;

               (e)

               prin experiență profesională se înțelege exercitarea efectivă și legală a respectivei profesii într-un stat membru;

               (f)

               prin perioadă de adaptare se înțelege exercitarea unei profesii reglementate în statul membru gazdă, în sfera de responsabilitate a unui membru calificat în profesia respectivă și având, eventual, o pregătire suplimentară. Această perioadă face obiectul unei evaluări. Regulile detaliate ale stagiului și ale evaluării acestuia, precum și statutul stagiarului migrant sunt stabilite de autoritatea competentă a statului membru gazdă;

               (g)

               prin probă de aptitudine se înțelege testul care se referă exclusiv la cunoștințele profesionale ale solicitantului și care este conceput de autoritățile competente ale statului membru gazdă, cu scopul aprecierii aptitudinii solicitantului privind exercitarea profesiei reglementate în acel stat membru.
               Pentru a permite aplicarea acestui test, autoritățile competente întocmesc o listă de materii care, pe baza unei comparații între educația și formarea cerute în statul membru respectiv și cea pe care le are solicitantul, nu sunt atestate prin diplomă sau alt titlu de calificare oficială pe care le posedă solicitantul.
               Proba de aptitudine trebuie să țină cont de faptul că solicitantul are o calificare profesională recunoscută în statul membru de origine sau de proveniență. Ea conține subiecte selectate dintre cele care figurează pe listă și a căror cunoaștere este esențială în vederea exercitării profesiei în statul membru gazdă. Testul poate include, totodată, și cunoștințe de deontologie care se aplică activităților respective în statul membru gazdă. Modalitățile de aplicare a testului sunt stabilite de autoritățile competente ale statului membru respectiv în conformitate cu normele de drept comunitar.
               Statutul de care beneficiază în statul membru gazdă solicitantul care dorește să se pregătească pentru proba de aptitudine în acel stat este stabilit de autoritățile competente ale statului membru respectiv.

         Articolul 2
   Prezenta directivă se aplică oricărui resortisant al unui stat membru care dorește să-și exercite, cu statut de independent sau de salariat, o profesie reglementată în statul membru gazdă.
   Prezenta directivă nu se aplică în cazul profesiilor care fac obiectul unei directive speciale care stabilește o recunoaștere reciprocă a diplomelor între statele membre.
   Articolul 3
   În cazul în care, într-un stat membru gazdă, accesul la o profesie reglementată sau exercitarea acesteia este condiționată de posesia unei diplome, autoritatea competentă nu îi poate refuza resortisantului unui stat membru, din motiv de calificare necorespunzătoare, accesul la profesia respectivă sau exercitarea ei în aceleași condiții ca și pentru resortisanții statului membru gazdă:

               (a)

               în cazul în care solicitantul deține o diplomă cerută într-un alt stat membru pentru exercitarea respectivei profesii pe teritoriul său, diploma fiind obținută într-un stat membru; sau

               (b)

               în cazul în care solicitantul și-a exercitat cu normă întreagă această profesie timp de doi ani în ultimii zece ani într-un alt stat membru care nu reglementează această profesie în sensul dispozițiilor articolului 1 litera (c) și ale articolului 1 litera (d) primul paragraf, având unul sau mai multe titluri de calificare oficială:

                           —

                           care au fost eliberate de o autoritate competentă într-un stat membru, desemnată în conformitate cu actele cu putere de lege sau actele administrative ale respectivului stat membru;

                           —

                           din care rezultă că titularul a urmat cu succes un ciclu de studii postliceale cu o durată minimă de trei ani sau cu o durată echivalentă la fără frecvență, într-o universitate sau instituție de învățământ superior sau în alte instituții având același nivel de formare dintr-un stat membru și, dacă este cazul, că și-a completat cu succes formarea profesională cerută pe lângă studiile postliceale;

                           —

                           și care l-au pregătit pe titular pentru exercitarea profesiei.

