title: Directiva Consiliului din 19 decembrie 1974 privind apropierea legislațiilor statelor membre referitoare la preambalarea, în funcție de volum, a unor lichide preambalate

text:
13/vol. 2           RO                             Jurnalul Oficial al Uniunii Europene                                                   91

31975L0106

L 42/1                                  JURNALUL OFICIAL AL COMUNITĂȚILOR EUROPENE                                               15.2.1975

                                                     DIRECTIVA CONSILIULUI
                                                       din 19 decembrie 1974
             privind apropierea legislațiilor statelor membre referitoare la preambalarea, în funcție de volum, a unor
                                                         lichide preambalate

                                                               (75/106/CEE)

CONSILIUL COMUNITĂȚILOR EUROPENE,                                       întrucât este de asemenea necesar să se specifice erorile tolerate în
                                                                        conținutul preambalatelor și întrucât trebuie definită o metodă de
                                                                        referință pentru un astfel de control pentru a se oferi o metodă
                                                                        simplă de asigurare a conformității preambalatelor cu dispozițiile
având în vedere Tratatul de instituire a Comunității Economice          stabilite;
Europene, în special articolul 100,

având în vedere propunerea Comisiei,

                                                                        întrucât este necesar să se reducă cât mai mult posibil numărul de
                                                                        volume pentru conținuturile care sunt prea apropiate de altele ale
având în vedere avizul Adunării (1),
                                                                        aceluiași produs și care, în consecință, pot induce în eroare con-
                                                                        sumatorul; întrucât, ținând totuși seama de stocurile foarte mari
                                                                        de preambalate din Comunitate, o astfel de reducere poate fi efec-
având în vedere avizul Comitetului Economic și Social (2),              tuată numai treptat;

întrucât în cele mai multe state membre condițiile de prezentare
pentru vânzare a lichidelor preambalate sunt supuse unor regle-
mentări obligatorii care diferă de la un stat membru la altul,
frânând astfel schimburile comerciale de astfel de produse              întrucât Directiva 71/316/CEE (3) a Consiliului din 26 iulie 1971
preambalate; întrucât, în consecință, este necesară apropierea          privind apropierea legislațiilor statelor membre referitoare la
acestor dispoziții;                                                     dispozițiile comune pentru mijloacele de măsurare și pentru
                                                                        metodele de control metrologic, astfel cum a fost modificată prin
                                                                        Actul de aderare (4), prevede la articolul 16 că armonizarea cerin-
                                                                        țelor pentru comercializarea anumitor produse, în special în ceea
întrucât, pentru a se da posibilitatea consumatorilor să fie corect     ce privește stabilirea, măsurarea și marcarea cantităților, poate fi
informați, trebuie să se descrie metoda de marcare pe ambalaj a         reglementată prin directive speciale;
volumului nominal al lichidului conținut în preambalat;

(1) JO C 56, 2.6.1972, p. 35.                                           (3) JO L 202, 6.9.1971, p. 1.
(2) JO C 123, 27.11.1972, p. 9.                                         (4) JO L 73, 27.3.1972, p. 14.
 ---pagebreak--- 92                   RO                                Jurnalul Oficial al Uniunii Europene                                            13/vol. 2

întrucât o modificare prea rapidă a mijloacelor de determinare a            (3) Până la expirarea perioadei de tranziție în timpul căreia în
cantității stabilite prin legislația internă și organizarea unor noi        Comunitate este autorizată folosirea unităților de măsură în sistem
sisteme de control, precum și adoptarea unor noi sisteme de                 britanic, care figurează în anexa II la Directiva 71/354/CEE (1) a
măsură ar prezenta dificultăți pentru anumite state membre,                 Consiliului din 18 octombrie 1971 privind apropierea legislații-
trebuie prevăzută o perioadă de tranziție pentru aceste state               lor statelor membre referitoare la unitățile de măsură, astfel cum
membre; întrucât, cu toate acestea, o asemenea dispoziție nu                a fost modificată ultima dată prin Actul de aderare, indicarea volu-
trebuie să constituie un obstacol în schimburile comerciale intra-          mului nominal al conținutului exprimat în unități de măsură SI,
comunitare cu produsele respective și nu trebuie să aducă atin-             în conformitate cu punctul 3.1 din anexa I la prezenta directivă
gere punerii în aplicare a directivei în celelalte state membre,            este însoțită, dacă Regatul Unit sau Irlanda doresc acest lucru și
                                                                            numai pe teritoriile lor naționale, de indicarea volumului nominal
                                                                            al conținutului exprimat în unitățile echivalente de măsură în
                                                                            sistem britanic, dacă acestea sunt date în anexa I la prezenta direc-
                                                                            tivă.
ADOPTĂ PREZENTA DIRECTIVĂ:

                              Articolul 1                                                                Articolul 5

Prezenta directivă privește preambalatele care conțin produsele
lichide enumerate în anexa III măsurate în funcție de volum în              Statele membre nu pot refuza, interzice sau restrânge introducerea
scopul vânzării în cantități individuale între 0,05 litri și cinci litri    pe piață a preambalatelor care îndeplinesc cerințele și verificările
inclusiv.                                                                   stabilite în prezenta directivă pentru motive referitoare la volumul
                                                                            conținutului, la stabilirea acestui volum sau la metodele prin care
                                                                            au fost verificate.

                              Articolul 2

                                                                                Articolul 6
(1) În înțelesul prezentei directive, un produs preambalat este o
combinație între un produs și ambalajul individual în care acesta
este preambalat.
                                                                            Modificările necesare pentru adaptarea la progresul tehnic a
                                                                            dispozițiilor din anexele I și II la prezenta directivă se adoptă în
                                                                            conformitate cu procedura stabilită la articolele 18 și 19 din
(2) Un produs este preambalat atunci când este pus într-un amba-
                                                                            Directiva 71/316/CEE a Consiliului.
laj de indiferent ce natură, fără ca achizitorul să fie prezent, iar
cantitatea produsului conținut în ambalaj are o valoare prestabilită
și nu poate fi schimbată fără modificarea ambalajului.

                                                                                Articolul 7

                              Articolul 3

                                                                            (1) Statele membre pun în aplicare actele cu putere de lege și
(1) Preambalatele care pot fi marcate cu marcajul CEE prezentat             actele administrative necesare pentru a se conforma prezentei
la punctul 3.3 din anexa I sunt cele conforme cu anexele I și III.          directive în termen de 18 luni de la notificarea ei și informează de
                                                                            îndată Comisia cu privire la aceasta.

(2) Ele sunt supuse controlului metrologic în condițiile definite la
punctul 5 din anexa I și în anexa II.                                       (2) Prin derogare de la alineatul (1), Belgia, Irlanda, Țările de Jos
                                                                            și Regatul Unit pot amâna punerea în aplicare a prezentei directive
                                                                            și a anexelor la aceasta până la 31 decembrie 1979.

                              Articolul 4

                                                                            (3) În perioada în care directiva nu se aplică într-un stat mem-
(1) În conformitate cu anexa I, toate preambalatele menționate la           bru, acel stat membru nu introduce măsuri de control mai stricte
articolul 3 trebuie să poarte o indicație a volumului lichidului,           referitoare la cantitatea conținută în preambalatele reglementate
denumită „volum nominal al conținutului”, pe care trebuie să-l              prin prezenta directivă și provenind din alte state membre, decât
conțină.                                                                    cele în vigoare la data când a fost adoptată directiva.

(2) Pentru astfel de preambalate sunt permise numai volumele
nominale ale conținutului indicate în anexa III.                            (1) JO L 243, 29.10.1971, p. 29.
 ---pagebreak--- 13/vol. 2           RO                              Jurnalul Oficial al Uniunii Europene                                    93

(4) În aceeași perioadă, statele membre care au introdus directiva                                  Articolul 8
acceptă preambalatele provenind din statele membre care benefi-
ciază de derogarea prevăzută la alineatul (2) din prezentul articol,     Prezenta directivă se adresează statelor membre.
dacă acestea se conformează dispozițiilor din anexele I.1 și III la
directivă, chiar dacă nu poartă marcajul CEE menționat la punctul
3.3 din anexa I, pe aceeași bază și în aceleași condiții ca și amba-
lajele care se conformează dispozițiilor directivei.
                                                                         Adoptată la Bruxelles, 19 decembrie 1974.

                                                                                Pentru Consiliu
(5) Comisiei îi sunt comunicate de către statele membre textele
                                                                                Președintele
principalelor dispoziții de drept intern pe care le adoptă în
domeniul reglementat de prezenta directivă.                                                               J. P. FOURCADE
 ---pagebreak--- 94        RO                                Jurnalul Oficial al Uniunii Europene                                                     13/vol. 2

                                                              ANEXA I

     1.    OBIECTIVE

           Preambalatele reglementate de prezenta directivă sunt fabricate în așa fel încât produsul preambalat finit să
           îndeplinească următoarele cerințe:

           1.1.     volumul real nu este mai mic, în medie, decât volumul nominal al conținutului;

           1.2.     proporția preambalatelor având o eroare negativă mai mare decât eroarea negativă tolerată stabilită la
                    punctul 2.4 este suficient de mică pentru loturile de produse preambalate pentru a îndeplini cerințele
                    verificărilor specificate în anexa II;

           1.3.     nici un preambalat având o eroare negativă mai mare decât dublul erorii negative tolerate date în tabelul
                    de la punctul 2.4 nu poate fi marcat cu marcajul CEE prevăzut la punctul 3.3.

     2.    DEFINIȚII ȘI DISPOZIȚII DE BAZĂ

           2.1.     Volumul nominal al conținutului unui preambalat este volumul indicat pe preambalat, adică volumul
                    de lichid pe care este destinat să-l conțină preambalatul.

           2.2.     Volumul real al unui preambalat este volumul de lichid pe care îl conține în mod real. În toate
                    operațiunile de verificare, valoarea utilizată pentru volumul real este măsurată sau corectată la o
                    temperatură de 20 °C.

           2.3.     Eroarea negativă este diferența dintre volumul nominal al conținutului produsului preambalat și
                    volumul real al acestuia.

