title: Directiva 96/93/CE a Consiliului din 17 decembrie 1996 privind certificarea animalelor și a produselor animaliere

text:
               03/Volumul 20

               RO

               Jurnalul Ofícial al Uniunii Europene

               167

         31996L0093

               L 013/28

               JURNALUL OFÍCIAL AL UNIUNII EUROPENE

      DIRECTIVA 96/93/CE A CONSILIULUI

   din 17 decembrie 1996
   privind certificarea animalelor și a produselor animaliere
   CONSILIUL UNIUNII EUROPENE,
   având în vedere Tratatul de instituire a Comunității Europene, în special articolul 43,
   având în vedere propunerea Comisiei (1),
   având în vedere avizul Parlamentului European (2),
   întrucât Directiva 89/662/CEE a Consiliului din 11 decembrie 1989 privind controlul veterinar în cadrul schimburilor intracomunitare în vederea realizării pieței interne (3) și Directiva 90/425/CEE a Consiliului din 26 iunie 1990 privind controalele veterinare și zootehnice care se aplică în cadrul schimburilor intracomunitare pentru anumite animale și produse în scopul realizării pieței interne (4), desemnează ca fiind responsabilitatea statului membru de producție sau expediere să asigure efectuarea corespunzătoare a controalelor veterinare, și acolo unde este cazul, a certificării;
   întrucât pentru a asigura funcționarea armonioasă a pieței interne pentru animale vii și produse animaliere, statele membre trebuie să se poată baza în totalitate pe validitatea certificării la locurile de producție și de expediție;
   întrucât acest obiectiv nu poate fi realizat separat de fiecare stat membru; întrucât, în consecință, trebuie adoptate reglementări comune cu privire la obligațiile autorităților competente și ale inspectorilor autorizați și la certificarea animalelor și produselor animaliere în conformitate cu legislația comunitară;
   întrucât se recomandă să se asigure ca regulile și principiile aplicate de inspectorii autorizați din țările terțe să ofere garanții care sunt cel puțin echivalente cu cele prevăzute în prezenta directivă;
   întrucât se impune luarea unor măsuri efective pentru prevenirea certificării false sau frauduloase,
   ADOPTĂ PREZENTA DIRECTIVĂ:
   Articolul 1
   Prezenta directivă stabilește normele care trebuie respectate la emiterea certificatelor prevăzute în legislația veterinară.
   Articolul 2
   (1)   În cadrul prezentei directive:

               „legislație veterinară” reprezintă legislația cuprinsă în anexa A la Directiva 89/662/CEE și în anexele A și B la Directiva 90/425/CEE;

               „inspector autorizat” reprezintă medicul veterinar oficial sau – în cazurile prevăzute în legislația veterinară – orice altă persoană autorizată de autoritatea competentă să semneze certificatele prevăzute în respectiva legislație.

         (2)   Pe lângă definițiile de la alineatul (1) care se aplică mutatis mutandis definițiile conținute în articolul 2 al Directivelor 89/662/CEE și 90/425/CEE.
   Articolul 3
   (1)   Autoritatea se asigură că inspectorii autorizați dețin cunoștințe satisfăcătoare de legislație veterinară în ceea ce privește animalele sau produsele ce vor fi certificate și, în general, că aceștia sunt informați cu privire la reglementările care trebuie respectate la redactarea și emiterea certificatelor și – dacă este necesar – și la natura și amploarea anchetelor, a testelor și a examenelor efectuate înainte de certificare.
   (2)   Inspectorii autorizați nu trebuie să certifice informații de care nu au cunoștință personal sau pe care ei nu le pot verifica.
   (3)   Inspectorii autorizați nu trebuie să semneze certificate în alb sau incomplete sau certificate referitoare la animale sau produse pe care nu le-au inspectat ori care nu mai sunt sub controlul lor. În cazul în care un certificat este semnat pe baza altui certificat sau atestat, medicul veterinar de stat trebuie să se afle în posesia respectivului document înainte de a semna.
   (4)   Nici o prevedere a prezentului articol nu împiedică medicul veterinar oficial să certifice date care au fost:

               (a)

               verificate pe baza alineatelor (1) și (3) ale prezentului articol de către o altă persoană autorizată de autoritatea competentă în acest sens și care acționează sub controlul medicului veterinar oficial, cu condiția ca acesta să poată verifica exactitatea informațiilor respective sau

               (b)

               obținute în contextul programelor de monitorizare, prin referirea la scheme oficiale de control al calității sau prin intermediul unui sistem de supraveghere epidemiologică
               dacă acest lucru este autorizat de legislația veterinară.

         (5)   Pentru aplicarea prezentului articol se pot adopta norme detaliate, în conformitate cu procedura prevăzută la articolul 7.
   Articolul 4
   (1)   Autoritățile competente iau toate măsurile necesare pentru a asigura fiabilitatea certificării. În special acestea se asigură că inspectorii autorizați pe care i-au desemnat:

               (a)

               au un statut care le asigură imparțialitatea și nu au nici interes comercial direct pentru animalele sau produsele pe care le certifică sau în exploatațiile sau unitățile de unde provin acestea;

               (b)

               sunt în totalitate conștienți de semnificația conținutului fiecărui certificat pe care îl semnează.

         (2)   Certificatele se redactează în cel puțin o limbă înțeleasă de inspectorul autorizat și în cel puțin una dintre limbile oficiale ale țării de destinație așa cum prevede legislația comunitară.
   (3)   Fiecare autoritate competentă este în măsură să stabilească legătura dintre certificate și inspectorul autorizat corespondent și se asigură că o copie a tuturor certificatelor emise este disponibilă pentru o perioadă de timp pe care o stabilește ea însăși.
   Articolul 5
   (1)   Statele membre impun acele controale și măsuri de control care sunt necesare pentru prevenirea emiterii de certificate false sau eronate și a întocmirii și a utilizării frauduloase a certificatelor pretinse a fi emise în baza legislației veterinare.
   (2)   Fără a aduce atingere vreunor proceduri legale sau sancțiuni penale, autoritățile competente efectuează investigații sau controale și iau măsurile necesare pentru sancționarea oricăror cazuri de fals sau de certificare eronată în cazurile care le sunt aduse la cunoștință. Astfel de măsuri pot să includă suspendarea temporară din funcție a inspectorilor autorizați până la finalizarea anchetei.
   În special, dacă pe parcursul controalelor se constată că:

               (a)

               un inspector autorizat a emis cu bună știință un certificat fraudulos, autoritatea competentă ia toate măsurile necesare pentru a se asigura, în măsura în care acest lucru este posibil, că persoana respectivă nu poate repeta infracțiunea;

               (b)

               o persoană fizică sau o întreprindere a utilizat în mod fraudulos un certificat oficial sau l-a modificat, autoritatea competentă ia toate măsurile necesare pentru a se asigura, în măsura în care acest lucru este posibil, că persoana sau întreprinderea respectivă nu poate repeta infracțiunea. Aceste măsuri pot include refuzul ulterior de a emite un certificat oficial persoanei sau instituției în cauză.