         În sensul primului paragraf, se consideră titlu de calificare profesională orice titlu sau ansamblu de titluri care a fost eliberat de către autoritatea competentă dintr-un stat membru, dacă atestă o formare obținută în Comunitate și dacă este recunoscut ca echivalent de către statul membru respectiv, cu condiția ca această recunoaștere să fi fost notificată celorlalte state membre și Comisiei.
   Articolul 4
   (1)   Fără a aduce atingere dispozițiilor articolului 3, statul membru gazdă poate, de asemenea, cere solicitantului:

               (a)

               să facă dovada faptului că are experiență profesională, în cazul în care durata formării de care face dovadă în temeiul articolului 3 literele (a) și (b) este mai scurtă cu cel puțin un an decât cea cerută de statul membru gazdă. În acest caz, durata experienței profesionale cerute:

                           —

                           nu poate depăși dublul perioadei de educație și formare neefectuate, în cazul în care perioada neefectuată se referă la ciclul de studii postliceale sau la un stagiu profesional efectuat sub autoritatea unui îndrumător de stagiu și încheiat printr-un examen;

                           —

                           nu poate depăși perioada de educație și formare neefectuată, în cazul în care această perioadă se referă la o practică profesională realizată cu sprijinul personalului calificat.

                     În cazul diplomelor prevăzute la articolul 1 litera (a) ultimul paragraf, durata formării profesionale recunoscute ca echivalentă se calculează în funcție de educația și formarea definite la articolul 1 litera (a) primul paragraf.
               La aplicarea prevederilor de mai sus se ia în considerație experiența profesională prevăzută la articolul 3 litera (b).
               Indiferent de situație, experiența profesională cerută nu poate depăși patru ani;

               (b)

               să urmeze un stagiu de adaptare care să nu depășească trei ani sau să dea o probă de aptitudine:

                           —

                           în cazul în care formarea profesională dobândită, în conformitate cu prevederile articolului 3 literele (a) și (b), se referă la materii fundamental diferite față de cele specificate de diploma cerută în statul membru gazdă; sau

                           —

                           dacă, în cazul prevăzut la articolul 3 litera (a), profesia reglementată în statul membru gazdă implică una sau mai multe activități profesionale reglementate care nu se regăsesc în profesia reglementată în statul membru de origine sau de proveniență al solicitantului, iar această diferență se caracterizează printr-o educație și formare specifice cerute în statul membru gazdă și care se referă la materii fundamental diferite față de cele specificate în diploma prezentată de solicitant; sau

                           —

                           dacă, în cazul prevăzut la articolul 3 litera (b), profesia reglementată în statul membru gazdă implică una sau mai multe activități profesionale reglementate care nu se regăsesc în profesia exercitată de către solicitant în statul membru de origine sau de proveniență și dacă această diferență se caracterizează prin educație și formare specifice cerute de către statul membru gazdă și care se referă la materii fundamental diferite față de cele specificate în titlul sau titlurile prezentate de solicitant.

