title: Directiva Consiliului din 4 iunie 1974 privind apropierea legislațiilor statelor membre referitoare la amenajarea interioară a autovehiculelor (comportarea sistemului de direcție în caz de impact)

text:
13/vol. 2             RO                              Jurnalul Oficial al Uniunii Europene                                                    49

31974L0297

L 165/16                                   JURNALUL OFICIAL AL COMUNITĂȚILOR EUROPENE                                                20.6.1974

                                                      DIRECTIVA CONSILIULUI
                                                          din 4 iunie 1974
              privind apropierea legislațiilor statelor membre referitoare la amenajarea interioară a autovehiculelor
                                       (comportarea sistemului de direcție în caz de impact)

                                                                   (74/297/CEE)

CONSILIUL COMUNITĂȚILOR EUROPENE,                                           autovehiculelor și să asigure astfel siguranța circulației rutiere pe
                                                                            întregul teritoriu al Comunității;

având în vedere Tratatul de instituire a Comunității Economice
Europene și, în special, articolul 100 al acestuia,

                                                                            întrucât, în ceea ce privește specificațiile tehnice, este necesar să
având în vedere propunerea Comisiei,                                        fie reluate în principal cele adoptate de Comisia Economică pen-
                                                                            tru Europa a ONU în Regulamentul nr. 12 („Dispoziții uniforme
                                                                            privind omologarea vehiculelor în ceea ce privește protecția con-
având în vedere avizul Adunării parlamentare (1),                           ducătorului auto împotriva sistemului de direcție în caz de
                                                                            impact”) (6), care este anexat la Acordul din 20 martie 1958 pri-
                                                                            vind adoptarea condițiilor uniforme de omologare și recunoaștere
având în vedere avizul Comitetului Economic și Social (2),                  reciprocă a omologării echipamentelor și componentelor autove-
                                                                            hiculelor,
întrucât specificațiile tehnice pe care trebuie să le respecte auto-
vehiculele în temeiul legislațiilor naționale se referă, inter alia, la
comportarea sistemului de direcție în caz de impact;                        ADOPTĂ PREZENTA DIRECTIVĂ:

întrucât aceste specificații diferă de la un stat membru la altul;                                       Articolul 1
întrucât este necesar ca aceleași cerințe să fie adoptate de toate
statele membre fie în completarea, fie în locul reglementărilor lor
actuale, în special pentru a permite aplicarea, pentru fiecare tip de       În sensul prezentei directive, prin „vehicul” se înțelege orice
vehicul, a procedurii de omologare CEE care face obiectul Direc-            autovehicul din categoria M1, definită în anexa I la directiva din
tivei Consiliului din 6 februarie 1970 privind apropierea legisla-          6 februarie 1970, destinat circulației rutiere cu sau fără caroserie,
țiilor statelor membre referitoare la omologarea de tip a autove-           cu cel puțin patru roți și o viteză maximă constructivă mai mare
hiculelor și a remorcilor acestora (3);                                     de 25 km/h, cu excepția vehiculelor cu sistem de direcție avansat,
                                                                            în conformitate cu punctul 2.7 din anexa I.

întrucât Directiva Consiliului din 1 martie 1971 (4) prevede spe-
cificații comune privind oglinzile retrovizoare interioare, iar                                          Articolul 2
Directiva Consiliului din 17 decembrie 1973 (5) prevede specifi-
cații comune privind părțile interioare ale habitaclului, dispune-
rea comenzilor, plafonul, spătarul și partea din spate a scaunelor;         Statele membre nu pot refuza acordarea omologării CEE de tip sau
întrucât celelalte cerințe privind amenajarea interioară și fixarea         a omologării naționale unui autovehicul din motive legate de
centurilor de siguranță, fixarea scaunelor, tetierele și identificarea      funcționarea sistemului de direcție în caz de impact, dacă acesta
comenzilor vor fi adoptate ulterior;                                        corespunde cerințelor din anexele I, II și III.

întrucât specificațiile armonizate trebuie să diminueze riscul de                                        Articolul 3
rănire sau gravitatea rănilor pe care le pot suferi conducătorii

                                                                            Statele membre nu pot refuza sau interzice vânzarea,
(1)   JO C 14, 27.3.1973, p. 18.                                            înmatricularea, introducerea în circulație sau utilizarea vehiculelor
(2)   JO C 60, 26.7.1973, p. 13.
(3)   JO L 42, 23.2.1970, p. 1.
(4)   JO L 68, 22.3.1971, p. 1.
(5)   JO L 38, 11.2.1974, p. 2.                                             (6) Document CEE-ONU, Geneva E/CEE-ONU/324/Add. 11.
 ---pagebreak--- 50                  RO                               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene                                         13/vol. 2

din motive legate de funcționarea sistemului de direcție în caz de        6 februarie 1970 privind apropierea legislațiilor statelor membre
impact, dacă acesta corespunde cerințelor din anexele I, II și III.       referitoare la omologarea de tip a autovehiculelor și a remorcilor
                                                                          acestora.

                                                                                Articolul 6
                             Articolul 4
                                                                          (1) Statele membre pun în aplicare dispozițiile necesare pentru a
                                                                          se conforma prezentei directive în termen de optsprezece luni de
Statul membru care acordă omologarea de tip adoptă măsurile               la notificarea sa și informează de îndată Comisia cu privire la
necesare pentru a fi informat cu privire la orice modificare a uneia      aceasta.
dintre componentele sau caracteristicile prevăzute la anexa I
punctul 2.2. Autoritățile competente ale acelui stat decid dacă           (2) Statele membre asigură comunicarea către Comisie a textelor
prototipul modificat trebuie supus unor încercări noi și dacă este        principalelor dispoziții de drept intern pe care le adoptă în
necesar un nou buletin de încercări. Dacă din aceste încercări            domeniul reglementat prin prezenta directivă.
rezultă neîncadrarea în dispozițiile prezentei directive,
modificarea nu se autorizează.
                                                                                Articolul 7

                                                                          Prezenta directivă se adresează statelor membre.

