title: Directiva Comisiei din 13 aprilie 1981 de modificare a Directivei 79/490/CEE de adaptare la progresul tehnic a Directivei 70/221/CEE a Consiliului privind apropierea legislațiilor statelor membre referitoare la rezervoarele de carburant lichid și la dispozitivele de protecție spate ale autovehiculelor și ale remorcilor acestora

text:
               13/Volumul 05

               RO

               Jurnalul Ofícial al Uniunii Europene

               186

         31981L0333

               L 131/4

               JURNALUL OFÍCIAL AL UNIUNII EUROPENE

      DIRECTIVA COMISIEI

   din 13 aprilie 1981
   de modificare a Directivei 79/490/CEE de adaptare la progresul tehnic a Directivei 70/221/CEE a Consiliului privind apropierea legislațiilor statelor membre referitoare la rezervoarele de carburant lichid și la dispozitivele de protecție spate ale autovehiculelor și ale remorcilor acestora
   (81/333/CEE)
   COMISIA COMUNITĂȚILOR EUROPENE,
   având în vedere Tratatul de instituire a Comunității Economice Europene,
   având în vedere Directiva 70/156/CEE a Consiliului din 6 februarie 1970 privind apropierea legislațiilor statelor membre referitoare la omologarea de tip a autovehiculelor și a remorcilor acestora (1), astfel cum a fost modificată ultima dată prin Directiva 80/1267/CEE (2) și, în special, articolul 13 al celei dintâi,
   având în vedere Directiva 70/221/CEE a Consiliului din 20 martie 1970 privind apropierea legislațiilor statelor membre referitoare la rezervoarele de carburant lichid și la dispozitivele de protecție spate ale autovehiculelor și ale remorcilor acestora (3), astfel cum a fost modificată ultima dată prin Directiva 79/490/CEE (4), în special articolul 3,
   întrucât experiența acumulată arată că formularea actuală a punctului II.5.2 din anexa la Directiva 79/490/CEE privind dispozitivele de protecție spate ale vehiculelor din categoriile M1, M2, M3, N1, O1 și O2 este relativ vagă și imprecisă în ceea ce privește lățimea pe care trebuie să se verifice îndeplinirea cerinței în cauză; întrucât acest lucru poate determina formularea unor cerințe diferite în funcție de serviciile de omologare, existând astfel riscul să se intre în contradicție cu Directiva 74/483/CEE a Consiliului (5) privind proeminențele exterioare ale vehiculelor din categoria M1, precum și riscul creării unor obstacole tehnice în calea comerțului,
   ADOPTĂ PREZENTA DIRECTIVĂ:
   Articolul 1
   Directiva 79/490/CEE se modifică după cum urmează:
   Textul de la punctul II.5.2 din anexă se înlocuiește cu următorul text:

      II.5.2.   Se consideră că orice vehicul din categoriile M1, M2, M3, N1, O1 și O2 [categorii conforme cu clasificarea internațională prevăzută la nota (b) din anexa I la Directiva 70/156/CEE a Consiliului] îndeplinește condiția de la punctul II.5.1:

                  —

                  fie în cazul în care îndeplinește condițiile menționate la punctul II.5.3,

                  —

                  fie în cazul în care garda la sol a părții posterioare a vehiculului fără încărcătură nu depășește 55 cm pe o lățime care nu trebuie să fie mai mică cu mai mult de 10 cm, în ambele părți, decât cea a axei spate (exceptând proeminența pneurilor în apropierea solului).

            În cazul în care există mai multe axe spate, lățimea care trebuie luată în considerare este cea a axei spate celei mai late.
      Această cerință trebuie îndeplinită cel puțin pe o linie la o distanță de cel mult 45 cm de extremitatea posterioară a vehiculului.”

   Articolul 2
   Până la 1 octombrie 1981, statele membre adoptă dispozițiile necesare pentru a se conforma prezentei directive și informează de îndată Comisia cu privire la aceasta.
   Articolul 3
   Prezenta directivă se adresează statelor membre.

      Adoptată la Bruxelles, 13 aprilie 1981.

            Pentru Comisie

         Karl-Heinz NARJES

            Membru al Comisiei

      (1)  JO L 42, 23.2.1970, p. 1.

      (2)  JO L 375, 31.12.1980, p. 34.

      (3)  JO L 76, 6.4.1970, p. 23 și JO L 65, 15.3.1979, p. 42.

      (4)  JO L 128, 26.5.1979, p. 22.

      (5)  JO L 266, 2.10.1974, p. 4.


title: Directiva 2014/62/UE a Parlamentului European și a Consiliului din 15 mai 2014 privind protecția prin măsuri de drept penal a monedei euro și a altor monede împotriva falsificării și de înlocuire a Deciziei-cadru 2000/383/JAI a Consiliului

text:
                  21.5.2014

                  RO

                  Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

                  L 151/1

         DIRECTIVA 2014/62/UE A PARLAMENTULUI EUROPEAN ȘI A CONSILIULUI
         din 15 mai 2014
         privind protecția prin măsuri de drept penal a monedei euro și a altor monede împotriva falsificării și de înlocuire a Deciziei-cadru 2000/383/JAI a Consiliului
         PARLAMENTUL EUROPEAN ȘI CONSILIUL UNIUNII EUROPENE,
         având în vedere Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene, în special articolul 83 alineatul (1),
         având în vedere propunerea Comisiei Europene,
         după transmiterea proiectului de act legislativ către parlamentele naționale,
         având în vedere avizul Băncii Centrale Europene (1),
         având în vedere avizul Comitetului Economic și Social European (2),
         hotărând în conformitate cu procedura legislativă ordinară (3),
         întrucât:

                     (1)

                     În calitate de monedă unică folosită în comun de statele membre din zona euro, moneda euro a devenit un factor important pentru economia Uniunii și pentru viața de zi cu zi a cetățenilor acesteia. Cu toate acestea, de la introducerea monedei euro în 2002, falsificarea acesteia, ca monedă care se află permanent în atenția grupărilor de crimă organizate active în domeniul falsificării banilor, a generat, prejudicii financiare de cel puțin 500 de milioane EUR. Este în interesul Uniunii în ansamblul său să se opună oricărei activități care are potențialul de a pune în pericol, prin falsificare, autenticitatea monedei euro și să incrimineze astfel de activități.

                     (2)

                     Banii falși au efecte negative considerabile asupra societății. Falsificarea aduce prejudicii cetățenilor și agenților economici, cărora nu li se rambursează valoarea mijloacelor de plată falsificate, chiar dacă au fost primite cu bună credință. Falsificarea banilor ar putea genera în rândul consumatorilor preocupări legate de nivelul suficient de protecție a banilor în numerar, precum și temerea de a primi bancnote și monede false. Este, prin urmare, deosebit de important să se asigure încrederea cetățenilor, a agenților economici și a instituțiilor financiare din toate statele membre, precum și din țări terțe, în autenticitatea bancnotelor și a monedelor.

                     (3)

                     Este esențial să se garanteze că măsuri eficace și eficiente de drept penal protejează moneda euro și orice altă monedă a cărei circulație este autorizată legal în mod corespunzător în toate statele membre.

                     (4)

                     Regulamentul (CE) nr. 974/98 al Consiliului (4) privind introducerea euro obligă statele membre a căror monedă este euro să asigure sancțiuni adecvate împotriva contrafacerii și falsificării bancnotelor și a monedelor euro.

                     (5)

                     Regulamentele (CE) nr. 1338/2001 (5) și (CE) nr. 1339/2001 (6) ale Consiliului prevăd măsurile necesare pentru protecția euro împotriva falsificării, în special măsuri de retragere din circulație a bancnotelor și a monedelor euro falsificate.

                     (6)

                     Convenția Internațională privind stoparea falsificării de monedă, semnată la Geneva la 20 aprilie 1929, împreună cu protocolul la aceasta („Convenția de la Geneva”) (7), stabilește regulile pentru prevenirea, urmărirea și pedepsirea cu eficacitate a infracțiunii de falsificare a monedei. În particular, aceasta vizează garantarea faptului că pot fi impuse sancțiuni penale severe și alte sancțiuni pentru infracțiunile de falsificare a monedei. Toate părțile contractante la Convenția de la Geneva trebuie să aplice principiul nediscriminării în privința altor monede decât moneda lor națională.

                     (7)

                     Prezenta directivă completează dispozițiile Convenției de la Geneva și facilitează aplicarea acesteia de către statele membre. În acest scop, este important ca statele membre să fie părți contractante la Convenția de la Geneva.

                     (8)

                     Prezenta directivă are la bază și actualizează Decizia-cadru 2000/383/JAI a Consiliului (8). Aceasta completează respectiva decizie-cadru cu dispoziții suplimentare privind nivelul sancțiunilor, instrumentele de anchetă și analiza, identificarea și detectarea, în cursul procedurilor judiciare, a bancnotelor și a monedelor euro falsificate.

                     (9)

                     Prezenta directivă ar trebui să protejeze orice bancnotă și monedă a cărei circulație este autorizată legal, indiferent dacă este fabricată din hârtie, metal sau orice alt material.

                     (10)

                     Protecția euro și a altor monede impune o definiție comună a infracțiunilor referitoare la falsificarea de monedă, precum și sancțiuni comune eficace, proporționale și disuasive, atât pentru persoanele fizice, cât și pentru cele juridice. În vederea asigurării coerenței cu Convenția de la Geneva, prezenta directivă ar trebui să prevadă incriminarea acelorași infracțiuni ca și Convenția de la Geneva. Prin urmare, ar trebui să fie incriminate atât producerea de bancnote și monede false, cât și distribuirea acestora. Activitățile pregătitoare importante ale acestor infracțiuni, de exemplu producerea de instrumente și componente în vederea falsificării, ar trebui sancționate independent. Scopul comun al acestor definiții ale infracțiunilor ar trebui să fie acela de a avea un efect disuasiv pentru orice manipulare de bancnote și monede falsificate, precum și instrumente și alte mijloace în vederea falsificării.