         Articolul 6
   În contextul inspecțiilor prevăzute de legislația veterinară comunitară și a expertizelor efectuate în cadrul acordurilor de echivalență încheiate între Comunitate și țările terțe, Comisia se asigură că normele și principiile aplicate de inspectorii autorizați din țările terțe oferă garanții cel puțin echivalente cu cele prevăzute în prezenta directivă.
   Dacă în urma acestor inspecții și/sau expertize sau a controalelor prevăzute de Directivele 90/675/CEE și 91/496/CEE se constată că inspectorii autorizați din țările terțe nu au respectat aceste principii, se pot stabili garanții suplimentare sau cerințe specifice în conformitate cu articolul 7 al prezentei directive.
   Articolul 7
   În cazul în care se face referire la procedura prevăzută în prezentul articol, Comitetul veterinar permanent instituit prin Decizia 68/361/CEE a Consiliului (5) decide în conformitate cu normele prevăzute la articolul 18 din Directiva 89/662/CEE.
   Articolul 8
   Până la data de 31 decembrie 1998, Comisia înaintează Consiliului un raport însoțit de propuneri privind posibilitatea utilizării unor metode sigure de transmitere și certificare electronică.
   Consiliul hotărăște cu majoritate calificată asupra respectivelor propuneri.
   Articolul 9
   (1)   Statele membre asigura intrarea în vigoare a actelor cu putere de lege și a actelor administrative necesare pentru a se conforma prezentei directive până la 1 ianuarie 1998. Statele membre informează de îndată Comisia cu privire la aceasta.
   Atunci când statele membre adoptă aceste acte, ele cuprind o trimitere la prezenta directivă sau sunt însoțite de o asemenea trimitere la data publicării oficiale. Statele membre stabilesc modalitățile de efectuare a acestei trimiteri.
   (2)   Statele membre aduc la cunoștința Comisiei textul principalelor dispoziții de drept intern pe care le adoptă în domeniul reglementat de prezenta directivă.
   Articolul 10
   Prezenta directivă se adresează statelor membre.

      Adoptată la Bruxelles, 17 decembrie 1996.

            Pentru Consiliu

            Președintele

         I. YATES

      (1)  JO C 373, 29.12.1994, p. 16.

      (2)  JO C 56, 6.3.1995, p. 165.

      (3)  JO L 395, 30.12.1989, p. 13. Directivă, astfel cum a fost modificată ultima dată prin Directiva 92/118/CEE a Consiliului (JO L 62, 15.3.1993, p. 49).

      (4)  JO L 224, 18.8.1990, p. 29. Directivă, astfel cum a fost modificată ultima dată prin Directiva 92/118/CEE a Consiliului.

      (5)  JO L 255, 18.10.1968, p. 23.


title: Directiva 2010/66/UE a Consiliului din 14 octombrie 2010 de modificare a Directivei 2008/9/CE de stabilire a normelor detaliate privind rambursarea taxei pe valoare adăugată, prevăzută în Directiva 2006/112/CE, către persoane impozabile stabilite în alt stat membru decât statul membru de rambursare

text:
               20.10.2010

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               L 275/1

         DIRECTIVA 2010/66/UE A CONSILIULUI
   din 14 octombrie 2010
   de modificare a Directivei 2008/9/CE de stabilire a normelor detaliate privind rambursarea taxei pe valoare adăugată, prevăzută în Directiva 2006/112/CE, către persoane impozabile stabilite în alt stat membru decât statul membru de rambursare
   CONSILIUL UNIUNII EUROPENE,
   având în vedere Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene, în special articolul 113,
   având în vedere propunerea Comisiei Europene,
   după transmiterea proiectului de act legislativ către parlamentele naționale,
   având în vedere avizul Parlamentului European (1),
   având în vedere avizul Comitetului Economic și Social European (2),
   hotărând în conformitate cu o procedură legislativă specială,
   întrucât:

               (1)

               Directiva 2008/9/CE (3) de stabilire a normelor detaliate privind rambursarea taxei pe valoare adăugată (TVA), prevăzută în Directiva 2006/112/CE, către persoane impozabile stabilite în alt stat membru decât statul membru de rambursare se aplică cererilor de rambursare transmise după 31 decembrie 2009.

               (2)

               Pentru a putea aplica Directiva 2008/9/CE, statele membre sunt obligate să creeze un portal electronic prin intermediul căruia persoanele impozabile stabilite într-un stat membru să transmită cereri pentru rambursarea TVA plătite într-un stat membru în care nu sunt stabilite. Aceste portaluri electronice ar fi trebuit să fie funcționale de la 1 ianuarie 2010.

               (3)

               Într-un număr redus de state membre, crearea și funcționarea portalurilor electronice au fost afectate de întârzieri mari și de anumite probleme tehnice, ceea ce a împiedicat transmiterea la timp a anumitor cereri de rambursare. În temeiul Directivei 2008/9/CE, cererile de rambursare se trimit statului membru în care este stabilit solicitantul cel târziu la data de 30 septembrie a anului calendaristic următor celui în care se înscrie perioada de rambursare. Având în vedere acest termen și faptul că unele portaluri electronice nu sunt încă funcționale, unele persoane impozabile riscă să nu își poată exercita dreptul de deducere a TVA pentru cheltuielile ocazionate în 2009. Prin urmare, termenul ar trebui prelungit, în mod excepțional, până la 31 martie 2011 pentru cererile referitoare la perioade de rambursare din anul 2009.

               (4)

               În conformitate cu punctul 34 din Acordul interinstituțional pentru o mai bună legiferare (4), statele membre sunt încurajate să întocmească, în interes propriu și în interesul Uniunii, tabele proprii care să ilustreze, pe cât posibil, corespondența dintre prezenta directivă și măsurile de transpunere și să le facă publice.

               (5)

               Pentru a garanta că persoanelor impozabile nu li se va cere respectarea termenului de 30 septembrie 2010 pentru cererile referitoare la perioadele de rambursare din anul 2009, prezenta directivă ar trebui să se aplice de la 1 octombrie 2010.

               (6)

               Prin urmare, Directiva 2008/9/CE ar trebui modificată în consecință,

         ADOPTĂ PREZENTA DIRECTIVĂ:
   Articolul 1
   La articolul 15 alineatul (1) din Directiva 2008/9/CE se adaugă următorul paragraf:

      „Cererile de rambursare referitoare la perioadele de rambursare din anul 2009 se trimit statului membru de stabilire cel târziu la 31 martie 2011.”