           2.4.     Eroarea negativă tolerată este fixată în conformitate cu tabelul următor:

                                                                                Eroarea negativă tolerată
                                 Volumul nominal al conținutului Vn în mililitri
                                                                                în % din Vn         în mililitri

                    de la 50 la 100                                                                   –                  4,5

                    de la 100 la 200                                                                 4,5                  –

                    de la 200 la 300                                                                  –                   9

                    de la 300 la 500                                                                  3                   –

                    de la 500 la 1 000                                                                –                  1,5

                    de la 1 000 la 5 000                                                             1,5                  –

     3.    INSCRIPȚIONĂRI ȘI MARCAJE

           Toate preambalatele executate în conformitate cu prezenta directivă poartă pe ambalaj următoarele marcaje
           aplicate în așa fel încât să fie de neșters, ușor lizibile și vizibile pe preambalat în condiții normale de prezentare:

           3.1.     volumul nominal al conținutului exprimat în litri, centilitri sau mililitri și marcat cu cifre de cel puțin
                    6 mm înălțime, dacă volumul nominal al conținutului este de peste 100 cl, de 4 mm înălțime, dacă
                    acesta este mai mic de 100 cl, dar fără a include 20 cl și de 3 mm înălțime dacă nu depășește 20 cl,
 ---pagebreak--- 13/vol. 2        RO                                Jurnalul Oficial al Uniunii Europene                                                   95

                          urmate de simbolul unității de măsură folosite sau, acolo unde este cazul, de numele unității, în
                          conformitate cu Directiva 71/354/CEE a Consiliului;

                          până la expirarea perioadei de tranziție, în timpul căreia utilizarea unităților de măsură din sistemul
                          britanic care apar în anexa II la Directiva 71/354/CEE a Consiliului este autorizată în Comunitate,
                          indicarea volumului nominal al conținutului exprimat în unități SI în conformitate cu paragraful
                          precedent poate fi însoțită de cea a valorii echivalente în unități de măsură în sistem britanic (UK),
                          calculate pe baza următorilor factori de conversie:

                                                              un mililitru = 0,0352 uncii fluide

                                                          un litru = 1,760 pinte sau 0,220 galoane

                          Când consideră necesar, statele membre pot insista asupra acestei a doua indicații pentru produsele
                          puse în vânzare pe teritoriile lor;

                  3.2.    un marcaj sau o inscripționare care să dea posibilitatea departamentului în cauză să identifice
                          ambalatorul sau persoana răspunzătoare de ambalare sau importatorul stabilit în Comunitate;

                  3.3.    un „e” mic, de cel puțin 3 mm înălțime, plasat în același câmp vizual ca și indicația volumului nominal
                          al conținutului, care să ateste că produsul preambalat îndeplinește cerințele prezentei directive.

                          Această literă va avea forma arătată în desenul cuprins la punctul 3 din anexa II la Directiva 71/316/CEE
                          a Consiliului.

                          Articolul 12 din directiva menționată se aplică mutatis mutandis.

                          Cu toate acestea, dacă preambalatul este un recipient de măsurare care este conform cu directiva
                          relevantă și dacă indicația capacității sale nominale este vizibilă în condiții normale de prezentare a
                          preambalatului, nu este necesar, în scopul prezentei directive, să se indice volumul nominal al
                          conținutului preambalatului, conform punctului 3.1. de mai sus.

                          Acest lucru nu este totuși aplicabil atunci când acest volum nominal al preambalatului diferă cu o
                          cantitate de până la 0,05 litri inclusiv de altă valoare nominală prevăzută în anexa III pentru aceeași
                          categorie de produse.

            4.    RĂSPUNDEREA AMBALATORULUI SAU A IMPORTATORULUI

                  Cantitatea de lichid conținută într-un preambalat, cunoscută drept „volum real”, este măsurată sau verificată pe
                  răspunderea ambalatorului. Măsurarea sau verificarea se efectuează cu ajutorul aparatelor legale de măsurare
                  adecvate pentru efectuarea operațiunilor necesare.

                  Verificarea poate fi efectuată prin eșantionare.

                  În cazul în care volumul real nu este măsurat, verificarea efectuată de ambalator este organizată în așa fel încât
                  volumul nominal al numitului conținut să fie măsurat în mod efectiv.

                  Această condiție este îndeplinită dacă ambalatorul efectuează verificările de producție în conformitate cu
                  procedurile recunoscute de serviciile competente ale statului membru și dacă ține la dispoziția acestor autorități
                  documentele conținând rezultatele acestor verificări, pentru a certifica faptul că aceste verificări, împreună cu
                  corecțiile și ajustările care s-au dovedit a fi necesare, au fost efectuate în mod corespunzător și exact.

                  Una dintre numeroasele metode de a îndeplini cerințele de măsurare și verificare este de a se utiliza, atunci când
                  se realizează preambalatul, un recipient de măsurare definit în directiva referitoare la acesta, umplut în condițiile
                  stabilite în prezenta directivă și în aceea privind recipientele de măsurare din sticlă.
 ---pagebreak--- 96        RO                               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene                                                 13/vol. 2

     5.    VERIFICĂRILE EFECTUATE DE SERVICIILE COMPETENTE ÎN LOCALUL AMBALATORULUI SAU AL
           IMPORTATORULUI

           Verificările în vederea asigurării conformității preambalatelor cu dispozițiile prezentei directive sunt executate
           de serviciile competente ale statelor membre prin eșantionare în localul ambalatorului sau, dacă acest lucru nu
           este practicabil, în localul importatorului sau al agentului acestuia stabilit în Comunitate.

           Această verificare prin eșantionare statistică trebuie să fie executată în conformitate cu metodele acceptate de
           inspecția pentru acceptarea calității. Eficacitatea ei va fi comparabilă cu cea a metodei de referință specificate
           în anexa II.

     6.    ALTE VERIFICĂRI EFECTUATE DE SERVICIILE COMPETENTE

           Prezenta directivă nu exclude nici un fel de verificări care ar putea fi efectuate de serviciile competente ale
           statelor membre în orice stadiu al procesului de comercializare, mai ales în scopul de a verifica dacă
           preambalatele îndeplinesc cerințele directivei.
 ---pagebreak--- 13/vol. 2      RO                                  Jurnalul Oficial al Uniunii Europene                                                  97

                                                                   ANEXA II

            Prezenta anexă stabilește procedurile metodei de referință pentru verificarea statistică a loturilor de produse
            preambalate pentru ca acestea să îndeplinească cerințele articolului 3 și ale punctului 5 din anexa 1 la directivă.

            Această verificare se bazează de standardul ISO nr. 2859 referitor la metodele de verificare prin atribute, luând un nivel
            acceptabil de calitate de 2,5 %. Nivelul de eșantionare corespunde nivelului II al acestui standard în ceea ce privește
            verificările nedistructive și nivelului S 3 în ceea ce privește verificările distructive.

            1. CERINȚE PENTRU MĂSURAREA VOLUMULUI REAL AL PREAMBALATELOR

                Volumul real al preambalatelor poate fi măsurat direct cu ajutorul aparatelor de măsurat volumetrice sau indirect
                prin cântărire și măsurarea densității.

                Indiferent de metoda utilizată, eroarea comisă în măsurarea volumului real al preambalatului nu trebuie să
                depășească o cincime din eroarea negativă tolerată specifică pentru volumul nominal al conținutului
                preambalatului. Procedura de măsurare a volumului real al unui preambalat poate fi supusă reglementărilor din
                fiecare stat membru.

            2. CERINȚE PENTRU VERIFICAREA LOTURILOR DE PRODUSE PREAMBALATE

                Verificarea preambalatelor este efectuată prin eșantionare și are două părți:

                — o verificare a volumului real al fiecărui preambalat din eșantion;

                — o altă verificare care să acopere media volumelor reale ale preambalatelor din eșantion.

                Un lot de produse preambalate va fi considerat acceptabil dacă rezultatele ambelor verificări îndeplinesc criteriile
                de acceptare.

                Pentru fiecare din aceste verificări există două planuri de eșantionare:

                — unul pentru verificarea nedistructivă, adică verificarea ce nu implică deschiderea ambalajului;

                — un altul pentru verificarea distructivă, adică verificarea care implică deschiderea sau distrugerea ambalajului.

                Din motive economice și practice, această din urmă verificare este limitată la minimul absolut necesar și este mai
                puțin eficace decât prima.

                Verificarea distructivă este utilizată așadar numai atunci când verificarea nedistructivă este impracticabilă. Ca
                regulă generală, ea nu se aplică la loturile cu mai puțin de 100 de unități.

                2.1.         Componența lotului de produse preambalate

                2.1.1.       Lotul este alcătuit din toate preambalatele de același tip și de aceeași fabricație care urmează a fi
                             inspectate.
 ---pagebreak--- 98   RO                                 Jurnalul Oficial al Uniunii Europene                                                 13/vol. 2

     2.1.2.       Când preambalatele sunt verificate la sfârșitul liniei de ambalare, numărul din fiecare lot este egal cu
                  producția maximă orară a liniei de ambalare. În alte cazuri, dimensiunea lotului este limitată
                  la 10 000.

     2.1.3.       Pentru loturile cu mai puțin de 100 de preambalate, verificarea nedistructivă, atunci când se
                  efectuează, va fi de 100 %.

     2.1.4.       Înainte de a se efectua verificările de la punctele 2.2 și 2.3, se ia în mod aleator un număr de produse
                  preambalate din lot, suficient pentru a se putea efectua verificarea care necesită eșantionul mai mare.

                  Pentru cealaltă verificare, eșantionul necesar este extras în mod aleator din primul eșantion și marcat.

                  Această operațiune de marcare este finalizată înainte de începerea operațiunilor de măsurare.

     2.2.         Verificarea volumului minim acceptabil al conținutului preambalatului

     2.2.1.       Volumul minim acceptabil al conținutului se calculează prin scăderea erorii negative tolerate pentru
                  volumul nominal al conținutului respectiv din volumul nominal al conținutului preambalatului.

     2.2.2.       Unitățile individuale din lot al căror volum real este mai mic decât volumul minim acceptabil al
                  conținutului vor fi considerate necorespunzătoare.

     2.2.3.       Pentru verificările prin eșantionare, se folosește unul din următoarele planuri de eșantionare (simplu
                  sau dublu), la alegerea fiecărui stat membru.

     2.2.3.1.     Planul simplu de eșantionare

                  Numărul de preambalate verificate este egal cu numărul din eșantion, după cum se indică în plan:

                  — dacă numărul de unități necorespunzătoare găsite în eșantion este mai mic sau egal cu criteriul
                    de acceptare, lotul de produse preambalate este considerat acceptabil în scopul prezentei
                    verificări;

                  — dacă numărul de unități necorespunzătoare găsite în eșantion este egal sau mai mare decât
                    criteriul de respingere, lotul de produse preambalate este respins.