                     (11)

                     Utilizarea abuzivă a instalațiilor sau a materialelor legale ale unor imprimerii sau monetării autorizate pentru producerea de bancnote și monede neautorizate în scopuri frauduloase ar trebui să fie de asemenea incriminată. O astfel de utilizare abuzivă include situația în care o bancă centrală națională, o monetărie sau o altă entitate autorizată produce bancnote sau monede care depășesc cota autorizată de Banca Centrală Europeană („BCE”). Utilizarea abuzivă include, de asemenea, situațiile în care un angajat al unei imprimerii sau monetării autorizate utilizează în mod abuziv infrastructura în scopuri proprii. Aceste fapte ar trebui să fie incriminate chiar dacă nu s-au depășit cantitățile autorizate, deoarece, după punerea lor în circulație, bancnotele și monedele produse nu ar putea fi deosebite de cele autorizate.

                     (12)

                     Bancnotele și monedele pe care BCE sau băncile centrale naționale și monetăriile nu le-au emis încă oficial ar trebui să intre de asemenea sub protecția prezentei directive. De exemplu, monedele euro a căror față națională este nouă sau seriile noi de bancnote euro ar trebui să fie protejate înainte de a fi puse oficial în circulație.

                     (13)

                     Instigarea, complicitatea și tentativa de a comite infracțiunile de falsificare principale, inclusiv utilizarea abuzivă a instalațiilor sau a materialelor legale și falsificarea unor bancnote și monede care nu au fost încă emise, dar sunt destinate punerii în circulație, ar trebui să fie de asemenea sancționate, dacă este cazul. Prezenta directivă nu impune statelor membre obligația de a incrimina tentativa de comitere a unei infracțiuni referitoare la un instrument sau o componentă în vederea falsificării.

                     (14)

                     Intenția ar trebui să reprezinte un element constitutiv al infracțiunilor prevăzute de prezenta directivă.

                     (15)

                     Falsificarea monedei este, în mod tradițional, o infracțiune supusă unor sancțiuni aspre în statele membre. Aceasta se datorează gravității și impactului infracțiunii asupra cetățenilor și agenților economici, precum și necesității de a asigura încrederea cetățenilor și agenților economici în autenticitatea euro și a altor monede. Acest lucru este valabil în mod special în cazul euro, care reprezintă moneda unică utilizată de mai mult de 330 de milioane de persoane din zona euro și este a doua monedă internațională ca importanță.

                     (16)

                     Statele membre ar trebui să prevadă sancțiuni penale în dreptul intern, în conformitate cu dispozițiile din dreptul Uniunii privind combaterea falsificării de monedă. Sancțiunile respective ar trebui să fie eficace, proporționale și disuasive și ar trebui să includă privarea de libertate. Nivelul minim al limitei maxime a pedepsei privative de libertate prevăzute în prezenta directivă pentru infracțiunile prevăzute în cadrul acesteia ar trebui să se aplice cel puțin celor mai grave forme ale acestor infracțiuni.

                     (17)

                     Nivelurile sancțiunilor ar trebui să fie eficace și disuasive, dar să nu depășească ceea ce este proporțional cu infracțiunile. Deși transmiterea intenționată a monedei false, primită cu bună-credință, ar putea fi pasibilă, în dreptul intern al statelor membre, de o pedeapsă diferită, inclusiv o amendă, dreptul intern ar trebui să prevadă drept sancțiune maximă privarea de libertate. Sancțiunile privative de libertate aplicate persoanelor fizice vor avea un puternic efect de descurajare a potențialilor infractori în toată Uniunea.

                     (18)

                     Dat fiind faptul că prezenta directivă stabilește norme minime, statele membre pot adopta sau menține norme mai severe pentru infracțiunile de falsificare a monedei.

                     (19)

                     Prezenta directivă nu aduce atingere normelor și principiilor generale din dreptul penal intern privind aplicarea și executarea sentințelor în conformitate cu circumstanțele concrete ale fiecărui caz în parte.

                     (20)

                     Întrucât încrederea în autenticitatea bancnotelor și a monedelor poate fi afectată sau amenințată și de acțiuni ale persoanelor juridice, acestea ar trebui să fie răspunzătoare pentru infracțiunile comise în numele lor.

                     (21)

                     Pentru a asigura succesul anchetelor și al urmăririi penale în cazul infracțiunilor de falsificare a monedei, persoanele responsabile cu anchetarea și urmărirea penală a acestor infracțiuni ar trebui să aibă posibilitatea de a se servi de instrumente de anchetă eficace, precum cele utilizate la combaterea criminalității organizate sau a altor infracțiuni grave. Aceste instrumente ar putea include, după caz, interceptarea comunicațiilor, supravegherea discretă, inclusiv supravegherea electronică, monitorizarea conturilor bancare și alte investigații financiare. Ținând seama, printre altele, de principiul proporționalității, utilizarea unor astfel de instrumente de anchetă în conformitate cu dreptul intern ar trebui să fie proporțională cu natura și cu gravitatea infracțiunilor care fac obiectul anchetei. Dreptul la protecția datelor personale ar trebui să fie respectat.

                     (22)

                     Statele membre ar trebui să își stabilească jurisdicția în acord cu Convenția de la Geneva și cu dispozițiile referitoare la jurisdicție din alte sisteme de drept penal din Uniune, cu alte cuvinte pentru infracțiuni comise pe teritoriul lor și pentru infracțiuni comise de cetățenii lor, ținând seama de faptul că, în general, infracțiunile sunt soluționate cel mai bine în cadrul sistemului judiciar penal al țării în care sunt săvârșite.

                     (23)

                     Rolul de prim rang al euro pentru economia și societatea Uniunii, precum și amenințarea specifică la adresa euro ca monedă de importanță mondială, fapt demonstrat de existența unui număr considerabil de imprimerii aflate în țări terțe, impun măsuri suplimentare pentru protecția acesteia. Prin urmare, ar trebui să se determine jurisdicția în ceea ce privește infracțiunile având legătură cu moneda euro comise în afara teritoriului unui anumit stat membru dacă fie autorul infracțiunii se găsește pe teritoriul acelui stat membru și nu este extrădat, fie dacă în statul membru respectiv s-au descoperit bancnote sau monede euro falsificate având legătură cu infracțiunea.
                     Având în vedere situația diferită din punct de vedere obiectiv a statelor membre a căror monedă este euro, obligația de a determina acest tip de jurisdicție ar trebui să revină numai acestor state membre. În scopul urmăririi penale a infracțiunilor prevăzute la articolul 3 alineatul (1) litera (a) și la articolul 3 alineatele (2) și (3), în cazul în care acestea se referă la articolul 3 alineatul (1) litera (a), precum și a instigării, complicității și tentativei de a comite aceste infracțiuni, jurisdicția nu ar trebui să se supună condiției ca faptele respective să constituie infracțiune în locul în care au fost comise. În exercitarea acestui tip de jurisdicție, statele membre ar trebui să țină seama dacă infracțiunile sunt sau nu tratate în cadrul sistemului judiciar penal al țării în care au fost săvârșite și ar trebui să respecte principiul proporționalității, în special în ceea ce privește condamnările impuse de o țară terță pentru aceleași fapte.

                     (24)

                     În cazul euro, identificarea bancnotelor și a monedelor euro falsificate este centralizată la nivelul centrelor naționale de analiză și, respectiv, a centrelor naționale de analiză a monedelor desemnate sau instituite în conformitate cu Regulamentul (CE) nr. 1338/2001. Analiza, identificarea și detectarea bancnotelor și a monedelor falsificate ar trebui să fie posibile inclusiv în timpul procedurilor judiciare în curs de desfășurare, pentru a accelera detectarea sursei de producere a falsurilor într-o anchetă sau urmărire penală dată și pentru a preveni și a întrerupe circulația în continuare a acestor tipuri de falsuri, cu respectarea principiului unui proces echitabil și eficace. Aceasta ar contribui astfel la eficientizarea combaterii infracțiunilor de falsificare și, în același timp, ar crește numărul de transmiteri de falsuri confiscate în timpul procedurilor penale în curs, sub rezerva unor excepții limitate, în cazul cărora s-ar permite doar acordarea accesului la falsurile respective. În general, autoritățile competente ar trebui să autorizeze transmiterea fizică a falsurilor către centrele naționale de analiză și către centrele naționale de analiză a monedelor. În anumite situații, de exemplu atunci când doar un număr mic de bancnote sau monede falsificate constituie mijloc de probă în procedurile penale, sau atunci când transmiterea fizică ar conduce la riscul de distrugere a mijloacelor de probă, cum ar fi amprentele digitale, autoritățile competente ar trebui să aibă posibilitatea de a decide cu privire la acordarea accesului la bancnotele și monedele în cauză.

                     (25)

                     Este necesar să se culeagă date comparabile privind infracțiunile prevăzute în prezenta directivă. Pentru a dispune de o imagine de ansamblu mai exactă cu privire la problema falsificării de monedă la nivelul Uniunii și pentru a contribui, astfel, la elaborarea unei soluții mai eficiente la aceasta, statele membre ar trebui să transmită Comisiei date statistice relevante privind numărul de infracțiuni implicând bancnote și monede false, precum și numărul de persoane urmărite și condamnate.

                     (26)

                     În cadrul urmăririi obiectivului de combatere a falsificării bancnotelor și a monedelor euro, ar trebui să se urmărească încheierea de acorduri cu țări terțe, în special cu cele care utilizează euro ca monedă, în conformitate cu procedurile relevante prevăzute în tratat.

                     (27)

                     Prezenta directivă respectă drepturile fundamentale și principiile consacrate în special de Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene, cu precădere dreptul la libertate și securitate, respectarea vieții personale și de familie, libertatea de alegere a ocupației și dreptul la muncă, libertatea de a desfășura o activitate comercială, dreptul la proprietate, dreptul la o cale de atac eficientă și la un proces echitabil, prezumția de nevinovăție și dreptul la apărare, principiile legalității și proporționalității infracțiunilor și pedepselor, precum și dreptul de a nu fi judecat sau condamnat de două ori pentru aceeași infracțiune. Prezenta directivă urmărește să asigure respectarea deplină a acestor drepturi și principii și ar trebui pusă în aplicare în mod corespunzător.

                     (28)

                     Prezenta directivă urmărește modificarea și extinderea dispozițiilor Deciziei-cadru 2000/383/JAI. Deoarece modificările care urmează să fie aduse sunt numeroase și substanțiale, din motive de claritate, decizia-cadru respectivă ar trebui înlocuită în întregime pentru statele membre cărora li se aplică prezenta directivă.