         În cazul în care statul membru gazdă uzează de această posibilitate, acesta trebuie să îi acorde solicitantului libertatea de a alege între perioada de adaptare și proba de aptitudine. Pentru profesiunile a căror exercitare presupune o cunoaștere precisă a dreptului intern și care au ca element esențial și constant al activității furnizarea de informații și asistență privind dreptul intern, statul membru gazdă poate indica, prin derogare de la acest principiu, fie o perioadă de adaptare, fie o probă de aptitudine. În cazul în care statul membru gazdă intenționează să prevadă derogări de la dreptul de alegere al solicitantului în favoarea altor profesii, se aplică procedura prevăzută la articolul 10.
   (2)   Cu toate acestea, statul membru gazdă nu poate aplica cumulativ dispozițiile alineatului (1) literele (a) și (b).
   Articolul 5
   Fără a aduce atingere dispozițiilor articolelor 3 și 4, orice stat membru gazdă poate permite solicitantului, în scopul ameliorării posibilităților sale de adaptare la mediul profesional din statul membru respectiv, să urmeze, cu statut de echivalare, acea parte a formării profesionale constituită dintr-o practică profesională, realizată cu asistența personalului calificat, pe care nu a urmat-o în statul membru de origine sau de proveniență.
   Articolul 6
   (1)   În cazul în care autoritatea competentă din statul membru gazdă condiționează accesul la o profesie reglementată de prezentarea unor garanții privind onorabilitatea, moralitatea și solvabilitatea sau suspendă ori interzice exercitarea unei astfel de profesii în caz de greșeală profesională comisă din culpă sau în cazul săvârșirii unei infracțiuni, acel stat acceptă ca probă suficientă pentru resortisanții statelor membre care doresc să exercite această profesie pe teritoriul său prezentarea documentelor eliberate de autoritățile competente din statul membru de origine sau de proveniență din care să rezulte că aceste cerințe sunt îndeplinite.
   În cazul în care documentele prevăzute la primul paragraf nu sunt eliberate de autoritățile competente din statul membru de origine sau de proveniență al resortisantului, acestea sunt înlocuite de o declarație sub jurământ sau, în statele membre în care nu există dispoziții legale care să reglementeze declarația sub jurământ, de o declarație solemnă făcută de către cel interesat în fața unei autorități judiciare sau administrative competente sau, dacă este cazul, în fața unui notar sau a unui organism profesional calificat din statul membru de origine sau de proveniență; o astfel de autoritate sau notar eliberează un certificat care să ateste autenticitatea acestei declarații sub jurământ sau a declarației solemne.
   (2)   În cazul în care autoritatea competentă din statul membru gazdă solicită resortisanților acestui stat membru, pentru accesul la o profesie reglementată sau pentru exercitarea ei, un document referitor la sănătatea fizică sau psihică, aceasta acceptă ca probă suficientă documentul solicitat în statul membru de origine sau de proveniență.
   În cazul în care statul membru de origine sau de proveniență nu solicită un astfel de document pentru accesul la profesia respectivă sau în vederea exercitării ei, statul membru gazdă acceptă din partea resortisanților un atestat eliberat de o autoritate competentă din statul membru de origine sau de proveniență, corespunzând atestatelor din statul membru gazdă.
   (3)   Autoritatea competentă a statului membru gazdă poate solicita ca documentele sau atestatele menționate la alineatele 1 și 2 să fie prezentate după cel mult trei luni de la data eliberării lor.
   (4)   În cazul în care autoritatea competentă a statului membru gazdă solicită resortisanților respectivului stat membru să depună un jurământ sau să facă o declarație solemnă pentru a avea acces la o profesie reglementată sau pentru a o putea exercita, iar în cazul în care forma acestui jurământ sau a acestei declarații nu poate fi utilizată de către resortisanții celorlalte state membre, ea urmărește ca o formă asemănătoare și echivalentă să poată fi prezentată celor interesați.
   Articolul 7
   (1)   Autoritatea competentă a statului membru gazdă recunoaște resortisanților statelor membre care îndeplinesc condițiile de acces și de exercitare a unei profesii reglementate pe teritoriul lor dreptul de a beneficia de titlul profesional acordat în statul membru gazdă, care corespunde profesiei respective.
   (2)   Autoritatea competentă a statului membru gazdă recunoaște resortisanților statelor membre care îndeplinesc condițiile de acces și de exercitare a unei activități profesionale reglementate pe teritoriul lor dreptul de a folosi calificarea oficială acordată în statul membru de origine sau de proveniență și, eventual, abrevierea sa, în limba respectivului stat membru. Statul membru gazdă poate cere ca acest titlu să fie urmat de nume, instituția care l-a eliberat și componența juriului care l-a acordat.
   (3)   Dacă o profesie este reglementată în statul membru gazdă de către o asociație sau o organizație menționată la articolul 1 litera (d), resortisanții statelor membre nu sunt autorizați să se folosească de titlul profesional acordat de respectiva organizație sau asociație decât dacă fac dovada că sunt membrii respectivei organizații sau asociații.
   În cazul în care asociația sau organizația le cere membrilor săi o anumită calificare, aceasta poate impune cerința și resortisanților altor state membre care au o diplomă, în sensul dispozițiilor articolului 1 litera (a), sau un titlu de calificare oficială, în sensul dispozițiilor articolului 3 litera (b), numai în conformitate cu dispozițiile prezentei directive și, în special, cu articolele 3 și 4.
   Articolul 8
   (1)   Statul membru gazdă acceptă, ca probă a îndeplinirii condițiilor menționate la articolele 3 și 4, atestatele și documentele eliberate de autoritățile competente din statele membre, pe care cel interesat trebuie să le prezinte în sprijinul cererii de exercitare a profesiei respective.
   (2)   Procedura de examinare a unei cereri de exercitare a unei profesii reglementate trebuie îndeplinită în cel mai scurt timp și sancționată printr-o decizie motivată a autorității competente din statul membru gazdă, în cel mult patru luni de la depunerea dosarului complet al celui interesat. Această decizie sau absența emiterii ei poate fi supusă unei căi judiciare de atac de drept intern.
   Articolul 9
   (1)   Statele membre desemnează, în termenul prevăzut la articolul 12, autoritățile competente, abilitate să primească cererile și să ia deciziile prevăzute de prezenta directivă.
   Acestea informează celelalte state membre și Comisia în acest sens.
   (2)   Fiecare stat membru desemnează un coordonator al activităților autorităților menționate la alineatul 1 și informează celelalte state membre și Comisia în acest sens. Rolul statului membru este de a promova aplicarea unitară a prezentei directive în cazul tuturor profesiunilor care intră sub incidența sa. Se constituie pe lângă Comisie un grup de coordonare format din coordonatori desemnați de către fiecare stat membru sau din membrii supleanți și prezidat de un reprezentant al Comisiei.
   Misiunea acestui grup este:

               —

               să faciliteze punerea în aplicare a prezentei directive;

               —

               să adune toate informațiile utile pentru aplicarea ei în statele membre.

         Grupul poate fi consultat de către Comisie în privința tuturor modificărilor care pot apărea în cadrul sistemului existent.
   (3)   Statele membre iau măsuri în vederea furnizării informațiilor necesare recunoașterii diplomelor în limitele stabilite de prezenta directivă. În vederea îndeplinirii acestei sarcini, statele membre pot primi sprijinul centrului de informare cu privire la recunoașterea academică a diplomelor și a perioadelor de studii, creat de statele membre în temeiul Rezoluției Consiliului și a miniștrilor educației, întruniți în cadrul Consiliului din 9 februarie 1976 (4) și, dacă este cazul, pot primi sprijinul asociațiilor sau organizațiilor profesionale corespunzătoare. Comisia ia inițiativele necesare pentru asigurarea dezvoltării și coordonării comunicării informațiilor necesare.
   Articolul 10
   (1)   În cazul în care un stat membru nu intenționează, în temeiul dispozițiilor articolului 4 alineatul (1) litera (b) al doilea paragraf, a treia teză să acorde solicitantului dreptul de opțiune între perioada de adaptare și proba de aptitudine, statul membru comunică imediat Comisiei proiectul dispoziției respective. Statul membru respectiv informează, totodată, Comisia cu privire la motivele pentru care este necesară o astfel de dispoziție.
   Comisia aduce imediat proiectul la cunoștința celorlalte state membre; aceasta poate, în aceeași măsură, să consulte în privința acestui proiect grupul de coordonare prevăzut la articolul 9 alineatul (2).
   (2)   Fără a aduce atingere dreptului Comisiei și al celorlalte state membre de a-și prezenta observațiile cu privire la proiect, statul membru poate adopta dispoziția doar dacă Comisia nu s-a opus în termen de trei luni printr-o decizie.
   (3)   La cererea unui stat membru sau a Comisiei, statele membre le comunică, fără întârziere, textul definitiv al dispoziției adoptate în aplicarea prezentului articol.
   Articolul 11
   După expirarea termenului prevăzut la articolul 12, Comisiei îi sunt comunicate de statele membre, la fiecare doi ani, rapoarte privind aplicarea sistemului aflat în vigoare.
   Pe lângă comentariile generale, acest raport conține o situație statistică a deciziilor luate precum și o descriere a principalelor probleme care rezultă din aplicarea prezentei directive.
   Articolul 12
   Statele membre adoptă măsurile necesare pentru a se conforma prezentei directive în termen de doi ani de la notificarea ei (5). Acestea informează imediat Comisia în acest sens.
   Comisiei îi este comunicat de către statele membre textul principalelor norme de drept intern pe care le adoptă în domeniul reglementat de prezenta directivă.
   Articolul 13
   În cel mult cinci ani de la data stabilită la articolul 12, Comisia transmite un raport Parlamentului European și Consiliului asupra stadiului aplicării sistemului general de recunoaștere a diplomelor de învățământ superior acordate pentru formare profesională cu durata minimă de trei ani.
   În urma efectuării tuturor consultărilor necesare, Comisia își prezintă, cu această ocazie, concluziile cu privire la modificările care pot fi aduse sistemului existent. În același timp, dacă este cazul, Comisia prezintă propuneri privind ameliorarea normelor existente cu scopul de a facilita libera circulație, dreptul de stabilire și libera prestare a serviciilor pentru persoanele prevăzute de dispozițiile prezentei directive.
   Articolul 14
   Prezenta directivă se adresează statelor membre.