                             Articolul 5
                                                                          Adoptată la Luxemburg, 4 iunie 1974.
                                                                                Pentru Consiliu
Modificările necesare pentru adaptarea specificațiilor din anexele I,
II, III și IV la progresul tehnic se adoptă în conformitate cu                                               Președintele
procedura prevăzută la articolul 13 din Directiva Consiliului din                                         H. D. GENSCHER
 ---pagebreak--- 13/vol. 2         RO                                    Jurnalul Oficial al Uniunii Europene                                                        51

                                                                        ANEXA I (*)

                     DEFINIȚII, CERERE DE OMOLOGARE CEE, OMOLOGARE CEE, SPECIFICAȚII, ÎNCERCĂRI,
                                             CONFORMITATEA PRODUCȚIEI

            (1.)

            2.         DEFINIȚII

                       În sensul prezentei directive, se înțelege prin:

            2.1.       „comportarea sistemului de direcție în caz de impact”, comportarea acestui dispozitiv sub efectul a două tipuri
                       de forțe, cum ar fi:

            2.1.1.     cele provocate de o coliziune frontală și care pot produce deplasarea în spate a coloanei de direcție,

            2.1.2.     cele datorate inerției masei șoferului în caz de impact cu coloana de direcție, atunci când se produce o
                       coliziune frontală;

            2.2.       „tip de vehicul”, autovehiculele care nu prezintă între ele diferențe esențiale, aceste diferențe putând consta
                       în special în următoarele:

            2.2.1.     structuri, dimensiuni, formă și material de construcție ale acelei părți a vehiculului situate în fața comenzii
                       de direcție,

            2.2.2.     greutatea maximă admisă a vehiculului;

            2.3.       „comandă de direcție”, desemnând organul de direcție acționat de către conducătorul auto, în general volanul;

            2.4.       „coloană de direcție”, carterul care acoperă arborele de direcție;

            2.5.       „arbore de direcție”, elementul care transmite casetei de direcție cuplul exercitat pe comanda de direcție;

            2.6.       „sistem de direcție”, sistemul care cuprinde comanda de direcție, coloana de direcție, elemente anexe de
                       asamblare, arborele de direcție, caseta de direcție, precum și toate celelalte elemente cum ar fi cele care trebuie
                       să contribuie la disiparea energiei în cazul izbirii conducătorului auto de volan;

            2.7.       „conducere avansată”, o structură a vehiculului în care mai mult de jumătate din lungimea motorului se află
                       în spatele punctului celui mai avansat al bazei parbrizului și în care centrul comenzii de direcție se află în
                       primul sfert al lungimii vehiculului.

            3.         CERERE DE OMOLOGARE CEE

            3.1.       Cererea de omologare CEE a unui tip de vehicul este prezentată de fabricantul vehiculului sau de mandatarul
                       acestuia.

            3.2.       Ea este însoțită de documentele menționate în continuare, în triplu exemplar și de următoarele indicații:

            3.2.1.     descrierea detaliată a tipului de vehicul în ceea ce privește structura, dimensiunile, forma și materialul de
                       construcție a părții vehiculului situate în fața comenzii de direcție;

            3.2.2.     desenele sistemului de direcție și ale fixării acestuia pe șasiu și pe caroseria vehiculului, la o scară
                       corespunzătoare și suficient de detaliate;

            (*)    Textul anexei este în general similar, cu excepția punctului 2.1, cu cel al Regulamentului nr. 12 al Comisiei Economice pentru
                   Europa a ONU, în special subpunctele sunt aceleași; de aceea, în cazul în care un punct al Regulamentului nr. 12 nu are
                   corespondent în prezenta directivă, numărul acestuia e indicat între paranteze cu titlu de referință.
 ---pagebreak--- 52        RO                                  Jurnalul Oficial al Uniunii Europene                                                   13/vol. 2

     3.2.3.    descrierea tehnică a acestui dispozitiv.

     3.3.      Este necesar să se prezinte autorităților de inspecție responsabile cu încercările de omologare:

     3.3.1.    un vehicul reprezentativ pentru tipul de vehicul pentru care se solicită omologarea, pentru încercarea
               menționată la punctul 5.1;

     3.3.2.    la cererea constructorului, fie un al doilea vehicul, fie componentele vehiculului pe care le consideră esențiale
               pentru încercarea menționată la punctul 5.2.

     4.        OMOLOGAREA CEE

     (4.1.)

     (4.2.)

     4.3.      O fișă în conformitate cu modelul care figurează în anexa IV se anexează la fișa de omologare CEE.

     (4.4.)

     (4.5.)

     (4.6.)

     5.        SPECIFICAȚII

     5.1.      În cazul unei încercări la coliziune a mașinii goale fără manechin de o barieră la o viteză de 48,3 km/h, partea
               superioară a coloanei de direcție și a arborelui acesteia nu trebuie să se deplaseze în spate, orizontal și paralel
               cu axa longitudinală a vehiculului, cu mai mult de 12,7 cm în raport cu un punct al vehiculului neafectat de
               impact, această distanță fiind determinată prin măsurări dinamice.

     5.2.      Atunci când comanda de direcție este lovită de un bloc de încercare lansat spre această comandă cu o viteză
               relativă de cel puțin 24,1 km/h, forța exercitată la nivelul „pieptului” blocului de încercare de către comanda
               de direcție nu trebuie să depășească 1 111 daN.

     5.2.1.    Comanda de direcție este proiectată, construită și montată în așa fel încât să nu comporte nici asperități
               periculoase, nici muchii ascuțite, care pot mări riscul sau gravitatea rănilor conducătorului în caz de impact.

