title: Directiva 2001/111/CE a Consiliului din 20 decembrie 2001 privind anumite tipuri de zahăr destinate consumului uman

text:
Anunţ juridic important

|

32001L0111

Official Journal L 010 , 12/01/2002 P. 0053 - 0057 Ediţie specială în limba cehă Chapter 13 Volume 27 P. 185  - 189 Ediţie specială în limba estonă Chapter 13 Volume 27 P. 185  - 189 Ediţie specială în limba maghiară Chapter 13 Volume 27 P. 185  - 189 Ediţie specială în limba lituaniană Chapter 13 Volume 27 P. 185  - 189 Ediţie specială în limba letonă Chapter 13 Volume 27 P. 185  - 189 Ediţie specială în limba malteză Chapter 13 Volume 27 P. 185  - 189 Ediţie specială în limba polonă Chapter 13 Volume 27 P. 185  - 189 Ediţie specială în limba slovacă Chapter 13 Volume 27 P. 185  - 189 Ediţie specială în limba slovenă Chapter 13 Volume 27 P. 185  - 189

		20011220Directiva 2001/111/CE a Consiliuluidin 20 decembrie 2001privind anumite tipuri de zahăr destinate consumului umanCONSILIUL UNIUNII EUROPENE,având în vedere Tratatul de instituire a Comunității Europene, în special articolul 37,având în vedere propunerea Comisiei [1],având în vedere avizul Parlamentului European [2],având în vedere avizul Comitetului Economic și Social [3],întrucât:(1) Anumite directive verticale privind produsele alimentele ar trebui să fie simplificate astfel încât să se refere doar la normele esențiale care trebuie îndeplinite de către produsele la care se referă, pentru a permite libera circulație a produselor respective pe piața internă, în conformitate cu concluziile Consiliului European de la Edinburg, din 11 și 12 decembrie 1992, confirmate de concluziile Consiliului European de la Bruxelles din 10 și 11 decembrie 1993.(2) Directiva 73/437/CEE a Consiliului din 11 decembrie 1973 de apropiere a legislațiilor statelor membre privind anumite zaharuri destinate consumului uman [4] se justifica prin faptul că diferențele dintre legislațiile interne privind anumite categorii de zahăr ar fi putut crea condiții de concurență neloială care să inducă în eroare consumatorii și să aibă, astfel, efect direct asupra realizării și funcționării pieței comune.(3) Directiva 73/437/CEE avea, așadar, rolul de a stabili definiții și norme comune cu privire la caracteristicile de fabricare, ambalare și etichetare a produselor respective pentru a asigura libera lor circulație în interiorul Comunității.(4) Comisia intenționează să propună, cât de curând posibil, și în orice caz înainte de 1 iulie 2000, includerea de Directiva 80/232/CEE a Consiliului din 15 ianuarie 1980 privind armonizarea legislațiilor statelor membre referitoare la gama cantităților nominale și a capacităților nominale permise pentru anumite produse preambalate [5] dintr-o gamă de mase nominale a produselor care intră sub incidența prezentei directive.(5) Directiva 73/437/CEE ar trebui să fie reformulată pentru a face mai accesibile normele privind condițiile de producere și comercializare a anumitor tipuri de zahăr destinate consumului uman, precum și pentru a o alinia cu legislația comunitară generală în materie de alimente, în special cu legislația în materie de etichetare, materiale colorante și alți aditivi, solvenți de extracție și metode de analiză autorizate.(6) Normele generale de etichetare a alimentelor prevăzute de Directiva 2000/13/CE a Parlamentului European și a Consiliului [6] trebuie să se aplice în anumite condiții.(7) Conform principiilor de subsidiaritate și de proporționalitate prevăzute la articolul 5 din tratat, obiectivul de a stabili definiții și norme comune pentru produsele în cauză și de a alinia dispozițiile cu legislația comunitară generală privind produsele alimentare nu poate fi realizat, în mod suficient, de către statele membre și, prin urmare, poate fi mai bine realizat, prin natura prezentei directive, de către Comunitate. Prezenta directivă nu depășește ceea ce este necesar pentru realizarea obiectivului menționat anterior.(8) Dispozițiile necesare pentru punerea în aplicare a prezentei directive ar trebui să fie adoptate în conformitate cu Decizia 1999/468/CE a Consiliului din 28 iunie 1999 de stabilire a procedurilor de exercitare a competențelor de punere în aplicare conferite Comisiei [7].(9) Pentru a se evita crearea unor noi bariere în calea liberei circulații, statele membre ar trebui să se abțină de la adoptarea, în ceea ce privește produsele respective, a unor dispoziții care nu sunt prevăzute de prezenta directivă,ADOPTĂ PREZENTA DIRECTIVĂ:Articolul 1Prezenta directivă se aplică produselor menționate în partea A din anexă.Cu toate acestea, prezenta directivă nu se aplică produselor menționate în partea A din anexă atunci când acestea au forma următoare: zahăr pudră, zahăr candel, zahăr în căpățână.Articolul 2Directiva 2000/13/CE se aplică produselor menționate în partea A din anexă, în următoarele condiții și cu următoarele derogări:1. fără a aduce atingere punctului 5 de mai jos, denumirea produselor menționate în partea A din anexă se aplică numai produselor incluse în anexa respectivă și se utilizează, în cazul comercializării produselor, pentru a le desemna.Denumirea produsului de la punctul 2 din partea A din anexă poate fi utilizat și pentru a desemna produsul de la punctul 3.Cu toate acestea,- produsele menționate în partea A din anexă pot fi definite, pe lângă denumirea obligatorie, și prin termeni calificativi utilizați în mod curent în diferitele state membre;- denumirile produselor pot fi utilizate, de asemenea, în denumiri create pentru alte produse, conform practicilor curente,cu condiția ca aceste denumiri să nu îl inducă în eroare pe consumator;2. în cazul produselor preambalate ce cântăresc mai puțin de 20 g, nu este nevoie să se indice pe etichetă greutatea netă;3. etichetarea precizează conținutul de substanță uscată și de zahăr invertit din soluția de zahăr, soluția de zahăr invertit și siropul de zahăr invertit;4. etichetarea include termenul calificativ "cristalizat" pentru siropul de zahăr invertit care incorporează cristale în soluție;5. în cazul în care produsele de la punctele 7 și 8 din partea A din anexă conțin fructoză în proporție mai mare de 5 % în substanța uscată, etichetarea acestora include, în ceea ce privește denumirea produsului și ingredientele utilizate, termenii "sirop de glucoză-fructoză" sau "sirop de fructoză-glucoză" și, respectiv, "sirop de glucoză-fructoză uscată" sau "sirop de fructoză-glucoză uscată" pentru a arăta care dintre elementele glucoză sau fructoză se găsește în proporție mai mare.Articolul 3În cazul produselor menționate în anexă, statele membre nu adoptă dispoziții de drept intern care nu sunt prevăzute de prezenta directivă.Articolul 4Dispozițiile necesare pentru punerea în aplicare a prezentei directive, adoptate în ceea ce privește problemele menționate în continuare, se adoptă în conformitate cu procedura de reglementare prevăzută la articolul 5 alineatul (2):- prin alinierea prezentei directive cu legislația comunitară generală privind produsele alimentare;- prin adaptarea la progresul tehnic.Articolul 5(1) Comisia este sprijinită de Comitetul permanent pentru produse alimentare (denumit în continuare "comitet") instituit în temeiul articolului 1 din Decizia 69/414/CEE [8].(2) În cazul în care se face trimitere la prezentul alineat, se aplică articolele 5 și 7 din Decizia 1999/468/CE.Perioada prevăzută la articolul 5 alineatul (6) din Decizia 1999/468/CE este de trei luni.(3) Comitetul își adoptă regulamentul de procedură.Articolul 6Directiva 73/437/CEE se abrogă cu efect de la 12 iulie 2003.Trimiterile la directiva abrogată se interpretează ca trimiteri la prezenta directivă.Articolul 7Statele membre pun în aplicare actele cu putere de lege și actele administrative necesare pentru a se conforma prezentei directive până la 12 iulie 2003. Statele membre informează de îndată Comisia cu privire la aceasta.Dispozițiile se aplică astfel încât:- să autorizeze comercializarea produselor menționate în partea A din anexă, în cazul în care sunt conforme definițiilor și normelor prevăzute de prezenta directivă, începând din 12 iulie 2003;- să interzică comercializarea produselor care nu sunt conforme cu prezenta directivă, începând din 12 iulie 2004.Cu toate acestea, se permite comercializarea produselor care nu sunt conforme cu prezenta directivă, dar care au fost etichetate înainte de 12 iulie 2004 în conformitate cu Directiva 73/437/CEE până la epuizarea stocurilor.Atunci când statele membre adoptă aceste acte, acestea cuprind o trimitere la prezenta directivă sau sunt însoțite de o asemenea trimitere la data publicării lor oficiale. Statele membre stabilesc modalitatea de efectuare a acestei trimiteri.Articolul 8Prezenta directivă intră în vigoare la data publicării în Jurnalul Oficial al Comunităților Europene.Articolul 9Prezenta directivă se adresează statelor membre.Adoptată la Bruxelles, 20 decembrie 2001.Pentru ConsiliuPreședinteleC. Picqué[1] JO C 231, 9.8.1996, p. 6.[2] JO C 279, 1.10.1999, p. 90.[3] JO C 56, 24.2.1997, p. 20.[4] JO L 356, 27.12.1973, p. 71. Directivă, astfel cum a fost modificată prin Actul de aderare din 1985.[5] JO L 51, 25.2.1980, p. 1. Directivă, astfel cum a fost modificată ultima dată prin Directiva 87/356/CEE (JO L 192, 11.7.1987, p. 48).[6] JO L 109, 6.5.2000, p. 29.[7] JO L 184, 7.7.1999, p. 23.[8] JO L 291, 19.11.1969, p. 9.--------------------------------------------------20011220ANEXĂA. DENUMIREA PRODUSELOR ȘI DEFINIȚII1. Zahăr semi-albZaharoză purificată și cristalizată de bună calitate comercială, cu următoarele caracteristici:(a) polarizare | minimum 99,5°Z |(b) conținut de zahăr invertit | maximum 0,1 % din masă |(c) pierderi la uscare | maximum 0,1 % din masă. |2. Zahăr sau zahăr albZaharoză purificată și cristalizată de bună calitate comercială, cu următoarele caracteristici:(a) polarizare | minimum 99,7°Z |(b) conținut de zahăr invertit | maximum 0,04 % din masă |(c) pierderi la uscare | maximum 0,06 % din masă |(d) tipul de culoare | maximum nouă puncte determinate în conformitate cu litera (a) din partea B. |3. Zahăr extra-albProdusul care prezintă caracteristicile de la punctul 2 literele (a), (b) și (c) și pentru care numărul total de puncte determinate în conformitate cu prevederile din partea B nu depășește 8 și este de maximum:- patru pentru tipul de culoare;- șase pentru conținutul de cenușă;- trei pentru culoarea în soluție.4. Soluție de zahăr [1]Soluția apoasă de zaharoză cu următoarele caracteristici:(a) substanță uscată | minimum 62 % din masă |(b) conținut de zahăr invertit (raportul dintre fructoză și dextroză: 1,0 ± 0,2) | maximum 3 % din masa substanței uscate |(c) cenușă de conductivitate | maximum 0,1 % din masa substanței uscate, determinată în conformitate cu litera (b) din partea B |(d) culoare în soluție | maximum 45 unități ICUMSA. |5. Soluție de zahăr invertit [1]Soluția apoasă de zaharoză invertită parțial prin hidroliză, în care proporția de zahăr invertit nu predomină, cu următoarele caracteristici:(a) substanță uscată | minimum 62 % din masă |(b) conținut de zahăr invertit (raportul dintre fructoză și dextroză: 1,0 ± 0,2) | mai mult de 3 %, dar maximum 50 % din masa substanței uscate |(c) cenușă de conductivitate | maximum 0,4 % din masa substanței uscate, determinată în conformitate cu litera (b) din partea B. |6. Sirop de zahăr invertit [1]Soluția apoasă de zaharoză, eventual cristalizată, invertită parțial prin hidroliză, în care conținutul de zahăr invertit (coeficient fructoză/dextroză 1,0 ± 0,1), trebuie să fie mai mare de 50 % din masa substanței uscate, dar trebuie să respecte normele stabilite la punctul 5 literele (a) și (c).7. Sirop de glucozăSoluția apoasă purificată și concentrată de zaharide nutritive obținută din amidon și/sau inulină, cu următoarele caracteristici:(a) substanță uscată | minimum 70 % din masă |(b) echivalent de dextroză | minimum 20 % din masa substanței uscate și exprimată sub forma D-glucoză |(c) cenușă sulfatată | maximum 1 % din masa substanței uscate. |8. Sirop de glucoză uscatăSirop de glucoză uscat parțial cu un conținut de substanță uscată de cel puțin 93 % din masă, dar care respectă normele stabilite la punctul 7 literele (b) și (c).9. Dextroză sau monohidrat de dextrozăD-glucoză purificată și cristalizată conținând o moleculă de apă de cristalizare, cu următoarele caracteristici:(a) dextroză (D-glucoză) | minimum 99,5 % din masa substanței uscate |(b) substanță uscată | minimum 90 % din masă |(c) cenușă sulfatată | maximum 0,25 % din masa substanței uscate. |10. Dextroză sau dextroză anhidrăD-glucoză purificată și cristalizată care nu conține apă de cristalizare, cu un conținut de substanță uscată de 98 % din masă dar care în rest trebuie să respecte normele stabilite la punctul 9 literele (a) și (c).11. FructozăD-glucoză purificată cristalizată cu următoarele caracteristici:conținut de fructoză | minimum 98 % |conținut de glucoză | maximum 0,5 % |pierderi la uscare | maximum 0,5 % din masă |cenușă de conductivitate | maximum 0,1 % din masă, determinată în conformitate cu litera (b) din partea B. |B. METODA DETERMINĂRII TIPULUI DE CULOARE, A CONȚINUTULUI DE CENUȘĂ DE CONDUCTIVITATE ȘI A CULORII ÎN SOLUȚIE A ZAHĂRULUI (ALB) ȘI A ZAHĂRULUI EXTRA-ALB MENȚIONATE LA PUNCTELE 2 ȘI 3 DIN PARTEA A"Punct" corespunde:(a) în cazul tipului de culoare, la 0,5 unități, calculate prin metoda Institutului pentru Tehnologia Agricolă și a Industriei Zahărului din Brunswick, în conformitate cu capitolul A punctul 2 din anexa la Regulamentul (CEE) nr. 1265/69 al Comisiei din 1 iulie 1969 de stabilire a metodelor de stabilire a calității zahărului achiziționat de agențiile de intervenție [2];(b) în cazul conținutului de cenușă, la 0,0018 %, calculat prin metoda Comisiei Internaționale pentru Uniformizarea Metodelor de Analiză a Zahărului (ICUMSA), în conformitate cu capitolul A punctul 1 din anexa la Regulamentul (CEE) nr. 1265/69;(c) în cazul culorii în soluție, la 7,5 unități calculate prin metoda ICUMSA, în conformitate cu capitolul A punctul 3 din anexa la Regulamentul (CEE) nr. 1265/69.[1] Descrierea prin "alb" este rezervată:(a)soluției de zahăr pentru care culoarea în soluție nu depășește 25 de unități ICUMSA determinate conform metodei specificate la litera (c) din partea B;(b)soluție de zahăr invertit și sirop de zahăr invertit pentru care:conținutul de cenușă de conductivitate nu depășește 0,1 %;culoarea în soluție nu depășește 25 de unități ICUMSA determinate conform metodei specificate la litera (c) din partea B.[2] JO L 163, 1.7.1969, p. 1.--------------------------------------------------