      Adoptată la Bruxelles, 21 decembrie 1988.

            Pentru Consiliu

            Președintele

         V. PAPANDREOU

      (1)  JO C 217, 28.8.1985, p. 3 și

      JO C 143, 10.6.1986, p. 7.

      (2)  JO C 345, 31.12.1985, p. 80 și

      JO C 309, 5.12.1988.

      (3)  JO C 75, 3.4.1986, p. 5.

      (4)  JO C 38, 19.2.1976, p. 1.

      (5)  Prezenta directivă a fost notificată statelor membre la data de 4 ianuarie 1989.
   ANEXĂ
   Lista asociațiilor sau organizațiilor profesionale care îndeplinesc condițiile prevăzute la articolul 1 litera (d) al doilea paragraf
   IRLANDA (1)

               1.

               The Institute of Chartered Accountants in Ireland (2)

               2.

               The Institute of Certified Public Accountants in Ireland (2)

               3.

               The Association of Certified Accountants (2)

               4.

               Institution of Engineers of Ireland

               5.

               Irish Planning Institute

         REGATUL UNIT

               1.

               Institute of Chartered Accountants in England and Wales

               2.

               Institute of Chartered Accountants of Scotland

               3.

               Institute of Chartered Accountants in Ireland

               4.

               Chartered Association of Certified Accountants

               5.

               Chartered Institute of Loss Adjusters

               6.

               Chartered Institute of Management Accountants

               7.

               Institute of Chartered Secretaries and Administrators

               8.

               Chartered Insurance Institute

               9.

               Institute of Actuaries

               10.

               Faculty of Actuaries

               11.

               Chartered Institute of Bankers

               12.

               Institute of Bankers in Scotland

               13.

               Royal Institution of Chartered Surveyors

               14.

               Royal Town Planning Institute

               15.

               Chartered Society of Physiotherapy

               16.

               Royal Society of Chemistry

               17.

               British Psychological Society

               18.

               Library Association

               19.

               Institute of Chartered Foresters

               20.

               Chartered Institute of Building

               21.

               Engineering Council

               22.

               Institute of Energy

               23.

               Institution of Structural Engineers

               24.

               Institution of Civil Engineers

               25.

               Institution of Mining Engineers

               26.

               Institution of Mining and Metallurgy

               27.

               Institution of Electrical Engineers

               28.

               Institution of Gas Engineers

               29.

               Institution of Mechanical Engineers

               30.

               Institution of Chemical Engineers

               31.

               Institution of Production Engineers

               32.

               Institution of Marine Engineers

               33.

               Royal Institution of Naval Architects

               34.

               Royal Aeronautical Society

               35.

               Institute of Metals

               36.

               Chartered Institution of Building Services Engineers

               37.

               Institute of Measurement and Control

               38.

               British Computer Society

      (1)  Resortisanții irlandezi sunt și membri ai următoarelor asociații sau organizații din Regatul Unit:

               Institute of Chartered Accountants in England and Wales

               Institute of Chartered Accountants of Scotland

               Institute of Actuaries

               Faculty of Actuaries

               The Chartered Institute of Management Accountants

               Institute of Chartered Secretaries and Administrators

               Royal Town Planning Institute

               Royal Institution of Chartered Surveyors

               Chartered Institute of Building.

      (2)  Doar în sensul activității de verificare a conturilor.