     2.2.3.1.1.   Planul de verificare nedistructivă

                                                                   Numărul de        Numărul de unități necorespunzătoare
                           Numărul de unități din lot            unități din eșan-     Criteriul de        Criteriul de
                                                                       tion             acceptare          respingere

                    100-150                                             20                  1                   2

                    151-280                                             32                  2                   3

                    281-500                                             50                  3                   4

                    501-1 200                                           80                  5                   6

                  1 201-3 200                                          125                  7                   8

                  3 201 și peste                                       200                 10                  11

     2.2.3.1.2.   Planul de verificare distructivă

                                                                   Numărul de        Numărul de unități necorespunzătoare
                           Numărul de unități din lot            unități din eșan-     Criteriul de        Criteriul de
                                                                       tion             acceptare          respingere

                  Indiferent de număr (≥ 100)                          20                   1                   2
 ---pagebreak--- 13/vol. 2   RO                                  Jurnalul Oficial al Uniunii Europene                                                99

            2.2.3.2.     Planul de dublă eșantionare

                         Primul număr al preambalatelor verificate este egal cu numărul de unități din primul eșantion, așa
                         cum este indicat în plan:

                         — dacă primul număr de unități necorespunzătoare găsite în primul eșantion este mai mic sau egal
                           cu primul criteriu de acceptare, lotul este considerat acceptabil pentru scopul prezentei verificări;

                         — dacă numărul de unități necorespunzătoare găsite în primul eșantion este egal sau mai mare decât
                           primul criteriu de respingere, lotul este respins;

                         — dacă numărul de unități necorespunzătoare găsite în primul eșantion se află între primul criteriu
                           de acceptare și primul criteriu de respingere, se verifică un al doilea eșantion, al cărui număr de
                           unități este indicat în plan.

                         Unitățile necorespunzătoare găsite în primul și în cel de-al doilea eșantion trebuie să fie adunate
                         împreună:

                         — dacă numărul total al unităților necorespunzătoare este mai mic sau egal cu al doilea criteriu de
                           acceptare, lotul este considerat acceptabil pentru scopul verificării;

                         — dacă numărul total al unităților necorespunzătoare este mai mare sau egal cu al doilea criteriu de
                           respingere, lotul este respins.

            2.2.3.2.1.   Planul de verificare nedistructivă

                                                                        Eșantioane                           Numărul total

                          Numărul de unități din lot     Numărul de
                                                                                Criteriul de     Criteriul de
                                                        unități neco-    Ordinea      Numărul
                                                                                acceptare       respingere
                                                       respunzătoare

                           100-150                          prima           13           13              0                   2

                                                            a doua          13           26              1                   2

                           151-280                          prima           20           20              0                   3

                                                            a doua          20           40              3                   4

                           281-500                          prima           32           32              1                   4

                                                            a doua          32           64              4                   5

                           501-1 200                        prima           50           50              2                   5

                                                            a doua          50          100              6                   7

                         1 201-3 200                        prima           80           80              3                   7

                                                            a doua          80          160              8                   9

                         3 201 și peste                     prima         125           125              5                   9

                                                            a doua        125           250             12               13

            2.2.3.2.2.   Planul de verificare distructivă

                                                                        Eșantioane                           Numărul total

                          Numărul de unități din lot     Numărul de
                                                                                Criteriu de       Criteriu de
                                                        unități neco-    Ordinea      Numărul
                                                                                acceptare         respingere
                                                       respunzătoare

                         Indiferent de număr                prima          13           13               0                   2
                         (≥ 100)
                                                            a doua         13           26               1                   2
 ---pagebreak--- 100   RO                                Jurnalul Oficial al Uniunii Europene                                                               13/vol. 2

      2.3.       Verificarea volumului mediu real al preambalatelor individuale care constituie un lot

      2.3.1.     Un lot de produse preambalate este considerat acceptabil pentru scopul acestei verificări dacă
                                     ∑xi
                 valoarea medie x =     a volumului real al conținutului xi din numărul n de preambalate dintr-un
                                      n
                 eșantion este mai mare decât valoarea:

                                                                              s
                                                                    Vn–            ∙ t 1–α
                                                                                (    )
                                                                          √n
                 În această formulă:

                 Vn = volumul nominal al conținutului preambalatului

                 s    = abaterea standard evaluată a volumului real al lotului

                 n    = numărul de preambalate din eșantion pentru această verificare

                 t(1-α) = 0,995 nivelul de încredere al unei distribuții tip Student cu δ = (n – 1) grade de libertate

      2.3.2.     Dacă xi este valoarea măsurată pentru volumul real al conținutului obiectului al i-lea din eșantionul
                 conținând n obiecte, atunci:

      2.3.2.1.   media valorilor măsurate pentru eșantion este obținută prin următorul calcul:

                                                                                i=n

                                                                                ∑ xi
                                                                                i=1
                                                                      x =
                                                                                n

      2.3.2.2.   iar valoarea estimată a abaterii standard s prin următorul calcul:

                                                                i=n
                                                                              2
                 — suma pătratelor valorilor măsurate: ∑ (xi)
                                                                i=1

                                                                                2
                                                                                i=n

                 — pătratul sumei valorilor măsurate        ( ) i=n
                                                                          2

                                                                ∑ xi atunci
                                                                i=1
                                                                                ( )
                                                                                ∑ xi
                                                                                i=1

                                                                                n

                                                                      2
                                                           i=n

                                              i=n
                 — suma corectată: SC = ∑ (xi) –
                                              i=1
                                                       2
                                                           ( )
                                                            ∑ xi
                                                           i=1

                                                                n

                                              SC
                 — varianța evaluată v =
                                              n –1

                 Valoarea estimată a abaterii medii pătratice este s = √v

      2.3.3.     Criteriile de acceptare sau respingere a loturilor de produse preambalate testate în cadrul acestei
                 verificări:

                                                    Criterii pentru verificarea nedistructivă

                                              Numărul de unități din                                          Criterii
                 Numărul de unități din lot
                                                   eșantion                                      Acceptare                 Respingere

                 ≤ 500                                     30                               x ≥ Vn–0,503 s              x < Vn–0,503 s

                 > 500                                     50                               x ≥ Vn–0,379 s              x < Vn–0,379 s
 ---pagebreak--- 13/vol. 2   RO                          Jurnalul Oficial al Uniunii Europene                                             101

                                                  Criterii pentru verificarea distructivă

                                              Numărul de unități din                        Criterii
                 Numărul de unități din lot
                                                   eșantion                   Acceptare                  Respingere

                 Indiferent ce număr
                 (≥ 100)
                                                       20                 x ≥ Vn–0,640 s              x < Vn–0,640 s
 ---pagebreak--- 102      RO                                      Jurnalul Oficial al Uniunii Europene                                                          13/vol. 2

                                                                  ANEXA III

                                                                                Volumul nominal al conținutului, în litri

                               Lichide
                                                                                I                                    II (*)
                                                                           Permise definitiv                     Permise temporar

      1. (a) Vin din struguri proaspeți; must de struguri         0,10 – 0,25 – 0,35                    0,20 – 0,36 – 0,475
             cu fermentație oprită prin adaos de alcool           0,375 – 0,50 – 0,70                   0,60 – 0,68 – 0,72
             (poziția CCT nr. ex 22.05 C) cu excepția             0,75 – 1 – 1,5                        0,95 – 1,75 – 1,88
             lichiorurilor                                        2–5

          (b) Alte băuturi fermentate nespumoase, de              0,10 – 0,25 – 0,35                    0,20 – 0,33 – 0,36
              exemplu cidru, cidru de pere și mied                0,375 – 0,50 –                        0,72
              (poziția CCT nr. 22.07 B II)                        0,70 – 0,75 –
                                                                  1 – 1,5 –
                                                                  2–5

          (c) Vermuturi și alte vinuri aromate din                0,10 – 0,375 – 0,50                   0,20 – 0,35 – 0,36
              struguri proaspeți (poziția CCT nr. 22.06)          0,75 – 1 – 1,5                        0,68 – 0,70 – 0,72
              lichioruri (poziția CCT nr. 22.05 C)

      2. (a) Vinuri spumoase (poziția CCT nr. 22.05               0,10 – 0,125 – 0,20                   0,57 – 0,77
             A + B)                                               0,375 – 0,75 – 1,5
                                                                  3

          (b) Alte băuturi spumoase fermentate, de                0,10 – 0,125 – 0,20                   0,57 – 0,77
              exemplu cidru, cidru de pere și mied                0,375 – 0,75 – 1
              (poziția CCT nr. 22.07 B I)                         1,5 – 3

      3 Bere făcută din malț                                      0,25 – 0,33 – 0,50                    0,18 (numai în cutii de con-
        (poziția CCT nr. 22.03):                                  0,75 – 1 – 2 – 3                      serve)
                                                                  4–5                                   0,20 – 0,30 – 0,35
                                                                                (numai în cutii de conserve)
                                                                                0,45 – 0,66 – 3,8

              — beri acide, bere tip „gueuze”                     0,375

      4. Băuturi spirtoase și alte băuturi alcoolice              0,05 – 0,10 – 0,20                    0,25 – 0,36 – 0,60
         (poziția CCT nr. 22.09)                                  0,35 – 0,375 – 0,50                   0,72
                                                                  0,70 – 0,75 – 1
                                                                  1,5 – 2 – 2,5
                                                                  3

      5. Oțet și înlocuitori ai acestuia (poziția CCT             0,25 – 0,50 – 0,75                    0,35 – 0,7 – 1,5
         nr. 22.10)                                               1–2–5                                 2,5

      6. Uleiuri comestibile (poziția CCT nr. 15.07 A I)          0,10 – 0,25 – 0,50                    0,375 – 0,625 – 0,75
         (poziția CCT nr. 15.07.D II)                             1–2–3–5                               1,5 – 2,5

      (*) În ceea ce privește produsele preambalate ale căror volume nominale sunt prezentate în coloana II, în țările care au permis libera
          circulație a acestor produse preambalate la 31 decembrie 1971, articolul 5 se aplică numai până la 31 decembrie 1980, cu excep-
          ția preambalatelor specificate la poziția 8 litera (a), la care se aplică până la 31 decembrie 1988.
 ---pagebreak--- 13/vol. 2      RO                                      Jurnalul Oficial al Uniunii Europene                                                          103

                                                                                Volumul nominal al conținutului, în litri
                                     Lichide                                            I                                    II (*)
                                                                                Permise definitiv                     Permise temporar

            7. Lapte și băuturi pe bază de lapte vândute la             0,10 – 0,2 – 0,25                     0,22 – 0,33 – 0,6
               volum (poziția CCT nr. 04.01) (cu excepția               0,50 – 0,75 – 1
               iaurtului și a kefirului, poziția CCT nr. 22.02 B)       2–3–4

            8. (a) Ape, inclusiv ape minerale și ape gazoase            toate volumele de mai jos             0,35 – 0,45 – 0,47
                   (poziția CCT nr. 22.01)                              0,20 – 0,20 – 0,25                    0,90 – 0,94
                                                                        0,33 – 0,50 – 0,70
                                                                        0,75 – 1 – 1,5
                                                                        2
                (b) Limonadă, apă minerală aromată și apă               toate volumele de mai jos             0,35 – 0,45 – 0,47
                    gazoasă aromată, precum și alte băuturi             0,20 – 0,20 – 0,25                    0,60 – 0,90 – 0,94
                    nealcoolice în afară de sucurile de fructe și       0,33 – 0,50 – 0,70
                    de legume (poziția CCT nr. 22.02 A)                 0,75 – 1 – 1,5
                                                                        2–3–4
                                                                        5

            9. Sucuri de fructe și de legume, cu sau fără adaos         toate volumele de mai jos             18 – 0,35
               de zahăr, dar nefermentate și fără a conține             0,125 – 0,125 – 0,20                  (numai în cutii de conserve)
               alcool și sucuri concentrate de fructe                   0,25 – 0,33 – 0,50
               (poziția CCT nr. 20.07)                                  0,70 – 0,75 – 1
                                                                        1,5 – 2 – 3
                                                                        4–5

            (*) În ceea ce privește produsele preambalate ale căror volume nominale sunt prezentate în coloana II, în țările care au permis libera
                circulație a acestor produse preambalate la 31 decembrie 1971, articolul 5 se aplică numai până la 31 decembrie 1980, cu excep-
                ția preambalatelor specificate la poziția 8 litera (a), la care se aplică până la 31 decembrie 1988.