                     (29)

                     Întrucât obiectivul prezentei directive, și anume protejarea monedei euro și a altor monede împotriva falsificării, nu poate fi realizat în mod satisfăcător la nivelul statelor membre, dar, având în vedere amploarea și efectele acțiunii, poate să fie realizat mai bine la nivelul Uniunii, aceasta poate adopta măsurile, în conformitate cu principiul subsidiarității, astfel cum este prevăzut la articolul 5 din Tratatul privind Uniunea Europeană (TUE). În conformitate cu principiul proporționalității, astfel cum este enunțat la articolul respectiv, prezenta directivă nu depășește ceea ce este necesar pentru atingerea acestui obiectiv.

                     (30)

                     În conformitate cu articolele 1 și 2 din Protocolul nr. 22 privind poziția Danemarcei anexată la TUE și la Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene ("TFUE"), Danemarca nu participă la adoptarea prezentei directive, nu îi revin obligații în temeiul acesteia și aceasta nu i se aplică.

                     (31)

                     În conformitate cu articolul 3 din Protocolul nr. 21 privind poziția Regatului Unit și a Irlandei cu privire la Spațiul de Libertate, Securitate și Justiție, anexat la TUE și la TFUE, Irlanda și-a notificat intenția de a participa la adoptarea și la aplicarea prezentei directive.

                     (32)

                     În conformitate cu articolele 1 și 2 și cu articolul 4a alineatul (1) din Protocolul nr. 21 privind poziția Regatului Unit și a Irlandei cu privire la Spațiul de Libertate, Securitate și Justiție, anexat la TUE și la TFUE, și fără a aduce atingere articolului 4 din protocolul respectiv, Regatul Unit nu participă la adoptarea prezentei directive, nu îi revin obligații în temeiul acesteia și aceasta nu i se aplică,

               ADOPTĂ PREZENTA DIRECTIVĂ:

            Articolul 1
            Obiect
            Prezenta directivă stabilește normele minime privind definiția infracțiunilor și sancțiunile în domeniul falsificării euro și a altor monede. Directiva introduce, de asemenea, dispoziții comune pentru consolidarea luptei împotriva acestor infracțiuni și pentru ameliorarea anchetării acestora, precum și pentru asigurarea unei mai bune cooperări împotriva falsificării.

            Articolul 2
            Definiții
            În sensul prezentei directive se aplică următoarele definiții:

                        (a)

                        „monedă” înseamnă bancnote și monede a căror circulație este autorizată legal, inclusiv bancnote și monede euro a căror circulație este autorizată legal în temeiul Regulamentului (CE) nr. 974/98;

                        (b)

                        „persoană juridică” înseamnă o entitate care are personalitate juridică în temeiul legislației aplicabile, cu excepția statelor sau a organismelor publice care își exercită prerogativele de putere publică și a organizațiilor internaționale publice.

            Articolul 3
            Infracțiuni

               (1)   Statele membre iau măsurile necesare pentru a se asigura că următoarele fapte sunt incriminate ca infracțiuni atunci când sunt săvârșite cu intenție:

                           (a)

                           orice acțiune frauduloasă de fabricare sau alterare de monedă, indiferent de mijlocul folosit;

                           (b)

                           punerea în circulație frauduloasă de monedă falsă;

                           (c)

                           importul, exportul, transportul, primirea sau procurarea de monedă falsă cu scopul de a o pune în circulație și știind că este falsă;

                           (d)

                           fabricarea frauduloasă, primirea, procurarea sau deținerea de:

                                       (i)

                                       instrumente, obiecte, programe de calculator, date informatice și orice alt mijloc adaptat în mod specific fabricării sau alterării de monedă; sau

                                       (ii)

                                       elemente de securitate, precum holograme, filigrane sau alte elemente ale monedei care servesc la protecția împotriva falsificării.

               (2)   Statele membre iau măsurile necesare pentru a se asigura că faptele menționate la alineatul (1) literele (a), (b) și (c) sunt incriminate și în ceea ce privește bancnotele sau monedele care sunt sau au fost fabricate prin utilizarea de instalații sau materiale legale fără respectarea drepturilor sau a condițiilor în care autoritățile competente pot emite bancnote sau monede.

               (3)   Statele membre iau măsurile necesare pentru a se asigura că faptele menționate la alineatele (1) și (2) sunt incriminate și în ceea ce privește bancnotele sau monedele care încă nu au fost emise, dar sunt destinate circulației ca mijloc legal de plată.

            Articolul 4
            Instigare, complicitate și tentativă

               (1)   Statele membre adoptă măsurile necesare pentru a se asigura că instigarea și complicitatea la infracțiunile prevăzute la articolul 3 sunt incriminate.

               (2)   Statele membre iau măsurile necesare pentru a se asigura că tentativa de a comite o infracțiune menționată la articolul 3 alineatul (1) litera (a), (b) sau (c) sau la articolul 3 alineatul (2) sau (3), implicând fapte menționate la articolul 3 alineatul (1) literele (a), (b) și (c), este incriminată.

            Articolul 5
            Sancțiuni aplicabile persoanelor fizice

               (1)   Statele membre iau măsurile necesare pentru a garanta că infracțiunile prevăzute la articolele 3 și 4 sunt pasibile de sancțiuni penale eficace, proporționale și disuasive.

               (2)   Statele membre iau măsurile necesare pentru a se asigura că infracțiunile menționate la articolul 3 alineatul (1) litera (d), cele menționate la articolul 3 alineatul (2) și cele menționate la articolul 3 alineatul (3), implicând fapte menționate la articolul 3 alineatul (1) litera (d), sunt pasibile de o pedeapsă maximă care prevede privarea de libertate.

               (3)   Statele membre iau măsurile necesare pentru a garanta că infracțiunile prevăzute la articolul 3 alineatul (1) litera (a) și la articolul 3 alineatul (3), implicând fapte menționate la articolul 3 alineatul (1) litera (a), sunt pasibile de o pedeapsă maximă de privare de libertate de cel puțin opt ani.

               (4)   Statele membre iau măsurile necesare pentru a garanta că infracțiunile prevăzute la articolul 3 alineatul (1) literele (b) și (c) și la articolul 3 alineatul (3), implicând fapte menționate la articolul 3 alineatul (1) literele (b) și (c), sunt pasibile de o pedeapsă maximă de privare de libertate, de cel puțin cinci ani.

               (5)   În ceea ce privește infracțiunea menționată la articolul 3 alineatul (1) litera (b), statele membre pot să prevadă sancțiuni penale eficace, proporționale și disuasive, altele decât cele menționate la alineatul (4) din prezentul articol, inclusiv amenzi și privare de libertate, dacă moneda falsă a fost primită fără a se cunoaște faptul că este falsă, dar a fost transmisă cunoscându-se acest fapt.

            Articolul 6
            Răspunderea persoanelor juridice

               (1)   Statele membre iau măsurile necesare pentru a se asigura că poate fi angajată răspunderea persoanelor juridice pentru infracțiunile menționate la articolele 3 și 4 care au fost săvârșite în beneficiul lor de către orice persoană, acționând în nume propriu sau în calitate de membru al unui organ al persoanei juridice în cauză care are o funcție de conducere în cadrul persoanei juridice respective, pe baza:

                           (a)

                           unei împuterniciri din partea persoanei juridice respective;

                           (b)

                           a unei competențe de a lua decizii în numele persoanei juridice respective; sau

                           (c)

                           a unei competențe de exercitare a controlului în cadrul persoanei juridice respective.

               (2)   Statele membre se asigură, de asemenea, că poate fi angajată răspunderea unei persoane juridice atunci când lipsa supravegherii sau a controlului din partea unei persoane menționate la alineatul (1) din prezentul articol a făcut posibilă săvârșirea unei infracțiuni menționate la articolele 3 și 4 în beneficiul persoanei juridice respective de către o persoană aflată sub autoritatea sa.

               (3)   Răspunderea persoanei juridice în temeiul alineatelor (1) și (2) din prezentul articol nu exclude inițierea procedurilor penale împotriva persoanelor fizice care sunt autori, instigatori sau complici la infracțiunile menționate la articolele 3 și 4.

            Articolul 7
            Sancțiuni pentru persoanele juridice
            Statele membre iau măsurile necesare pentru a se asigura că orice persoană juridică a cărei răspundere este antrenată în temeiul articolului 6 este pasibilă de sancțiuni eficace, proporționale și disuasive, care includ amenzi penale sau de altă natură și, eventual, alte sancțiuni, precum:

                        (a)

                        excluderea de la dreptul de a primi beneficii sau ajutoare publice;

                        (b)

                        interdicția temporară sau permanentă de a desfășura activități comerciale;

                        (c)

                        plasarea sub supraveghere judiciară;

                        (d)

                        dizolvarea judiciară;

                        (e)

                        închiderea temporară sau permanentă a unităților care au servit la săvârșirea infracțiunii.

            Articolul 8
            Jurisdicție

               (1)   Fiecare stat membru ia măsurile necesare pentru a-și stabili jurisdicția în privința infracțiunilor prevăzute la articolele 3 și 4, în cazul în care:

                           (a)

                           infracțiunea a fost săvârșită, în totalitate sau în parte, pe teritoriul său; sau

                           (b)

                           autorul infracțiunii este un cetățean al său.

               (2)   Fiecare stat membru a cărui monedă este euro ia măsurile necesare pentru a-și stabili jurisdicția în privința infracțiunilor prevăzute la articolele 3 și 4 comise în afara teritoriului său, cel puțin în cazurile în care acestea se referă la moneda euro și în care:

                           (a)

                           autorul infracțiunii se află pe teritoriul statului membru respectiv și nu este extrădat; sau

                           (b)

                           bancnote sau monede euro false având legătură cu infracțiunea au fost descoperite pe teritoriul statului membru respectiv.

                     În scopul urmării penale a infracțiunilor menționate la articolul 3 alineatul (1) litera (a) și la articolul 3 alineatele (2) și (3), în cazul în care se referă la articolul 3 alineatul (1) litera (a), precum și a instigării, a complicității și a tentativei de comitere a acestor infracțiuni, fiecare stat membru ia măsurile necesare pentru a garanta că jurisdicția sa nu este supusă condiției ca faptele în cauză să fie considerate infracțiuni în locul unde au fost comise.