title: Directiva 2003/88/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 4 noiembrie 2003 privind anumite aspecte ale organizării timpului de lucru

text:
               05/Volumul 07

               RO

               Jurnalul Ofícial al Uniunii Europene

               3

         32003L0088

               L 299/9

               JURNALUL OFÍCIAL AL UNIUNII EUROPENE

      DIRECTIVA 2003/88/CE A PARLAMENTULUI EUROPEAN ȘI A CONSILIULUI

   din 4 noiembrie 2003
   privind anumite aspecte ale organizării timpului de lucru
   PARLAMENTUL EUROPEAN ȘI CONSILIUL UNIUNII EUROPENE,
   având în vedere Tratatul de instituire a Comunității Europene și, în special, articolul 137 alineatul (2) al acestuia,
   având în vedere propunerea Comisiei,
   având în vedere avizul Comitetului Economic și Social European (1),
   după consultarea Comitetului Regiunilor,
   hotărând în conformitate cu procedura prevăzută la articolul 251 din tratat (2),
   întrucât:

               (1)

               Directiva 93/104/CE a Consiliului din 23 noiembrie 1993 privind anumite aspecte ale organizării timpului de lucru (3), care stabilește cerințele minime de securitate și sănătate în materie de organizare a timpului de lucru, aplicabile perioadelor de repaus zilnic, pauzelor, repaus săptămânal, timpul de lucru maxim săptămânal, concediul anual, precum și anumite aspecte ale muncii de noapte, munca în ture și ritmul muncii, a fost modificată în mod semnificativ; din motive de claritate, este necesară codificarea dispozițiilor în cauză.

               (2)

               Articolul 137 din tratat prevede sprijinirea și completarea de către Comunitate a acțiunii statelor membre în vederea îmbunătățirii mediului de lucru, cu scopul de a proteja sănătatea și securitatea lucrătorilor; directivele adoptate pe baza articolului menționat trebuie să evite impunerea unor constrângeri administrative, financiare și juridice care să împiedice crearea și dezvoltarea întreprinderilor mici și mijlocii.

               (3)

               Dispozițiile Directivei 89/391/CEE a Consiliului din 12 iunie 1989 privind punerea în aplicare de măsuri pentru promovarea îmbunătățirii securității și sănătății lucrătorilor la locul de muncă (4) rămân pe deplin aplicabile domeniilor reglementate de prezenta directivă, fără a aduce atingere dispozițiilor mai stricte sau speciale conținute de aceasta.

               (4)

               Îmbunătățirea securității, igienei și sănătății lucrătorilor la locul de muncă reprezintă un obiectiv care nu trebuie subordonat considerentelor cu caracter pur economic.

               (5)

               Toți lucrătorii trebuie să dispună de perioade de repaus suficiente; noțiunea de repaus trebuie exprimată în unități de timp, adică în zile, ore sau fracțiuni ale acestora; lucrătorilor din Comunitate trebuie să li se acorde perioade minime de repaus - zilnic, săptămânal și anual - și perioade de pauză adecvate; este, de asemenea, necesar în acest context să se stabilească o limită maximă pentru durata săptămânii de lucru.

               (6)

               Trebuie luate în considerare principiile Organizației Internaționale a Muncii privind organizarea timpului de lucru, inclusiv cele referitoare la munca de noapte.

               (7)

               Studiile au demonstrat faptul că organismul uman este mai sensibil noaptea la perturbațiile de mediu și la anumite forme solicitante de organizare a muncii și că perioadele lungi de muncă de noapte pot afecta sănătatea lucrătorilor și pot periclita securitatea la locul de muncă.

               (8)

               Este necesar să se limiteze durata muncii de noapte, inclusiv orele suplimentare, și să se prevadă că, în cazul în care recurg în mod regulat la lucrători de noapte, angajatorii să informeze în acest sens autoritățile competente, la cererea acestora.

               (9)

               Este important ca lucrătorii de noapte să beneficieze de un control medical gratuit înaintea numirii într-un post de lucru și la intervale regulate ulterior și ca, în măsura în care acest lucru este posibil, aceștia să fie transferați la o muncă de zi pentru care sunt apți, dacă au probleme de sănătate.

               (10)

               Situația lucrătorilor de noapte și din schimburi necesită ca nivelul lor de protecție în materie de securitate și sănătate să fie adaptat naturii muncii lor și ca serviciile și mijloacele de protecție și prevenire să fie organizate și să funcționeze în mod eficient.

               (11)

               Modalitățile de muncă specifice pot avea efecte dăunătoare asupra securității și sănătății lucrătorilor; organizarea muncii după un anumit ritm trebuie să ia în considerare principiul general al adaptării muncii la lucrător.

               (12)

               În temeiul Directivei 1999/63/CE a Consiliului din 21 iunie 1999 privind Acordul de organizare a timpului de lucru al navigatorilor, încheiat între Asociația Proprietarilor de Nave din Comunitatea Europeană (ECSA) și Federația Sindicatelor Lucrătorilor din Transporturi din Uniunea Europeană (FST) (5), a intrat în vigoare, în temeiul articolului 139 alineatul (2) din tratat, un acord european privind timpul de lucru al navigatorilor; prin urmare, dispozițiile prezentei directive nu se aplică navigatorilor.

               (13)

               În cazul acelora dintre „pescarii remunerați în cotă-parte” care au statut de salariat, statelor membre le revine sarcina de a stabili, în conformitate cu prezenta directivă, condițiile de obținere și de acordare a concediului anual, inclusiv modalitățile de plată.

               (14)

               Normele specifice prevăzute de alte instrumente comunitare care se referă, de exemplu, la perioadele de repaus, timpul de lucru, concediul anual și munca de noapte pentru anumite categorii de lucrători trebuie să prevaleze față de dispozițiile prezentei directive.

               (15)

               Având în vedere problemele pe care organizarea timpului de lucru le poate ridica, este de dorit să se prevadă o anumită flexibilitate în aplicarea anumitor dispoziții din prezenta directivă, asigurându-se în același timp respectarea principiilor protejării securității și sănătății lucrătorilor.

               (16)

               Este necesar să se prevadă ca anumite dispoziții ale prezentei directive să facă obiectul unor derogări puse în aplicare, după caz, de către statele membre sau de către partenerii sociali; ca regulă generală, în cazul unei derogări, lucrătorilor în cauză trebuie să li se ofere perioade de repaus compensatorii echivalente.

               (17)

               Prezenta directivă nu trebuie să aducă atingere obligațiilor statelor membre privind termenele de transpunere a directivelor indicate în anexa I partea B,

         ADOPTĂ PREZENTA DIRECTIVĂ:
   CAPITOLUL 1   DOMENIUL DE APLICARE. DEFINIȚII
   Articolul 1
   Obiectul și domeniul de aplicare
   (1)   Prezenta directivă stabilește cerințe minime de securitate și sănătate pentru organizarea timpului de lucru.
   (2)   Prezenta directivă se aplică:

               (a)

               perioadelor minime de repaus zilnic, repaus săptămânal și concediu anual, precum și pauzelor și timpului de lucru maxim săptămânal;

               (b)

               anumitor aspecte ale muncii de noapte, ale muncii în schimburi și ale ritmului de lucru.