            Notă: Lichidele menționate la pozițiile 1 literele (a) și (b), 4, 8 literele (a) și (b) și 9 pot fi puse în vânzare de Comunitate
                  numai în preambalate cu valoarea nominală a conținutului conformă cu tabelul de mai sus și cu reglementările
                  relevante sau cu practicile comerciale uzuale din statul membru de origine al lichidului, indiferent dacă
                  ambalarea este efectuată în statul membru de origine sau în alt stat.


title: Directiva 2002/92/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 9 decembrie 2002 privind intermedierea de asigurări

text:
               06/Volumul 4

               RO

               Jurnalul Ofícial al Uniunii Europene

               246

         32002L0092

               L 009/3

               JURNALUL OFÍCIAL AL UNIUNII EUROPENE

         DIRECTIVA 2002/92/CE A PARLAMENTULUI EUROPEAN ȘI A CONSILIULUI
   din 9 decembrie 2002
   privind intermedierea de asigurări
   PARLAMENTUL EUROPEAN ȘI CONSILIUL UNIUNII EUROPENE,
   având în vedere Tratatul de instituire a Comunității Europene, în special articolul 47 alineatul (2) și articolul 55,
   având în vedere propunerea Comisiei (1),
   având în vedere avizul Comitetului Economic și Social (2),
   în conformitate cu procedura prevăzută la articolul 251 din tratat (3),
   întrucât:

               (1)

               Intermediarii de asigurări și de reasigurări joacă un rol central în distribuirea produselor de asigurare și reasigurare în cadrul Comunității.

               (2)

               Un prim pas pentru a facilita exercitarea libertății de stabilire și a libertății de a presta servicii pentru agenții și brokerii de asigurări a fost făcut prin Directiva 77/92/CEE a Consiliului din 13 decembrie 1976 privind măsuri de facilitare a exercitării efective a libertății de stabilire și a libertății de a presta servicii pentru activitățile de agenți și brokeri de asigurări (ex grupa 630 ISIC) și, în special, măsuri tranzitorii cu privire la acele activități (4).

               (3)

               Directiva 77/92/CEE trebuia să își mențină aplicabilitatea până la intrarea în vigoare a dispozițiilor referitoare la coordonarea reglementărilor de drept intern privind accesul la activitățile de agent și broker de asigurări și exercitarea acestora.

               (4)

               Recomandarea 92/48/CEE a Comisiei din 18 decembrie 1991 privind intermediarii de asigurări (5) a fost urmată în mare măsură de statele membre și a contribuit la apropierea dispozițiilor de drept intern privind cerințele profesionale și înregistrarea intermediarilor de asigurări.

               (5)

               Cu toate acestea, există încă diferențe substanțiale între dispozițiile de drept intern care obstrucționează accesul la activitățile intermediarilor de asigurări și reasigurări și exercitarea acestor activități în piața internă. În consecință, este oportun să se înlocuiască Directiva 77/92/CEE cu o nouă directivă.

               (6)

               Intermediarii de asigurări și reasigurări ar trebui să fie în măsură să se prevaleze de libertatea de stabilire și de libertatea de a presta servicii care sunt consfințite de tratat.

               (7)

               Incapacitatea intermediarilor de asigurări de a își desfășura activitatea liber pe tot teritoriul Comunității este un obstacol în calea bunei funcționări a pieței unice în asigurări.

               (8)

               Coordonarea dispozițiilor de drept intern referitoare la cerințele profesionale și înregistrarea persoanelor care abordează și desfășoară activitatea de intermediere de asigurări poate așadar să contribuie atât la realizarea pieței unice pentru servicii financiare, cât și la o mai bună protecție a consumatorilor în acest domeniu.

               (9)

               Produsele de asigurări pot fi distribuite de diferite categorii de persoane sau instituții, cum ar fi agenți, brokeri și agenți de asigurări bancare. Egalitatea de tratament între agenți și protecția consumatorului impune ca toate aceste persoane sau instituții să se afle sub incidența prezentei directive.

               (10)

               Prezenta directivă conține o definiție a „intermediarului de asigurări legat” care ține seama de caracteristicile anumitor piețe din statele membre și al cărei scop este să stabilească condițiile de înregistrare aplicabile unor astfel de intermediari. Scopul acestei definiții nu este să împiedice statele membre să aibă concepte similare în ceea ce privește intermediarii de asigurări care, chiar dacă acționează pentru și în numele unei întreprinderi de asigurare și sub întreaga răspundere a întreprinderii respective, au dreptul să colecteze prime sau sume destinate clienților în conformitate cu garanțiile financiare prevăzute de prezenta directivă.

               (11)

               Prezenta directivă ar trebui să se aplice persoanelor a căror activitate constă în prestarea de servicii de intermediere de asigurări în favoarea unor terți, în schimbul unei remunerații care poate fi de natură pecuniară sau care poate f sub forma unui alt avantaj economic convenit și legat de prestația furnizată.

               (12)

               Prezenta directivă nu ar trebui să se aplice persoanelor cu o altă activitate profesională, cum ar fi experți fiscali sau contabili, care oferă consultanță privind acoperirea prin asigurare numai ocazional, în cadrul acestei alte activități profesionale, după cum ea nu ar trebui să se aplice nici în cazul simplei furnizări de informații generale cu privire la produsele de asigurare, cu condiția ca activitatea respectivă să nu vizeze sprijinirea clientului în vederea încheierii sau executării unui contract de asigurare sau reasigurare, gestionarea, cu titlu profesional, a solicitărilor de daune primite de o întreprindere de asigurare sau reasigurare sau ajustarea de daune și evaluarea daunei de către un expert.

               (13)

               Prezenta directivă nu ar trebui să se aplice persoanelor care se ocupă cu intermedierea de asigurări doar ca o activitate auxiliară în anumite condiții stricte.

               (14)

               Intermediarii de asigurări și reasigurări ar trebui înregistrați la autoritatea competentă din statul membru în care au domiciliul sau sediul central, cu condiția ca aceștia să îndeplinească o serie de cerințe profesionale stricte referitoare la competența, buna reputație, asigurarea de răspundere civilă profesională și capacitatea lor financiară.

               (15)

               O astfel de înregistrare ar trebui să permită intermediarilor de asigurări și reasigurări să își desfășoare activitatea în alte state membre, în conformitate cu principiile libertății de stabilire și a libertății de a presta servicii, cu condiția respectării procedurii corespunzătoare de notificare între autoritățile competente.

               (16)

               Sunt necesare sancțiuni corespunzătoare împotriva persoanelor care desfășoară activitatea de intermediere de asigurări sau reasigurări fără a fi înregistrate, împotriva întreprinderilor de asigurare sau reasigurare care recurg la serviciile unor intermediari neînregistrați sau împotriva intermediarilor care nu respectă dispozițiile de drept intern adoptate în temeiul prezentei directive.

               (17)

               Colaborarea și schimbul de informații între autoritățile competente sunt esențiale pentru a proteja clienții și pentru a garanta soliditatea activităților de asigurare și reasigurare în piața unică.

               (18)

               Este esențial pentru client să știe dacă are de-a face cu un intermediar care îi dă consultanță în legătură cu produsele unei game largi de întreprinderi de asigurare sau cu produsele oferite de un număr specific de întreprinderi de asigurare.

               (19)

               Prezenta directivă ar trebui să specifice obligațiile pe care intermediarii de asigurări ar trebui să le aibă atunci când furnizează informații clienților. Un stat membru poate menține sau adopta în acest domeniu dispoziții mai stricte care pot fi impuse intermediarilor de asigurări care desfășoară activități de intermediere pe teritoriul său, independent de domiciliul acestora, cu condiția ca aceste dispoziții mai stricte să respecte dreptul comunitar, inclusiv Directiva 2000/31/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 8 iunie 2000 privind unele aspecte juridice ale serviciilor societății informaționale, în special comerțul electronic, în piața internă (Directiva privind comerțul electronic) (6).

               (20)

               În cazul în care intermediarul declară că acordă consultanță în legătură cu produsele unei game largi de întreprinderi de asigurare, acesta trebuie să facă o analiză imparțială și suficient de cuprinzătoare a produselor disponibile pe piață. În plus, toți intermediarii ar trebui să își motiveze sfaturile acordate.

               (21)

               Este mai puțin necesar să se solicite ca astfel de informații să fie date în cazul în care clientul este o societate care urmărește să asigure sau să reasigure riscurile industriale și comerciale.

               (22)

               Sunt necesare proceduri adecvate și eficace de contestație și de atac în statele membre pentru soluționarea litigiilor între intermediarii de asigurări și clienți, prin utilizarea, după caz, a procedurilor existente.

               (23)

               Fără a aduce atingere dreptului clienților de a iniția o acțiune în instanță, statele membre ar trebui să încurajeze organismele publice sau private, înființate pentru soluționarea extrajudiciară a conflictelor, să colaboreze pentru soluționarea litigiilor transfrontaliere. O astfel de colaborare ar putea să urmărească, de exemplu, să permită clienților să contacteze organisme extrajudiciare create în statul membru în care au domiciliul în legătură cu orice contestație referitoare la intermediarii de asigurări stabiliți în alte state membre. Crearea rețelei FIN-NET furnizează o asistență sporită consumatorilor, în cazul în care aceștia utilizează servicii transfrontaliere. Dispozițiile referitoare la proceduri ar trebui să țină seama de Recomandarea 98/257/CE a Comisiei din 30 martie 1998 privind principiile aplicabile organismelor responsabile cu soluționarea extrajudiciară a litigiilor în materie de consum (7).