            Articolul 9
            Instrumente de anchetă
            Statele membre adoptă măsurile necesare pentru a se asigura că persoanele, unitățile sau serviciile responsabile de cercetarea sau urmărirea penală a infracțiunilor menționate la articolele 3 și 4 au acces la instrumente eficiente de anchetă, cum ar fi cele utilizate pentru cazurile de criminalitate organizată sau pentru alte infracțiuni grave.

            Articolul 10
            Obligația de a transmite bancnote și monede euro falsificate pentru analiza și detectarea falsurilor
            Statele membre garantează că, în timpul procedurilor penale, examinarea, de către centrul național de analiză și centrul național de analiză a monedelor, a bancnotelor și a monedelor euro suspectate de a fi false, în scopul analizării, identificării și detectării altor falsuri este permisă fără întârziere. Autoritățile competente transmit eșantioanele necesare fără întârziere și, cel târziu, imediat ce a fost pronunțată hotărârea finală în cadrul procedurii penale.

            Articolul 11
            Statistici
            Statele membre transmit Comisiei, cel puțin o dată la doi ani, date privind numărul infracțiunilor prevăzute la articolele 3 și 4, precum și numărul persoanelor urmărite și condamnate pentru infracțiunile prevăzute la articolele 3 și 4.

            Articolul 12
            Raportul Comisiei și revizuirea
            Până la 23 mai 2019, Comisia transmite Parlamentului European și Consiliului un raport privind punerea în aplicare a prezentei directive. Raportul evaluează măsura în care statele membre au adoptat măsurile necesare pentru a se conforma prezentei directive. Raportul este însoțit, dacă este cazul, de o propunere legislativă.

            Articolul 13
            Înlocuirea Deciziei-cadru 2000/383/JAI
            Decizia-cadru 2000/383/JAI se înlocuiește prin prezenta directivă pentru statele membre cărora li se aplică aceasta din urmă, fără a se aduce atingere obligațiilor statelor membre privind termenul pentru transpunerea Deciziei-cadru 2000/383/JAI în dreptul intern.
            Pentru statele membre cărora li se aplică prezenta directivă, trimiterile la Decizia-cadru 2000/383/JAI se interpretează și ca trimiteri la prezenta directivă.

            Articolul 14
            Transpunere

               (1)   Statele membre pun în aplicare actele cu putere de lege și actele administrative necesare pentru a se conforma prezentei directive până la 23 mai 2016. Acestea informează imediat Comisia în acest sens.
               Atunci când statele membre adoptă măsurile în cauză, acestea cuprind o trimitere la prezenta directivă sau sunt însoțite de o astfel de trimitere la data publicării lor oficiale. Metodele prin care se face această trimitere sunt stabilite de către statele membre.

               (2)   Statele membre comunică Comisiei textul principalelor măsuri de drept intern pe care le adoptă în domeniul reglementat de prezenta directivă.

            Articolul 15
            Intrarea în vigoare
            Prezenta directivă intră în vigoare în ziua următoare datei publicării în Jurnalul Oficial al Uniunii Europene.

            Articolul 16
            Destinatari
            Prezenta directivă se adresează statelor membre în conformitate cu tratatele.

            Adoptată la Bruxelles, 15 mai 2014.

                  Pentru Parlamentul European

                  Președintele

               M. SCHULZ

                  Pentru Consiliu

                  Președintele

               D. KOURKOULAS

            (1)  JO C 179, 25.6.2013, p. 9.

            (2)  JO C 271, 19.9.2013, p. 42.

            (3)  Poziția Parlamentului European din 16 aprilie 2014 (nepublicată încă în Jurnalul Oficial) și Decizia Consiliului din 6 mai 2014.

            (4)  Regulamentul (CE) nr. 974/98 al Consiliului din 3 mai 1998 privind introducerea euro (JO L 139, 11.5.1998, p. 1).

            (5)  Regulamentul (CE) nr. 1338/2001 al Consiliului din 28 iunie 2001 de definire a măsurilor necesare protecției monedei euro împotriva falsificării (JO L 181, 4.7.2001, p. 6).

            (6)  Regulamentul (CE) nr. 1339/2001 al Consiliului din 28 iunie 2001 privind extinderea efectelor Regulamentului (CE) nr. 1338/2001 de definire a măsurilor necesare protecției monedei euro împotriva falsificării la statele membre care nu au adoptat euro ca monedă unică (JO L 181, 4.7.2001, p. 11).

            (7)  Societatea Națiunilor, Seria Tratate nr. 2623 (1931), p. 372.

            (8)  Decizia-cadru 2000/383/JAI a Consiliului din 29 mai 2000 privind consolidarea, prin sancțiuni penale și de altă natură, a protecției împotriva falsificării, cu ocazia introducerii monedei euro (JO L 140, 14.6.2000, p. 1).


title: Directiva Consiliului din 14 iunie 1966 privind comercializarea semințelor de plante furajere

text:
               03/Volumul 01

               RO

               Jurnalul Ofícial al Uniunii Europene

               40

         31966L0401

               P 125/2298

               JURNALUL OFÍCIAL AL UNIUNII EUROPENE

      DIRECTIVA CONSILIULUI

   din 14 iunie 1966
   privind comercializarea semințelor de plante furajere
   (66/401/CEE)
   CONSILIUL COMUNITĂȚII ECONOMICE EUROPENE,
   având în vedere Tratatul de instituire a Comunității Economice Europene, în special articolele 43 și 100,
   având în vedere propunerea Comisiei,
   având în vedere avizul Parlamentului European (1),
   având în vedere avizul Comitetului Economic și Social,
   întrucât producția de plante furajere deține un loc important în agricultura Comunității Economice Europene;
   întrucât obținerea unor rezultate satisfăcătoare în cultivarea plantelor furajere depinde în mare măsură de utilizarea unor semințe corespunzătoare; întrucât, în acest sens, unele state membre au limitat de câtva timp comercializarea semințelor de plante furajere la semințele de înaltă calitate; întrucât statele respective au beneficiat de rezultatul activităților de selecție sistematică a plantelor de-a lungul câtorva decenii, obținând soiuri de plante furajere suficient de stabile și de omogene, ale căror caracteristici permit întrevederea unor avantaje substanțiale în domeniile de utilizare preconizate;
   întrucât prin aplicarea, în statele membre, a unor reguli unificate și cât mai stricte posibil la selecția soiurilor admise spre comercializare va crește productivitatea culturilor de plante furajere;
   întrucât totuși limitarea comercializării la anumite soiuri nu se justifică decât dacă utilizatorul are garanția că va obține într-adevăr semințe din exact aceleași soiuri;
   întrucât, pentru a asigura acest lucru, unele state membre folosesc sisteme de certificare pentru garantarea, prin controale oficiale, a identității și purității soiurilor;
   întrucât există deja un astfel de sistem pe plan internațional; întrucât Organizația pentru Cooperare și Dezvoltare Economică a stabilit un sistem de certificare a soiurilor pentru semințele de plante furajere destinate comerțului internațional;
   întrucât se impune adoptarea, la nivel comunitar, a unui sistem de certificare unificat și bazat pe experiența dobândită prin aplicarea acestui sistem și a sistemelor naționale în domeniu;
   întrucât se impune aplicarea unui astfel de sistem atât schimburilor dintre statele membre, cât și comercializării pe piețele naționale;
   întrucât, în general, semințele de plante furajere, indiferent care ar fi utilizarea lor în această calitate, nu trebuie să poată fi comercializate decât dacă, în conformitate cu regulile de certificare, sunt examinate și certificate oficial ca semințe de bază sau semințe certificate sau, pentru anumite genuri și specii, examinate oficial și admise ca semințe comerciale; întrucât alegerea termenilor tehnici „semințe de bază” și „semințe certificate” se bazează pe terminologia internațională deja existentă;
   întrucât, pe lângă acestea, având în vedere că încă nu s-au obținut toate soiurile dorite sau cantități suficiente de semințe de la soiurile de plante furajere cu importanță culturală deja existente pentru a acoperi necesarul comunitar, se impune admiterea semințelor comerciale; întrucât, prin urmare, este necesar să se admită, pentru anumite genuri și specii, semințe de plante furajere care nu aparțin unui anumit soi, dar care respectă toate celelalte condiții impuse de reglementările existente;
   întrucât, dată fiind importanța lor economică redusă, semințele de plante furajere trebuie excluse din domeniul de aplicare al reglementărilor comunitare; întrucât nu va fi afectat însă dreptul statelor membre de a le supune unor prevederi speciale;
   întrucât reglementările comunitare nu ar trebui aplicate semințelor pentru care se face dovada că sunt destinate exportului spre țări terțe;
   întrucât pentru a îmbunătăți nu doar valoarea genetică, ci și calitățile organoleptice ale semințelor de plante furajere în Comunitate, trebuie prevăzute anumite condiții privind puritatea specifică și facultatea germinativă;
   întrucât pentru a se garanta identitatea semințelor trebuie prevăzute reguli comunitare privind ambalarea, prelevarea de probe, închiderea și marcarea ambalajelor; întrucât, în acest sens, etichetele trebuie să conțină informațiile necesare pentru efectuarea examinării oficiale și pentru informarea utilizatorului și să evidențieze caracterul comunitar al certificării semințelor certificate din diferite categorii;
   întrucât unele state membre au nevoie, pentru utilizări speciale, de amestecuri de semințe de plante furajere din mai multe genuri și specii; întrucât, pentru a ține cont de aceste nevoi, statele membre trebuie autorizate să admită astfel de amestecuri, în anumite condiții;
   întrucât pentru a garanta cu ocazia comercializării semințelor, respectarea regulilor și dispozițiilor referitoare la calitatea și identitatea semințelor, statele membre trebuie să adopte prevederi de examinare eficiente;
   întrucât, fără a aduce atingere aplicării dispozițiilor articolul 36 din tratat, semințele care respectă regulile menționate mai sus nu trebuie supuse decât restricțiilor de comercializare prevăzute de reglementările comunitare;
   întrucât, într-o primă etapă, până la stabilirea unui catalog comun al soiurilor, trebuie ca aceste restricții să includă în primul rând dreptul statelor membre de a limita comercializarea semințelor certificate din diverse categorii la acele soiuri care au o valoare culturală și de utilizare pentru teritoriul lor;
   întrucât este necesară recunoașterea, în anumite condiții, a echivalenței dintre semințele înmulțite într-un stat membru și semințele înmulțite în alt stat, dar pornind de la semințe de bază certificate în respectivul stat membru;
   întrucât, pe de altă parte, se impune ca semințele de plante furajere recoltate în țări terțe să nu poată fi comercializate în Comunitate decât dacă oferă aceleași garanții ca și semințele certificate oficial sau admise oficial ca semințe comerciale în Comunitate și dacă sunt conforme regulilor comunitare;
   întrucât în perioadele în care există dificultăți de aprovizionare cu semințe certificate din diferite categorii sau cu semințe comerciale trebuie admise, temporar, și semințe supuse unor exigențe scăzute;
   întrucât pentru a armoniza metodele tehnice de certificare din diversele state membre și pentru a putea compara, pe viitor, semințele certificate în cadrul Comunității cu cele provenind din țări terțe se consideră utilă stabilirea, în statele membre, a unor culturi comparative comunitare, în care să se efectueze controale anuale a posteriori ale semințelor certificate din diverse categorii de „semințe certificate”;
   întrucât Comisiei trebuie să-i revină sarcina de a lua anumite măsuri de punere în aplicare a prezentei directive; întrucât pentru a facilita punerea în practică a respectivelor măsuri trebuie prevăzută o procedură care să instituie o strânsă colaborare între statele membre și Comisie, în cadrul Comitetului permanent pentru semințe și material de înmulțire pentru agricultură, horticultură și forestier,
   ADOPTĂ PREZENTA DIRECTIVĂ:
   Articolul 1
   Prezenta directivă se aplică semințelor de plante furajere comercializate în interiorul Comunității, indiferent în ce scop sunt utilizate ca semințe.
   Articolul 2
   În sensul prezentei directive:

               A.

               „Plante furajere” reprezintă plantele din genurile și speciile următoare:
               (a)   Gramineae

                           Graminee

                              Agrostis spec.

                           Păiuș

                              Alopecurus pratensis L.

                           Coada vulpii

                              Arrhenatherum elatius (L.) J. și C. Presl.

                           Ovăzcior

                              Dactylis glomerata L.

                           Golomăț

                              Festuca arundinacea Schreb.

                           Păiuș înalt

                              Festuca ovina L.

                           Păiușul oilor

                              Festuca pratensis Huds.

                           Păiuș de livezi

                              Festuca rubra L.

                           Păiuș roșu

                              Lolium spec.

                           Raigras

                              Phleum pratense L.

                           Timoftică

                              Poa spec.

                           Firuță

                              Trisetum flavescens (L.) Pal. Beauv.

                           Ovăzcior auriu

                     (b)   Leguminosae

                           Leguminoase

                              Lotus corniculatus L.

                           Ghizdei

                              Lupinus spec., cu excepția Lupinus perennis L.

                           Lupin, cu excepția lupinului peren

                              Medicago lupulina L.

                           Trifoi mărunt

                              Medicago sativa L.

                           Lucernă

                              Medicago varia Martyn

                           Lucernă

                              Onobrychis sativa Lam.

                           Sparcetă

                              Pisum arvense L.

                           Mazăre furajeră

                              Trifolium hybridum L.

                           Trifoi hibrid

                              Trifolium incarnatum L.

                           Trifoi incarnat

                              Trifolium pratense L.

                           Trifoi roșu

                              Trifolium repens L.

                           Trifoi alb

                              Vicia spec., cu excepția Vicia faba major L.

                           Măzăriche, bob, cu excepția bobului varietatea major

               B.

               „Semințe de bază” reprezintă:

                           1.

                           Semințe de soiuri selecționate: semințele

                                       (a)

                                       care au fost produse sub responsabilitatea menținătorului, după reguli de selecție conservativă în ceea ce privește soiul;

                                       (b)

                                       care sunt destinate producției de semințe din categoria „semințe certificate”;

                                       (c)

                                       care îndeplinesc, sub rezerva prevederilor articolului 4, condițiile pentru semințele de bază prevăzute în anexele I și II și

                                       (d)

                                       pentru care s-a constatat, în urma unei examinări oficiale, că îndeplinesc condițiile de mai sus.

                           2.

                           Semințe din soiuri locale: semințele

                                       (a)

                                       care au fost produse sub control oficial, pornind de la materiale admise oficial ca soiuri locale în una sau mai multe exploatații aflate într-o regiune de origine delimitată clar;

                                       (b)

                                       care sunt destinate producției de semințe din categoria „semințe certificate”;

                                       (c)

                                       care respectă, sub rezerva prevederilor articolului 4, condițiile pentru semințe de bază prevăzute în anexele I și II și

                                       (d)

                                       pentru care s-a constatat, în urma unei examinări oficiale, că îndeplinesc condițiile de mai sus.

               C.

               „Semințe certificate” reprezintă semințele:

                           (a)

                           care au fost obținute direct din semințe de bază sau din semințe certificate dintr-un soi cunoscut;

                           (b)

                           care sunt destinate producției de semințe din categoria „semințe certificate” sau producției de plante;

                           (c)

                           care îndeplinesc, sub rezerva prevederilor articolului 4 litera (b), condițiile pentru semințele certificate prevăzute în anexele I și II și

                           (d)

                           pentru care s-a constatat, în urma unei examinări oficiale, că îndeplinesc condițiile de mai sus.

               D.

               „Semințe comerciale” reprezintă semințele:

                           (a)

                           care păstrează identitatea speciei;

                           (b)

                           care îndeplinesc, sub rezerva prevederilor articolului 4 litera (b), condițiile pentru semințele comerciale prevăzute în anexa II și

                           (c)

                           pentru care s-a constatat, în urma unei examinări oficiale, că îndeplinesc condițiile de mai sus.

               E.

               „Măsuri oficiale” reprezintă măsurile luate:

                           (a)

                           de autoritățile unui stat sau

                           (b)

                           de persoane juridice de drept public sau privat, sub responsabilitatea statului sau

                           (c)

                           pentru activități auxiliare, de asemenea sub responsabilitatea statului, de persoane fizice abilitate în acest sens,

                     cu condiția ca persoanele menționate la literele (b) și (c) să nu folosească aceste măsuri în vederea obținerii unui profit personal.

         Articolul 3
   (1)   Statele membre dispun că semințele de

                  Dactylis glomerata L.

                  Festuca arundinacea Schreb.

                  Festuca pratenses Huds.

                  Festuca rubra L.

                  Lolium spec.

                  Phleum pratense L.

                  Medicago sativa L.

                  Medicago varia Martyn

                  Pisum arvense L. și

                  Trifolium repens L.

         nu pot fi comercializate decât dacă au fost oficial certificate ca „semințe de bază” sau „semințe certificate” și dacă îndeplinesc condițiile prevăzute în anexa II.
   (2)   Statele membre dispun că semințele din alte genuri și specii de plante furajere decât cele enumerate la alineatul (1) nu pot fi comercializate decât dacă sunt fie semințe certificate oficial ca „semințe de bază” sau „semințe certificate”, fie semințe comerciale și dacă, pe lângă aceasta, îndeplinesc condițiile prevăzute în anexa II.
   (3)   Comisia poate decide, conform procedurii prevăzute la articolul 21, că, de la date stabilite, semințele din genuri și specii de plante furajere diferite de cele menționate la alineatul (1) nu pot fi comercializate decât dacă sunt certificate oficial ca „semințe de bază” sau „semințe certificate”.
   (4)   Statele membre asigură efectuarea examinărilor oficiale ale semințelor după metodele internaționale curente, în măsura în care există deja astfel de metode.
   (5)   Statele membre pot să dispună derogări de la prevederile alineatelor (1) și (2) pentru:

               (a)

               semințe selecționate din generații anterioare semințelor de bază;

               (b)

               teste sau în scopuri științifice;

               (c)

               lucrări de selecție;

               (d)

               semințe brute comercializate în vederea condiționării, cu condiția ca identitatea acestora să fie garantată.

         Articolul 4
   Statele membre pot totuși să autorizeze, prin derogare de la prevederile articolului 3,

               (a)

               certificarea oficială și comercializarea semințelor de bază care nu îndeplinesc condițiile prevăzute în anexa II cu privire la facultatea germinativă; o derogare de aceeași natură se poate aplica de asemenea semințelor certificate de Trifolium pratense, în măsura în care aceste semințe sunt destinate producției altor semințe certificate.
               În cazurile menționate mai sus, se iau toate măsurile necesare pentru ca furnizorul să garanteze o facultate germinativă cunoscută, pe care o indică pentru comercializare pe o etichetă specială conținând numele și adresa lui și numărul de referință al lotului.

               (b)

               atunci când e nevoie de o aprovizionare rapidă cu semințe, certificarea oficială sau admiterea oficială și comercializarea până la primul destinatar comercial a semințelor din categoriile „semințe de bază”, „semințe certificate” sau „semințe comerciale” pentru care nu s-a încheiat examinarea oficială menită să verifice respectarea condițiilor prevăzute în anexa II cu privire la facultatea germinativă. Certificarea sau admiterea se va acorda doar după prezentarea unui raport de analiză provizorie a semințelor și cu condiția ca numele și adresa primului destinatar să fie indicate în acest raport; se iau toate măsurile necesare pentru ca furnizorul să garanteze facultatea germinativă constatată la analiza provizorie; în vederea comercializării, această facultate germinativă trebuie să fie înscrisă pe o etichetă specială conținând numele și adresa furnizorului și numărul de referință al lotului.
               Aceste prevederi nu se aplică semințelor importate din țări terțe, excepție făcând cazurile prevăzute la articolul 15 în ce privește înmulțirea în afara Comunității.