   Articolul 2
   (1)   Statele membre asigură intrarea în vigoare până la 1 octombrie 2010 cel târziu a actelor cu putere de lege și a actelor administrative necesare pentru a se conforma prezentei directive. Statele membre comunică de îndată Comisiei textele acestor acte.
   Atunci când statele membre adoptă respectivele măsuri, acestea conțin o trimitere la prezenta directivă sau sunt însoțite de o asemenea trimitere la data publicării lor oficiale. Statele membre stabilesc modalitatea de efectuare a respectivei trimiteri.
   (2)   Statele membre comunică Comisiei textele principalelor dispoziții de drept intern pe care le adoptă în domeniul reglementat de prezenta directivă.
   Articolul 3
   Prezenta directivă intră în vigoare în ziua următoare datei publicării în Jurnalul Oficial al Uniunii Europene.
   Prezenta directivă se aplică de la 1 octombrie 2010.
   Articolul 4
   Prezenta directivă se adresează statelor membre.

      Adoptată la Luxemburg, 14 octombrie 2010.

            Pentru Consiliu

            Președintele

         J. SCHAUVLIEGE

      (1)  Avizul din 22 septembrie 2010 (nepublicat încă în Jurnalul Oficial).

      (2)  Avizul din 15 septembrie 2010 (nepublicat încă în Jurnalul Oficial).

      (3)  JO L 44, 20.2.2008, p. 23.

      (4)  JO C 321, 31.12.2003, p. 1.


title: Directiva 2004/30/CE a Comisiei din 10 martie 2004 de modificare a Directivei 91/414/CEE a Consiliului privind includerea acidului benzoic, flazasulfuronului și piraclostrobinului ca substanțe activeText cu relevanță pentru SEE.

text:
Anunţ juridic important

|

32004L0030

Official Journal L 077 , 13/03/2004 P. 0050 - 0053 Ediţie specială în limba cehă Chapter 3 Volume 43 P. 196  - 199 Ediţie specială în limba estonă Chapter 3 Volume 43 P. 196  - 199 Ediţie specială în limba maghiară Chapter 3 Volume 43 P. 196  - 199 Ediţie specială în limba lituaniană Chapter 3 Volume 43 P. 196  - 199 Ediţie specială în limba letonă Chapter 3 Volume 43 P. 196  - 199 Ediţie specială în limba malteză Chapter 3 Volume 43 P. 196  - 199 Ediţie specială în limba polonă Chapter 3 Volume 43 P. 196  - 199 Ediţie specială în limba slovacă Chapter 3 Volume 43 P. 196  - 199 Ediţie specială în limba slovenă Chapter 3 Volume 43 P. 196  - 199