               (24)

               Directiva 77/92/CEE ar trebui, în consecință, abrogată,

         ADOPTĂ PREZENTA DIRECTIVĂ:
   CAPITOLUL I
   DOMENIU DE APLICARE ȘI DEFINIȚII
   Articolul 1
   Domeniu de aplicare
   (1)   Prezenta directivă stabilește norme privind accesul la activitățile de intermediere de asigurări și reasigurări și exercitarea acestora de către persoane fizice și juridice stabilite sau care doresc să se stabilească într-un stat membru.
   (2)   Prezenta directivă nu se aplică persoanelor care oferă servicii de intermediere pentru contracte de asigurare în cazul în care următoarele condiții sunt îndeplinite în totalitate:

               (a)

               contractul de asigurare impune numai cunoașterea acoperirii oferite de asigurare;

               (b)

               contractul de asigurare nu este un contract de asigurare de viață;

               (c)

               contractul de asigurare nu acoperă nici un risc de răspundere civilă;

               (d)

               principala activitate profesională a persoanei nu este intermedierea de asigurări;

               (e)

               asigurarea este complementară produsului sau serviciului oferit de orice prestator, în cazul în care asigurarea respectivă oferă acoperire pentru:

                           (i)

                           riscul de defectare, pierdere sau avariere a bunurilor furnizate de prestatorul respectiv sau

                           (ii)

                           avarierea sau pierderea bagajelor sau alte riscuri legate de o călătorie a cărei rezervare s-a făcut la prestatorul respectiv, chiar dacă asigurarea este o asigurare de viață sau o asigurare a riscului de răspundere civilă, cu condiția ca acoperirea să fie auxiliară asigurării principale pentru riscurile asociate călătoriei;

               (f)

               valoarea primei anuale nu depășește 500 EUR, iar durata totală a contractului de asigurare, inclusiv toate reînnoirile, nu este mai mare de cinci ani.

         (3)   Prezenta directivă nu se aplică serviciilor de intermediere de asigurări și reasigurări furnizate pentru riscuri și angajamente situate în afara Comunității.
   Prezenta directivă nu afectează legislația unui stat membru referitoare la activitatea de intermediere de asigurări desfășurată de intermediari de asigurări și reasigurări stabiliți într-o țară terță și care lucrează pe teritoriul acesteia în baza principiului libertății de a presta servicii, cu condiția garantării unui tratament egal pentru toate persoanele care desfășoară sau care sunt autorizate să desfășoare activități de intermediere de asigurări pe piața respectivă.
   Prezenta directivă nu reglementează activitățile de intermediere de asigurări desfășurate în țări terțe sau activitățile întreprinderilor de asigurare sau reasigurare din cadrul Comunității, astfel cum sunt acestea definite în prima Directivă 73/239/CEE a Consiliului din 24 iulie 1973 privind coordonarea actelor cu putere de lege și actelor administrative referitoare la accesul la activitatea de asigurare directă, alta decât asigurarea de viață, și exercitarea acestei activități (8) și în prima Directivă 79/267/CEE a Consiliului din 5 martie 1979 privind coordonarea actelor cu putere de lege și actelor administrative referitoare la accesul la activitatea de asigurări directe de viață și exercitarea acesteia (9), realizate prin intermediul intermediarilor de asigurări în țări terțe.
   Articolul 2
   Definiții
   În sensul prezentei directive:

               1.

               „întreprindere de asigurare” înseamnă o întreprindere care a primit o autorizație oficială în conformitate cu articolul 6 din Directiva 73/239/CEE sau articolul 6 din Directiva 79/267/CEE;

               2.

               „întreprindere de reasigurare” înseamnă o întreprindere, alta decât o întreprindere de asigurare sau o întreprindere de asigurare dintr-o țară terță, a cărei principală activitate constă în acceptarea riscurilor cedate de o întreprindere de asigurare, o întreprindere de asigurare dintr-o țară terță sau de alte întreprinderi de reasigurare;

               3.

               „intermediere de asigurări” înseamnă orice activitate care constă din prezentarea sau propunerea unor contracte de asigurare sau din desfășurarea altor acțiuni pregătitoare în vederea finalizării unor astfel de contracte sau din încheierea unor astfel de contracte sau de contribuție la gestionarea sau derularea unor astfel de contracte, în special în cazul unei solicitări de daune.
               Aceste activități nu sunt considerate intermediere de asigurări în cazul în care sunt realizate de o întreprindere de asigurare sau de un angajat al unei întreprinderi de asigurare care acționează sub răspunderea unei întreprinderi de asigurare.
               Nu se consideră a fi intermediere de asigurări furnizarea ocazională de informații în contextul unei alte activități profesionale, cu condiția ca scopul activității respective să nu fie acordarea de asistență unui client în vederea încheierii sau derulării unui contract de asigurare, gestionarea, cu titlu profesional, a solicitărilor de daune ale unei întreprinderi de asigurare, precum și compensarea daunelor și evaluarea de către un expert a solicitărilor de daune;

               4.

               „intermediere de reasigurări” înseamnă orice activitate care constă din prezentarea sau propunerea unor contracte de reasigurare sau din desfășurarea altor acțiuni pregătitoare în vederea finalizării unor astfel de contracte sau din încheierea unor asemenea contracte sau contribuția la gestionarea și derularea unor astfel de contracte, în special în caz de solicitare de daune.
               Aceste activități nu sunt considerate intermediere de reasigurări în cazul în care sunt realizate de o întreprindere de reasigurare sau de un angajat al unei întreprinderi de reasigurare care acționează sub răspunderea unei întreprinderi de reasigurare.
               Nu se consideră intermediere de reasigurări furnizarea ocazională de informații în contextul unei alte activități profesionale, cu condiția ca scopul activității respective să nu fie acordarea de asistență unui client în vederea încheierii sau derulării unui contract de reasigurare, gestionarea, cu titlu profesional, a solicitărilor de daune ale unei întreprinderi de reasigurare, precum și compensarea daunelor și evaluarea de către un expert a solicitărilor de daune;

               5.

               „intermediar de asigurări” înseamnă orice persoană fizică sau juridică ce inițiază sau desfășoară, în schimbul unei remunerații, activități de intermediere de asigurări;

               6.

               „intermediar de reasigurări” înseamnă orice persoană fizică sau juridică ce inițiază sau desfășoară, în schimbul unei remunerații, activități de intermediere de reasigurări;

               7.

               „intermediar de asigurări legat” înseamnă orice persoană care desfășoară activități de intermediere de asigurări pentru una sau mai multe întreprinderi de asigurare și în numele acesteia/acestora, în cazul în care produsele de asigurare nu se află în concurență, dar care nu colectează prime sau sume destinate clienților; această persoană acționează sub răspunderea totală a acelor întreprinderi de asigurare pentru produsele care le privesc pe fiecare în parte.
               Orice persoană care desfășoară activități de intermediere de asigurări pe lângă activitatea sa profesională principală este de asemenea considerată un intermediar de asigurări legat care acționează sub răspunderea uneia sau mai multor întreprinderi de asigurare pentru produsele care le privesc pe fiecare în parte, în cazul în care asigurarea este complementară bunurilor sau serviciilor furnizate în cadrul acelei activități profesionale principale și în cazul în care persoana nu colectează prime sau sume destinate clienților;

               8.

               „riscuri mari” sunt riscurile definite la articolul 5 litera (d) din Directiva 73/239/CEE;

               9.

               „stat membru de origine” înseamnă:

                           (a)

                           în cazul în care intermediarul este o persoană fizică, statul membru în care acesta are domiciliul și în care își desfășoară activitatea;

                           (b)

                           statul membru în care se află sediul său social în cazul în care intermediarul este o persoană juridică, sau statul membru în care se află sediul său central, în cazul în care în conformitate cu dreptul său intern acesta nu are sediu social;

               10.

               „stat membru gazdă” înseamnă statul membru în care un intermediar de asigurări sau de reasigurări are o sucursală sau în care prestează servicii;

               11.

               „autorități competente” înseamnă autoritățile pe care fiecare stat membru în parte le desemnează în conformitate cu articolul 7;

               12.

               „suport durabil” înseamnă orice instrument cu ajutorul căruia clientul poate stoca informațiile care îi sunt adresate personal, astfel încât acestea să poată fi consultate ulterior pe durata unei perioade adaptate scopului acestor informații și care permite reproducerea fidelă a informațiilor stocate.
               În special, noțiunea de suport durabil include dischetele, CD-ROM-urile, DVD-urile și unitatea de hard-disk a calculatoarelor personale pe care se salvează poșta electronică, dar exclude siturile de Internet, cu excepția cazului în care astfel de situri îndeplinesc criteriile specificate la primul paragraf.