     5.2.2.    Comanda de direcție este proiectată, construită și montată în așa fel încât să nu comporte elemente sau
               accesorii, inclusiv comanda claxonului și elementele de asamblare, care pot agăța hainele sau bijuteriile
               conducătorului auto în timpul manevrelor normale de conducere.

     6.        ÎNCERCĂRI

               Verificarea respectării cerințelor de la punctul 5 este efectuat conform metodelor indicate în anexele II și III.

     7.        CONFORMITATEA PRODUCȚIEI

     (7.1.)

     7.2.      În scopul verificării conformității, se recurge la un număr suficient de controale prin sondaj pe vehiculele de
               serie.

     7.3.      Aceste verificări se limitează în general la măsurări dimensionale. Totuși, dacă este necesar, vehiculele sunt
               supuse încercării recomandate la punctul 5.

     (8.)

     (9.)
 ---pagebreak--- 13/vol. 2        RO                                 Jurnalul Oficial al Uniunii Europene                                                      53

                                                                     ANEXA II

                                     ÎNCERCARE LA IMPACT FRONTAL CONTRA UNEI BARIERE

            1.         OBIECT

                       Această încercare are ca obiect verificarea faptului că vehiculul îndeplinește condițiile care figurează la
                       punctul 5.1 din anexa I.

            2.         INSTALAȚIE, PROCEDURI ȘI APARATE DE MĂSURĂ

            2.1.       Locul încercării

                       Locul unde este efectuată încercarea trebuie să aibă o suprafață suficient de mare pentru a permite
                       amenajarea pistei de lansare a vehiculelor, a barierei și a instalațiilor tehnice necesare încercării. Partea finală
                       a pistei, cu cel puțin 5 m înaintea barierei, trebuie să fie orizontală, plană și stabilizată.

            2.2.       Bariera

                       Bariera este formată dintr-un bloc de beton armat având o lățime minimă de 3 m, o înălțime minimă de
                       1,5 m și o grosime minimă de 0,6 m. Peretele de impact trebuie să fie perpendicular pe partea finală a pistei
                       de lansare și trebuie să fie acoperit cu scânduri de placaj cu o grosime de 2 cm. În spatele blocului de beton,
                       trebuie să se taseze cel puțin 90 t de pământ. Bariera de beton și de pământ poate fi înlocuită cu obstacole
                       cu aceeași suprafață frontală, care conduc la rezultate echivalente.

            2.3.       Propulsia vehiculului

                       În momentul impactului, vehiculul trebuie să ruleze liber pe direcția sa. El trebuie să atingă obstacolul pe
                       o traiectorie perpendiculară pe peretele de impact; nealinierea laterală maximă admisă între linia mediană
                       verticală a părții din față a vehiculului și linia mediană verticală a peretelui care trebuie lovit este de ± 30 cm.

            2.4.       Starea vehiculului

                       Pentru încercare, vehiculul trebuie să fie prevăzut cu toate componentele și cu toate echipamentele sale
                       normale. Totodată, obiectele existente în habitaclu nu trebuie să lovească accidental volanul (scaunul
                       basculant al conducătorului, tapițeria scaunului din spate etc.).

            2.5.       Viteza

                       Viteza în momentul impactului trebuie să fie cuprinsă între 48,3 km/h și 53,1 km/h.

            2.6.       Aparatele de măsură

            2.6.1.     Aparatul folosit pentru înregistrarea menționată la punctul 3.1 trebuie să permită efectuarea măsurătorilor
                       cu gradele de precizie indicate la punctele următoare:

            2.6.1.1.   viteza vehiculului: aproximativ 1/100,

            2.6.1.2.   înregistrarea timpului trebuie să permită citirea miimii de secundă,

            2.6.1.3.   începutul impactului (punctul zero) în momentul primului contact al vehiculului cu obstacolul este marcat
                       pe înregistrările și pe filmele care servesc la interpretarea rezultatelor încercării.

            2.6.2.     Măsurarea distanței menționate la punctul 3.1 trebuie să fie efectuată la aproximativ ± 5 mm.
 ---pagebreak--- 54         RO                                    Jurnalul Oficial al Uniunii Europene                                                   13/vol. 2

     3.           REZULTATE

     3.1.         Pentru determinarea deplasării în spate a comenzii de direcție, se efectuează, în timpul coliziunii, o
                  înregistrare (1) a variației distanței, măsurate în sens orizontal și paralel cu axa longitudinală a vehiculului,
                  între partea superioară a coloanei de direcție (și a arborelui său) și un punct al vehiculului care nu este afectat
                  de impact. Dacă viteza măsurată este mai mare decât viteza nominală de 48,3 km/h, această deplasare este
                  adusă la valoarea corectată, corespunzătoare vitezei nominale, prin multiplicarea cu pătratul raportului
                  dintre această viteză nominală și viteza măsurată.

     3.2.         După încercare, deteriorările suportate de vehicul sunt menționate într-un raport scris; se face cel puțin o
                  fotografie a fiecăreia dintre următoarele părți:

     3.2.1.       laterale (dreapta și stânga)

     3.2.2.       față

     3.2.3.       inferioară

     3.2.4.       zona vizată din interiorul habitaclului.

     4.           METODE ECHIVALENTE DE ÎNCERCARE

                  Se admit metode echivalente de încercare nedistructivă, cu condiția ca rezultatele prevăzute la punctul 3
                  să poată fi obținute fie integral cu ajutorul încercării înlocuitoare, fie prin calcul pe baza rezultatelor
                  încercării înlocuitoare. Dacă se utilizează o altă metodă decât cea descrisă la punctele 2 și 3 trebuie
                  demonstrată echivalența acesteia.