         (3)   Prezenta directivă se aplică tuturor sectoarelor de activitate, private sau publice, în sensul articolului 2 din Directiva 89/391/CEE, fără a aduce atingere articolelor 14, 17, 18 și 19 din prezenta directivă.
   Fără a aduce atingere articolului 2 alineatul (8), prezenta directivă nu se aplică navigatorilor, așa cum sunt definiți în Directiva1999/63/CE.
   (4)   Dispozițiile Directivei 89/391/CEE se aplică în totalitate aspectelor prevăzute la alineatul (2), fără a aduce atingere dispozițiilor mai stricte sau speciale din prezenta directivă.
   Articolul 2
   Definiții
   În sensul prezentei directive:

               1.

               prin „timp de lucru” se înțelege orice perioadă în care lucrătorul se află la locul de muncă, la dispoziția angajatorului și își exercită activitatea sau funcțiile, în conformitate cu legislațiile și practicile naționale;

               2.

               prin „perioadă de repaus” se înțelege orice perioadă care nu este timp de lucru;

               3.

               prin „timp de noapte” se înțelege orice perioadă de minimum șapte ore, așa cum este definită de legislația națională, și care trebuie să includă, în orice caz, intervalul cuprins între miezul nopții și ora 5 dimineața;

               4.

               prin „lucrător de noapte” se înțelege:

                           (a)

                           pe de o parte, orice lucrător care, pe timpul nopții, muncește cel puțin trei ore din timpul de lucru zilnic normal;

                           (b)

                           pe de altă parte, orice lucrător care poate realiza noaptea o anumită parte din timpul său de lucru anual, așa cum se definește în funcție de alegerea statului membru în cauză:

                                       (i)

                                       în legislația națională, după consultarea cu partenerii sociali sau

                                       (ii)

                                       prin convenții colective sau acorduri încheiate între partenerii sociali la nivel național sau regional;

               5.

               prin „muncă în schimburi” se înțelege orice mod de organizare a lucrului în echipă, în conformitate cu care lucrătorii se succed la aceleași posturi de lucru în conformitate cu un anumit ritm, inclusiv prin rotație, și care poate fi de tip continuu sau discontinuu, impunând lucrătorilor necesitatea de a realiza o muncă la ore diferite într-o perioadă dată de zile sau săptămâni;

               6.

               prin „lucrător în schimburi” se înțelege oricare lucrător al cărui program de lucru se desfășoară în schimburi;

               7.

               prin „lucrător mobil” se înțelege orice lucrător care face parte din personalul rulant sau navigant al unei întreprinderi care efectuează servicii de transport de pasageri sau de mărfuri pe cale rutieră, aeriană sau pe căile navigabile interioare;

               8.

               prin „activitate offshore” se înțelege activitatea realizată în principal pe sau de pe o instalație offshore (inclusiv sonde de foraj), în legătură directă sau indirectă cu explorarea, extracția sau exploatarea resurselor minerale, inclusiv hidrocarburi, și scufundările realizate în legătură cu aceste activități, efectuate fie de pe o instalație offshore, fie de pe o navă;

               9.

               prin „repaus suficient” se înțelege faptul că lucrătorii dispun de perioade de repaus regulate a căror durată se exprimă în unități de timp și care sunt suficient de lungi și de continue pentru a se evita ca aceștia să se rănească sau să producă vătămarea colegilor lor sau a altor persoane și că nu își dăunează propriei sănătăți, pe termen lung sau scurt, ca rezultat al oboselii sau al altor ritmuri de lucru neregulate.

         CAPITOLUL 2   PERIOADE MINIME DE REPAUS. ALTE ASPECTE ALE ORGANIZĂRII TIMPULUI DE LUCRU
   Articolul 3
   Repausul zilnic
   Statele membre iau măsurile necesare pentru ca orice lucrător să beneficieze de o perioadă minimă de repaus de 11 ore consecutive în decursul unei perioade de 24 de ore.
   Articolul 4
   Timpul de pauză
   Statele membre iau măsurile necesare pentru ca orice lucrător să beneficieze, în cazul în care timpul de lucru zilnic depășește șase ore, de un timp de pauză ale cărui modalități, în special durata și condițiile în care se acordă, sunt stabilite prin convenții colective sau acorduri încheiate între partenerii sociali sau, în absența acestora, prin legislația națională.
   Articolul 5
   Repausul săptămânal
   Statele membre iau măsurile necesare pentru ca orice lucrător să beneficieze, în decursul unei perioade de șapte zile, de o perioadă minimă de repaus neîntrerupt de 24 de ore, la care se adaugă cele 11 ore de repaus zilnic prevăzute în Articolul 3.
   În cazuri justificate datorită condițiilor obiective, tehnice sau de organizare a muncii, se poate stabili o perioadă minimă de repaus de 24 de ore.
   Articolul 6
   Timpul de lucru maxim săptămânal
   Statele membre iau măsurile necesare pentru ca, în funcție de necesitățile de protecție a sănătății și securității lucrătorilor:

               (a)

               timpul de lucru săptămânal să fie limitat prin acte cu putere de lege și acte administrative sau prin convenții colective sau acorduri încheiate între partenerii sociali;

               (b)

               timpul mediu de lucru pentru fiecare perioadă de șapte zile, inclusiv orele suplimentare, să nu depășească 48 de ore.

         Articolul 7
   Concediul anual
   (1)   Statele membre iau măsurile necesare pentru ca orice lucrător să beneficieze de un concediu anual plătit de cel puțin patru săptămâni în conformitate cu condițiile de obținere și de acordare a concediilor prevăzute de legislațiile și practicile naționale.
   (2)   Perioada minimă de concediu anual plătit nu poate fi înlocuită cu o indemnizație financiară, cu excepția cazului în care relația de muncă încetează.
   CAPITOLUL 3   MUNCA DE NOAPTE. MUNCA ÎN SCHIMBURI. RITMUL DE LUCRU
   Articolul 8
   Durata muncii de noapte
   Statele membre iau măsurile necesare pentru ca:

               (a)

               timpul normal de lucru al lucrătorilor de noapte să nu depășească în medie opt ore pe parcursul unei perioade de 24 de ore;

               (b)

               lucrătorii de noapte a căror muncă implică riscuri speciale sau tensiuni fizice sau mintale deosebite să nu muncească mai mult de opt ore pe parcursul unei perioade de 24 de ore în care efectuează muncă de noapte.

         În sensul literei (b), lucrul care implică riscuri speciale sau tensiuni fizice sau mintale deosebite este definit de legislațiile și practicile naționale sau prin convenții colective sau acorduri încheiate între partenerii sociali, luând în considerare efectele și riscurile inerente muncii de noapte.
   Articolul 9
   Controlul medical și transferul lucrătorilor de noapte la munca de zi
   (1)   Statele membre iau măsurile necesare pentru ca:

               (a)

               lucrătorii de noapte să beneficieze de un control medical gratuit înaintea numirii și la intervale regulate ulterior;

               (b)

               lucrătorii de noapte care au probleme de sănătate recunoscute ca fiind în legătură cu munca de noapte să fie transferați, ori de câte ori este posibil, la muncă de zi pentru care sunt calificați.

         (2)   Controlul medical gratuit prevăzut la alineatul (1) litera (a) trebuie să respecte principiul secretului medical.
   (3)   Controlul medical gratuit prevăzut la alineatul (1) litera (a) poate fi efectuat în cadrul sistemului național de sănătate.
   Articolul 10
   Garanții pentru munca de noapte
   Statele membre pot condiționa munca anumitor categorii de lucrători de noapte de anumite garanții, în condițiile prevăzute de legislațiile și practicile naționale, în cazul lucrătorilor care sunt expuși unor riscuri de securitate sau sănătate, generate de munca în schimbul de noapte.
   Articolul 11
   Informarea cu privire la folosirea regulată a lucrătorilor în schimbul de noapte
   Statele membre iau măsurile necesare pentru a se asigura că angajatorii care folosesc în mod regulat lucrători de noapte informează autoritățile competente despre acesta, la cererea lor.
   Articolul 12
   Protecția în materie de securitate și sănătate
   Statele membre iau măsurile necesare pentru a se asigura că:

               (a)

               lucrătorii de noapte și cei în schimburi beneficiază de un nivel de protecție în materie de securitate și de sănătate, adaptat naturii muncii lor;

               (b)

               lucrătorii de noapte și cei în schimburi dispun în orice moment de servicii sau mijloace corespunzătoare de protecție și prevenire în materie de securitate și sănătate echivalente cu cele aplicabile celorlalți lucrători.

         Articolul 13
   Ritmul de lucru
   Statele membre iau măsurile necesare pentru ca angajatorul care preconizează să organizeze munca în conformitate cu un anumit ritm să țină cont de principiul general al adaptării muncii la lucrător, în special în vederea atenuării muncii monotone și a muncii într-un ritm predeterminat, în funcție de tipul de activitate și de cerințele de securitate și sănătate, în special în ceea ce privește pauzele pe parcursul timpului de lucru.
   CAPITOLUL 4   DISPOZIȚII DIVERSE
   Articolul 14
   Dispoziții comunitare speciale
   Prezenta directivă nu se aplică în măsura în care alte instrumente comunitare conțin cerințe speciale referitoare la organizarea programului de lucru pentru anumite ocupații sau activități profesionale.
   Articolul 15
   Dispoziții mai favorabile
   Prezenta directivă nu aduce atingere dreptului statelor membre de a aplica sau de a adopta și aplica acte cu putere de lege și acte administrative mai favorabile protecției securității și sănătății lucrătorilor sau de a favoriza sau a permite aplicarea unor convenții colective sau acorduri încheiate între partenerii sociali, care sunt mai favorabile protecției securității și sănătății lucrătorilor.
   Articolul 16
   Perioade de referință
   Statele membre pot prevedea:

               (a)

               pentru aplicarea Articolul 5 (repaus săptămânal), o perioadă de referință care să nu depășească 14 zile;

               (b)

               pentru aplicarea Articolul 6 (timpul maxim de lucru săptămânal), o perioadă de referință care să nu depășească patru luni.
               Perioadele de concediu anual plătit, acordat în conformitate cu articolul 7, și perioadele de concediu medical nu sunt incluse sau sunt neutre în calculul mediei;

               (c)

               pentru aplicarea articolului 8 (durata muncii de noapte), o perioadă de referință definită după consultarea partenerilor sociali sau prin convenții colective sau acorduri încheiate între partenerii sociali la nivel național sau regional.
               Dacă perioada minimă de repaus săptămânal de 24 ore prevăzută la articolul 5 se încadrează în perioada de referință, aceasta nu se include în calculul mediei.

         CAPITOLUL 5   DEROGĂRI ȘI EXCEPȚII
   Articolul 17
   Derogări
   (1)   Ținând cont de principiile generale de protecție a securității și sănătății lucrătorilor, statele membre pot deroga de la articolele 3-6, 8 și 16 atunci când, pe baza caracteristicilor specifice ale activității exercitate, durata timpului de lucru nu este măsurată și predeterminată sau poate fi determinată de lucrătorii înșiși, în special în cazul:

               (a)

               directorilor executivi sau al altor persoane cu puteri decizionale autonome;

               (b)

               lucrătorilor din cadrul asociațiilor familiale sau

               (c)

               lucrătorilor care oficiază ceremonii religioase în biserici și în comunitățile religioase.