         CAPITOLUL II
   CERINȚE DE ÎNREGISTRARE
   Articolul 3
   Înregistrare
   (1)   Intermediarii de asigurări și de reasigurări sunt înregistrați la autoritatea competentă, așa cum este aceasta definită la articolul 7 alineatul (2), din statul membru de origine.
   Fără a aduce atingere primului paragraf, statele membre pot prevedea posibilitatea ca întreprinderile de asigurare și reasigurare, precum și alte organisme, să colaboreze cu autoritățile competente pentru înregistrarea intermediarilor de asigurări și de reasigurări și pentru aplicarea cerințelor din articolul 4 acestor intermediari. În special, în cazul intermediarilor de asigurări legați între ei, aceștia pot fi înregistrați de către o întreprindere de asigurare sau de către o asociație de întreprinderi de asigurare sub controlul unei autorități competente.
   Statele membre nu sunt obligate să aplice cerința prevăzută în primul și al doilea paragraf tuturor persoanelor fizice care lucrează într-o întreprindere și care desfășoară activități de intermediere de asigurări sau reasigurări.
   În ceea ce privește persoanele juridice, statele membre înregistrează aceste persoane și specifică de asemenea în registru numele persoanelor fizice din conducere care răspund de activitatea de intermediere.
   (2)   Statele membre pot institui mai multe registre pentru intermediarii de asigurări și reasigurări, cu condiția să definească criteriile potrivit cărora se face înregistrarea intermediarilor.
   Statele membre veghează la crearea unui punct unic de informare, care să permită un acces ușor și rapid la informațiile provenind de la aceste diverse registre care sunt create electronic și care sunt actualizate în permanență. Punctul de informare oferă de asemenea elementele de identificare ale autorităților competente din fiecare stat membru, prevăzute la alineatul (1) primul paragraf. Registrul indică în plus țara sau țările în care intermediarul își desfășoară activitatea în conformitate cu reglementările privind libertatea de stabilire sau libertatea de a presta servicii.
   (3)   Statele membre veghează ca înregistrarea intermediarilor de asigurări – inclusiv a intermediarilor legați – și a intermediarilor de reasigurări să se facă sub rezerva îndeplinirii cerințelor profesionale prevăzute la articolul 4.
   Statele membre veghează de asemenea ca intermediarii de asigurări – inclusiv intermediarii legați – și intermediarii de reasigurări care încetează să mai îndeplinească aceste cerințe să fie radiați din registru. Validitatea înregistrării este revizuită periodic de autoritatea competentă. În cazul în care este necesar, statul membru de origine informează statul membru gazdă, prin toate mijloacele corespunzătoare, în legătură cu o astfel de radiere.
   (4)   Autoritățile competente pot elibera intermediarilor de asigurări și reasigurări un document care să permită oricărei părți interesate să verifice, prin consultarea registrului (registrelor) prevăzut(e) la alineatul (2), în cazul în care aceștia sunt înregistrați legal.
   Documentul trebuie să conțină cel puțin informațiile specificate la articolul 12 alineatul (1) literele (a) și (b) și, în cazul unei persoane juridice, numele persoanei (persoanelor) fizice prevăzute în al patrulea paragraf din alineatul (1) din prezentul articol.
   Statul membru cere ca documentul să fie returnat autorității competente care l-a eliberat în momentul în care intermediarul de asigurări sau de reasigurări respectiv încetează să mai fie înregistrat.
   (5)   Intermediarii de asigurări și reasigurări înregistrați sunt autorizați să inițieze și să desfășoare activitatea de intermediere de asigurări și reasigurări în cadrul Comunității în baza libertății de stabilire și a libertății de a presta servicii.
   (6)   Statele membre veghează ca întreprinderile de asigurare să recurgă numai la serviciile de intermediere de asigurări și reasigurări prestate de intermediarii de asigurări și reasigurări înregistrați și de persoanele prevăzute la articolul 1 alineatul (2).
   Articolul 4
   Cerințe profesionale
   (1)   Intermediarii de asigurări și reasigurări trebuie să aibă cunoștințele și aptitudinile corespunzătoare, astfel cum sunt acestea stabilite de statul membru de origine al intermediarului.
   Statele membre de origine pot adapta condițiile cerute în materie de cunoștințe și aptitudini în funcție de activitatea de intermediere de asigurări sau de reasigurări și de produsele distribuite, în special în cazul în care activitatea profesională principală a intermediarului este alta decât intermedierea de asigurări. În astfel de situații, intermediarul respectiv poate desfășura o activitate de intermediere de asigurări numai în cazul în care un intermediar de asigurări care îndeplinește condițiile din acest articol sau o întreprindere de asigurare își asumă întreaga responsabilitate pentru acțiunile sale.
   Statele membre pot prevedea că, pentru cazurile menționate în al doilea paragraf din articolul 3 alineatul (1), întreprinderea de asigurări verifică dacă cunoștințele și aptitudinile intermediarilor sunt în conformitate cu obligațiile prevăzute în primul paragraf din acest alineat și, dacă este necesar, oferă acestor intermediari formarea necesară, care să corespundă cerințelor legate de produsele pe care aceștia le vând.
   Statele membre nu sunt obligate să aplice cerința prevăzută la primul paragraf din prezentul alineat tuturor persoanelor fizice care lucrează într-o întreprindere și care desfășoară activități de intermediere de asigurări sau reasigurări. Statele membre veghează ca o proporție rezonabilă din persoanele aflate în structura de conducere a unor astfel de întreprinderi, care răspund de intermediere în materie de produse de asigurare, precum și toate celelalte persoane direct implicate în intermedierea de asigurări și reasigurări, să demonstreze cunoștințele și aptitudinile necesare pentru îndeplinirea îndatoririlor lor.
   (2)   Intermediarii de asigurări și reasigurări trebuie să se bucure de o bună reputație. Ca un minim necesar, aceștia trebuie să nu aibă cazier judiciar sau un alt document național echivalent pentru infracțiuni grave care au adus atingere proprietății sau pentru alte infracțiuni în domeniul financiar și nu trebuie să fi fost declarați anterior în faliment, cu excepția cazului în care au fost reabilitați în conformitate cu dispozițiile de drept intern.
   Statele membre pot permite, în conformitate cu dispozițiile celui de-al doilea paragraf din articolul 3 alineatul (1), ca întreprinderile de asigurare să verifice bunul renume al intermediarilor de asigurări.
   Statele membre nu sunt obligate să aplice cerința prevăzută în primul paragraf din prezentul alineat tuturor persoanelor fizice care lucrează într-o întreprindere și care desfășoară activitatea de intermediere de asigurări și reasigurări. Statele membre veghează ca structurile de conducere ale unor astfel de întreprinderi și orice membru al personalului direct implicat în intermedierea de asigurări și reasigurări să îndeplinească această cerință.
   (3)   Intermediarii de asigurări și reasigurări vor deține o asigurare de indemnizație profesională care să acopere întreg teritoriul Comunității sau altă garanție comparabilă pentru răspunderea care decurge din neglijența profesională, în valoare de cel puțin 1 000 000 EUR pentru fiecare solicitare de daune și în valoare globală de 1 500 000 EUR pe an pentru totalitatea solicitărilor de daune, cu excepția cazului în care o astfel de asigurare sau garanție comparabilă le este pusă la dispoziție de o întreprindere de asigurare sau reasigurare sau de altă întreprindere în numele căreia intermediarul de asigurări sau de reasigurări acționează sau este împuternicit să acționeze sau dacă întreprinderea respectivă și-a asumat întreaga răspundere pentru acțiunile intermediarului.
   (4)   Statele membre adoptă toate măsurile necesare pentru a proteja clienții în cazul incapacității intermediarului de asigurări de a transfera prima întreprinderii de asigurare sau de a transfera suma aferentă despăgubirii sau de a returna prima asiguratului.
   Astfel de măsuri îmbracă una sau mai multe din următoarele forme:

               (a)

               dispoziții legale sau contractuale în conformitate cu care banii pe care clientul i-a plătit intermediarului sunt considerați a fi fost transferați întreprinderii, în vreme ce banii pe care întreprinderea de asigurări i-a plătit intermediarului nu sunt considerați a fi fost transferați clientului decât în momentul primirii lor efective de către acesta din urmă;

               (b)

               cerința ca intermediarii de asigurări să aibă o capacitate financiară care în permanență să fie la nivelul de 4 % din suma primelor anuale încasate, cu condiția ca această sumă să fie de minimum 15 000 EUR;

               (c)

               cerința ca banii clienților să fie transferați prin conturi client strict separate și ca aceste conturi să nu fie utilizate pentru a face plăți către alți creditori în caz de faliment;

               (d)

               cerința constituirii unui fond de garanție.