     (1)    Această înregistrare poate fi înlocuită cu o măsurare a valorilor minime și maxime.
 ---pagebreak--- 13/vol. 2         RO                                    Jurnalul Oficial al Uniunii Europene                                                        55

                                                                         ANEXA III

                  ÎNCERCAREA CAPACITĂȚII DE ABSORBȚIE A ENERGIEI ÎN CAZ DE IMPACT CU COMANDA DE
                                                    DIRECȚIE

            1.           OBIECT
                         Această încercare are ca obiect verificarea respectării de către vehicul a condițiilor prevăzute la punctul 5.2
                         din anexa I.

            2.           INSTALAȚII, PROCEDURI ȘI APARATE DE MĂSURĂ

            2.1.         Montarea comenzii de direcție

            2.1.1.       Comanda trebuie să fie montată pe tronsonul din față al vehiculului, obținut prin decuparea pe transversală
                         a corpului, la înălțimea scaunelor din față, cu posibilitatea eliminării capotei, parbrizului, portierelor. Acest
                         tronson trebuie să fie fixat în mod rigid pe bancul de încercare, în așa fel încât să nu se deplaseze sub
                         impactul blocului de încercare.

            2.1.2.       Totuși, la cererea constructorului, comanda de direcție poate fi montată pe un postament care simulează
                         montarea sistemului de direcție, cu condiția ca ansamblul „postament/dispozitiv de direcție” să aibă, în
                         raport cu ansamblul real „tronson față al corpului/dispozitiv de direcție”:

            2.1.2.1.     aceeași dispunere geometrică,

            2.1.2.2.     o rigiditate mai mare.

            2.2.         În cursul unei prime încercări, comanda de direcție este orientată în așa fel încât raza sa cea mai rigidă să
                         se găsească în dreptul punctului de contact cu blocul de încercare; în cazul în care comanda de direcție este
                         un volan, încercarea se repetă în așa fel încât partea cea mai flexibilă a cercului volanului să se găsească în
                         dreptul acestui punct de contact. În cazul comenzii de direcție reglabile ca poziție, cele două încercări de
                         mai sus trebuie să fie efectuate în poziția medie pe care o permit reglajele.

            2.3.         Bloc de încercare
                         Blocul de încercare are forma, dimensiunile, greutatea și caracteristicile indicate în apendicele la prezenta
                         anexă.

            2.4.         Măsurările forțelor

            2.4.1.       Se măsoară forța maximă care acționează în direcție orizontală și paralelă cu axa longitudinală a vehiculului
                         aplicată blocului de încercare ca urmare a ciocnirii cu comanda de direcție.

            2.4.2.       Această forță poate fi măsurată fie direct, fie indirect, sau calculată pe baza valorilor măsurate în timpul
                         încercărilor.

            2.5.         Propulsia blocului de încercare
                         Orice metodă de propulsie este acceptabilă cu condiția ca ea să fie proiectată în așa fel încât, atunci când
                         blocul de încercare atinge comanda de direcție acesta să fie liber de orice legătură cu dispozitivul propulsor.
                         Blocul de încercare trebuie să atingă această comandă după ce a efectuat o traiectorie aproximativ rectilinie,
                         paralelă cu axa longitudinală a tronsonului din față al mașinii. Contactul inițial al blocului de încercare cu
                         comanda de direcție trebuie să aibă loc în punctul unde se produce în mod normal, când un om cu o greutate
                         de 75,3 kg și cu o înălțime de 1,73 m (1), așezat pe scaunul de conducere a vehiculului (plasat în poziția
                         sa cea mai avansată), este deplasat înainte, paralel cu axa longitudinală a vehiculului, până ce atinge volanul.

            2.6.         Viteza

                         Blocul de încercare trebuie să lovească comanda de direcție la o viteză de cel puțin 24,1 km/h sau cât mai
                         apropiată de această valoare.

            (1)    Aceste dimensiuni corespund manechinului nr. 50 având specificațiile „National Center for Health Statistics, Series 11, Nr. 8,
                   United States of America Centre for Health, Education and Welfare”, 12 mai 1967.
 ---pagebreak--- 56        RO                                 Jurnalul Oficial al Uniunii Europene                                                   13/vol. 2

     2.7.       Aparate de măsură

     2.7.1.     Aparatul utilizat pentru înregistrarea menționată la punctul 3.2 trebuie să permită efectuarea măsurărilor
                cu următoarele grade de precizie:

     2.7.1.1.   viteza blocului de încercare: aproximativ 2/100,

     2.7.1.2.   înregistrarea timpului trebuie să permită citirea miimii de secundă,

     2.7.1.3.   începutul impactului (punctul zero) în momentul primului contact al blocului de încercare cu comanda de
                direcție este reperat pe înregistrări și pe filmele care servesc la interpretarea rezultatelor încercării.

     2.7.1.4.   Măsurarea forței: intervalul de măsură este de 3 920 daN. Această forță trebuie să fie înregistrată fără
                distorsiune pentru fenomene cu o frecvență proprie de până la 1 000 Hz, cu o precizie de 2,5 % din
                intervalul maxim de măsură sau ± 5 % din valoarea reală,

     2.7.1.5.   sensibilitate transversală: sub 5 % din intervalul de măsură.

     3.         REZULTATE

     3.1.       După încercare, deteriorările suferite de sistemul de direcție sunt constatate și indicate într-un raport scris;
                se face cel puțin o fotografie laterală și o fotografie frontală a zonei „comandă de direcție/coloană de
                direcție/tablou de bord”.

     3.2.       În timpul coliziunii se efectuează o înregistrare a forțelor totale exercitate pe „pieptul” blocului de încercare
                de către comanda de direcție și măsurate în conformitate cu punctul 2.7.