         (2)   Derogările prevăzute la alineatele (3) - (5) pot fi adoptate prin acte cu putere de lege și acte administrative sau prin convenții colective sau acorduri încheiate între partenerii sociali, cu condiția ca lucrătorii în cauză să beneficieze de perioade de repaus echivalente compensatorii sau dacă, în cazuri excepționale în care nu este posibil, din motive obiective, să se acorde asemenea perioade de repaus echivalente compensatorii, lucrătorii beneficiază de protecție adecvată.
   (3)   În conformitate cu alineatul (2) din prezentul articol, se poate deroga de la articolele 3-5, 8 și 16:

               (a)

               în cazul activităților în care locul de muncă al lucrătorului și domiciliul acestuia sunt la distanță unul de celălalt, cum ar fi activitățile offshore, sau dacă locurile în care lucrătorul își desfășoară activitatea sunt la distanță unul față de celălalt;

               (b)

               în cazul activităților de securitate și supraveghere care necesită prezența permanentă în scopul de a proteja bunuri și persoane, în special gardieni, paznici sau firme de pază și securitate;

               (c)

               în cazul activităților care implică nevoia de continuitate a serviciilor sau producției, în special:

                           (i)

                           servicii privind primirea, tratamentul și îngrijirea oferite de spitale sau instituții similare, inclusiv activitățile medicilor stagiari, instituțiilor rezidențiale și ale închisorilor;

                           (ii)

                           lucrătorii la docuri sau aeroporturi;

                           (iii)

                           servicii de presă, radio, televiziune, producție cinematografică, servicii de poștă și telecomunicații, ambulanță, servicii de pompieri și protecție civilă;

                           (iv)

                           producția, transportul și distribuția de gaze, apă și electricitate, colectarea reziduurilor menajere și instalațiile de incinerare;

                           (v)

                           sectoare în care procesul de muncă nu poate fi întrerupt din motive tehnice;

                           (vi)

                           activități de cercetare și dezvoltare;

                           (vii)

                           agricultură;

                           (viii)

                           lucrători din domeniul transportului de călători pe linii urbane regulate;

               (d)

               dacă există o intensificare previzibilă a activității, în special în:

                           (i)

                           agricultură;

                           (ii)

                           turism;

                           (iii)

                           servicii poștale;

               (e)

               în cazul persoanelor care lucrează în sectorul transportului feroviar:

                           (i)

                           ale căror activități sunt intermitente;

                           (ii)

                           care petrec timpul de lucru în trenuri sau

                           (iii)

                           ale căror activități sunt legate de orarele de transport și de asigurarea continuității și regularității traficului;

               (f)

               în situațiile descrise la articolul 5 alineatul (4) din Directiva 89/391/CEE;

               (g)

               în cazurile de accident sau risc de accident iminent.

         (4)   În conformitate cu alineatul (2) din prezentul articol, se poate deroga de la articolele 3 și 5:

               (a)

               în cazul muncii în ture, de fiecare dată când lucrătorul schimbă tura și nu poate beneficia de perioade de repaus zilnic și săptămânal între sfârșitul unei ture și începutul următoarei;

               (b)

               în cazul activităților care implică perioade de lucru fracționate de-a lungul zilei, mai ales acelea ale personalului însărcinat cu activitățile de curățenie.

         (5)   În conformitate cu alineatul (2) al prezentului articol, se poate deroga de la articolul 6 și articolul 16 litera (b) în cazul medicilor stagiari, în condițiile stabilite la al doilea la al șaptelea paragraf din prezentul alineat.
   În ceea ce privește articolul 6, derogările prevăzute în primul paragraf sunt permise pentru o perioadă de tranziție de cinci ani începând cu 1 august 2004.
   Statele membre pot dispune de un termen suplimentar care nu poate depăși doi ani, dacă este necesar, pentru a ține cont de dificultățile de a respecta dispozițiile privind timpul de lucru în ceea ce privește responsabilitățile lor în materie de organizare și prestare a serviciilor de sănătate și îngrijire medicală. Cu cel puțin șase luni înainte de sfârșitul perioadei de tranziție, statul membru în cauză informează motivat Comisia, astfel încât aceasta să poată emite un aviz, după consultări adecvate, în termen de trei luni de la primirea acestor informații. Dacă nu se conformează avizului Comisiei, statul membru trebuie să își justifice decizia. Notificarea și justificarea statului membru, precum și avizul Comisiei se publică în Jurnalul Oficial al Uniunii Europene și se înaintează Parlamentului European.
   Statele membre pot dispune de încă un termen suplimentar de un an, dacă este necesar, pentru a ține cont de dificultățile speciale legate de responsabilitățile menționate în al treilea paragraf. Ele respectă procedura definită în paragraful respectiv.
   Statele membre iau măsurile necesare pentru ca numărul de ore de lucru săptămânale să nu depășească în nici un caz media de 58 în timpul primilor trei ani ai perioadei de tranziție, media de 56 pentru următorii doi ani și media de 52 pentru orice perioadă suplimentară.
   Angajatorul consultă reprezentanții lucrătorilor în timp util pentru a ajunge, dacă este posibil, la un acord cu privire la regimurile aplicabile în cursul perioadei de tranziție. În limitele prevăzute în paragraful al cincilea, un astfel de acord poate reglementa:

               (a)

               numărul mediu de ore de lucru săptămânale în timpul perioadei de tranziție;

               (b)

               măsurile care trebuie adoptate pentru a se reduce orele de lucru săptămânale la o medie de 48 până la sfârșitul perioadei de tranziție.

         În ceea ce privește articolul 16 litera (b), derogările prevăzute în primul paragraf sunt permise în măsura în care perioada de referință nu depășește 12 luni în timpul primei părți a perioadei de tranziție prevăzute în al cincilea paragraf și șase luni ulterior.
   Articolul 18
   Derogări prin convenții colective
   Se poate deroga de la articolele 3 - 5, 8 și 16 prin convenții colective sau acorduri încheiate între partenerii sociali la nivel național sau regional sau, în conformitate cu regulile prevăzute în acestea, prin convenții colective sau acorduri încheiate între partenerii sociali la un nivel inferior.
   Statele membre în care nu există un sistem juridic care să asigure încheierea unor convenții colective sau acorduri între partenerii sociali la nivel național sau regional, în aspectele reglementate de prezenta directivă, sau statele membre în care există un cadru legislativ specific în acest scop și, în limitele acestuia, pot permite, în conformitate cu legislațiile și/sau practicile naționale, derogări de la articolele 3 - 5, 8 și 16 prin convenții colective sau acorduri încheiate între partenerii sociali la nivelul colectiv adecvat.
   Derogările prevăzute în primul și al doilea paragraf sunt permise numai cu condiția ca lucrătorii să beneficieze de perioade de repaus compensatorii echivalente sau, în cazuri excepționale în care din motive obiective nu se pot acorda asemenea perioade, să beneficieze de protecția adecvată.
   Statele membre pot reglementa:

               (a)

               aplicarea prezentului articol de către partenerii sociali;

               (b)

               extinderea dispozițiilor din convențiile colective sau acordurile încheiate în conformitate cu prezentul articol la alți lucrători, în conformitate cu legislațiile și practicile naționale.

         Articolul 19
   Limitări ale derogărilor la perioadele de referință
   Posibilitatea de a deroga de la dispozițiile articolului 16 litera (b), prevăzută la articolul 17 alineatul (3) și la articolul 18, nu poate conduce la stabilirea unei perioade de referință mai mari de șase luni.
   Cu toate acestea, statele membre au posibilitatea, sub rezerva respectării principiilor generale de protecție a sănătății și securității lucrătorilor, de a permite ca, din motive obiective sau tehnice sau privind organizarea muncii, acordurile colective sau acordurile încheiate între partenerii sociali să stabilească perioade de referință care în nici un caz să nu depășească 12 luni.
   Înainte de 23 noiembrie 2003, Consiliul, pe baza unei propuneri a Comisiei, însoțită de un raport de evaluare, reexaminează dispozițiile prezentului articol și decide asupra măsurilor care trebuie luate în continuare.
   Articolul 20
   Lucrătorii mobili și munca offshore

   (1)   Articolele 3 - 5 și 8 nu se aplică lucrătorilor mobili.
   Cu toate acestea, statele membre iau măsurile necesare pentru a asigura că lucrătorii mobili au dreptul la un repaus suficient, cu excepția împrejurărilor prevăzute la articolul 17 alineatul (3) literele (f) și (g).
   (2)   Sub rezerva respectării principiilor generale de protecție a sănătății și securității lucrătorilor și sub rezerva consultării partenerilor sociali în cauză și a eforturilor de încurajare a tuturor formelor relevante de dialog social, inclusiv concertare, dacă părțile doresc acest lucru, statele membre pot, din motive obiective sau tehnice sau privind organizarea muncii, să extindă perioada de referință prevăzută la articolul 16 litera (b) la 12 luni pentru lucrătorii care realizează în principal o activitate offshore.
   (3)   Până la 1 august 2005, Comisia revizuiește, după consultarea statelor membre și a angajatorilor și lucrătorilor la nivel european, funcționarea dispozițiilor aplicabile lucrătorilor offshore, în ceea ce privește sănătatea și securitatea, cu scopul de a prezenta, dacă este cazul, modificările corespunzătoare.
   Articolul 21
   Lucrătorii de pe navele de pescuit maritime
   (1)   Articolele 3 - 6 și articolul 8 nu se aplică lucrătorilor de la bordul navelor de pescuit maritime aflate sub pavilionul unui stat membru.
   Cu toate acestea, statele membre iau măsurile necesare pentru a asigura că orice lucrător de la bordul navelor de pescuit maritime aflate sub pavilionul unui stat membru are dreptul la un repaus suficient și pentru a limita numărul de ore de muncă la o medie de 48 pe săptămână, calculată pe baza unei perioade de referință de cel mult 12 luni.
   (2)   În limitele stabilite la alineatul (1) al doilea paragraf și la alineatele (3) și (4), statele membre iau măsurile necesare pentru a garanta că, având în vedere necesitatea de a proteja securitatea și sănătatea acestor lucrători:

               (a)

               orele de muncă să se limiteze la un număr maxim care nu trebuie depășit într-o perioadă dată sau

               (b)

               să se asigure un număr minim de ore de repaus într-o perioadă dată.

         Numărul maxim de ore de muncă sau numărul minim de ore de repaus se stabilesc prin acte cu putere de lege și acte administrative, prin convenții colective sau acorduri încheiate între partenerii sociali.
   (3)   Limitele orelor de muncă sau de repaus se stabilesc după cum urmează:

               (a)

               numărul maxim de ore de muncă care nu depășește:

                           (i)

                           14 ore în orice perioadă de 24 de ore și

                           (ii)

                           72 de ore în orice perioadă de șapte zile

                     sau

               (b)

               numărul minim de ore de repaus care este de cel puțin:

                           (i)

                           10 ore în orice perioadă de 24 de ore și

                           (ii)

                           77 de ore în orice perioadă de șapte zile.

         (4)   Orele de repaus pot fi împărțite în maximum două perioade, una dintre acestea având cel puțin șase ore, iar intervalul dintre perioadele de repaus consecutive nu trebuie să depășească 14 ore.
   (5)   În conformitate cu principiile generale de protecție a sănătății și securității lucrătorilor și din motive obiective sau tehnice sau din motive legate de organizarea muncii, statele membre pot permite derogări, inclusiv în ceea ce privește stabilirea perioadelor de referință, de la limitele stabilite la alineatul (1) al doilea paragraf și la alineatele (3) și (4). Aceste derogări trebuie, în măsura în care este posibil, să fie în conformitate cu normele stabilite, dar pot lua în considerare perioade de concediu mai frecvente sau mai lungi sau acordarea de concedii compensatorii lucrătorilor. Aceste derogări pot fi stabilite prin:

               (a)

               acte cu putere de lege și acte administrative, cu condiția să fie consultați, dacă este posibil, reprezentanții patronatului și ai lucrătorilor și să fie depuse eforturi de încurajare a tuturor formelor pertinente de dialog social sau

               (b)

               convenții colective sau acorduri încheiate între partenerii sociali.