         (5)   Exercitarea activităților de intermediere de asigurări și reasigurări impune ca cerințele profesionale prevăzute în prezentul articol să fie îndeplinite în permanență.
   (6)   Statele membre pot adopta cerințe mai stricte decât cele prevăzute de prezentul articol sau să prevadă cerințe suplimentare pentru intermediarii de asigurări și reasigurări înregistrați pe teritoriul lor.
   (7)   Sumele prevăzute la alineatele (3) și (4) sunt revizuite periodic pentru a ține seama de evoluția indicelui european al prețurilor de consum publicat de Eurostat. Prima revizuire are loc la cinci ani după intrarea în vigoare a prezentei directive, iar revizuirile ulterioare au loc din cinci în cinci ani.
   Sumele se ajustează automat, prin adăugarea la suma de bază în euro a procentajului de creștere a indicelui menționat în intervalul de timp cuprins între intrarea în vigoare a prezentei directive și data primei revizuiri sau între data ultimei revizuiri și data noii revizuiri, cu rotunjirea în sus a acestei sume.
   Articolul 5
   Menținerea drepturilor dobândite
   Statele membre pot prevedea ca persoanele care au exercitat activitatea de intermediere înainte de 1 septembrie 2000, care au fost înregistrate și care au avut nivelul de formare și experiența cerute în prezenta directivă să fie automat înscrise în registrul care urmează să fie creat, de îndată ce condițiile prevăzute la articolul 4 alineatele (3) și (4) sunt îndeplinite.
   Articolul 6
   Notificarea stabilirii și prestării serviciilor în alte state membre
   (1)   Orice intermediar de asigurări sau reasigurări care intenționează să exercite pentru prima dată o activitate într-unul sau mai multe state membre, în baza libertății de a presta servicii sau a libertății de stabilire, informează autoritățile competente din statul membru de origine.
   Într-un interval de o lună de la o astfel de notificare, autoritățile competente respective informează autoritățile competente din orice stat membru gazdă care doresc acest lucru în legătură cu intenția intermediarului de asigurări sau reasigurări și îl informează concomitent și pe intermediarul în cauză.
   Intermediarul de asigurări sau reasigurări își poate începe activitatea la o lună de la data la care a fost informat de autoritățile competente din statul membru de origine cu privire la notificarea prevăzută în al doilea paragraf. Cu toate acestea, intermediarul își poate începe activitatea imediat în cazul în care statul membru gazdă nu dorește să fie informat în legătură cu acest lucru.
   (2)   Statele membre transmit Comisiei dorința lor de a fi informate în conformitate cu alineatul (1). La rândul său, Comisia notifică acest lucru tuturor statelor membre.
   (3)   Autoritățile competente din statul membru gazdă pot adopta măsurile necesare pentru a asigura publicarea corespunzătoare a condițiilor în care activitățile respective trebuie exercitate pe teritoriul lor, în interesul general.
   Articolul 7
   Autorități competente
   (1)   Statele membre desemnează autoritățile competente împuternicite să asigure punerea în aplicare a prezentei directive. Acestea informează Comisia în acest sens, indicând orice repartizare a respectivelor atribuții.
   (2)   Autoritățile prevăzute la alineatul (1) sunt fie autorități sau organisme publice recunoscute în dreptul intern sau autorități publice abilitate în mod expres în acest sens prin legislația internă. Aceste autorități nu sunt întreprinderi de asigurare sau de reasigurare.
   (3)   Autoritățile competente dețin toate puterile necesare pentru a-și îndeplini funcțiile. În cazul existenței mai multor autorități competente pe teritoriul său, statul membru respectiv veghează ca aceste autorități să colaboreze strâns, astfel încât să își îndeplinească eficient îndatoririle.
   Articolul 8
   Sancțiuni
   (1)   Statele membre prevăd sancțiuni corespunzătoare pentru situația în care o persoană care desfășoară activitatea de intermediere de asigurări sau reasigurări nu este înregistrată într-un stat membru și nu este menționată la articolul 1 alineatul (2).
   (2)   Statele membre prevăd sancțiunile corespunzătoare împotriva întreprinderilor de asigurare sau reasigurare care recurg la serviciile de intermediere de asigurări sau reasigurări oferite de persoane care nu sunt înregistrate într-un stat membru și care nu sunt menționate la articolul 1 alineatul (2).
   (3)   Statele membre prevăd sancțiunile corespunzătoare în cazul în care un intermediar de asigurări sau reasigurări nu respectă dispozițiile de drept intern adoptate în temeiul prezentei directive.
   (4)   Prezenta directivă nu afectează prerogativa statelor membre gazdă de a adopta măsurile corespunzătoare pentru a preveni sau sancționa, pe teritoriul lor, actele care contravin actelor cu putere de lege sau normelor administrative adoptate în interesul general. Aceasta include posibilitatea de a-i împiedica pe intermediarii de asigurări și reasigurări care au comis o astfel de infracțiune să mai desfășoare noi operațiuni pe teritoriile statelor respective.
   (5)   Orice măsură adoptată, ce presupune sancțiuni sau restricții ale activităților desfășurate de un intermediar de asigurări sau reasigurări, trebuie să fie motivată corespunzător și comunicată intermediarului în cauză. Orice astfel de măsură poate fi atacată într-o instanță de drept din statul membru care a adoptat-o.
   Articolul 9
   Schimbul de informații între statele membre
   (1)   Autoritățile competente din diferitele state membre colaborează pentru a asigura aplicarea corespunzătoare a dispozițiilor prezentei directive.
   (2)   Autoritățile competente realizează un schimb de informații cu privire la intermediarii de asigurări și de reasigurări, în cazul în care aceștia au făcut obiectul unei sancțiuni prevăzute la articolul 8 alineatul (3) sau a unei măsuri prevăzute la articolul 8 alineatul (4), astfel de informații putând să determine radierea intermediarilor respectivi din registru. Autoritățile competente pot, de asemenea, să facă schimb de orice informații relevante la cererea uneia dintre ele.
   (3)   Toate persoanele care trebuie să primească sau să dezvăluie informații în legătură cu prezenta directivă sunt obligate să respecte secretul profesional, după cum prevede articolul 16 din Directiva 92/49/CEE a Consiliului din 18 iunie 1992 privind coordonarea actelor cu putere de lege și actelor administrative referitoare la asigurările directe, altele decât asigurările de viață, și de modificare a Directivelor 73/239/CEE și 88/357/CEE (a treia directivă privind asigurarea generală) (10) și articolul 15 din Directiva 92/96/CEE a Consiliului din 10 noiembrie 1992 privind coordonarea actelor cu putere de lege și actelor administrative referitoare la asigurarea directă de viață și de modificare a Directivelor 79/267/CEE și 90/619/CEE (a treia directivă privind asigurarea de viață) (11).
   Articolul 10
   Contestații
   Statele membre veghează la elaborarea unor proceduri care să permită clienților și altor părți interesate, în special asociații ale consumatorilor, să depună contestații împotriva intermediarilor de asigurări și reasigurări. În toate cazurile, astfel de contestații trebuie să primească răspuns.
   Articolul 11
   Soluționarea extrajudiciară a litigiilor
   (1)   Statele membre încurajează elaborarea unor proceduri corespunzătoare și eficace de contestație și de atac pentru soluționarea extrajudiciară a litigiilor între intermediarii de asigurări și clienți, recurgând la organele existente, după caz.
   (2)   Statele membre încurajează aceste organisme să colaboreze la soluționarea litigiilor transfrontaliere.
   CAPITOLUL III
   INFORMAȚII FURNIZATE DE INTERMEDIARI
   Articolul 12
   Informații furnizate de intermediarul de asigurări
   (1)   Înainte de încheierea oricărui contract inițial de asigurare și, după caz, la modificarea sau reînnoirea acestuia, un intermediar de asigurări trebuie să furnizeze clientului cel puțin următoarele informații:

               (a)

               identitatea și adresa sa;

               (b)

               registrul în care a fost înscris și modalitățile prin care se poate verifica că este înscris;

               (c)

               orice participație, directă sau indirectă, reprezentând cel puțin 10 % din drepturile de vot sau din capitalul pe care îl deține la o anumită întreprindere de asigurare;

               (d)

               orice participație, directă sau indirectă, reprezentând cel puțin 10 % din drepturile de vot sau din capitalul intermediarului de asigurări, deținută de o anumită întreprindere de asigurare sau de întreprinderea mamă a unei anumite întreprinderi de asigurare;

               (e)

               procedurile prevăzute la articolul 10 care permit clienților sau altor părți interesate să depună contestații împotriva intermediarilor de asigurări și de reasigurări și, după caz, procedurile extrajudiciare de contestație și de atac prevăzute la articolul 11.
               În plus, un intermediar de asigurări indică clientului, în legătură cu contractul propus, următoarele:

                           (i)

                           în cazul în care consultanța pe care o oferă se bazează pe obligația analizei imparțiale prevăzută la alineatul (2) sau

                           (ii)

                           în cazul în care are obligația contractuală să lucreze, în sectorul intermedierii de asigurări, exclusiv cu una sau mai multe întreprinderi de asigurare. În acest caz, la cererea clientului, intermediarul comunică numele întreprinderilor de asigurare respective sau

                           (iii)

                           în cazul în care nu are nici o obligație contractuală de a lucra, în sectorul intermedierii de asigurări, exclusiv cu una sau mai multe întreprinderi de asigurare și de a oferi consultanță pe baza obligației de analiză imparțială prevăzută la alineatul (2). În acest caz, la solicitarea clientului, intermediarul comunică numele întreprinderilor de asigurare cu care poate lucra și cu care lucrează efectiv.

         În cazurile în care informațiile sunt furnizate exclusiv la solicitarea clientului, acesta este informat despre dreptul său de a solicita astfel de informații.
   (2)   În cazul în care intermediarul de asigurări informează clientul că atunci când îl consiliază se bazează pe o analiză imparțială, acesta este obligat să ofere consultanța după ce a analizat un număr suficient de mare de contracte de asigurare disponibile pe piață, pentru a-i putea recomanda, potrivit unor criterii profesionale, contractul de asigurare care ar răspunde cel mai bine nevoilor clientului.
   (3)   Înainte de încheierea unui contract de asigurare, intermediarul de asigurări precizează, în special pe baza informațiilor oferite de client, cel puțin cerințele și nevoile clientului respectiv, precum și motivele care au stat la baza consilierii acordate clientului referitor la un anumit produs de asigurare. Aceste detalii sunt ajustate în funcție de complexitatea contractului de asigurare propus.
   (4)   Informațiile prevăzute la alineatele (1), (2) și (3) nu sunt obligatorii în cazul în care intermediarul de asigurări intermediază asigurarea unor riscuri mari sau în cazurile de intermediere de către intermediari de reasigurări.
   (5)   Statele membre pot menține sau adopta dispoziții mai stricte cu privire la cerințele de informații prevăzute la alineatul (1), cu condiția ca aceste dispoziții să fie conforme dreptului comunitar.
   Statele membre comunică Comisiei dispozițiile de drept intern prevăzute în primul paragraf.
   Pentru a institui un nivel ridicat de transparență pe toate căile adecvate, Comisia veghează ca informațiile pe care le primește cu privire la dispozițiile de drept intern să fie, de asemenea, comunicate clienților și intermediarilor de asigurări.
   Articolul 13
   Condiții privind informarea
   (1)   Toate informațiile care urmează să fie furnizate clienților în conformitate cu articolul 12 se comunică:

               (a)

               pe hârtie sau pe orice alt suport durabil, disponibil și accesibil clientului;

               (b)

               cu claritate și precizie, într-un mod care să fie pe înțelesul clientului;

               (c)

               într-o limbă oficială a statului membru în care se asumă angajamentul sau în orice altă limbă agreată de părți.

         (2)   Prin derogare de la alineatul (1) litera (a), informațiile prevăzute la articolul 12 pot fi furnizate verbal în cazul în care clientul solicită acest lucru sau în cazul în care este necesară o acoperire imediată. În astfel de cazuri, informațiile sunt furnizate clientului în conformitate cu alineatul (1) imediat după încheierea contractului de asigurări.
   (3)   În cazul vânzării prin telefon, informațiile furnizate în prealabil clientului trebuie să fie în conformitate cu normele comunitare aplicabile comercializării la distanță a serviciilor financiare pentru consumatori. În plus, informațiile sunt furnizate clientului în conformitate cu alineatul (1) imediat după încheierea contractului de asigurare.
   CAPITOLUL IV
   DISPOZIȚII FINALE
   Articolul 14
   Dreptul la o cale de atac
   Statele membre veghează ca deciziile luate cu privire la un intermediar de asigurări, un intermediar de reasigurări sau o întreprindere de asigurare în conformitate cu actele cu putere de lege și actele administrative adoptate în conformitate cu prezenta directivă să poată face obiectul unei căi de atac în instanță.
   Articolul 15
   Abrogare
   Directiva 77/92/CEE se abrogă de la data prevăzută la articolul 16 alineatul (1).
   Articolul 16
   Transpunere
   (1)   Statele membre pun în aplicare actele cu putere de lege și actele administrative necesare aducerii la îndeplinire a prezentei directive până la 15 ianuarie 2005. Statele membre informează de îndată Comisia cu privire la aceasta.
   Aceste dispoziții conțin o trimitere la prezenta directivă sau sunt însoțite de o asemenea trimitere la data publicării lor oficiale. Statele membre stabilesc modalitatea de efectuare a acestei trimiteri.
   (2)   Comisiei îi sunt comunicate de către statele membre textele actelor cu putere de lege și actelor administrative pe care le adoptă în domeniul reglementat de prezenta directivă. În comunicarea respectivă, statele membre pun la dispoziție un tabel de corespondență între dispozițiile de drept intern și prezenta directivă.
   Articolul 17
   Intrare în vigoare
   Prezenta directivă intră în vigoare la data publicării în Jurnalul Oficial al Comunităților Europene.

   Articolul 18
   Destinatari
   Prezenta directivă se adresează statelor membre.