     4.         METODE DE ÎNCERCARE ECHIVALENTE

                Se admit metode echivalente nedistructive de încercare, cu condiția ca rezultatele menționate la punctul 3
                să fie obținute fie integral prin intermediul încercării echivalente, fie prin calculul pe baza rezultatelor
                încercării echivalente. Dacă se utilizează o altă metodă decât cea descrisă la punctele 2 și 3, trebuie
                demonstrată echivalența acesteia.
 ---pagebreak--- 13/vol. 2   RO   Jurnalul Oficial al Uniunii Europene   57

                          Anexa III – Apendice

                       BLOC DE ÎNCERCARE
 ---pagebreak--- 58   RO   Jurnalul Oficial al Uniunii Europene   13/vol. 2

                       ANEXA IV


title: Directiva Consiliului din 19 noiembrie 1991 de stabilire a normelor minime de protecție a porcilor

text:
               03/Volumul 10

               RO

               Jurnalul Ofícial al Uniunii Europene

               198

         31991L0630

               L 340/33

               JURNALUL OFÍCIAL AL UNIUNII EUROPENE

      DIRECTIVA CONSILIULUI

   din 19 noiembrie 1991
   de stabilire a normelor minime de protecție a porcilor
   (91/630/CEE)
   CONSILIUL COMUNITĂȚILOR EUROPENE,
   având în vedere Tratatul de instituire a Comunității Economice Europene, în special articolul 43,
   având în vedere propunerea Comisiei (1),
   având în vedere avizul Parlamentului European (2),
   având în vedere avizul Comitetului Economic și Social (3),
   întrucât toate statele membre au ratificat Convenția europeană privind protecția animalelor în ferme; întrucât Comunitatea a aprobat această convenție prin Decizia 78/923/CEE (4) și și-a depus instrumentul de aprobare;
   întrucât Parlamentul European, prin Rezoluția din 20 februarie 1987 privind o politică prin care să se asigure bunăstarea animalelor de fermă (5), a solicitat Comisiei să facă propuneri de norme minime privind creșterea intensivă a porcilor pentru carne;
   întrucât porcii, fiind animale vii, figurează pe lista produselor enumerate în anexa II la tratat;
   întrucât creșterea porcilor este parte integrantă din agricultură; întrucât ea constituie o sursă de venit pentru o parte a populației agricole;
   întrucât diferențele care pot denatura condițiile de concurență interferează cu buna funcționare a organizării pieței comune a porcilor și a produselor derivate;
   întrucât este deci necesară stabilirea unor norme minime comune privind protecția porcilor de fermă și de îngrășare, pentru a garanta dezvoltarea rațională a producției;
   întrucât serviciile oficiale, producătorii, consumatorii și alte persoane interesate trebuie să fie informați asupra progreselor din acest sector; întrucât, pe baza unui raport al Comitetului științific veterinar, Comisia trebuie să urmărească în mod activ cercetările științifice asupra sistemelor optime de creștere a animalelor, astfel încât să se poată asigura bunăstarea porcilor; întrucât, prin urmare, trebuie să se prevadă o perioadă tranzitorie pentru a permite Comisiei să ducă la bun sfârșit această sarcină,
   ADOPTĂ PREZENTA DIRECTIVĂ:
   Articolul 1
   Prezenta directivă stabilește normele minime privind protecția porcilor izolați în scopul creșterii și îngrășării.
   Articolul 2
   În sensul prezentei directive:

               1.

               prin porc se înțelege un animal din specia porcină, indiferent de vârstă, crescut pentru reproducere sau îngrășare;

               2.

               prin vier se înțelege un porc mascul puber, destinat reproducerii;

               3.

               prin scrofiță se înțelege o femelă puberă din specia porcină, care încă nu a fătat;

               4.

               prin scroafă se înțelege o femelă din specia porcină după prima fătare;

               5.

               prin scroafă care alăptează se înțelege o femelă din specia porcină în perioada perinatală până la înțărcarea purceilor;

               6.

               prin scroafă fără lapte și gestantă se înțelege o scroafă între momentul înțărcării și perioada perinatală;

               7.

               prin purcel se înțelege porcul în perioada de la naștere până la înțărcare;

               8.

               prin porc înțărcat se înțelege un purcel înțărcat, până la vârsta de zece săptămâni;

               9.

               prin porc de producție se înțelege un porc de peste zece săptămâni până în momentul sacrificării sau al montei;

               10.

               prin autoritate competentă se înțelege autoritatea competentă în sensul articolului 2 alineatul (6) din Directiva 90/425/CEE (6).

         Articolul 3
   Statele membre se asigură că:

               1.

                           —

                           de la data de 1 ianuarie 1994, toate exploatațiile nou construite sau reconstruite și/sau puse în funcțiune pentru prima dată după această dată îndeplinesc cel puțin următoarea cerință:
                           Suprafața spațiului liber de care dispune fiecare porc înțărcat sau porc de producție crescut în grup trebuie să fie de cel puțin:

                                       —

                                       0,15 metri pătrați, pentru porcii cu o greutate medie egală sau mai mică de 10 kilograme;

                                       —

                                       0,20 metri pătrați, pentru porcii cu o greutate medie cuprinsă între 10 și 20 kilograme;

                                       —

                                       0,30 metri pătrați, pentru porcii cu o greutate medie cuprinsă între 20 și 30 kilograme;

                                       —

                                       0,40 metri pătrați, pentru porcii cu o greutate medie cuprinsă între 30 și 50 kilograme;

                                       —

                                       0,55 metri pătrați, pentru porcii cu o greutate medie cuprinsă între 50 și 85 kilograme;

                                       —

                                       0,65 metri pătrați, pentru porcii cu o greutate medie cuprinsă între 85 și 110 kilograme;

                                       —

                                       1,00 metru pătrat, pentru porcii cu o greutate medie mai mare de 110 kilograme;

                           —

                           de la data de 1 ianuarie 1998, normele minime menționate anterior se aplică în toate exploatațiile;

               2.

               construirea sau amenajarea instalațiilor în care purcelele și scroafele sunt legate să fie interzise după data de 31 decembrie 1995.
               Cu toate acestea, utilizarea instalațiilor construite înainte de data de 1 ianuarie 1996 și care nu satisfac cerințele prevăzute la punctul 1 pot fi autorizate de către autoritatea competentă în funcție de rezultatele inspecțiilor prevăzute la articolul 7 alineatul (1) pentru o perioadă care să nu depășească în nici un caz data de 31 decembrie 2005.
               Dispozițiile prezentului articol nu se aplică exploatațiilor cu mai puțin de șase porci sau cinci scroafe cu purceii lor.