		20040310Directiva 2004/30/CE a Comisieidin 10 martie 2004de modificare a Directivei 91/414/CEE a Consiliului privind includerea acidului benzoic, flazasulfuronului și piraclostrobinului ca substanțe active(Text cu relevanță pentru SEE)COMISIA COMUNITĂȚILOR EUROPENE,având în vedere Tratatul de instituire a Comunității Europene,având în vedere Directiva 91/414/CEE a Consiliului din 15 iulie 1991 privind introducerea pe piață a produselor fitosanitare [1] și, în special, articolul 6 alineatul (1),întrucât:(1) În conformitate cu articolul 6 alineatul (2) din Directiva 91/414/CEE, Germania a primit la 25 mai 1998 de la Menno Chemie Vertriebs-Ges. o cerere de includere a substanței active acid benzoic în anexa I la Directiva 91/414/CEE. Prin Decizia 98/676/CE a Comisiei [2] s-a confirmat că dosarul este "complet" în sensul că se poate considera, în principiu, ca îndeplinind cerințele privind datele și informațiile prevăzute în anexele II și III la Directiva 91/414/CEE.(2) Spania a primit, la 16 decembrie 1996, o cerere în temeiul articolului 6 alineatul (2) din Directiva 91/414/CEE de la ISK Biosciences Europe SA cu privire la flazasulfuron. Prin Decizia 97/865/CE a Comisiei [3] cererea a fost declarată completă.(3) Germania a primit, la 28 februarie 2000, o cerere în temeiul articolului 6 alineatul (2) din Directiva 91/414/CEE de la BASF AG cu privire la piraclostrobin (denumirea anterioară: BAS 500F). Prin Decizia 2000/540/CE a Comisiei [4] cererea a fost declarată completă.(4) Pentru substanțele active menționate, s-au evaluat efectele asupra sănătății umane și asupra mediului, în conformitate cu dispozițiile articolului 6 aliniatele (2) și (4) din Directiva 91/414/CEE pentru utilizările propuse de solicitanți. Statele membre raportoare desemnate au prezentat Comisiei proiecte de rapoarte de evaluare cu privire la substanțele respective la 22 noiembrie 2000 (pentru acidul benzoic), la 1 august 1999 (pentru flazasulfuron) și la 23 noiembrie 2001 (pentru piraclostrobin).(5) Statele membre și Comisia au examinat proiectele de rapoarte de evaluare în cadrul Comitetului permanent pentru lanțul alimentar și sănătatea animală. Revizuirea a fost finalizată la 3 octombrie 2003 sub forma raportului Comisiei privind examinarea acidului benzoic, a flazasulfuronului și piraclostrobinului.(6) Revizuirea acidului benzoic, a flazasulfuronului și a piraclostrobinului nu a ridicat întrebări sau preocupări care să necesite consultarea Comitetului științific pentru plante.(7) Din diferitele examinări, a rezultat că se poate estima că produsele fitosanitare care conțin substanțele active în cauză ar satisface, în general, cerințele stabilite la articolul 5 alineatul (1) literele (a) și (b) și la articolul 5 alineatul (3) din Directiva 91/414/CEE, în special cu privire la utilizările care au fost examinate și detaliate în raportul de revizuire al Comisiei. Prin urmare, este oportună includerea acidului benzoic, a flazasulfuronului și a piraclostrobinului în anexa I pentru a asigura acordarea autorizațiilor pentru produsele fitosanitare care conțin substanțele active respective în toate statele membre, în conformitate cu dispozițiile directivei menționate.(8) După includere, ar fi necesară acordarea unui termen rezonabil pentru a permite statelor membre să pună în aplicare dispozițiile Directivei 91/414/CEE cu privire la produsele fitosanitare care conțin acid benzoic, flazasulfuron și piraclostrobin, în special pentru revizuirea autorizațiilor temporare existente și, înainte de expirarea termenului respectiv, pentru a le transforma în autorizații definitive, a le modifica sau a le retrage în conformitate cu dispozițiile Directivei 91/414/CEE.(9) Prin urmare, este necesar ca Directiva 91/414/CEE să fie modificată.(10) Măsurile prevăzute de prezenta directivă sunt conforme cu avizul Comitetului permanent pentru lanțul alimentar și sănătatea animală,ADOPTĂ PREZENTA DIRECTIVĂ:Articolul 1Anexa I la Directiva 91/414/CEE se modifică astfel cum se prevede în anexa la prezenta directivă.Articolul 2(1) Statele membre adoptă și publică actele cu putere de lege și actele administrative necesare pentru a se conforma prezentei directive până la 30 noiembrie 2004. Statele membre comunică de îndată Comisiei textul acestor dispoziții și un tabel de corespondență între aceste dispoziții și prezenta directivă.Statele membre aplică aceste dispoziții de la 1 decembrie 2004.Atunci când statele membre adoptă aceste acte, ele cuprind o trimitere la prezenta directivă sau sunt însoțite de o asemenea trimitere la data publicării lor oficiale. Statele membre stabilesc modalitatea de efectuare a acestei trimiteri.(2) Comisiei îi sunt comunicate de statele membre textele principalelor dispoziții de drept intern pe care le adoptă în domeniul reglementat de prezenta directivă.Articolul 3(1) Statele membre revizuiesc autorizația pentru fiecare produs fitosanitar care conține acid benzoic, flazasulfuron sau piraclostrobin pentru a se asigura că se conformează condițiilor cu privire la aceste substanțe active stabilite în anexa I la Directiva 91/414/CEE. După caz, statele membre modifică sau retrag autorizațiile în conformitate cu dispozițiile Directivei 91/414/CEE până la 30 noiembrie 2004.(2) Pentru fiecare produs fitosanitar autorizat care conține acid benzoic, flazasulfuron sau piraclostrobin ca unică substanță activă, statele membre reevaluează produsul în conformitate cu principiile uniforme prevăzute în anexa VI la Directiva 91/414/CEE, pe baza unui dosar care îndeplinește cerințele din anexa III la aceeași directivă. Pe baza evaluării respective, statele membre hotărăsc dacă produsul îndeplinește condițiile stabilite la articolul 4 alineatul (1) literele (b), (c) (d) și (e) din Directiva 91/414/CEE. După caz și până la 30 noiembrie 2005, statele membre procedează la modificarea sau retragerea autorizației pentru fiecare dintre aceste produse fitosanitare.(3) Pentru fiecare produs fitosanitar care conține acid benzoic, flazasulfuron sau piraclostrobin în combinație cu una sau mai multe substanțe active care sunt incluse în lista din anexa I la Directiva 91/414/CEE, statele membre reevaluează produsul în conformitate cu principiile uniforme prevăzute în anexa VI la directiva menționată, pe baza unui dosar care îndeplinește cerințele din anexa III la aceeași directivă. Pe baza evaluării, statele membre hotărăsc dacă produsul îndeplinește condițiile stabilite la articolul 4 alineatul (1) literele (b), (c) (d) și (e) din Directiva 91/414/CEE. După caz, statele membre procedează la modificarea sau retragerea autorizației pentru fiecare din aceste produse fitosanitare, înainte de termenul final stabilit pentru o astfel de modificare sau retragere în directivele respective de modificare a anexei I, astfel încât substanțele relevante să fie incluse în aceasta. În cazul în care directivele respective prevăd termene limită diferite, termenul limită este ultimul dintre datele stabilite.Articolul 4Prezenta directivă intră în vigoare la 1 iunie 2004.Articolul 7Prezenta directivă se adresează statelor membre.Adoptată la Bruxelles, 10 martie 2004.Pentru ComisieDavid ByrneMembru al Comisiei[1] JO L 230, 19.8.1991, p. 1. Directivă astfel cum a fost modificată ultima dată prin Directiva 2003/119/CE a Comisiei (JO L 325, 12.12.2003, p. 41).[2] JO L 317, 26.11.1998, p. 47.[3] JO L 351, 23.12.1997, p. 67.[4] JO L 230, 12.9.2000, p. 14.--------------------------------------------------20040310ANEXĂÎn anexa I la Directiva 91/414/CEE, se adaugă următoarele rânduri la sfârșitul tabeluluiNr. | Denumire comună, numere de identificare | Nume IUPAC | Puritate [1] | Intrarea în vigoare | Expirarea includerii în listă | Dispoziții specifice |"80 | Acid benzoic Nr. CAS 65-85-0 Nr. CIPAC 622 | acid benzoic | 990 g/kg | 1 iunie 2004 | 31 mai 2014 | Se pot autoriza numai utilizările în calitate de dezinfectant. Pentru punerea în aplicare a principiilor uniforme din anexa VI, se iau în considerare concluziile din raportul de revizuire a acidului benzoic, în special apendicele I și II la acesta, finalizat în cadrul Comitetului permanent pentru lanțul alimentar și sănătatea animală la 28 noiembrie 2003. |81 | Flazasulfuron Nr. CAS 104040-78-0 Nr. CIPAC 595 | 1-(4,6-dimetoxipirimidin-2-il)3-(3-trifluorometil-2-piridil-sulfonil)uree | 940 g/kg | 1 iunie 2004 | 31 mai 2014 | Se pot autoriza numai utilizările în calitate de erbicid. Pentru punerea în aplicare a principiilor uniforme din anexa VI, se iau în considerare concluziile din raportul de revizuire a flazasulfuronului, în special apendicele I și II la acesta, finalizat în cadrul Comitetului permanent pentru lanțul alimentar și sănătatea animală la 28 noiembrie 2003. În această evaluare generală, statele membre ar trebui să acorde o atenție deosebită posibilității de contaminare a apei subterane, în cazul în care substanța activă se aplică în regiuni cu sol și/sau condiții climaterice vulnerabile;ar trebui să acorde o atenție deosebită protecției plantelor acvatice.Ar trebui să se aplice măsuri de atenuare a riscurilor, după caz. Statele membre informează Comisia, în conformitate cu articolul 13 alineatul (5), cu privire la specificațiile materialului tehnic fabricat în scopuri comerciale. |82 | Piraclostrobin Nr. CAS 175013-18-0 Nr. CIPAC 657 | N-metoxi carbamat de metil și N-(2-{[1-(4-clorofenil)-1H-pirazol-3-il]oximetil}fenil) | 975 g/kg Impuritatea de fabricație – dimetilsulfatul (DMS) – se consideră că prezintă interes din punct de vedere toxicologic, iar concentrația acestuia nu trebuie să depășească 0,0001 % din produsul tehnic. | 1 iunie 2004 | 31 mai 2014 | Se pot autoriza numai utilizările în calitate de fungicid. Pentru punerea în aplicare a principiilor uniforme din anexa VI, se iau în considerare concluziile din raportul de revizuire a piraclostrobinului, în special anexele I și II la acesta, finalizat în cadrul Comitetului permanent pentru lanțul alimentar și sănătatea animală la 28 noiembrie 2003. În această evaluare generală, statele membre ar trebui să acorde o atenție specială protecției organismelor acvatice, în special a peștilor;ar trebui să acorde o atenție specială protecției artropodelor și râmelor.Ar trebui să se aplice măsuri de diminuare a riscurilor, după caz. Statele membre informează Comisia, în conformitate cu articolul 13 alineatul (5), cu privire la specificațiile materialului tehnic fabricat în scopuri comerciale. |[1] Detalii suplimentare cu privire la identitatea și specificațiile substanțelor active sunt furnizate în raportul de revizuire."--------------------------------------------------