         Articolul 5
   Statele membre pot stabili, în ceea ce le privește, pe lângă condițiile prevăzute în anexele I și II, condiții suplimentare sau condiții mai severe pentru certificarea semințelor și, de asemenea, pentru examinarea semințelor comerciale produse în interiorul statului.
   Articolul 6
   (1)   Fiecare stat membru întocmește o listă a soiurilor de plante furajere admise oficial la certificare pe teritoriul său; lista va conține principalele caracteristici morfologice sau fiziologice care permit diferențierea soiurilor de plante ce provin direct din semințe din categoria „semințe certificate”, precum și numărul maxim stabilit oficial al generațiilor admise la certificare pornind de la semințe de bază din fiecare soi. Pentru soiurile locale, lista indică de asemenea regiunea de origine.
   (2)   Pentru hibrizi și soiurile sintetice, componentele genealogice sunt comunicate serviciilor responsabile cu admiterea și certificarea. Statele membre garantează, la cererea menținătorului, confidențialitatea examinării și a descrierii componentelor genealogice.
   (3)   Un soi este admis la certificare doar după ce se constată, în urma unor examinări oficiale sau controlate oficial, efectuate mai ales în câmp, că soiul respectiv este suficient de omogen și stabil.
   (4)   Soiurile admise sunt controlate regulat și în mod oficial. Dacă cel puțin una dintre condițiile de admitere la certificare nu mai este îndeplinită, admiterea va fi amânată și soiul retras de pe listă.
   (5)   Lista și versiunile sale modificate sunt notificate imediat Comisiei, care le transmite celorlalte state membre.
   Articolul 7
   (1)   Statele membre dispun ca, în cursul procedurii de control al soiurilor, de examinare a semințelor în scopul certificării și de examinare a semințelor comerciale, probele să fie prelevate conform metodelor oficiale corespunzătoare.
   (2)   În cursul examinării semințelor în scopul certificării și în cursul examinării semințelor comerciale, probele sunt prelevate din loturi omogene; greutatea maximă a unui lot și greutatea minimă a unei probe sunt precizate în anexa III.
   Articolul 8
   (1)   Statele membre dispun ca semințele de bază, semințele certificate și semințele comerciale să nu poată fi comercializate decât în loturi suficient de omogene și în ambalaje închise și dotate, conform prevederilor articolelor 9 și 10, cu sistem de închidere și marcă.
   (2)   Statele membre pot să dispună, pentru comercializarea cantităților mici la utilizatorul final, derogări de la prevederile alineatului (1) în ceea ce privește ambalajul, sistemul de închidere și marca.
   Articolul 9
   (1)   Statele membre dispun ca ambalajele semințelor de bază, ale semințelor certificate și ale semințelor comerciale să fie închise în așa fel încât, la deschiderea ambalajului, sistemul de închidere să fie deteriorat și să nu se poată fixa la loc.
   (2)   Eventualele noi închideri nu se pot face decât sub supraveghere oficială. În acest caz, pe eticheta prevăzută la articolul 10 alineatul (1) trebuie indicată și noua închidere, data la care a fost efectuată și numele serviciului care a efectuat-o.
   Articolul 10
   (1)   Statele membre dispun ca ambalajele semințelor de bază, ale semințelor certificate și ale semințelor comerciale

               (a)

               să fie prevăzute, la exterior, cu o etichetă oficială conformă descrierii din anexa IV, redactată într-una din limbile oficiale ale Comunității; eticheta va fi aplicată cu ajutorul unui sistem de închidere oficial; culoarea etichetei va fi: alb pentru semințele de bază, albastru pentru semințele certificate din prima generație care provin din semințe de bază, roșu pentru semințele certificate din generații ulterioare și provenind din semințe de bază și galben închis pentru semințele comerciale; în schimburile dintre statele membre, eticheta indică data închiderii oficiale; dacă în cazurile prevăzute la articolul 4 litera (a) semințele de bază și semințele certificate nu întrunesc condițiile stabilite în anexa II cu privire la facultatea germinativă, acest lucru va fi menționat pe etichetă;

               (b)

               să conțină, în interior, un prospect oficial de culoarea etichetei, care să cuprindă informațiile prevăzute pentru etichetă în anexa IV; dacă informațiile respective sunt înscrise pe ambalaj și nu pot fi șterse, prospectul nu este obligatoriu.

         (2)   Statele membre pot:

               (a)

               dispune că eticheta trebuie să menționeze, în toate cazurile, data închiderii oficiale;

               (b)

               prevedea derogări de la prevederile alineatului (1) pentru ambalajele mici.

         Articolul 11
   Nu este afectat dreptul statelor membre de a dispune ca ambalajele semințelor de bază, ale semințelor certificate de orice tip și ale semințelor comerciale, produse în interiorul statului respectiv sau importate, să fie prevăzute, în vederea comercializării pe teritoriul lor, cu eticheta furnizorului, în cazurile diferite de cele menționate la articolul 4.
   Articolul 12
   Statele membre dispun ca orice tratament chimic aplicat semințelor de bază, semințelor certificate și semințelor comerciale să fie menționat fie pe eticheta oficială, fie pe eticheta furnizorului, precum și pe ambalaj sau în interiorul acestuia.
   Articolul 13
   (1)   Statele membre pot admite ca semințele de plante furajere să fie comercializate sub formă de amestecuri de semințe din diferite genuri și specii de plante furajere sau în amestec cu semințe de plante care nu sunt considerate furajere în sensul prezentei directive, cu condiția ca diversele componente ale amestecului să corespundă, înainte de a fi amestecate, regulilor de comercializare care le sunt aplicabile.
   (2)   Se aplică dispozițiile de la articolele 8, 9 și 11, precum și cele de la articolul 10, cu excepția culorii: eticheta pentru amestecuri este verde.
   Articolul 14
   (1)   Statele membre garantează că semințele de bază și semințele certificate care au fost certificate în mod oficial și al căror ambalaj a fost închis și marcat în mod oficial, conform instrucțiunilor din prezenta directivă, precum și semințele comerciale al căror ambalaj a fost închis și marcat în mod oficial, conform instrucțiunilor din prezenta directivă, nu sunt supuse altor restricții de comercializare decât cele prevăzute în prezenta directivă, în ceea ce privește caracteristicile lor, regulile de examinare, marcajul și sistemul de închidere.
   (2)   Statele membre pot să:

               (a)

               dispună, dacă nu au intrat încă în vigoare măsurile adoptate în temeiul articolului 3 alineatul (3), ca semințele speciilor de plante care nu sunt enumerate la articolul 3 alineatul (1) să nu mai poată fi comercializate începând de la anumite date decât dacă este vorba de semințe care au fost certificate oficial ca „semințe de bază” sau „semințe certificate”;

               (b)

               adopte dispoziții privind conținutul maxim de umiditate admis pentru comercializare;

               (c)

               limiteze comercializarea semințelor certificate de plante furajere la cele din prima generație, obținute din semințe de bază;

               (d)

               limiteze comercializarea semințelor de plante furajere la semințele din soiurile înscrise pe o listă națională alcătuită pe baza valorii culturale și de utilizare pe teritoriul respectivului stat membru, până când va putea fi pus în aplicare un catalog comun al soiurilor, această punere în aplicare trebuind să aibă loc nu mai târziu de 1 ianuarie 1970; condițiile de înscriere pe această listă a soiurilor provenind din alte state membre vor fi identice cu cele pentru soiurile naționale.

         Articolul 15
   Statele membre dispun că semințele de plante furajere obținute direct din semințe de bază certificate într-un stat membru și recoltate într-un alt stat membru sau într-o țară terță sunt echivalente cu semințele certificate din prima generație pornind de la semințe de bază recoltate în statul în care au fost produse semințele de bază, dacă sunt supuse unei inspecții în câmpul de producție, conform cerințelor prevăzute în anexa I și dacă s-a constatat, cu ocazia unei examinări oficiale, că s-au respectat cerințele pentru semințe certificate prevăzute în anexa II.
   Articolul 16
   (1)   La propunerea Comisiei și hotărând cu majoritate calificată, Consiliul constată:

               (a)

               dacă, în cazurile prevăzute la articolul 15, inspecțiile în câmp efectuate într-o țară terță îndeplinesc condițiile stipulate în anexa I;

               (b)

               dacă semințele de plante furajere recoltate într-o țară terță prezintă, pentru caracteristicile lor, pentru măsurile luate în vederea examinării lor, pentru asigurarea identității lor, pentru marcajul și controlarea lor, garanții echivalente cu cele prezentate de semințele de bază, semințele certificate sau semințele comerciale recoltate pe teritoriul Comunității și dacă sunt conforme cu cerințele prezentei directive.

         (2)   Până când Consiliul se pronunță conform prevederilor de la alineatul (1), statele membre pot să întreprindă ele însele controalele prin care să constate îndeplinirea cerințelor specificate la respectivul alineat. Acest drept este valabil doar până la 1 iulie 1969.
   Articolul 17
   (1)   Pentru a depăși dificultățile temporare de aprovizionare generală cu semințe de bază, cu semințe certificate sau cu semințe comerciale apărute în cel puțin un stat membru și imposibil de rezolvat în interiorul Comunității, Comisia autorizează, conform procedurii prevăzute la articolul 21, unul sau mai multe state membre să admită la comercializare, pentru o perioadă stabilită de Comisie, semințe dintr-o categorie supusă unor exigențe scăzute.
   (2)   În cazul unei categorii de semințe dintr-un soi cunoscut, eticheta oficială este cea prevăzută pentru categoria corespunzătoare, iar în toate celelalte cazuri este cea prevăzută pentru semințele comerciale. Eticheta indică întotdeauna faptul că este vorba de semințe dintr-o categorie supusă unor exigențe scăzute.
   Articolul 18
   Prezenta directivă nu se aplică semințelor de plante furajere dacă se dovedește că acestea sunt destinate exportului spre țări terțe.
   Articolul 19
   Statele membre iau toate măsurile necesare pentru a garanta efectuarea, în cursul comercializării, cel puțin prin sondaj, a controlului oficial al semințelor de plante furajere menit să verifice respectarea condițiilor stipulate în prezenta directivă.
   Articolul 20
   (1)   În interiorul Comunității se stabilesc culturi comparative comunitare în care se efectuează anual un control a posteriori al probelor de plante furajere prelevate prin sondaj; aceste culturi sunt supuse examinării comitetului prevăzut la articolul 21.
   (2)   Într-o primă etapă, examinările comparative urmăresc armonizarea metodelor tehnice de certificare, cu scopul de a obține rezultate echivalente. Din momentul în care acest scop este atins, examinările comparative vor face obiectul unui raport anual de activitate, notificat în mod confidențial statelor membre și Comisiei. Comisia stabilește, conform procedurii prevăzute la articolul 21, data întocmirii primului raport.
   (3)   Comisia adoptă, conform procedurii prevăzute la articolul 21, măsurile necesare efectuării examinărilor comparative. La examinarea comparativă se pot include și semințe de plante furajere recoltate în țări terțe.
   Articolul 21
   (1)   Dacă trebuie urmată procedura prevăzută în prezentul articol, Comitetul permanent pentru semințe și material de înmulțire pentru agricultură, horticultură și forestier, instituit prin Decizia Consiliului din 14 iunie 1966 (2) și denumit în continuare „comitet”, este sesizat de președinte, fie la inițiativa acestuia, fie la cererea reprezentantului unui stat membru.
   (2)   În cadrul comitetului, voturile statelor membre sunt determinate conform dispozițiilor prevăzute la articolul 148 alineatul (2) din tratat. Președintele nu participă la vot.
   (3)   Reprezentantul Comisiei înaintează un proiect cu măsurile ce urmează să fie adoptate. Comitetul își dă avizul cu privire la aceste măsuri în termenul pe care președintele îl poate stabili în funcție de urgența subiectului în cauză. Avizele se adoptă cu o majoritate de 12 voturi.
   (4)   Comisia adoptă măsuri care au aplicabilitate imediată. Totuși, dacă nu corespund cu avizul comitetului, aceste măsuri sunt imediat comunicate Consiliului de către Comisie. În acest caz, Comisia poate amâna aplicarea măsurilor adoptate cu cel mult o lună de la data acestei comunicări.
   Consiliul, hotărând cu majoritate calificată, poate lua o altă decizie în termen de o lună.
   Articolul 22
   Prezenta directivă nu afectează dispozițiile legislațiilor naționale justificate prin măsuri de protecție a sănătății și vieții persoanelor și animalelor, de conservare a plantelor sau de protecție a proprietății industriale și comerciale.
   Articolul 23
   Statele membre pun în aplicare legile, reglementările și dispozițiile administrative necesare pentru a se conforma prevederilor articolului 14 alineatul (1) la 1 iulie 1968 cel târziu, iar dispozițiile necesare pentru a se conforma celorlalte prevederi din prezenta directivă și din anexele acesteia la 1 iulie 1969 cel târziu. Statele membre informează imediat Comisia cu privire la aceasta.
   Articolul 24
   Prezenta directivă se adresează statelor membre.