         Articolul 4
   (1)   Statele membre urmăresc conformitatea condițiilor referitoare la creșterea porcilor cu dispozițiile generale stabilite în anexă.
   Cu toate acestea, până la data de 30 iunie 1995, autoritatea competentă din statele membre poate autoriza derogări de la capitolul I alineatele (3), (5), (8) și (11) din anexa menționată.
   (2)   De asemenea, înainte de intrarea în vigoare a prezentei directive, Comisia stabilește, în colaborare cu statele membre, sub formă de recomandare, eventualele norme minime, complementare celor prevăzute în anexă, privind protecția porcilor.
   Articolul 5
   Dispozițiile prevăzute în anexă pot fi modificate, în conformitate cu procedura prevăzută la articolul 10, astfel încât să se țină seama de progresele științifice.
   Articolul 6
   La data de 1 octombrie 1997, Comisia înaintează Consiliului un raport, elaborat pe baza unui aviz al Comitetului științific veterinar, asupra sistemului sau sistemelor de creștere intensivă a animalelor care respectă cerințele de bunăstare a porcilor din punct de vedere patologic, zootehnic, fiziologic și comportamental, precum și asupra implicațiilor sociale și economice ale diverselor sisteme. Raportul în cauză trebuie să ia în considerare în mod special bunăstarea scroafelor crescute în diferite grade de izolare sau în grup și trebuie să fie însoțit de propuneri corespunzătoare, formulate pe baza concluziilor respectivului raport.
   Consiliul hotărăște cu majoritate calificată asupra acestor propuneri în termen de cel mult trei luni de la prezentarea lor.
   Articolul 7
   (1)   Statele membre se asigură că se efectuează inspecții sub responsabilitatea autorității competente, pentru a verifica respectarea dispozițiilor prezentei directive și ale anexei.
   Inspecțiile în cauză, care pot fi efectuate cu ocazia controalelor realizate în alte scopuri, trebuie să acopere în fiecare an un eșantion reprezentativ din punct de vedere statistic pentru diferitele sisteme de creștere a animalelor din fiecare stat membru.
   (2)   Comisia, în conformitate cu procedura prevăzută la articolul 10, stabilește un cod al normelor care trebuie urmate în cazul inspecțiilor prevăzute la alineatul (1).
   (3)   La fiecare doi ani, înainte de ultima zi lucrătoare din luna aprilie și pentru prima dată înainte de data de 30 aprilie 1996, statele membre informează Comisia asupra rezultatului inspecțiilor efectuate în cursul celor doi ani precedenți, în conformitate cu prezentul articol, inclusiv asupra numărului de inspecții realizate în raport cu numărul exploatațiilor de pe teritoriul lor.
   Articolul 8
   Pentru a fi importate în Comunitate, animalele provenind din țări terțe trebuie să fie însoțite de un certificat eliberat de autoritatea competentă din țara respectivă, care să ateste că au beneficiat de un tratament cel puțin echivalent cu cel administrat animalelor de origine comunitară în conformitate cu prevederile prezentei directive.
   Articolul 9
   Experții veterinari ai Comisiei pot, în măsura în care acest lucru este necesar pentru aplicarea uniformă a prezentei directive, să efectueze, în colaborare cu autoritățile competente, controale la fața locului. Cu această ocazie, controlorii trebuie să pună în aplicare ei înșiși măsurile speciale de igienă care să excludă orice risc de transmitere a bolilor.
   Statul membru pe teritoriul căruia se efectuează un control acordă experților tot sprijinul necesar pentru îndeplinirea misiunii lor. Comisia informează autoritatea competentă a statului membru în cauză asupra rezultatului controalelor efectuate.
   Autoritatea competentă a statului membru în cauză ia măsurile care se dovedesc necesare ca urmare a controlului respectiv.
   În ceea ce privește relațiile cu țările terțe, se aplică dispozițiile capitolului III din Directiva 91/496/CEE (7).
   Dispozițiile generale de aplicare a prezentului articol sunt stabilite în conformitate cu procedura prevăzută la articolul 10.
   Articolul 10
   (1)   În cazul în care trebuie urmată procedura prevăzută în prezentul articol, Comitetul permanent veterinar instituit prin Decizia 68/361/CEE (8), denumit în continuare „comitet”, este sesizat de către președinte fără întârziere, fie la inițiativa acestuia, fie la cererea reprezentantului unui stat membru.
   (2)   Reprezentantul Comisiei prezintă comitetului un proiect cu măsurile ce urmează să fie adoptate. Comitetul emite avizul cu privire la acest proiect în termenul pe care președintele îl poate stabili în funcție de urgența subiectului în cauză. Avizul este emis cu majoritatea prevăzută la articolul 148 alineatul (2) din tratat pentru deciziile pe care Consiliul trebuie să le adopte la propunerea Comisiei. În cadrul comitetului voturile reprezentanților statelor membre sunt ponderate în conformitate cu articolul menționat anterior. Președintele nu participă la vot.
   (3)   Comisia adoptă măsurile preconizate, în cazul în care acestea sunt conforme cu avizul comitetului.
   (4)   În cazul în care măsurile preconizate nu sunt conforme cu avizul comitetului sau în absența avizului, Comisia înaintează Consiliului, fără întârziere, o propunere cu privire la măsurile ce trebuie adoptate. Consiliul hotărăște cu majoritate calificată.
   În cazul în care, la expirarea unui termen de trei luni de la data înaintării către Consiliu, acesta nu hotărăște, măsurile propuse sunt adoptate de Comisie, cu excepția cazului în care Consiliul s-a pronunțat împotriva acestor măsuri cu majoritate simplă.
   Articolul 11
   (1)   Statele membre pun în aplicare actele cu putere de lege și actele administrative necesare pentru a se conforma prezentei directive până la 1 ianuarie 1994. Statele membre informează de îndată Comisia cu privire la aceasta.
   Atunci când statele membre adoptă aceste dispoziții, ele cuprind o trimitere la prezenta directivă sau sunt însoțite de o asemenea trimitere la data publicării lor oficiale. Statele membre stabilesc modalitatea de efectuare a acestei trimiteri.
   (2)   Cu toate acestea, de la data stabilită la alineatul (1) în ceea ce privește protecția porcilor, statele membre pot, în conformitate cu normele generale din tratat, să mențină sau să aplice pe teritoriul lor dispoziții mai stricte decât cele prevăzute de prezenta directivă. Statele membre informează Comisia cu privire la orice măsură luată în acest sens.
   Articolul 12
   Prezenta directivă se adresează statelor membre.