         (6)   Căpitanul unei nave de pescuit maritim are dreptul să solicite lucrătorilor de la bord să presteze orele de muncă necesare pentru securitatea imediată a vasului, a persoanelor de la bord sau a încărcăturii sau în scopul de a acorda ajutor altor nave sau altor persoane aflate în pericol pe mare.
   (7)   Statele membre pot prevedea ca lucrătorii de pe navele de pescuit maritime care, în temeiul legislației sau practicii naționale, nu pot fi exploatate într-o anumită perioadă a anului calendaristic care depășește o lună, să își ia concediul anual, în conformitate cu articolul 7, în acea perioadă.
   Articolul 22
   Dispoziții diverse
   (1)   Un stat membru are opțiunea de a nu aplica articolul 6, respectând totodată principiile generale de protecție a sănătății și securității lucrătorilor și cu condiția să ia măsurile necesare pentru a asigura că:

               (a)

               nici un angajator nu cere unui lucrător să muncească mai mult de 48 de ore într-o perioadă de șapte zile, calculată ca medie pentru perioada de referință prevăzută la articolul 16 litera (b), dacă nu a obținut acordul prealabil al lucrătorului de a efectua o asemenea muncă;

               (b)

               nici un lucrător nu suferă nici un prejudiciu din partea angajatorului dacă refuză să își dea acordul de a efectua o asemenea muncă;

               (c)

               angajatorul ține evidențe actualizate ale tuturor lucrătorilor care efectuează o asemenea muncă;

               (d)

               evidențele sunt puse la dispoziția autorităților competente care pot, din motive legate de securitatea și sănătatea lucrătorilor, să interzică sau să limiteze posibilitatea de depășire a duratei maxime de muncă săptămânale;

               (e)

               angajatorul furnizează autorităților competente, la cererea acestora, informații cu privire la cazurile în care lucrătorii și-au dat acordul de a munci mai mult de 48 de ore într-o perioadă de șapte zile calculată ca medie pentru perioada de referință prevăzută la articolul 16 litera (b).

         Înainte de 23 noiembrie 2003, Consiliul, pe baza unei propuneri a Comisiei, însoțită de un raport de evaluare, reexaminează dispozițiile prezentului alineat și decide cu privire la măsurile care trebuie luate în continuare.
   (2)   Statele membre au posibilitatea, în ceea ce privește aplicarea articolului 7, de a folosi o perioadă de tranziție de cel mult trei ani începând cu 23 noiembrie 1996, cu condiția ca în cursul perioadei de tranziție:

               (a)

               orice lucrător să beneficieze de un concediu anual plătit de trei săptămâni, în conformitate cu condițiile de obținere și acordare a concediului prevăzute de legislațiile și practicile naționale și

               (b)

               perioada de trei săptămâni de concediu anual plătit să nu poate fi înlocuită cu o indemnizație, cu excepția cazului în care relația de muncă încetează.

         (3)   Dacă statele membre recurg la opțiunile prevăzute de prezentul articol, ele informează de îndată Comisia în acest sens.
   CAPITOLUL 6   DISPOZIȚII FINALE
   Articolul 23
   Nivelul de protecție
   Fără a aduce atingere dreptului statelor membre de a adopta, în funcție de evoluția situației, acte cu putere de lege, norme administrative și de natură contractuală diferite în domeniul timpului de lucru, în măsura în care se respectă cerințele minime prevăzute în prezenta directivă, punerea în aplicare a prezentei directive nu constituie un temei valabil pentru reducerea nivelului general de protecție oferit lucrătorilor.
   Articolul 24
   Rapoarte
   (1)   Statele membre comunică Comisiei textul dispozițiilor de drept intern pe care le-au adoptat deja sau pe care le adoptă în domeniul reglementat de prezenta directivă.
   (2)   Statele membre raportează Comisiei la fiecare cinci ani cu privire la adoptarea dispozițiilor prezentei directive, indicând punctele de vedere ale partenerilor sociali.
   Comisia informează Parlamentul European, Consiliul, Comitetul Economic și Social și Comitetul consultativ pentru securitate, igienă și protecția sănătății la locul de muncă.
   (3)   Începând cu 23 noiembrie 1996, Comisia prezintă, la fiecare cinci ani, Parlamentului European, Consiliului și Comitetului Economic și Social European un raport cu privire la punerea în aplicare a prezentei directive, având în vedere articolele 22 și 23 și alineatele (1) și (2) din prezentul articol.
   Articolul 25
   Examinarea funcționării dispozițiilor privind lucrătorii de pe navele de pescuit maritime
   Comisia examinează până la 1 august 2009, după consultarea statelor membre și a partenerilor sociali la nivel european, funcționarea dispozițiilor privind lucrătorii de la bordul navelor de pescuit maritime și verifică în special dacă aceste dispoziții rămân adecvate, în special în ceea ce privește sănătatea și securitatea, în vederea prezentării, dacă este cazul, a modificărilor corespunzătoare.
   Articolul 26
   Examinarea funcționării dispozițiilor privind lucrătorii din domeniul transportului de călători
   Comisia examinează până la 1 august 2005, după consultarea statelor membre și a partenerilor sociali la nivel european, funcționarea dispozițiilor privind lucrătorii din domeniul transportului de călători pe liniile urbane regulate, în vederea prezentării, dacă este cazul, a modificărilor corespunzătoare, pentru a asigura o abordare coerentă și adaptată în acest sector.
   Articolul 27
   Abrogarea
   (1)   Directiva 93/104/CE (modificată de directiva prevăzută în anexa I partea A) se abrogă, fără a aduce atingere obligațiilor statelor membre privind termenele de transpunere prevăzute în anexa I partea B.
   (2)   Referirile la directivele abrogate se interpretează ca referiri la prezenta directivă și sunt citite în conformitate cu tabelul de corespondență din anexa II.
   Articolul 28
   Intrarea în vigoare
   Prezenta directivă intră în vigoare la 2 august 2004.
   Articolul 29
   Destinatari
   Prezenta directivă se adresează statelor membre.

      Adoptată la Bruxelles, 4 noiembrie 2003.

            Pentru Parlamentul European

            Președintele

         P. COX

            Pentru Consiliu

            Președintele

         G. TREMONTI

      (1)  JO C 61, 14.3.2003, p. 123.

      (2)  Avizul Parlamentului European din 17 decembrie 2002 (nepublicat încă în Jurnalul Oficial) și Decizia Consiliului din 22 septembrie 2003.

      (3)  JO L 307, 13.12.1993, p. 18, modificată de Directiva 2000/34/CE a Parlamentului European și a Consiliului (JO L 195, 1.8.2000, p. 41).

      (4)  JO L 183, 29.6.1989, p. 1.

      (5)  JO L 167, 2.7.1999, p. 33.
   ANEXA I
   PARTEA A   DIRECTIVA ABROGATĂ ȘI MODIFICAREA ACESTEIA

               Directiva 93/104/CE a Consiliului

               (JO L 307, 13.12.1993, p. 18)

               Directiva 2000/34/CE a Parlamentului European și a Consiliului

               (JO L 195, 1.8.2000, p. 41)

   PARTEA B   TERMENE DE TRANSPUNERE

               Directiva

               Termenul de transpunere

               93/104/CE

               23 noiembrie 1996

               2000/34/CE

               1 august 2003 (1)

      (1)  1 august 2004 în cazul medicilor stagiari. Vezi articolul 2 din Directiva 2000/34/CE.
   ANEXA II
   TABEL DE CORESPONDENȚĂ

               Directiva 93/104/CE

               Prezenta directivă

               Articolele 1 la 5

               Articolele 1 la 5

               Articolul 6, partea introductivă

               Articolul 6, partea introductivă

               Articolul 6 alineatul (1)

               Articolul 6 litera (a)

               Articolul 6 alineatul (2)

               Articolul 6 litera (b)

               Articolul 7

               Articolul 7

               Articolul 8, partea introductivă

               Articolul 8, partea introductivă

               Articolul 8 alineatul (1)

               Articolul 8 litera (a)

               Articolul 8 alineatul (2)

               Articolul 8 litera (b)

               Articolele 9, 10 și 11

               Articolele 9, 10 și 11

               Articolul 12, partea introductivă

               Articolul 12, partea introductivă

               Articolul 12 alineatul (1)

               Articolul 12 litera (a)

               Articolul 12 alineatul (2)

               Articolul 12 litera (b)

               Articolele 13, 14 și 15

               Articolele 13, 14 și 15

               Articolul 16, partea introductivă

               Articolul 16, partea introductivă

               Articolul 16 alineatul (1)

               Articolul 16 litera (a)

               Articolul 16 alineatul (2)

               Articolul 16 litera (b)

               Articolul 16 alineatul (3)

               Articolul 16 litera (c)

               Articolul 17 alineatul (1)

               Articolul 17 alineatul (1)

               Articolul 17 alineatul (2), partea introductivă

               Articolul 17 alineatul (2)

               Articolul 17 alineatul (2) punctul (1)

               Articolul 17 alineatul (3) literele (a) la (e)

               Articolul 17 alineatul (2) punctul (2)

               Articolul 17 alineatul (3) literele (f) la (g)

               Articolul 17 alineatul (2) punctul (3)

               Articolul 17 alineatul (4)

               Articolul 17 alineatul (2) punctul (4)

               Articolul 17 alineatul (5)

               Articolul 17 alineatul (3)

               Articolul 18

               Articolul 17 alineatul (4)

               Articolul 19

               Articolul 17a alineatul (1)

               Articolul 20 alineatul (1) primul paragraf

               Articolul 17a alineatul (2)

               Articolul 20 alineatul (1) al doilea paragraf

               Articolul 17a alineatul (3)

               Articolul 20 alineatul (2)

               Articolul 17a alineatul (4)

               Articolul 20 alineatul (3)

               Articolul 17b alineatul (1)

               Articolul 21 alineatul (1) primul paragraf

               Articolul 17b alineatul (2)

               Articolul 21 alineatul (1) al doilea paragraf

               Articolul 17b alineatul (3)

               Articolul 21 alineatul (2)

               Articolul 17b alineatul (4)

               Articolul 21 alineatul (3)

               Articolul 17b alineatul (5)

               Articolul 21 alineatul (4)

               Articolul 17b alineatul (6)

               Articolul 21 alineatul (5)

               Articolul 17b alineatul (7)

               Articolul 21 alineatul (6)

               Articolul 17b alineatul (8)

               Articolul 21 alineatul (7)

               Articolul 18 alineatul (1) litera (a)

               –

               Articolul 18 alineatul (1) litera (b) punctul (i)

               Articolul 22 alineatul (1)

               Articolul 18 alineatul (1) litera (b) punctul (ii)

               Articolul 22 alineatul (2)

               Articolul 18 alineatul (1) litera (c)

               Articolul 22 alineatul (3)

               Articolul 18 alineatul (2)

               –

               Articolul 18 alineatul (3)

               Articolul 23

               Articolul 18 alineatul (4)

               Articolul 24 alineatul (1)

               Articolul 18 alineatul (5)

               Articolul 24 alineatul (2)

               Articolul 18 alineatul (6)

               Articolul 24 alineatul (3)

               –

               Articolul 25 (1)

               –

               Articolul 26 (2)

               –

               Articolul 27

               –

               Articolul 28

               Articolul 19

               Articolul 29

               –

               Anexa I

               –

               Anexa II

      (1)  Directiva 2000/34/CE, Articolul 3.