      Adoptată la Bruxelles, 14 iunie 1966.

            Pentru Consiliu

            Președintele

         P. WERNER

      (1)  JO 109, 9.7.1964, p. 1751/64.

      (2)  JO 125, 11.7.1996, p. 2289/66.
   ANEXA I
   Condiții de certificare a unei culturi
   1.   Cultura prezintă un nivel satisfăcător de identitate și de puritate a soiurilor.
   2.   S-a efectuat cel puțin o inspecție oficială în câmp înainte de fiecare recoltă de semințe.
   3.   Starea culturală a culturii de producție și starea de dezvoltare a culturii permit efectuarea unui control corespunzător al identității și purității soiului.
   4.   Culturile premergătoare ale câmpului de producție sunt compatibile cu producția de semințe din specia și soiul culturii actuale.
   5.   Pentru speciile alogame, distanțele minime față de culturile vecine de alte soiuri din aceeași specie, față de culturile din același soi foarte degradate și față de culturile de specii înrudite care ar putea cauza o polenizare străină nedorită sunt:

               Câmpuri de înmulțire

               până la 2 ha

               mai mult de 2 ha

               (a)   Semințe destinate înmulțirii

               200 m

               100 m

               (b)   Semințe destinate producerii de plante furajere

               100 m

               50 m

         Dacă există garanția unei protecții satisfăcătoare împotriva polenizărilor străine nedorite, respectarea distanțelor menționate mai sus este facultativă.
   ANEXA II
   Condiții obligatorii pentru semințe
   I.   SEMINȚE CERTIFICATE
   1.   Semințele prezintă un nivel satisfăcător de identitate și de puritate a soiului.
   2.   Prezența bolilor care reduc valoarea de utilizare a semințelor nu este admisă decât în limitele cele mai scăzute posibil.
   3.   În plus, semințele îndeplinesc următoarele condiții:

               A.

                  Norme:

                           Species

                           Puritate specifică minimă
                           (% din greutate)

                           Conținut maxim de boabe de buruieni
                           (% din greutate)

                           Facultatea germinativă minimă
                           (% din semințele pure)

                     (a)   Gramineae

                              Agrostis alba

                           90

                           1

                           80

                              Agrostis al. spec.

                           90

                           1

                           75

                              Alopecurus pratensis L.

                           75

                           1,5

                           70

                              Arrhenatherum elatius (L.) J. și C. Presl.

                           90

                           1

                           80

                              Dactylis glomerata L.

                           90

                           1

                           80

                              Festuca arundinacea Schreb.

                           95

                           1

                           80

                              Festuca ovina L.

                           85

                           1

                           75

                              Festuca pratensis Huds.

                           95

                           1

                           80

                              Festuca rubra L.

                           90

                           1

                           75

                              Lolium multiflorum spec. italicum

                           96

                           1

                           75

                              Lolium al. spec.

                           96

                           1

                           80

                              Phleum pratense L.

                           95

                           0,5

                           80

                              Poa spec.

                           85

                           1

                           75

                              Trisetum flavescens (L.) Pal. Beauv.

                           75

                           1

                           75

                           Species

                           Puritate specifică minimă
                           (% din greutate)

                           Conținut maxim de boabe de buruieni
                           (% din greutate)

                           Facultatea germinativă minimă
                           (% din semințele pure)

                           Conținut maxim de semințe dure
                           (% din semințele pure)

                     (b)   Leguminosae

                           Lotus corniculatus L.

                           95

                           0,8

                           75

                           40

                              Lupinus spec.

                           98

                           0,1

                           80

                           20

                              Medicago lupulina L.

                           97

                           0,8

                           80

                           20

                              Medicago sativa L.

                           97

                           0,5

                           80

                           40

                              Medicago varia Martyn

                           97

                           0,5

                           80

                           40

                              Onobrychis sativa L.

                           95

                           1,5

                           75

                           20

                              Pisum arvense L.

                           97

                           0,1

                           80

                           –

                              Trifolium hybridum L.

                           97

                           0,5

                           80

                           20

                              Trifolium incarnatum L.

                           97

                           0,5

                           80

                           20

                              Trifolium pratense L.

                           97

                           0,5

                           80

                           20

                              Trifolium repens var. giganteum

                           97

                           0,5

                           80

                           40

                              Trifolium repens L.

                           97

                           0,8

                           80

                           20

                              Vicia faba

                           97

                           0,1

                           85

                           20

                              Vicia al. spec.

                           97

                           0,5

                           85

                           20

               B.

                  Observații:

                           (a)

                           Până la nivelul conținutului maxim indicat, semințele tari sunt considerate semințe capabile să încolțească.

                           (b)

                           Toate semințele proaspete și sănătoase neîncolțite după pretratament sunt considerate semințe încolțite.

                           (c)

                           Semințele nu conțin Avena fatua și Cuscuta; totuși, nu se consideră impuritate un bob de Avena fatua sau de Cuscuta la o probă de 100 de grame dacă o a doua probă de 200 de grame nu conține Avena fatua sau Cuscuta.

                           (d)

                           Boabele de Alopecurus myosuroides nu depășesc 0,3 % din greutate.

                           (e)

                           Semințele de alte plante cultivate nu depășesc 1 % din greutate; pentru o specie de Poa, nu se consideră impuritate un conținut de 1 % de boabe de alte specii de Poa.

               C.

                  Particularități pentru Lupinus spec.:

                           (a)

                           Numărul de semințe de altă culoare nu depășește 1 %.

                           (b)

                           Numărul de semințe amare în soiurile de lupin dulce nu depășește:
                           3 % pentru semințele certificate din prima generație pornind de la semințe de bază;
                           5 % pentru semințe certificate din generații ulterioare pornind la de semințe de bază.

         II.   SEMINȚE DE BAZĂ
   Sub rezerva dispozițiilor complementare de mai jos, condițiile de la punctul I se aplică semințelor de bază:
   1.   Greutatea semințelor de alte plante nu depășește 0,2 %; în limita acestui procent, procentele respective ale semințelor de alte plante cultivate și ale boabelor de buruieni nu depășesc 0,1 %.
   2.   Într-o probă de 25 de grame nu sunt mai mult de 5 boabe de Alopecurus myosuroides.
   3.   Lupinus spec.: numărul de semințe amare în soiurile de lupin dulce nu depășește 1 %.
   III.   SEMINȚE COMERCIALE
   Sub rezerva dispozițiilor complementare de mai jos, condițiile de la punctul I subpunctele 2 și 3, se aplică semințelor de bază:
   1.   Semințele de alte plante cultivate nu depășesc 3 % din greutate.
   2.   Pentru o specie de Poa nu se consideră impuritate un conținut de 3 % de semințe din alte specii de Poa.
   3.   Pentru o specie de Vicia, nu se consideră impuritate un conținut total de 6 % semințe de Vicia pannonica, Vicia villosa și de specii înrudite cultivate.
   4.   Lupinus spec.:

               (a)

               Numărul de semințe de altă culoare nu depășește 2 %;

               (b)

               Numărul de semințe amare la soiurile de lupin dulce nu depășește 5 %.

         ANEXA III

               Greutatea maximă a unui lot

               Greutatea minimă a unei probe

               1.   Semințe de dimensiuni egale sau mai mari decât cele ale boabelor de grâu

               20 tone

               500 grame

               2.   Semințe de dimensiuni mai mici decât cele ale boabelor de grâu

               10 tone

               300 grame

         ANEXA IV
   Eticheta
   A.   Indicații prevăzute

               (a)

                  Pentru semințe de bază și semințe certificate:

                           1.

                           „Semințe certificate conform prevederilor Comunității Economice Europene”

                           2.

                           Serviciul de certificare și statul membru

                           3.

                           Numărul de referință al lotului

                           4.

                           Specia

                           5.

                           Soiul

                           6.

                           Categoria

                           7.

                           Țara producătoare

                           8.

                           Greutatea netă sau brută declarată

                           9.

                           Pentru semințele certificate din a doua generație și din generațiile următoare pornind de la semințe de bază: numărul generației, calculat de la semințe de bază.

               (b)

               Pentru semințe comerciale:

                           1.