      Adoptată la Bruxelles, 19 noiembrie 1991.

            Pentru Consiliu

            Președintele

         P. BUKMAN

      (1)  JO C 214, 21.8.1989, p. 31.

      (2)  JO C 113, 7.5.1990, p. 183.

      (3)  JO C 62, 12.3.1990, p. 40.

      (4)  JO L 323, 17.11.1978, p. 12.

      (5)  JO C 76, 23.3.1987, p. 185.

      (6)  JO L 224, 18.8.1990, p. 29, astfel cum a fost modificată ultima dată prin Directiva 91/496/CEE (JO L 268, 24.9.1991, p. 56).

      (7)  JO L 268, 24.9.1991, p. 56.

      (8)  JO L 255, 18.10.1968, p. 23.
   ANEXĂ
   CAPITOLUL I
   CONDIȚII GENERALE
   1.   Materialele utilizate pentru construcția grajdurilor, în special boxele și echipamentele cu care porcii pot intra în contact, nu trebuie să dăuneze porcilor și trebuie să poată fi curățate și dezinfectate temeinic.
   2.   Până la adoptarea unor norme comunitare în domeniu, echipamentele și circuitele electrice trebuie instalate în conformitate cu normele naționale în vigoare pentru a evita orice șoc electric.
   3.   Izolarea, încălzirea și ventilarea grajdurilor trebuie asigurată astfel încât circulația aerului, nivelul de praf, temperatura, umiditatea aerului și concentrațiile de gaze să fie menținute în limite care să nu fie nocive pentru porci.
   4.   Orice echipament automat sau mecanic indispensabil sănătății și bunăstării porcilor trebuie să fie inspectat cel puțin o dată pe zi. Orice defect constatat trebuie remediat de îndată sau, în cazul în care acest lucru este imposibil, trebuie luate măsuri adecvate pentru a proteja sănătatea și bunăstarea porcilor până la efectuarea reparației, în special utilizând alte metode de alimentație și menținând un mediu ambiant corespunzător. În cazul în care se utilizează un sistem de ventilație artificială, trebuie prevăzut un sistem adecvat de înlocuire, pentru ca, în caz de defecțiune a sistemului principal, să se poată asigura o reîmprospătare a aerului suficientă pentru a proteja sănătatea și bunăstarea porcilor; trebuie, de asemenea, prevăzut un sistem de alarmă care să anunțe crescătorului defecțiunea. Sistemul de alarmă trebuie testat în mod regulat.
   5.   Porcii nu trebuie să fie ținuți în permanență în întuneric. În acest scop, pentru a răspunde nevoilor lor comportamentale și fiziologie, trebuie prevăzut, având în vedere diversele condiții climatice din statele membre, un sistem de iluminare adecvat, natural sau artificial; în cazul în care este vorba de un sistem artificial, iluminarea trebuie să fie cel puțin echivalentă cu durata de lumină naturală disponibilă în mod normal între orele 9-17. De asemenea, trebuie să fie disponibil un sistem de iluminare adecvat (fix sau mobil), de o intensitate suficientă pentru a permite o inspectare a porcilor în orice moment.
   6.   Toți porcii crescuți în grup sau în boxe trebuie să fie inspectați de către proprietar sau de către responsabilul cu animalele cel puțin o dată pe zi. Orice porc care pare bolnav sau rănit trebuie îngrijit în mod corespunzător, cât mai repede posibil. În cazul în care este necesar, porcii bolnavi sau răniți trebuie să poată fi izolați în încăperi adecvate, prevăzute cu așternuturi de paie uscate și confortabile. În cazul în care porcii nu reacționează la îngrijirile crescătorului, trebuie consultat cât de repede posibil un medic veterinar.
   7.   În cazul în care porcii sunt crescuți în grup, trebuie luate măsuri pentru a se evita orice luptă care nu se încadrează într-un model de comportament normal. Porcii care manifestă o agresivitate constantă față de celelalte animale, precum și victimele unei astfel de agresivități trebuie izolați sau îndepărtați de grup.
   8.   Grajdurile pentru porci trebuie construite astfel încât fiecare porc:

               —

               să aibă loc suficient pentru odihnă, să poată să se întindă sau să se ridice în picioare cu ușurință;

               —

               să dispună de un loc curat pentru odihnă;

               —

               să poată vedea alți porci.