      (2)  Directiva 2000/34/CE, Articolul 4.


title: Directiva 98/54/CE a Comisiei din 16 iulie 1998 de modificare a Directivelor 71/250/CEE, 72/199/CEE, 73/46/CEE și de abrogare a Directivei 75/84/CEEText cu relevanță pentru SEE.

text:
               03/Volumul 25

               RO

               Jurnalul Ofícial al Uniunii Europene

               40

         31998L0054

               L 208/49

               JURNALUL OFÍCIAL AL UNIUNII EUROPENE

      DIRECTIVA 98/54/CE A COMISIEI

   din 16 iulie 1998
   de modificare a Directivelor 71/250/CEE, 72/199/CEE, 73/46/CEE și de abrogare a Directivei 75/84/CEE
   (Text cu relevanță pentru SEE)
   COMISIA COMUNITĂȚILOR EUROPENE,
   având în vedere Tratatul de instituire a Comunității Europene,
   având în vedere Directiva 70/373/CEE a Consiliului din 20 iulie 1970 privind introducerea modalităților de prelevare de probe și a metodelor comunitare de analiză pentru controlul oficial al furajelor (1), astfel cum a fost modificată ultima dată prin actul de aderare a Austriei, Finlandei și Suediei, în special articolul 2,
   întrucât Directiva 70/373/CEE prevede că activitățile de control oficial al furajelor, realizate pentru a se verifica respectarea cerințelor prevăzute în actele cu putere de lege și actele administrative care reglementează calitatea și compoziția acestora, trebuie efectuate pe baza modalităților de prelevare de probe și a metodelor comunitare de analiză;
   întrucât prima Directivă 71/250/CEE a Comisiei din 15 iunie 1971 de stabilire a metodelor de analiză comunitare pentru controlul oficial al furajelor (2), astfel cum a fost modificată ultima dată prin Directiva 81/680/CEE (3), stabilește metode de analiză privind, inter alia, determinarea alcaloizilor de lupin; întrucât Directiva 74/63/CEE a Consiliului din 17 decembrie 1973 privind stabilirea nivelului maxim admis de substanțe și produse nedorite în furaje (4), astfel cum a fost modificată ultima dată prin Directiva 97/8/CE a Comisiei (5), nu prevede ca furajele să fie controlate oficial pentru stabilirea prezenței alcaloizilor de lupin; întrucât, prin urmare, nu este necesară o metodă comunitară de analiză pentru controlul oficial al alcaloizilor de lupin și este necesar să se elimine această metodă;
   întrucât a treia Directivă 72/199/CEE a Comisiei din 27 aprilie 1972 de stabilire a unor metode comunitare de analiză pentru controlul oficial al furajelor (6), modificată ultima dată de Directiva 93/28/CE (7), stabilește metode de analiză privind, inter alia, detectarea și identificarea antibioticelor din grupul tetraciclinei, determinarea clortetraciclinei, oxitetraciclinei și tetraciclinei și determinarea oleandomicinei; întrucât aceste metode nu mai sunt necesare în sensul Directivei 70/524/CEE a Consiliului din 23 noiembrie 1970 privind aditivii din hrana pentru animale (8), astfel cum a fost modificată ultima dată prin Directiva 98/19/CE a Comisiei (9); întrucât metodele descrise nu mai sunt valabile, având în vedere progresele științifice și tehnice, pentru utilizare în alte scopuri; întrucât, prin urmare, este cazul să se elimine aceste metode;
   întrucât a patra Directivă 73/46/CEE a Comisiei din 5 decembrie 1972 de stabilire a metodelor comunitare de analiză pentru controlul oficial al furajelor (10), astfel cum a fost modificată ultima dată prin Directiva 92/89/CE (11), stabilește metode de analiză privind, inter alia, determinarea tiaminei (vitamina B1, aneurină) și determinarea acidului ascorbic și a acidului dehidroascorbic (vitamina c); întrucât aceste metode nu mai sunt adecvate pentru scopul căruia i-au fost destinate și au fost depășite de progresele științifice și tehnice; întrucât, prin urmare, este necesar să se elimine aceste metode;
   întrucât a șasea Directivă 75/84/CEE a Comisiei din 20 decembrie 1974 de stabilire a metodelor comunitare de analiză pentru controlul oficial al furajelor (12), astfel cum a fost modificată ultima dată de Directiva 81/680/CEE, stabilește metodele de analiză pentru determinarea buquinolatului, sulfaquinoxalinei și furazolidonului; întrucât aceste metode nu mai sunt necesare în sensul Directivei 70/524/CEE; întrucât există motive pentru a presupune, în lumina progreselor științifice și tehnice, că aceste metode furnizează rezultate incorecte; întrucât este de preferat să nu existe nici o metodă de analiză, decât să fie o metodă care oferă rezultate false; întrucât, prin urmare, este necesar să se elimine aceste metode;
   întrucât, în conformitate cu Directiva 95/53/CE a Consiliului din 25 octombrie 1995 de stabilire a principiilor care reglementează organizarea controalelor oficiale în domeniul nutriției animalelor (13), în special articolul 18, statele membre, în lipsa modalităților de prelevare de probe și a metodelor comunitare de analiză, asigură folosirea unor metode de analiză care respectă normele recunoscute de organismele internaționale sau, în absența acestor norme, care respectă normele recunoscute științific;
   întrucât măsurile prevăzute în prezenta directivă sunt în conformitate cu avizul Comitetului permanent pentru hrana animalelor,
   ADOPTĂ PREZENTA DIRECTIVĂ:
   Articolul 1
   Directiva 71/250/CEE se modifică după cum urmează:

               1.

               La articolul 1, textul „și determinarea alcaloizilor în lupin” se elimină.

               2.

               Punctul 15, textul „Determinarea alcaloizilor de lupin”, din anexa la directivă se elimină.

         Articolul 2
   Directiva 72/199/CEE se modifică după cum urmează:

               1.

               La articolul 2, textul „pentru detectarea și identificarea antibioticelor din grupul tetraciclinei și de asemenea” și „clortetraciclină, oxitetraciclină, tetraciclină, oleandomicină” se elimină.

               2.

               Punctele 1, „Detectarea și identificarea antibioticelor din grupul tetraciclinei”, 2, „Determinarea clortetraciclinei, oxitetraciclinei și tetraciclinei” și 3, „Determinarea oleandomicinei” din anexa II la directivă se elimină.

         Articolul 3
   Directiva 73/46/CEE se modifică după cum urmează:

               1.

               La articolul 2, textul „tiamină (aneurină, vitamina B1), acizi ascorbic și dehidroascorbic (vitamina C)” se elimină.

               2.

               Punctele 2, „Determinarea tiaminei (vitamina B1, aneurină)” și 3, „Determinarea acidului ascorbic și acidului dehidroascorbic (vitamina C)” din anexa II la directivă se elimină.

         Articolul 4
   Directiva 75/84/CEE se abrogă.
   Articolul 5
   Statele membre pun în aplicare actele cu putere de lege și actele administrative necesare pentru a se conforma prezentei directive în termen de nouă luni de la intrarea în vigoare. Statele membre informează de îndată Comisia cu privire la aceasta.
   Atunci când statele membre adoptă aceste acte, ele cuprind o trimitere la prezenta directivă sau sunt însoțite de o asemenea trimitere la data publicării lor oficiale. Statele membre stabilesc modalitatea de efectuare a acestei trimiteri.
   Articolul 6
   Prezenta directivă intră în vigoare în a douăzecea zi de la data publicării în Jurnalul Oficial al Comunităților Europene.
   Prezenta directivă se adresează statelor membre.

      Adoptată la Bruxelles, la 16 iulie 1998.

            Pentru Comisie

         Franz FISCHLER

            Membru al Comisiei

      (1)  JO L 170, 3.8.1970, p. 2.

      (2)  JO L 155, 12.7.1971, p. 13.

      (3)  JO L 246, 29.8.1981, p. 32.

      (4)  JO L 38, 11.2.1974, p. 31.

      (5)  JO L 48, 19.2.1997, p. 22.

      (6)  JO L 123, 29.5.1972, p. 6.

      (7)  JO L 179, 22.7.1993, p. 8.

      (8)  JO L 270, 14.12.1970, p. 1.

      (9)  JO L 96, 28.3.1998, p. 39.

      (10)  JO L 83, 30.3.1973, p. 21.

      (11)  JO L 344, 26.11.1992, p. 35.

      (12)  JO L 32, 5.2.1975, p. 27.

      (13)  JO L 265, 8.11.1995, p. 17.


title: Directiva 92/60/CEE a Consiliului din 30 iunie 1992 de modificare a Directivei 90/425/CEE privind controalele veterinare și zootehnice aplicabile în schimburile intracomunitare cu anumite animale vii și produse în vederea realizării pieței interne

text:
               03/Volumul 11

               RO

               Jurnalul Ofícial al Uniunii Europene

               165

         31992L0060

               L 268/75

               JURNALUL OFÍCIAL AL UNIUNII EUROPENE

      DIRECTIVA 92/60/CEE A CONSILIULUI

   din 30 iunie 1992
   de modificare a Directivei 90/425/CEE privind controalele veterinare și zootehnice aplicabile în schimburile intracomunitare cu anumite animale vii și produse în vederea realizării pieței interne
   CONSILIUL COMUNITĂȚILOR EUROPENE,
   având în vedere Tratatul de instituire a Comunității Economice Europene, în special articolul 43,
   având în vedere propunerea Comisiei (1),
   având în vedere avizul Parlamentului European (2),
   întrucât Comunitatea trebuie să adopte măsuri în vederea creării progresive a pieței interne pe o perioadă care expiră la data de 31 decembrie 1992;
   întrucât Directiva 90/425/CEE (3) a prevăzut ca în cazul anumitor animale vii și produse controalele sanitar-veterinare să nu mai fie efectuate la frontierele interne ale Comunității;
   întrucât, de la adoptarea Directivei 90/425/CEE, Consiliul a stabilit principiile referitoare la organizarea controalelor sanitar-veterinare ale animalelor vii și produselor provenite din țări terțe și introduse în Comunitate; întrucât, din această privință, ar trebui luate în considerare Directiva 90/675/CEE a Consiliului din 10 decembrie 1990 de stabilire a principiilor referitoare la organizarea controalelor sanitar-veterinare ale produselor provenite din țări terțe și introduse în Comunitate (4) și Directiva 91/496/CEE a Consiliului din 15 iulie 1991 de stabilire a principiilor referitoare la organizarea controalelor sanitar-veterinare ale animalelor provenite din țări terțe și introduse în Comunitate și de modificare a directivelor 89/662/CEE, 90/425/CEE și 90/675/CEE (5);
   întrucât, în conformitate cu articolul 21 al patrulea paragraf din Directiva 90/425/CEE, ar trebui incluse în domeniul de aplicare al directivei menționate anterior și al Directivei 89/662/CEE a Consiliului din 11 decembrie 1989 privind controalele sanitar-veterinare aplicabile în schimburile intracomunitare în vederea realizării pieței interne (6) animalele vii și produsele animale care nu intră sub incidența directivelor menționate anterior;
   întrucât, în conformitate cu articolul 25 din Directiva 90/425/CEE, ar trebui stabilit „regimul aplicabil la expirarea dispozițiilor tranzitorii prevăzute la articolul 24”; întrucât, în această privință, ar trebui luate în considerare progresele înregistrate de Comunitate, atât în ceea ce privește adoptarea de norme referitoare la animalele vii și produsele din țări terțe, cât și în ceea ce privește armonizarea măsurilor de combatere a febrei aftoase și a pestei porcine, concretizate în Directiva 90/423/CEE a Consiliului din 26 iunie 1990 de modificare a Directivei 85/511/CEE privind stabilirea unor măsuri comunitare de combatere a febrei aftoase, în Directiva 64/432/CEE privind problemele de inspecție veterinară care afectează schimburile intracomunitare cu bovine și porcine și în Directiva 72/462/CEE privind problemele de sănătate și inspecție veterinară care apar cu ocazia importurilor de animale din speciile bovină și porcină, respectiv de carne proaspătă provenind din țări terțe (7) și în Directiva 91/685/CEE a Consiliului din 11 decembrie 1991 de modificare a Directivei 80/217/CEE privind stabilirea unor măsuri comunitare de combatere a pestei porcine clasice (8);
   întrucât, ținând seama în special de evoluția favorabilă a armonizării în domeniul sanitar-veterinar, ar trebui prevăzută încetarea, la data de 1 iulie 1992, a controalelor sanitar-veterinare efectuate la frontierele interne în cazul tuturor animalelor vii și produselor animale;
   întrucât, cu toate acestea, ar trebui prevăzute norme speciale privind controalele sanitar-veterinare aplicabile în cazul circulației fără caracter comercial a animalelor de companie însoțite de o persoană fizică ce răspunde de animale pe durata deplasării,
   ADOPTĂ PREZENTA DIRECTIVĂ:
   Articolul 1
   Directiva 90/425/CEE se modifică după cum urmează:

               1.

               La articolul 1 se adaugă următorul paragraf:
               „Prezenta directivă nu se aplică pentru controalele sanitar-veterinare efectuate în cazul circulației, fără caracter comercial, între state membre, a animalelor de companie însoțite de o persoană fizică ce răspunde de animale pe durata deplasării.”

               2.

               La articolul 7 alineatul (2), data de 1 ianuarie 1993 se înlocuiește cu data de 1 iulie 1992.

               3.

               La articolul 21 primul paragraf se elimină cuvintele „până la data de 31 decembrie 1992”.

               4.

               La articolul 21, al doilea paragraf se înlocuiește cu textul următor:
               „Statele membre informează Comisia și celelalte state membre cu privire la condițiile și modalitățile aplicabile în comerțul cu animalele și produsele menționate de primul paragraf.”

               5.

               La articolul 21 al treilea paragraf se elimină ultima teză.

               6.

               Articolul 22 se înlocuiește cu textul următor:
               „Articolul 22
               (1)   Statele membre transmit Comisiei, în conformitate cu un model armonizat, informațiile esențiale privind controalele efectuate în temeiul prezentei directive.
               (2)   Comisia analizează în cadrul Comitetului permanent veterinar informațiile menționate la alineatul (1). Aceasta poate adopta, în conformitate cu procedura prevăzută la articolul 18, măsurile adecvate.
               (3)   Normele de aplicare a prezentului articol, în special frecvența transmiterii informațiilor, modelul ce trebuie respectat și natura informațiilor se stabilesc în conformitate cu procedura prevăzută la articolul 18.”

               7.

               Articolul 24 se înlocuiește cu textul următor:
               „Articolul 24
               Până la data de 31 decembrie 1992, pentru a permite o punere în aplicare progresivă a regimului controalelor prevăzut de prezenta directivă, statele membre pot efectua în timpul transportului:

                           —

                           un control al documentelor animalelor și produselor menționate de anexele A și B sau importate din țări terțe;

                           —

                           controale sanitar-veterinare prin sondaj și în mod nediscriminatoriu în cazul animalelor și produselor menționate de anexa B.”

               8.

               Articolul 25 se elimină.

               9.

               La anexa B, partea A se înlocuiește cu textul următor:
               A.   Legislație sanitar-veterinară – Alte animale vii care nu figurează în anexa A partea I”.

               10.

               La anexa B, partea B se înlocuiește cu textul următor:
               B.   Legislație sanitar-veterinară – Material seminal, ovule și embrioni care nu figurează în anexa A partea I”.

         Articolul 2
   (1)   Statele membre pun în aplicare actele cu putere de lege și actele administrative necesare pentru a se conforma prezentei directive până la data de 1 iulie 1992. Statele membre informează de îndată Comisia cu privire la aceasta.
   Atunci când statele membre adoptă aceste dispoziții, ele conțin o trimitere la prezenta directivă sau sunt însoțite de o asemenea trimitere la data publicării lor oficiale. Statele membre stabilesc modalitatea de efectuare a acestei trimiteri.
   (2)   Comisiei îi sunt comunicate de statele membre textele principalelor dispoziții de drept intern pe care le adoptă în domeniul reglementat de prezenta directivă. Comisia informează celelalte state membre cu privire la aceasta.
   Articolul 3
   Prezenta directivă se adresează statelor membre.

      Adoptată la Luxemburg, 30 iunie 1992.

            Pentru Consiliu

            Președintele

         Arlindo MARQUES CUNHA

      (1)  JO C 122, 14.5.1992, p. 18.

      (2)  JO C 176, 13.7.1992.

      (3)  JO L 224, 18.8.1990, p. 29, astfel cum a fost modificată ultima dată prin Directiva 91/628/CEE (JO L 340, 11.12.1991, p. 17).

      (4)  JO L 373, 31.12.1990, p. 1.

      (5)  JO L 268, 24.9.1991, p. 56.

      (6)  JO L 395, 30.12.1989, p. 13.

      (7)  JO L 224, 18.8.1990, p. 13.

      (8)  JO L 377, 31.12.1991, p. 1.


title: Directiva 2000/7/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 20 martie 2000 privind vitezometrele pentru autovehiculele cu două sau trei roți, precum și de modificare a Directivei 92/61/CEE a Consiliului privind omologarea autovehiculelor cu două sau trei roți

text:
               13/Volumul 29

               RO

               Jurnalul Ofícial al Uniunii Europene

               6

         32000L0007

               L 106/1

               JURNALUL OFÍCIAL AL UNIUNII EUROPENE

      DIRECTIVA 2000/7/CE A PARLAMENTULUI EUROPEAN ȘI A CONSILIULUI

   din 20 martie 2000
   privind vitezometrele pentru autovehiculele cu două sau trei roți, precum și de modificare a Directivei 92/61/CEE a Consiliului privind omologarea autovehiculelor cu două sau trei roți
   PARLAMENTUL EUROPEAN ȘI CONSILIUL UNIUNII EUROPENE,
   având în vedere Tratatul de instituire a Comunității Europene și, în special, articolul 95 al acestuia,
   având în vedere propunerea Comisiei (1),
   având în vedere avizul Comitetului Economic și Social european (2),
   în conformitate cu procedura stabilită la articolul 251 din tratat (3),
   întrucât:

               (1)

               Siguranța rutieră este un obiectiv comunitar fundamental care impune monitorizarea și verificarea vitezei cu ajutorul unui vitezometru, în vederea creșterii conștientizării nevoii unui comportament corect în materie de circulație rutieră, mai ales în rândul tinerilor.

               (2)

               Legislația tehnică privind siguranța rutieră ar trebui adoptată de manieră structurată, sub forma unor „pachete” de directive, astfel încât să se aducă în atenția populației contribuția Uniunii Europene la dezvoltarea siguranței rutiere.

               (3)

               În fiecare stat membru, autovehiculele cu două sau trei roți trebuie să prezinte anumite caracteristici tehnice în ceea ce privește vitezometrele, prevăzute ca cerințe obligatorii, care variază de la un stat membru la altul; o asemenea variație constituie un obstacol pentru comerțul intracomunitar.

               (4)

               Astfel de obstacole în calea funcționării pieței interne pot fi eliminate prin adoptarea acelorași cerințe de către toate statele membre în locul reglementărilor naționale existente.

               (5)

               Prezenta directivă urmează să fie adăugată directivelor individuale care trebuie respectate în conformitate cu articolul 4 din Directiva 92/61/CEE a Consiliului din 30 iunie 1992 privind omologarea autovehiculelor cu două sau trei roți (4).

               (6)

               Introducerea cerințelor armonizate pentru vitezometrele autovehiculelor cu două sau trei roți este necesară pentru a permite punerea în aplicare, pentru fiecare tip de autovehicul, a omologării de tip și a procedurilor de omologare stabilite în Directiva 92/61/CEE.

               (7)

               În conformitate cu principiile subsidiarității și proporționalității prevăzute în articolul 5 din tratat, obiectivul acțiunii avute în vedere, și anume omologarea comunitară pe tip de vehicul, nu poate fi atins în mod eficient de către statele membre și, prin urmare, având în vedere amploarea și impactul acțiunii propuse, poate fi mai bine atins la nivelul Comunității. Prezenta directivă se limitează la minimul necesar pentru atingerea obiectivului în cauză și nu depășește ceea ce este necesar în acest scop.

               (8)

               Pentru a facilita accesul la piețele țărilor nemembre, este în mod vizibil necesar să se stabilească o echivalență între cerințele prezentei directive și cele ale Regulamentului nr. 39 al Comisiei Economice pentru Europa a Organizației Națiunilor Unite (denumit în continuare „Regulamentul nr. 39 al CEE-ONU”).

               (9)

               Statele membre ale Uniunii Europene trebuie să negocieze cât mai curând posibil o modificare a Regulamentului nr. 39 al CEE-ONU în vederea alinierii acestuia la dispozițiile prezentei directive.

               (10)

               Directiva 92/61/CEE ar trebui modificată în consecință,

         ADOPTĂ PREZENTA DIRECTIVĂ:
   Articolul 1
   (1)   Prezenta directivă se aplică vitezometrului fiecărui tip de vehicule descris la articolul 1 din Directiva 92/61/CEE.
   (2)   Orice vehicul care intră în domeniul de aplicare al Directivei 92/61/CEE trebuie prevăzut cu un vitezometru care să fie conform cu dispozițiile anexei la prezenta directivă.
   Articolul 2
   Procedurile de acordare a omologării de tip pentru componente a vitezometrului unui tip de autovehicul cu două sau trei roți și condițiile care reglementează libera circulație a unor astfel de vehicule sunt cele stabilite la capitolele II și, respectiv, III din Directiva 92/61/CEE.
   Articolul 3
   În conformitate cu articolul 11 din Directiva 92/61/CEE, se recunoaște prin prezenta echivalența dintre cerințele stabilite în prezenta directivă și cele stabilite în cea mai recentă versiune a Regulamentului nr. 39 al CEE-ONU adoptată de Comunitate.
   Autoritățile din statele membre care acordă omologarea de tip acceptă omologările și mărcile de omologare de tip acordate în conformitate cu cerințele Regulamentului nr. 39 menționat în limitele domeniului de aplicare al regulamentului în cauză în locul omologărilor și al mărcilor de omologare de tip acordate în conformitate cu cerințele prezentei directive.
   Articolul 4
   Modificările care sunt necesare pentru a lua în considerare modificările aduse Regulamentului nr. 39 al CEE-ONU și pentru a adapta anexa la progresul tehnic se adoptă în conformitate cu procedura menționată la articolul 13 din Directiva 70/156/CEE a Consiliului din 6 februarie 1970 privind apropierea legislațiilor statelor membre referitoare la omologarea de tip a autovehiculelor și a remorcilor acestora (5).
   Articolul 5
   Directiva 92/61/CEE se modifică după cum urmează:

               1.