                           „Semințe comerciale (din soi necertificat)”

                           2.

                           Serviciul de examinare și statul membru

                           3.

                           Numărul de referință al lotului

                           4.

                           Specia (1)

                           5.

                           Regiunea producătoare

                           6.

                           Greutatea netă sau brută declarată

               (c)

               Pentru amestecurile de semințe:

                           1.

                           „Amestecuri de semințe pentru …”
                           (utilizarea prevăzută)

                           2.

                           Serviciul care a realizat închiderea și statul membru

                           3.

                           Numărul de referință al lotului

                           4.

                           Specia, categoria, soiul, țara producătoare sau, în cazul semințelor comerciale, regiunea producătoare și procentul cantitativ al fiecărei componente.

                           5.

                           Greutatea netă sau brută declarată.

         B.   Dimensiuni minime

   110 mm × 67 mm

      (1)  În ceea ce privește lupinul, se indică dacă este vorba de lupin amar sau de lupin dulce.


title: Directiva 2006/1/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 18 ianuarie 2006 privind utilizarea vehiculelor închiriate fără conducători auto pentru transportul rutier de mărfuri (versiune codificată)Text cu relevanță pentru SEE.

text:
               07/Volumul 15

               RO

               Jurnalul Ofícial al Uniunii Europene

               106

         32006L0001

               L 033/82

               JURNALUL OFÍCIAL AL UNIUNII EUROPENE

      DIRECTIVA 2006/1/CE A PARLAMENTULUI EUROPEAN ȘI A CONSILIULUI

   din 18 ianuarie 2006
   privind utilizarea vehiculelor închiriate fără conducători auto pentru transportul rutier de mărfuri
   (versiune codificată)
   (Text cu relevanță pentru SEE)
   PARLAMENTUL EUROPEAN ȘI CONSILIUL UNIUNII EUROPENE,
   având în vedere Tratatul de instituire a Comunității Europene, în special articolul 71,
   având în vedere propunerea Comisiei,
   având în vedere avizul Comitetului Economic și Social European (1),
   după consultarea Comitetului Regiunilor,
   hotărând în conformitate cu procedura prevăzută la articolul 251 din tratat (2),
   întrucât:

               (1)

               Directiva 84/647/CEE a Consiliului din 19 decembrie 1984 privind utilizarea vehiculelor închiriate fără conducător auto pentru transportul rutier de mărfuri (3) a fost modificată substanțial (4). În interesul clarității și raționalității, respectiva directivă trebuie codificată.

               (2)

               Din punct de vedere macroeconomic, utilizarea vehiculelor închiriate permite, în anumite situații, o alocare optimă a resurselor prin limitarea utilizării în mod ineficient a factorilor de producție.

               (3)

               Din punct de vedere microeconomic, această posibilitate aduce un element de flexibilitate organizării activităților de transport, mărind astfel productivitatea întreprinderilor vizate.

               (4)

               Prezenta directivă nu trebuie să aducă atingere obligațiilor statelor membre cu privire la termenele pentru transpunerea în dreptul intern a directivelor menționate în anexa I partea B,

         ADOPTĂ PREZENTA DIRECTIVĂ:
   Articolul 1
   În sensul prezentei directive:

               (a)

               „vehicul” înseamnă un autovehicul, o remorcă, o semiremorcă sau o combinație de vehicule destinate exclusiv transportului de mărfuri;

               (b)

               „vehicul închiriat” înseamnă orice vehicul care, în schimbul unei plăți și pentru o perioadă determinată, este pus la dispoziția unei întreprinderi care asigură servicii de transport rutier de mărfuri pentru terți sau pe cont propriu, în temeiul unui contract cu întreprinderea care pune la dispoziție vehiculele.

         Articolul 2
   (1)   Fiecare stat membru permite folosirea pe teritoriul său, în scopul traficului între statele membre, a vehiculelor închiriate de întreprinderi stabilite pe teritoriul unui alt stat membru, cu condiția ca:

               (a)

               vehiculul să fie înmatriculat sau pus în circulație în conformitate cu legislația din statul membru cel din urmă;

               (b)

               contractul să se refere numai la închirierea unui vehicul fără conducător auto și să nu fie însoțit de un contract de servicii încheiat cu aceeași întreprindere care să cuprindă conducători auto sau personal de însoțire;

               (c)

               vehiculul închiriat să fie în mod exclusiv la dispoziția întreprinderii care îl utilizează pe perioada contractului de închiriere;

               (d)

               vehiculul închiriat să fie condus de personalul întreprinderii care îl utilizează.

         (2)   Dovada respectării condițiilor prevăzute la alineatul (1) literele (a)-(d) se face prin următoarele documente, care trebuie să existe la bordul vehiculului:

               (a)

               contractul de închiriere sau un extras certificat pentru conformitate din respectivul contract, care să menționeze în special numele locatorului, numele locatarului, data și durata contractului și datele de identificare a vehiculului;

               (b)

               în cazul în care conducătorul auto nu este persoana care ia cu chirie vehiculul, contractul de muncă al conducătorului auto sau un extras certificat din respectivul contract, care să menționeze în special numele angajatorului, numele angajatului, precum și data și durata contractului de muncă sau un fluturaș de plată a unui salariu recent.

         În cazul în care este necesar, documentele menționate la literele (a) și (b) pot fi înlocuite de un document echivalent, eliberat de autoritățile competente ale statului membru.
   Articolul 3
   (1)   Statele membre iau măsurile necesare pentru ca întreprinderile lor să poată folosi, pentru transportul rutier de mărfuri, în același condiții ca și vehiculele deținute de ele, vehicule închiriate, înmatriculate sau puse în circulație în conformitate cu legislațiile respectivelor țări, cu respectarea condițiilor prevăzute la articolul 2.
   (2)   Statele membre pot exclude de la aplicarea dispozițiilor alineatului (1) operațiile de transport pe cont propriu efectuate de vehiculele cu o greutate încărcată totală admisă de peste 6 tone.
   Articolul 4
   Prezenta directivă nu aduce atingere reglementărilor dint-un stat membru prin care se stabilesc condiții mai puțin restrictive pentru utilizarea vehiculelor închiriate decât cele menționate la articolele 2 și 3.
   Articolul 5
   Fără a aduce atingere articolelor 2 și 3, prezenta directivă nu afectează aplicarea normelor privind:

               (a)

               organizarea pieței pentru transportul rutier de mărfuri pentru terți sau pe cont propriu și în special accesul la piață și la contingentele capacităților rutiere;

               (b)

               prețurile și condițiile pentru transportul rutier de mărfuri;

               (c)

               stabilirea prețurilor de închiriere;

               (d)

               importul vehiculelor;

               (e)

               condițiile care reglementează accesul la activitatea sau ocupația de locator de vehicule rutiere.

         Articolul 6
   Prin prezenta se abrogă Directiva 84/647/CEE, fără a aduce atingere obligațiilor care revin statelor membre referitor la termenele pentru transpunerea în dreptul intern a directivelor menționate în anexa I partea B.
   Trimiterile la directiva abrogată se interpretează ca trimiteri la prezenta directivă și se citesc în conformitate cu tabelul de corespondență din anexa II.
   Articolul 7
   Prezenta directivă intră în vigoare în a douăzecea zi de la data publicării în Jurnalul Oficial al Uniunii Europene.
   Articolul 8
   Prezenta directivă se adresează statelor membre.

      Adoptată la Strasburg, 18 ianuarie 2006.

            Pentru Parlamentul European

            Președintele

         J. BORRELL FONTELLES

            Pentru Consiliu

            Președintele

         H. WINKLER

      (1)  JO C 108, 30.4.2004, p. 56.

      (2)  Avizul Parlamentului European din 10 februarie 2004 (JO C 97 E, 22.4.2004, p. 66) și Decizia Consiliului din 8 decembrie 2005.

      (3)  JO L 335, 22.12.1984, p. 72. Directivă astfel cum a fost modificată prin Directiva 90/398/CEE (JO L 202, 31.7.1990, p. 46).

      (4)  A se vedea anexa I partea A.
   ANEXA I
   Partea A
   Directiva abrogată împreună cu modificările sale

      (menționată la articolul 6)

               Directiva 84/647/CEE a Consiliului

               (JO L 335, 22.12.1984, p. 72)

               Directiva 90/398/CEE a Consiliului

               (JO L 202, 31.7.1990, p. 46)

         Partea B
   Lista termenelor necesare pentru transpunerea în dreptul intern

      (menționate la articolul 6)

               Directiva

               Termene pentru transpunere

               Directiva 84/647/CEE

               30 iunie 1986

               Directiva 90/398/CEE

               31 decembrie 1990

         ANEXA II
   Tabel de corespondență

               Directiva 84/647/CEE

               Prezenta directivă

               Articolul 1 teza introductivă

               Articolul 1 teza introductivă

               Articolul 1 prima liniuță

               Articolul 1 litera (a)

               Articolul 1 liniuța a doua

               Articolul 1 litera (b)

               Articolul 2 teza introductivă

               Articolul 2 alineatul (1) teza introductivă

               Articolul 2 punctele 1-4

               Articolul 2 alineatul (1) literele (a)- (d)

               Articolul 2 punctul 5 primul paragraf teza introductivă

               Articolul 2 alineatul (2) primul paragraf teza introductivă

               Articolul 2 punctul 5 primul paragraf literele (a) și (b)

               Articolul 2 alineatul (2) primul paragraf, literele (a) și (b)

               Articolul 2 punctul 5 paragraful al doilea

               Articolul 2 alineatul (2) paragraful al doilea

               Articolul 3

               Articolul 3

               Articolul 4 alineatul (1)

               Articolul 4

               Articolul 5 teza introductivă

               Articolul 5 teza introductivă

               Articolul 5 prima liniuță

               Articolul 5 litera (a)

               Articolul 5 liniuța a doua

               Articolul 5 litera (b)

               Articolul 5 liniuța a treia

               Articolul 5 litera (c)

               Articolul 5 liniuța a patra

               Articolul 5 litera (d)

               Articolul 5 liniuța a cincia

               Articolul 5 litera (e)

               Articolul 6

               —

               Articolul 7

               —

               Articolul 8

               —

               —

               Articolul 6

               —

               Articolul 7

               Articolul 9

               Articolul 8

               —

               Anexa I

               —

               Anexa II