title: Directiva Consiliului din 27 iunie 1977 privind recunoașterea reciprocă a diplomelor, certificatelor și a altor titluri oficiale de calificare ca asistent medical generalist, inclusiv măsurile destinate să faciliteze exercitarea efectivă a dreptului de stabilire și a libertății de a presta servicii

text:
               06/Volumul 01

               RO

               Jurnalul Ofícial al Uniunii Europene

               48

         31977L0452

               L 176/1

               JURNALUL OFÍCIAL AL UNIUNII EUROPENE

      DIRECTIVA CONSILIULUI

   din 27 iunie 1977
   privind recunoașterea reciprocă a diplomelor, certificatelor și a altor titluri oficiale de calificare ca asistent medical generalist, inclusiv măsurile destinate să faciliteze exercitarea efectivă a dreptului de stabilire și a libertății de a presta servicii
   (77/452/CEE)
   CONSILIUL COMUNITĂȚILOR EUROPENE,
   având în vedere Tratatul de instituire a Comunității Economice Europene, în special articolele 49, 57, 66 și 235,
   având în vedere propunerea Comisiei,
   având în vedere avizul Adunării parlamentare (1),
   având în vedere avizul Comitetului Economic și Social (2),
   întrucât, în aplicarea tratatului, de la sfârșitul perioadei de tranziție este interzis orice tratament discriminatoriu pe baza cetățeniei sau naționalității în ceea ce privește stabilirea și prestarea de servicii; întrucât principiul unui astfel de tratament pe baza cetățeniei se aplică, în special, eliberării oricărei autorizații necesare pentru a practica profesia de asistent medical generalist, precum și înscrierii sau afilierii la organizații sau organisme profesionale;
   întrucât pare, cu toate acestea, indicat să se prevadă anumite dispoziții pentru a facilita exercitarea efectivă a dreptului de stabilire și a libertății de a presta servicii de către asistenții medicali generaliști;
   întrucât, în aplicarea tratatului, statele membre au obligația de a nu acorda nici un fel de ajutor care ar putea să denatureze condițiile de stabilire;
   întrucât articolul 57 alineatul (1) din tratat prevede adoptarea de directive privind recunoașterea reciprocă a diplomelor, certificatelor și a altor titluri oficiale de calificare;
   întrucât poate părea oportun ca, simultan cu recunoașterea reciprocă a diplomelor, să se adopte măsuri de coordonare a condițiilor care reglementează formarea profesională a asistenților medicali generaliști; întrucât această coordonare face obiectul Directivei 77/453/CEE (3);
   întrucât, în mai multe state membre, legea condiționează accesul și exercitarea activităților de asistent medical generalist de posesia unei diplome de asistent medical generalist; întrucât, în anumite alte state membre, în care această condiție nu există, dreptul de a folosi titlul oficial de calificare ca asistent medical generalist este, cu toate acestea, reglementat prin lege;
   întrucât, având în vedere faptul că o directivă privind recunoașterea reciprocă a diplomelor nu implică în mod necesar echivalența materială a formării profesionale la care se referă aceste diplome, utilizarea unui titlu ar trebui autorizată numai în limba statului membru de origine sau de proveniență;
   întrucât, pentru a facilita aplicarea prezentei directive de către administrațiile naționale, statele membre pot prevedea ca beneficiarii care îndeplinesc condițiile de formare profesională impuse de aceasta să prezinte, pe lângă titlul lor oficial de calificare, un certificat de la autoritățile competente din țara sa de origine sau de proveniență, care să ateste că aceste titluri oficiale de calificare sunt cele vizate de prezenta directivă;
   întrucât, în ceea ce privește cerințele de moralitate și bună reputație, trebuie făcută o distincție între condițiile care trebuie îndeplinite, pe de o parte, pentru accesul la profesie și, pe de altă parte, pentru exercitarea acesteia;
   întrucât, în cazul prestării de servicii, cerința referitoare la înscrierea sau afilierea la organizații sau organisme profesionale, care are legătură cu caracterul stabil și permanent al activității exercitate în țara gazdă, ar constitui, în mod cert, un obstacol pentru prestator, dat fiind caracterul temporar al activității sale; întrucât, prin urmare, această cerință trebuie eliminată; întrucât, cu toate acestea, în această eventualitate, trebuie asigurat controlul disciplinei profesionale care ține de competența acestor organizații sau organisme profesionale; întrucât, în acest scop și sub rezerva aplicării articolului 62 din tratat, este necesar să se prevadă posibilitatea de a impune beneficiarului obligația de a notifica prestarea de servicii autorității competente din statul membru gazdă;
   întrucât, în ceea ce privește activitățile salariale ale asistenților medicali generaliști, Regulamentul (CEE) nr. 1612/68 al Consiliului din 15 octombrie 1968 privind libera circulație a lucrătorilor în cadrul Comunității (4) nu prevede dispoziții speciale pentru profesiile reglementate privind moralitatea și buna reputație, disciplina profesională sau utilizarea titlului oficial de calificare; întrucât, în funcție de fiecare stat membru în parte, reglementările în cauză sunt sau pot fi aplicabile atât persoanelor salariate, cât și celor care desfășoară activități independente; întrucât activitățile asistenților medicali generaliști sunt condiționate în mai multe state membre de posesia unei diplome, a unui certificat sau a altui titlu oficial de calificare ca asistent medical generalist; întrucât aceste activități sunt exercitate atât de către salariați, cât și de către lucrătorii independenți sau de către aceleași persoane în ambele calități în cursul carierei lor profesionale; întrucât, pentru a favoriza pe deplin libera circulație a membrilor acestei profesii în cadrul Comunității, pare necesară, în consecință, extinderea aplicării prezentei directive la asistenții medicali salariați,
   ADOPTĂ PREZENTA DIRECTIVĂ:
   CAPITOLUL I
   DOMENIUL DE APLICARE
   Articolul 1
   (1)   Prezenta directivă se aplică activităților exercitate de asistenții medicali generaliști.
   (2)   În sensul prezentei directive, prin „activități exercitate de asistenți medicali generaliști” se înțeleg activitățile exercitate cu următoarele titluri oficiale de calificare:

               în Republica Federală Germania:
               „Krankenschwester”, „Krankenpfleger”;

               în Belgia:
               „hospitalier(ère)/verpleegassistent(e)”, „infirmier(ère) hospitalier(ère)/ziekenhuisverpleger (-verpleegster)”;

               în Danemarca:
               „sygeplejerske”;

               în Franța:
               „infirmier(ère)”;

               în Irlanda:
               „Registered General Nurse”;

               în Italia:
               „infirmiere profesionale”;

               în Luxemburg:
               „infirmier”;

               în Olanda:
               „verpleegkundige”;

               în Regatul Unit:

                           Anglia, Țara Galilor, Irlanda de Nord:
                           „State Registered Nurse”;

                           în Scoția:
                           „Registered General Nurse”.