               La rubrica nr. 45 din anexa 1, textul „Vitezometrul și kilometrajul pentru motociclete, tricicluri și cvadricicluri” se înlocuiește cu „Vitezometrul”, iar termenul „CONF” se înlocuiește cu „DP”.

               2.

               Anexa II partea A se modifică după cum urmează:

                           (a)

                           punctul 4.7 „Vitezometrul și kilometrajul: da/nu1” se înlocuiește cu „Vitezometrul”;

                           (b)

                           se inserează următoarele puncte:
                           4.7.3.   Fotografii și/sau desene ale sistemului complet
                           4.7.4.   Gamă de viteze afișate
                           4.7.5.   Toleranța mecanismului de măsurare al vitezometrului
                           4.7.6.   Constanta tehnică a vitezometrului
                           4.7.7.   Modul de funcționare și descrierea mecanismului de antrenare
                           4.7.8.   Raport complet de transmisie al mecanismului de antrenare”.

               3.

               La rubrica nr. 10.12 din anexa III partea B, textul „Vitezometrul și kilometrajul pentru motociclete, tricicluri și cvadricicluri” se înlocuiește cu „Vitezometrul”, iar termenul „CONF” se înlocuiește cu „DP”.

         Articolul 6
   (1)   Statele membre pun în aplicare actele cu putere de lege și actele administrative necesare pentru a se conforma prezentei directive înainte de 1 ianuarie 2001. Statele membre informează de îndată Comisia cu privire la aceasta.
   Atunci când statele membre adoptă aceste acte, ele cuprind o trimitere la prezenta directivă sau sunt însoțite de o asemenea trimitere la data publicării lor oficiale. Statele membre stabilesc modalitatea de efectuare a acestei trimiteri.
   (2)   Comisiei îi sunt comunicate de statele membre textele principalelor dispoziții de drept intern pe care le adoptă în domeniul reglementat de prezenta directivă.
   (3)   Începând cu 1 ianuarie 2001, statele membre nu mai pot interzice, din motive legate de vitezometre, prima punere în circulație a vehiculelor care îndeplinesc cerințele prezentei directive.
   (4)   Statele membre aplică cerințele stabilite la alineatul (1) primul paragraf începând cu 1 iulie 2001, cu excepția mopedelor, pentru care aceste cerințe sunt aplicabile începând cu 1 iulie 2002.
   Articolul 7
   Prezenta directivă intră în vigoare la data publicării în Jurnalul Oficial al Comunităților Europene.

   Articolul 8
   Prezenta directivă se adresează statelor membre.

      Adoptată la Bruxelles, 20 martie 2000.

            Pentru Parlamentul European

            Președintele

         N. FONTAINE

            Pentru Consiliu

            Președintele

         J. GAMA

      (1)  JO C 212, 8.7.1998, p. 7.

      (2)  JO C 40, 15.2.1999, p. 1.

      (3)  Avizul Parlamentului European din data de 12 ianuarie 1999 (JO C 104, 14.4.1999, p. 19) confirmat la data de 27 octombrie 1999, Poziția comună a Consiliului din data de 20 mai 1999 (JO C 232, 13.8.1999, p. 1) și Decizia Parlamentului European din data de 27 octombrie 1999 (nepublicată încă în Jurnalul Oficial).

      (4)  JO L 225, 10.8.1992, p. 72, directivă astfel cum a fost modificată ultima dată prin Tratatul de aderare din 1994.

      (5)  JO L 42, 23.2.1970, p. 1, astfel cum a fost modificată ultima dată prin Directiva 98/91/CE (JO L 11, 16.1.1999, p. 25).
   ANEXĂ
   1.   Definiții
   În sensul prezentei directive:
   Prin „tip de vehicul în ceea ce privește vitezometrul”
   se înțelege vehiculele care nu prezintă diferențe esențiale între ele, eventualele diferențe putând privi următoarele:
   1.1.1.   indicarea dimensiunii pneurilor selectate dintr-o gamă de pneuri originale;
   1.1.2.   raportul global de transmisie, inclusiv orice adaptor sau reductor de antrenare, la vitezometru;
   tipul de vitezometru caracterizat prin:
   1.1.3.1.   toleranța mecanismului de măsurare al vitezometrului;
   1.1.3.2.   constanta tehnică a vitezometrului;
   1.1.3.3.   gama de viteze afișate.
   Prin „pneuri originale” se înțelege tipul (tipurile) de pneuri prevăzute de constructor pentru tipul de vehicul în cauză și consemnate în fișa de informații menționată în anexa II la Directiva 92/61/CEE.
   Pneurile de iarnă nu se consideră pneuri originale.
   Prin „presiune normală de rulare” se înțelege presiunea de umflare la rece specificată de constructorul vehiculului, plus 0,2 bari.
   Prin „vitezometru” se înțelege acea parte a echipamentului care este destinată să îl informeze pe conducătorul auto cu privire la viteza vehiculului său la un moment dat.
   Prin „toleranța mecanismului de măsurare al vitezometrului” se înțelege precizia vitezometrului propriu-zis, exprimată prin limitele superioară și inferioară de indicare a vitezei pentru o gamă de viteze introduse.
   Prin „constanta tehnică a vitezometrului” se înțelege relația dintre rotațiile sau impulsurile de intrare pe minut și o viteză afișată specificată.
   Prin „masa gata de drum” se înțelege masa definită în nota (d)(2) la anexa II la Directiva 92/61/CEE.
   2.   Cerințe
   2.1.   Cadranul vitezometrului trebuie amplasat în câmpul de vizibilitate direct al conducătorului auto și trebuie să fie perfect lizibil atât în timpul zilei, cât și în timpul nopții. Gama de viteze afișate trebuie să fie suficient de mare încât să includă viteza maximă a vehiculului definită de constructor.
   În cazul în care vitezometrul este prevăzut cu un cadran în loc de afișaj numeric, cadranul respectiv trebuie să fie gradat.
   În cazul vitezometrelor destinate motocicletelor sau triciclurilor, gradațiile cadranului trebuie să fie de 1, 2, 5 sau 10 km/h. Viteza trebuie afișată după cum urmează:
   2.2.1.1.   în cazul în care viteza maximă de pe cadran nu depășește 200 km/h, valorile numerice ale vitezei trebuie să fie indicate pe cadran la intervale care să nu fie mai mari de 20 km/h;
   2.2.1.2.   în cazul în care viteza maximă de pe cadran depășește 200 km/h, valorile numerice ale vitezei trebuie să fie indicate pe cadran la intervale care să nu fie mai mari de 30 km/h.
   2.2.2.   În cazul vitezometrelor destinate mopedelor, cadranul trebuie să indice o viteză maximă care să nu depășească 80 km/h; gradațiile cadranului trebuie să fie de 1, 2, 5 sau 10 km/h, iar valorile vitezei trebuie să fie indicate pe cadran la intervale care să nu depășească 10 km/h.
   De asemenea, cadranul trebuie să indice clar viteza de 45 km/h (sau de 25 km/h în cazul mopedelor cu performanțe scăzute).
   2.2.3.   În cazul în care un vehicul este destinat vânzării într-un stat membru în care se utilizează unitățile de măsură ale sistemului imperial, vitezometrul trebuie să fie gradat în mph (mile pe oră) cu gradații de 1, 2, 5 sau 10 mph. Valorile numerice ale vitezei trebuie indicate la intervale care să nu fie mai mari de 20 mph și trebuie să înceapă fie de la 10 mph, fie de la 20 mph;
   2.2.4.   Valorile numerice ale vitezei nu este necesar să fie indicate la intervale regulate.
   Precizia vitezometrului va fi verificată în conformitate cu următoarea procedură:
   2.3.1.   pneurile vor fi tipurile de pneuri originale care se montează în mod obișnuit la vehicul astfel cum sunt definite la punctul 1.2. Va trebui efectuată o încercare pentru fiecare tip de vitezometru destinat a fi montat de către constructor;
   2.3.2.   sarcina pe axa roții care antrenează vitezometrul va trebui să corespundă masei gata de drum;
   2.3.3.   temperatura de referință în punctul în care este amplasat vitezometrul trebuie să fie de 296 K ± 5 K;
   2.3.4.   în timpul fiecărei încercări, presiunea din pneuri trebuie să fie presiunea normală de rulare definită la punctul 1.3;
   2.3.5.   vehiculul va fi încercat la următoarele viteze:

               Viteza maximă (Vmax) prevăzută de constructor
               (km/h)

               Viteza de încercare
               (km/h)

               Vmax ≤ 45

               80 % din Vmax

               45 < Vmax ≤ 100

               40 și 80 % din Vmax (în cazul în care viteza de încercare rezultată ≥ 55)

               100 < Vmax ≤ 150

               40, 80 și 80 % din Vmax (în cazul în care viteza de încercare rezultată ≥ 100)

               150 < Vmax

               40, 80 și 120

         dispozitivul de verificare folosit la măsurarea vitezei reale a vehiculului trebuie să aibă o precizie de cel puțin ± 0,5 %;
   2.3.6.1.   în cazul în care încercările se efectuează pe pistă, suprafața acesteia trebuie să fie plană și uscată și să asigure o aderență suficientă;
   2.3.6.2.   în cazul în care în timpul încercării se folosește un stand dinamometric cu role, rolele trebuie să aibă un diametru de cel puțin 2 m. În cazul vitezometrelor destinate mopedelor, încercarea poate fi efectuată pe role cu un diametru de cel puțin 400 mm;
   2.3.7.   viteza afișată nu trebuie să fie niciodată mai mică decât viteza reală. La valorile de încercare specificate la punctul 2.3.5 și între aceste valori trebuie să existe următoarea relație între viteza V1 afișată pe vitezometru și viteza reală V2:
   0 ≤ (V1 – V2) ≤ 0,1 · V2 + 4 km/h.
   3.   Conformitatea producției
   3.1.   Conformitatea producției va fi verificată pe baza dispozițiilor anexei VI la Directiva 92/61/CEE.
   3.2.   Se va considera că modelele de serie îndeplinesc cerințele prezentei directive atunci când, în condițiile menționate la punctele 2.3.1.-2.3.6, relația dintre viteza V1 afișată pe vitezometru și viteza reală V2 este după cum urmează:
   0 ≤ (V1 – V2) ≤ 0,1 · V2 + 4 km/h pentru mopede
   și
   0 ≤ (V1 – V2) ≤ 0,1 · V2 + 8 km/h pentru motociclete și tricicluri.
   Apendicele 1
   FIȘA DE INFORMAȚII
   privind instalarea unui vitezometru la un tip de autovehicul cu două sau trei roți
   (a se anexa la cererea de omologare, în cazul în care aceasta se înaintează separat de cea de omologare a vehiculului)
   Număr de ordine (atribuit de solicitant)
   Cererea de omologare privind instalarea unui vitezometru la un tip de autovehicul cu două sau trei roți trebuie să includă informațiile menționate la punctele următoare din secțiunea A din anexa III la directiva 92/61/CEE:

               0.1

               0.2.

               0.5.

               0.6.

               2.1.

               2.1.1.

               4.7.-4.7.8.

               5.2.

               5.2.2.

         Apendicele 2
   CERTIFICAT DE OMOLOGARE
   privind instalarea unui vitezometru la un tip de autovehicul cu două sau trei roți
   MODEL