      Adoptată la Bruxelles, 9 decembrie 2002.

            Pentru Parlamentul European

            Președintele

         P. COX

            Pentru Consiliu

            Președintele

         H. C. SCHMIDT

      (1)  JO C 29 E, 30.1.2001, p. 245.

      (2)  JO C 221, 7.8.2001, p. 121.

      (3)  Avizul Parlamentului European din 14 noiembrie 2001 (JO C 140 E, 13.6.2002, p. 167), Poziția comună a Consiliului din 18 martie 2002 (JO C 145 E, 18.6.2002, p. 1) și Decizia Parlamentului European din 13 iunie 2002 (nepublicată încă în Jurnalul Oficial). Decizia Consiliului din 28 iunie 2002.

      (4)  JO L 26, 31.1.1977, p. 14. Directivă modificată ultima dată de Actul de aderare din 1994.

      (5)  JO L 19, 28.1.1992, p. 32.

      (6)  JO L 178, 17.7.2000, p. 1.

      (7)  JO L 115, 17.4.1998, p. 31.

      (8)  JO L 228, 16.8.1973, p. 3. Directivă modificată ultima dată de Directiva 2002/13/CE a Parlamentului European și a Consiliului (JO L 77, 20.3.2002, p. 17).

      (9)  JO L 63, 13.3.1979, p. 1. Directivă modificată ultima dată de Directiva 2002/12/CE a Parlamentului European și a Consiliului (JO L 77, 20.3.2002, p. 11).

      (10)  JO L 228, 11.8.1992, p. 1. Directivă modificată ultima dată de Directiva 2000/64/CE a Parlamentului European și a Consiliului (JO L 290, 17.11.2000, p. 27).

      (11)  JO L 360, 9.12.1992, p. 1. Directivă modificată ultima dată de Directiva 2000/64/CE a Parlamentului European și a Consiliului.


title: Directiva 93/41/CEE a Consiliului din 14 iunie 1993 de abrogare a Directivei 87/22/CEE privind apropierea măsurilor naționale cu privire la introducerea pe piață a produselor medicamentoase de înaltă tehnologie, în special a celor obținute prin biotehnologie

text:
               13/Volumul 13

               RO

               Jurnalul Ofícial al Uniunii Europene

               19

         31993L0041

               L 214/40

               JURNALUL OFÍCIAL AL UNIUNII EUROPENE

      DIRECTIVA 93/41/CEE A CONSILIULUI

   din 14 iunie 1993
   de abrogare a Directivei 87/22/CEE privind apropierea măsurilor naționale cu privire la introducerea pe piață a produselor medicamentoase de înaltă tehnologie, în special a celor obținute prin biotehnologie
   CONSILIUL COMUNITĂȚILOR EUROPENE,
   având în vedere Tratatul de instituire a Comunității Economice Europene, în special articolul 100a,
   având în vedere propunerea Comisiei (1),
   în cooperare cu Parlamentul European (2),
   având în vedere avizul Comitetului Economic și Social (3),
   întrucât dispozițiile Directivei 87/22/CEE (4) au fost înlocuite cu dispozițiile Regulamentului (CEE) nr. 2309/93 al Consiliului din 22 iulie 1993 de stabilire a procedurilor comunitare pentru autorizarea și supervizarea produselor medicamentoase pentru uz uman și veterinar și de înființare a Agenției Europene pentru Evaluarea Produselor Medicamentoase (5) și cu Directiva 88/182/CEE a Consiliului din 22 martie 1988 de modificare a Directivei 83/189/CEE de stabilire a unei proceduri pentru furnizarea de informații în domeniul standardelor și reglementărilor tehnice (6);
   întrucât Directiva 93/39/CEE (7) prevede gestionarea permanentă a autorizațiilor de comercializare acordate de statele membre în urma avizului Comitetului pentru specialități farmaceutice, emis în temeiul Directivei 87/22/CEE;
   întrucât, mai mult, Directiva 93/40/CEE (8) prevede gestionarea permanentă a autorizațiilor de comercializare acordate de statele membre în urma avizului Comitetului pentru produse medicamentoase veterinare, emis în temeiul Directivei 87/22/CEE;
   întrucât Directiva 87/22/CEE trebuie prin urmare abrogată;
   întrucât, în vederea certitudinii juridice, trebuie prevăzută examinarea permanentă a cererilor de autorizare a comercializării prezentate Comitetului pentru specialități farmaceutice sau Comitetului pentru produse medicamentoase veterinare, în temeiul Directivei 87/22/CEE înainte de 1 ianuarie 1995,
   ADOPTĂ PREZENTA DIRECTIVĂ:
   Articolul 1
   Directiva 87/22/CEE se abrogă cu efect de la 1 ianuarie 1995.
   Articolul 2
   Cererile pentru autorizații de comercializare care au fost prezentate Comitetului pentru specialități farmaceutice sau Comitetului pentru produse medicamentoase veterinare înainte de 1 ianuarie 1995 în conformitate cu articolul 2 din Directiva 87/22/CEE și asupra cărora comitetul competent nu a emis un aviz până la 1 ianuarie 1995 se consideră în conformitate cu Regulamentul (CEE) nr. 2309/93.
   Articolul 3
   Statele membre adoptă toate măsurile necesare pentru a se conforma dispozițiilor prezentei directive cu efect de la 1 ianuarie 1995. Statele membre informează de îndată Comisia cu privire la acest lucru.
   Atunci când statele membre adoptă aceste dispoziții, acestea cuprind o trimitere la prezenta directivă sau sunt însoțite de o asemenea trimitere la data publicării lor oficiale. Statele membre stabilesc modalitățile de efectuare a acestei trimiteri.
   Articolul 4
   Prezenta directivă se adresează statelor membre.

      Adoptată la Luxemburg, 14 iunie 1993.

            Pentru Consiliu

            Președintele

         J. TRØJBORG

      (1)  JO C 58, 8.3.1990, p. 1.

      (2)  JO C 183, 15.7.1991, p. 145 și

      JO C 150, 31.05.1993.

      (3)  JO C 269, 14.10.1991, p. 84.

      (4)  JO L 15, 17.1.1987, p. 38.

      (5)  JO L 214, 24.8.1993, p. 1.

      (6)  JO L 81, 26.3.1988, p. 75.

      (7)  JO L 214, 24.8.1993, p. 22.

      (8)  JO L 214, 24.8.1993, p. 31.


title: Directiva Consiliului din 25 iunie 1987 de modificare a Directivei 80/232/CEE privind armonizarea legislațiilor statelor membre cu privire la gama cantităților nominale și a capacităților nominale permise pentru anumite produse preambalate

text:
Anunţ juridic important

|

31987L0356

Official Journal L 192 , 11/07/1987 P. 0048 - 0048 Finnish special edition: Chapter 15 Volume 7 P. 0243  Swedish special edition: Chapter 15 Volume 7 P. 0243  Ediţie specială în limba cehă Chapter 13 Volume 008 P. 282  - 282 Ediţie specială în limba estonă Chapter 13 Volume 008 P. 282  - 282 Ediţie specială în limba maghiară Chapter 13 Volume 008 P. 282  - 282 Ediţie specială în limba lituaniană Chapter 13 Volume 008 P. 282  - 282 Ediţie specială în limba letonă Chapter 13 Volume 008 P. 282  - 282 Ediţie specială în limba malteză Chapter 13 Volume 008 P. 282  - 282 Ediţie specială în limba polonă Chapter 13 Volume 008 P. 282  - 282 Ediţie specială în limba slovacă Chapter 13 Volume 008 P. 282  - 282 Ediţie specială în limba slovenă Chapter 13 Volume 008 P. 282  - 282

		19870625Directiva Consiliuluidin 25 iunie 1987de modificare a Directivei 80/232/CEE privind armonizarea legislațiilor statelor membre cu privire la gama cantităților nominale și a capacităților nominale permise pentru anumite produse preambalate(87/356/CEE)CONSILIUL COMUNITĂȚILOR EUROPENE,având în vedere Tratatul de instituire a Comunității Economice Europene, în special articolul 100,având în vedere propunerea Comisiei [1],având în vedere avizul Adunării [2],având în vedere avizul Comitetului Economic și Social [3],întrucât, de la adoptarea Directivei 80/232/CEE [4], astfel cum a fost modificată ultima dată prin Directiva 86/96/CEE [5], a apărut necesitatea de a adăuga tipuri de cantități nominale la anumite produse preambalate în vederea eliminării barierelor în calea schimburilor comerciale cu acele produse;întrucât, ori de câte ori este posibil, este necesară armonizarea totală a tipurilor produselor preambalate în vederea instituirii unei piețe transparente pentru aceste produse,ADOPTĂ PREZENTA DIRECTIVĂ:Articolul 1Directiva 80/232/CEE se modifică după cum urmează:1. la articolul 1, textul existent devine alineatul (1) și se adaugă următorul alineat:"(2) Prin derogare de la alineatul (1), prezenta directivă se aplică și firelor pentru tricotaje prevăzute la punctul 11 din anexa I, prezentate într-o formă diferită de ambalare."2. Următoarea teză se adaugă la articolul 5:"Preambalajele care conțin produsele enumerate la punctul 11 din anexa I pot fi comercializate după 31 decembrie 1989 numai în cantitățile nominale prezentate la punctul 11".3. La anexa I, se adaugă următorul punct:"11. FIRE PENTRU TRICOTAJE (valoare în g) compuse din fibre naturale (animale, vegetale și minerale), fibre chimice și amestecuri ale acestora.10 — 25 — 50 — 100 — 150 — 200 — 250 — 300 — 350 — 400 — 450 — 500 — 1000.Valoarea de mai sus este masa anhidră a firului căruia i se aplică indicele de umiditate convențional stabilit de Directiva 71/307/CEE."Articolul 2(1) Statele membre pun în aplicare actele cu putere de lege și actele administrative necesare pentru a se conforma prezentei directive până la 30 iunie 1988. Statele membre informează de îndată Comisia cu privire la aceasta.(2) Comisiei îi sunt comunicate de către statele membre textele dispozițiilor de drept intern pe care le adoptă în domeniul reglementat de prezenta directivă.Articolul 3Prezenta directivă se adresează statelor membre.Adoptată la Luxemburg, 25 iunie 1987.Pentru ConsiliuPreședinteleH. De Croo[1] JO C 317, 10.12.1986, p. 11.[2] Avizul prezentat la 19 iunie 1987 (nepublicat încă în Jurnalul Oficial).[3] JO C 150, 9.6.1987, p. 4.[4] JO L 51, 24.2.1980, p. 1.[5] JO L 80, 25.3.1986, p. 55.--------------------------------------------------