         CAPITOLUL II
   DIPLOME, CERTIFICATE ȘI ALTE TITLURI OFICIALE DE CALIFICARE CA ASISTENT MEDICAL GENERALIST
   Articolul 2
   Fiecare stat membru recunoaște diplomele, certificatele și alte titluri oficiale de calificare eliberate resortisanților statelor membre de către celelalte state membre în conformitate cu articolul 1 din Directiva 77/453/CEE și enumerate la articolul 3, acordându-le acestora, în ceea ce privește dreptul de acces și exercitare a activităților independente de asistent medical generalist, același efect pe teritoriul lor ca și cel al diplomelor, certificatelor și celorlalte titluri oficiale de calificare eliberate de statul membru respectiv.
   Articolul 3
   Diplomele, certificatele și alte titluri oficiale de calificare menționate la articolul 2 sunt următoarele:

               (a)

               în Republica Federală Germania:

                           —

                           certificatele eliberate de autoritățile competente ca urmare a „staatliche Prüfung in der Krankenpflege” (examen de stat pentru asistenți medicali generaliști);

                           —

                           atestatele eliberate de autoritățile competente ale Republicii Federale Germania, care certifică echivalența titlurilor oficiale de calificare eliberate după 8 mai 1945 de către autoritățile competente ale Republicii Democrate Germania cu cele care figurează la prima liniuță;

               (b)

               în Belgia:

                           —

                           certificatul de „hospitalier(ère)/verpleegassistent(e)”, eliberat de către stat sau de către școlile înființate sau recunoscute de către stat;

                           —

                           certificatul de „infirmier(ère) hospitalier(ère)/ziekenhuisverpleger(-verpleegster)”, eliberat de către stat sau de către școlile înființate sau recunoscute de către stat;

                           —

                           diploma de „infirmier(ère) gradué(e) hospitalier(ère) gegradueerd ziekenhuisverpleger (-verpleegster)”, eliberată de către stat sau de către colegiile medicale superioare înființate sau recunoscute de către stat;

               (c)

               în Danemarca:

                           —

                           diploma de „sygeplejerske”, eliberată de către școlile sanitare medii recunoscute de către „Sundhedsstyrelsen” (Oficiul național al sănătății).

               (d)

               în Franța:

                           —

                           diploma de stat de „infirmier(ère)”, eliberată de ministerul sănătății.

               (e)

               în Irlanda:

                           —

                           certificatul de „Registered General Nurse”, eliberat de „An Bord Altranais” (the Nursing Board).

               (f)

               în Italia:

                           —

                           „diploma di abilitazione professionale per infermiere professionale”, eliberată de școlile recunoscute de stat.

               (g)

               în Luxemburg:

                           —

                           diploma de stat de „infirmier”;

                           —

                           diploma de stat de „infirmier hospitalier gradué”;

                     eliberate de ministrul sănătății publice pe baza hotărârii unei comisii de examinare.

               (h)

               în Olanda:

                           —

                           diplomele de „verpleger A”, „verpleegster A” sau „verpleegkundige A”,

                           —

                           diploma de „verpleegkundige MBOV (Middelbare Beroepsopleiding Verpleegkundige)”,

                           —

                           diploma de „verpleegkundige HBOV (Hogere Beroepsopleiding Verpleegkundige)”;

                     eliberate de una din comisiile de examinare numite de autoritățile publice.

               (i)

               în Regatul Unit:

                           —

                           certificatul de admitere la partea generală a registrului, eliberat în Anglia și Țara Galilor de „The General Nursing Council for England and Wales”, în Scoția de „The General Nursing Council for Scotland” și în Irlanda de Nord de „The Northern Ireland Council for Nurses and Midwives”.

         CAPITOLUL III
   DREPTURI DOBÂNDITE
   Articolul 4
   În cazul resortisanților statelor membre ale căror diplome, certificate și alte titluri oficiale de calificare nu îndeplinesc toate cerințele minime de formare profesională prevăzute la articolul 1 din Directiva 77/453/CEE, fiecare stat membru recunoaște ca dovadă suficientă diplomele, certificatele și celelalte titluri oficiale de calificare ca asistent medical generalist, eliberate de statele membre respective înainte de aplicarea Directivei 77/453/CEE, însoțite de o atestare care să certifice că resortisanții în cauză au exercitat în mod efectiv și legal activitățile de asistent medical generalist pe o durată de cel puțin 3 ani consecutivi, în decursul ultimilor 5 ani care precedă data eliberării atestării.
   Aceste activități trebuie să includă asumarea responsabilității depline a programării, organizării și administrării de îngrijiri medicale pacientului.
   CAPITOLUL IV
   UTILIZAREA TITLULUI OFICIAL DE CALIFICARE
   Articolul 5
   (1)   Fără a aduce atingere articolului 13, statele membre gazdă asigură ca resortisanților statelor membre care îndeplinesc condițiile prevăzute la articolele 2 și 4 să li se recunoască dreptul de a-și folosi titlul lor oficial de calificare, în măsura în care acesta nu este identic cu titlul profesional și, după caz, cu abrevierea acestuia din statul membru de origine sau de proveniență, în limba statului respectiv. Statele membre gazdă pot prevedea ca acest titlu oficial de calificare să fie urmat de denumirea și adresa instituției sau comisiei de examinare care l-a eliberat.
   (2)   În cazul în care titlul oficial de calificare utilizat în statul membru de origine sau de proveniență poate fi confundat în statul membru gazdă cu un titlu care necesită în statul respectiv o formare profesională suplimentară, pe care persoana în cauză nu o deține, statul membru gazdă poate prevedea ca această persoană să își utilizeze titlul oficial de calificare din statul membru de origine sau de proveniență într-o formulă adecvată indicată de statul membru gazdă.
   CAPITOLUL V
   DISPOZIȚII PENTRU FACILITAREA EXERCITĂRII EFECTIVE A DREPTULUI DE STABILIRE ȘI A LIBERTĂȚII DE A PRESTA SERVICII DE CĂTRE ASISTENȚII MEDICALI GENERALIȘTI
   A.   Dispoziții speciale privind dreptul de stabilire