         9.   În cazul în care porcii sunt legați, legăturile nu trebuie să-i rănească și trebuie inspectate în mod regulat și ajustate, dacă este necesar, pentru ca animalul să se simtă confortabil. Fiecare legătură trebuie să fie suficient de lungă pentru a-i permite animalului să se deplaseze, conform dispozițiilor punctului 8. Aceasta trebuie astfel concepută, încât să evite, în măsura posibilului, orice risc de strangulare sau de rănire.
   10.   Grajdurile, cuștile, echipamentele și ustensilele care servesc porcilor trebuie să fie curățate și dezinfectate în mod corespunzător, pentru a preveni contaminarea încrucișată și apariția vectorilor de boli. Ar trebui eliminate cât de des posibil materiile fecale, urina, precum și alimentele neconsumate sau deversate, pentru a reduce mirosul și pentru a nu atrage muștele sau rozătoarele.
   11.   Pardoselile trebuie să fie nederapante, dar fără asperități, pentru a evita rănirea porcilor, și trebuie concepute astfel încât să nu provoace răni sau suferințe porcilor care stau în picioare sau sunt culcați pe acestea. Ele trebuie să fie adecvate pentru mărimea și greutatea porcilor și să constituie o suprafață rigidă, plană și stabilă. Suprafața culcușului trebuie să fie confortabilă, curată, drenată corespunzător și să nu fie dăunătoare porcilor. În cazul în care există așternut de paie, acesta trebuie să fie curat, uscat și să nu dăuneze porcilor.
   12.   Toți porcii trebuie să aibă acces la o alimentație adecvată vârstei și greutății lor și care să țină seama de nevoile lor comportamentale și fiziologice, pentru a le asigura o stare bună de sănătate și confort.
   13.   Toți porcii trebuie să fie hrăniți cel puțin o dată pe zi. În cazul în care porcii sunt adăpostiți în grup și nu beneficiază de o alimentație ad libitum sau de un sistem de alimentație automat, fiecare porc trebuie să aibă acces la mâncare în același timp cu celelalte animale din grup.
   14.   Porcii în vârstă de peste două săptămâni trebuie să aibă acces la apă proaspătă adecvată, furnizată în cantitate suficientă, sau trebuie să-și poată satisface nevoia de lichide cu alte preparate.
   15.   Instalațiile de alimentare și de adăpare trebuie concepute, construite, instalate și întreținute în așa fel încât să se limiteze riscurile de contaminare a hranei și a apei destinate porcilor.
   16.   Pe lângă măsurile obișnuite împotriva caudofagiei sau a altor vicii și pentru a le permite să-și satisfacă nevoile comportamentale, toți porcii -- ținând seama de mediul ambiant și de densitatea populației -- trebuie să dispună de paie sau de orice alt material, sau de alt obiect adecvat.
   CAPITOLUL II
   DISPOZIȚII SPECIFICE CARE SE APLICĂ DIVERSELOR CATEGORII DE PORCI
   I.   VIERI
   Boxele pentru vieri trebuie plasate și construite în așa fel încât vierii să poată să se întoarcă, să audă, să miroasă și să vadă alți porci și să dispună de un loc curat pentru odihnă. Suprafața culcușului trebuie să fie uscată și confortabilă. De asemenea, boxa unui vier adult trebuie să aibă o dimensiune minimă de 6 metri pătrați. Totuși, trebuie să se prevadă o suprafață mai mare atunci când boxele sunt folosite pentru montă.
   II.   SCROAFE ȘI SCROFIȚE
   1.   Scroafele gestante și scrofițele trebuie, în cazul în care este necesar, să fie tratate contra paraziților interni și externi. Scroafele gestante și scrofițele trebuie, în cazul în care sunt adăpostite în încăperi pentru fătare, să fie curățate de orice murdărie.
   2.   Ele trebuie să aibă la dispoziție o suprafață de culcare curată, drenată corespunzător, confortabilă și trebuie, în cazul în care este necesar, să poată beneficia de materiale potrivite pentru pregătirea culcușului.
   3.   În spatele scroafei sau al scrofiței trebuie prevăzut un spațiu liber pentru a-i permite o fătare naturală sau asistată.
   4.   Boxele pentru fătare unde scroafele se pot mișca liber trebuie dotate cu dispozitive de protecție a purceilor precum barele.
   III.   PURCEI
   1.   În cazul în care este necesar, trebuie asigurate purceilor o sursă de căldură și o suprafață de culcare solidă, uscată și confortabilă, la distanță de scroafă, unde pot să se odihnească toți în același timp.
   2.   În cazul în care se folosește o boxă pentru fătare, purceii trebuie să dispună de un spațiu suficient pentru a putea fi alăptați fără dificultate.
   3.   În cazul în care este practicată, castrarea porcilor masculi în vârstă de mai mult de patru săptămâni trebuie efectuată obligatoriu sub anestezie, de către un medic veterinar sau o persoană calificată, în conformitate cu legislația națională.
   4.   Tăierea parțială a cozii și a dinților nu trebuie efectuată în mod obișnuit, ci doar în cazul în care se constată că rănile de la nivelul mameloanelor scroafei, urechilor sau cozilor porcilor sunt o consecință a neaplicării acestui procedeu. În cazul în care este necesară tăierea parțială a dinților, aceasta trebuie efectuată în primele șapte zile după naștere.
   5.   Purceii nu trebuie separați de mamă înainte de a atinge vârsta de trei săptămâni, cu excepția cazului în care nesepararea ar dăuna bunăstării sau sănătății scroafei sau a purceilor.
   IV.   PURCEI ÎNȚĂRCAȚI ȘI PORCI DE PRODUCȚIE
   Formarea grupurilor de porci trebuie să aibă loc cât mai curând posibil după înțărcare. Porcii trebuie să fie crescuți în grupuri stabile și să se evite pe cât posibil amestecarea lor.