   Articolul 6
   (1)   Statul membru gazdă care impune resortisanților săi dovada moralității și bunei reputații la accesul la una din activitățile menționate la articolul 1 acceptă ca dovadă suficientă, cu privire la resortisanții altor state membre, atestarea eliberată de o autoritate competentă din statul membru de origine sau de proveniență care certifică îndeplinirea condițiilor de moralitate sau bună reputație impuse în statul membru pentru accesul la activitatea respectivă.
   (2)   În cazul în care statul membru de origine sau de proveniență nu impune dovada moralității și bunei reputații pentru persoanele care doresc să aibă acces la activitatea respectivă, statul membru gazdă poate impune resortisanților statului membru de origine sau de proveniență să prezinte un extras de cazier judiciar sau, în absența acestuia, un document echivalent eliberat de o autoritate competentă din statul membru de origine sau de proveniență.
   (3)   În cazul în care statul membru gazdă are cunoștință de fapte grave și precise care s-au petrecut în afara teritoriului său și care pot afecta accesul la activitatea în cauză, acesta poate informa statul membru de origine sau de proveniență cu privire la acestea.
   Statul membru de origine sau de proveniență verifică exactitatea faptelor, în măsura în care acestea pot avea consecințe asupra accesului la activitatea în cauză în statul membru respectiv. Autoritățile statului respectiv decid asupra naturii și amplorii investigațiilor care trebuie efectuate și informează statul membru gazdă asupra oricărei acțiuni pe care o efectuează în legătură cu atestările sau documentele eliberate.
   Statele membre asigură confidențialitatea informațiilor transmise.
   Articolul 7
   (1)   În cazul în care într-un stat membru gazdă sunt în vigoare acte cu putere de lege și acte administrative privind respectarea condițiilor de moralitate sau bună reputație, inclusiv dispoziții privind măsuri disciplinare în caz de culpă profesională gravă sau de condamnare pentru fapte penale cu privire la exercitarea uneia din activitățile menționate la articolul 1, statul membru de origine sau de proveniență transmite statului membru gazdă informațiile necesare privind măsurile sau sancțiunile de natură profesională sau administrativă luate împotriva persoanei respective, precum și sancțiunile penale impuse acesteia în timpul exercitării profesiei în statul membru de origine sau de proveniență.
   (2)   În cazul în care statul membru gazdă are cunoștință de fapte grave și precise care s-au petrecut în afara teritoriului său anterior stabilirii celui în cauză în statul respectiv și care pot afecta accesul la activitatea în cauză, acesta poate informa statul membru de origine sau de proveniență cu privire la acestea.
   Statul membru de origine sau de proveniență verifică exactitatea faptelor, în măsura în care acestea pot avea consecințe asupra accesului la activitatea în cauză în statul membru respectiv. Autoritățile statului respectiv decid asupra naturii și amplorii investigațiilor care trebuie efectuate și, în conformitate cu alineatul (1), informează statul membru gazdă asupra oricărei acțiuni pe care o efectuează în legătură cu informațiile primite de la acesta.
   (3)   Statele membre asigură confidențialitatea informațiilor transmise.
   Articolul 8
   În cazul în care un stat membru gazdă impune resortisanților săi, care doresc să aibă acces la sau să exercite oricare dintre activitățile menționate la articolul 1, un certificat de sănătate fizică sau psihică, acest stat acceptă ca dovadă suficientă prezentarea documentului cerut în statul membru de origine sau de proveniență.
   În cazul în care statul membru de origine sau de proveniență nu impune nici un document de această natură celor care doresc să aibă acces la sau să exercite activitatea în cauză, statul membru gazdă trebuie să accepte de la resortisanții statului membru de origine sau de proveniență o atestare eliberată de o autoritate competentă a statului respectiv, corespunzătoare atestărilor eliberate în statul membru gazdă.
   Articolul 9
   Documentele menționate la articolele 6, 7 și 8 nu pot fi prezentate după mai mult de trei luni de la data emiterii.
   Articolul 10
   (1)   Procedura prin care beneficiarul este autorizat să aibă acces la una din activitățile menționate la articolul 1, în temeiul articolelor 6, 7 și 8, trebuie să se încheie cât mai curând posibil și în termen de cel mult trei luni de la prezentarea dosarului complet al beneficiarului, fără a aduce atingere întârzierilor rezultate ca urmare a unei eventuale acțiuni introduse la încheierea acestei proceduri.
   (2)   În cazurile menționate la articolul 6 alineatul (3) și articolul 7 alineatul (2), cererea de reexaminare suspendă perioada prevăzută la alineatul (1).
   Statul membru consultat trebuie să transmită răspunsul său în termen de trei luni.
   La primirea răspunsului sau la expirarea acestui termen, statul membru gazdă trebuie să continue procedura menționată la alineatul (1).
   B.   Dispoziții speciale privind prestarea de servicii

   Articolul 11
   (1)   În cazul în care un stat membru impune resortisanților săi care doresc să aibă acces la sau să exercite activitățile menționate la articolul 1 fie o autorizație, fie înscrierea sau afilierea la o organizație sau un organism profesional, statul membru respectiv exceptează de această cerință pe resortisanții statelor membre, în cazul prestării de servicii.
   Beneficiarul prestează servicii având aceleași drepturi și obligații ca și resortisanții statului membru gazdă; acesta trebuie, în special, să respecte dispozițiile disciplinare cu caracter profesional sau administrativ care se aplică în statul membru respectiv.
   În cazul în care statul membru gazdă adoptă o măsură în aplicarea celui de-al doilea paragraf sau ia cunoștință de fapte care contravin acestor dispoziții, acesta informează imediat statul membru în care s-a stabilit beneficiarul.
   (2)   Statul membru gazdă poate impune ca beneficiarul să prezinte autorităților competente o declarație prealabilă privind prestarea serviciilor sale în cazul în care acestea implică o ședere temporară pe teritoriul său.
   În caz de urgență, această declarație poate fi efectuată cât mai curând posibil după ce serviciile au fost prestate.
   (3)   În aplicarea alineatelor (1) și (2), statul membru gazdă poate impune beneficiarului unul sau mai multe documente cuprinzând următoarele:

               —

               declarația menționată la alineatul (2);

               —

               o atestare care să certifice că beneficiarul exercită în mod legal activitățile respective în statul membru în care este stabilit;

               —

               o atestare care să certifice că beneficiarul posedă una sau alta dintre diplomele, certificatele sau alte titluri oficiale de calificare necesare pentru prestarea serviciilor în cauză, menționate de prezenta directivă.

         (4)   Documentul sau documentele prevăzute la alineatul (3) trebuie prezentate la cel mult 12 luni de la data eliberării acestora.
   (5)   În cazul în care un stat membru privează, în tot sau în parte, permanent sau temporar, unul din resortisanții săi sau un resortisant al unui alt stat membru de dreptul de a exercita una din activitățile menționate la articolul 1, acesta asigură, după caz, retragerea temporară sau permanentă a atestării menționate la alineatul (3) a doua liniuță.
   Articolul 12
   În cazul în care, într-un stat membru gazdă este obligatorie înscrierea la un organism de securitate socială de drept public pentru stabilirea cu organele de asigurare a conturilor aferente activităților exercitate în avantajul persoanelor asigurate în temeiul regimurilor de securitate socială, statul membru în cauză exceptează de la această cerință pe resortisanții statelor membre stabiliți într-un alt stat membru, în cazul prestării de servicii care impune deplasarea beneficiarului.
   Cu toate acestea, beneficiarul informează acest organism în prealabil sau, în situații urgente, ulterior, cu privire la prestarea de servicii.
   C.   Dispoziții comune privind dreptul de stabilire și libertatea de a presta servicii

   Articolul 13
   În cazul în care, într-un stat membru gazdă, folosirea titlului profesional cu privire la una dintre activitățile menționate la articolul 1 este reglementată, resortisanții altor state membre care îndeplinesc condițiile prevăzute la articolele 2 și 4 folosesc titlul profesional al statului membru gazdă care, în statul respectiv, corespunde acestor condiții de formare profesională și folosesc și titlul abreviat.
   Articolul 14
   În cazul în care un stat membru gazdă impune resortisanților săi care doresc să aibă acces la sau să exercite oricare dintre activitățile menționate la articolul 1 să depună jurământ sau să facă o declarație solemnă și în cazul în care formula acestui jurământ sau declarații nu poate fi utilizată de resortisanții altor state membre, statul membru gazdă asigură ca o formulă adecvată și echivalentă de jurământ sau declarație este pusă la dispoziția persoanelor în cauză.
   Articolul 15
   (1)   Statele membre adoptă măsurile necesare pentru a permite beneficiarilor să fie informați cu privire la legislația în domeniul sănătății și securității sociale și, după caz, la deontologia statului membru gazdă.
   În acest scop, statele membre pot înființa servicii de informare de unde persoanele interesate pot obține informațiile necesare. În cazul stabilirii, statele membre gazdă pot obliga beneficiarii să contacteze aceste servicii.
   (2)   Statele membre pot înființa serviciile menționate la alineatul (1) pe lângă autoritățile și organismele competente pe care trebuie să le desemneze în termenul prevăzut la articolul 19 alineatul (1).
   (3)   Statele membre au grijă ca, după caz, beneficiarii să dobândească, în propriul lor interes și în cel al pacienților lor, cunoștințele lingvistice necesare exercitării profesiei lor în statul membru gazdă.
   CAPITOLUL VI
   DISPOZIȚII FINALE
   Articolul 16
   În cazul unei îndoieli justificate, statul membru gazdă poate impune autorităților competente dintr-un alt stat membru confirmarea autenticității diplomelor, certificatelor și a altor titluri oficiale de calificare eliberate în respectivul stat membru și menționate la capitolele II și III, precum și confirmarea faptului că beneficiarul a îndeplinit toate condițiile de formare profesională prevăzute de Directiva 77/453/CEE.
   Articolul 17
   În termenul prevăzut la articolul 19 alineatul (1), statele membre desemnează autoritățile și organismele abilitate să elibereze sau să primească diplomele, certificatele și alte titluri oficiale de calificare, precum și documentele și informațiile menționate de prezenta directivă și informează imediat celelalte state membre și Comisia cu privire la aceasta.
   Articolul 18
   Prezenta directivă se aplică și resortisanților statelor membre care, în conformitate cu Regulamentul (CEE) nr. 1612/68, exercită sau vor exercita în calitate de salariați activitățile menționate la articolul 1.
   Articolul 19
   (1)   Statele membre adoptă măsurile necesare pentru a se conforma prezentei directive în termen de doi ani de la data notificării și informează de îndată Comisia cu privire la aceasta.
   (2)   Comisiei îi sunt comunicate de către statele membre textele principalelor dispoziții de drept intern, pe care le adoptă în domeniul reglementat de prezenta directivă.
   Articolul 20
   În cazul în care, în aplicarea prezentei directive, un stat membru întâmpină dificultăți majore în anumite domenii, Comisia examinează aceste dificultăți în colaborare cu statul respectiv și solicită avizul Comitetului înalților funcționari în domeniul sănătății publice, constituit în temeiul Deciziei 75/365/CEE (5), modificată de Decizia 77/455/CEE (6).
   În cazul în care este necesar, Comisia prezintă Consiliului propuneri adecvate.
   Articolul 21
   Prezenta directivă se adresează statelor membre.

      Adoptată la Luxemburg, 27 iunie 1977.

            Pentru Consiliu

            Președintele

         J. SILKIN

      (1)  JO C 65, 5.6.1970, p. 12.

      (2)  JO C 108, 26.8.1970, p. 23.

      (3)  JO L 176, 15.7.1977, p. 8.

      (4)  JO L 257, 19.10.1968, p. 2.

      (5)  JO L 167, 30.6.1975, p. 19.

      (6)  JO L 176, 15.7.1977, p. 13.


title: Directiva Consiliului din 22 decembrie 1980 de modificare a Directivei 80/154/CEE, în urma aderării Greciei, privind recunoașterea reciprocă a diplomelor, certificatelor și a altor titluri oficiale de calificare în obstetrică, inclusiv a măsurilor destinate să faciliteze exercitarea efectivă a dreptului de stabilire și a libertății de a presta servicii

text:
               06/Volumul 01

               RO

               Jurnalul Ofícial al Uniunii Europene

               101

         31980L1273

               L 375/74

               JURNALUL OFÍCIAL AL UNIUNII EUROPENE

      DIRECTIVA CONSILIULUI

   din 22 decembrie 1980
   de modificare a Directivei 80/154/CEE, în urma aderării Greciei, privind recunoașterea reciprocă a diplomelor, certificatelor și a altor titluri oficiale de calificare în obstetrică, inclusiv a măsurilor destinate să faciliteze exercitarea efectivă a dreptului de stabilire și a libertății de a presta servicii
   (80/1273/CEE)
   CONSILIUL COMUNITĂȚILOR EUROPENE,
   având în vedere Actul de aderare din anul 1979, în special articolul 146,
   întrucât Directiva 80/154/CEE a Consiliului din 21 ianuarie 1980 privind recunoașterea reciprocă a diplomelor, certificatelor și a altor titluri oficiale de calificare în asistența medicală din domeniul obstetricii, inclusiv măsurile destinate să faciliteze exercitarea efectivă a dreptului de stabilire și a libertății de a presta servicii (1) a fost adoptată după semnarea Actului de aderare din 1979;
   întrucât, în vederea aderării Greciei, sunt necesare anumite modificări ale directivei care să asigure aplicarea ei în mod egal de către Grecia și celelalte state membre,
   ADOPTĂ PREZENTA DIRECTIVĂ:
   Articolul 1
   Directiva 80/154/CEE se modifică după cum urmează:

               1.

               La articolul 1 se adaugă următorul text:
               „în Grecia:
               «Μαία»”.

               2.

               La articolul 3 se adaugă următoarea literă:

                           „(j)

                           în Grecia:

                                       —

                                       πτυχίο μαίας autentificat de Ministerul Serviciilor Sociale;

                                       —

                                       πτυχίο Άνωτέρας Σχολής Στελεχών «Υγείας καί Κοινωνικής Προυοίας, Τμήματος Μαιών» emis de KATEE.”.

         Articolul 2
   Statele membre adoptă măsurile necesare pentru a se conforma prezentei directive în termenul stabilit la articolul 20 alineatul (1) din Directiva 80/154/CEE.
   Statele membre informează de îndată Comisia cu privire la aceasta.
   Articolul 3
   Prezenta directivă se adresează statelor membre.

      Adoptată la Bruxelles, 22 decembrie 1980.

            Pentru Consiliu

            Președintele

         J. SANTER

      (1)  JO L 33, 11.2.1980, p. 1.