title: Directiva 2003/98/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 17 noiembrie 2003 privind reutilizarea informațiilor din sectorul public

text:
Anunţ juridic important

|

32003L0098

Official Journal L 345 , 31/12/2003 P. 0090 - 0096 Ediţie specială în limba cehă Chapter 13 Volume 32 P. 701  - 707 Ediţie specială în limba estonă Chapter 13 Volume 32 P. 701  - 707 Ediţie specială în limba maghiară Chapter 13 Volume 32 P. 701  - 707 Ediţie specială în limba lituaniană Chapter 13 Volume 32 P. 701  - 707 Ediţie specială în limba letonă Chapter 13 Volume 32 P. 701  - 707 Ediţie specială în limba malteză Chapter 13 Volume 32 P. 701  - 707 Ediţie specială în limba polonă Chapter 13 Volume 32 P. 701  - 707 Ediţie specială în limba slovacă Chapter 13 Volume 32 P. 701  - 707 Ediţie specială în limba slovenă Chapter 13 Volume 32 P. 701  - 707

		20031117Directiva 2003/98/CE a Parlamentului European și a Consiliuluidin 17 noiembrie 2003privind reutilizarea informațiilor din sectorul publicPARLAMENTUL EUROPEAN ȘI CONSILIUL UNIUNII EUROPENE,având în vedere Tratatul de instituire a Comunității Europene, în special articolul 95,având în vedere propunerea Comisiei [1],având în vedere avizul Comitetului Economic și Social European [2],având în vedere avizul Comitetului Regiunilor [3],hotărând în conformitate cu procedura prevăzută la articolul 251 din tratat [4],întrucât:(1) Tratatul prevede instituirea unei piețe interne și a unui sistem care să garanteze că nu se produce denaturarea concurenței pe piața internă. Armonizarea normelor și practicilor statelor membre privind exploatarea informațiilor din sectorul public contribuie la atingerea acestor obiective.(2) Evoluția către o societate a informației și cunoștințelor influențează viața fiecărui cetățean al Comunității, inter alia, prin faptul că le oferă noi posibilități de acces la cunoștințe și de acumulare a cunoștințelor.(3) Conținutul digital joacă un rol important în această evoluție. Producția de conținut a condus la crearea rapidă de locuri de muncă în ultimii ani și continuă în același sens. Majoritatea respectivelor locuri de muncă sunt create în mici întreprinderi emergente.(4) Sectorul public colectează, produce, reproduce și diseminează o gamă largă de informații în multe domenii de activitate, precum cel social, economic, geografic, meteorologic, turistic, în sectorul afacerilor, brevetelor și educației.(5) Unul din principalele obiective ale instituirii unei piețe interne este crearea unor condiții care să conducă la dezvoltarea unor servicii care să se extindă pe întreg teritoriul Comunității. Informațiile din sectorul public constituie o materie primă importantă pentru produsele și serviciile cu conținut digital și devin o resursă de conținut din ce în ce mai importantă o dată cu dezvoltarea serviciilor de conținut fără fir (wireless). Vasta acoperire geografică transfrontalieră va fi, de asemenea, esențială în acest context. Posibilitățile mai ample de reutilizare a informațiilor din sectorul public trebuie să permită întreprinderilor europene, inter alia, să își exploateze potențialul și să contribuie la creșterea economică și la crearea locurilor de muncă.(6) Există diferențe importante între normele și practicile statelor membre privind exploatarea informațiilor din sectorul public, ceea ce constituie obstacole în calea valorificării întregului potențial economic al acestei resurse-cheie de documente. Practica tradițională a organismelor din sectorul public privind exploatarea informațiilor din sectorul public a evoluat în numeroase moduri disparate. Acest aspect trebuie luat în considerare. În consecință, se impune armonizarea minimă a normelor și practicilor naționale privind reutilizarea documentelor din sectorul public în cazurile în care diferențele între normele sau practicilor naționale sau lipsa clarității împiedică buna funcționare a pieței interne și dezvoltarea adecvată a societății informaționale în cadrul Comunității.(7) Mai mult, în lipsa unei armonizări minime la nivel comunitar, activitățile legislative întreprinse la nivel național, deja inițiate într-o serie de state membre pentru a răspunde provocărilor tehnologice, pot duce la diferențe din ce în ce mai accentuate. Impactul unor astfel de diferențe și neclarități legislative devine tot mai semnificativ pe parcursul dezvoltării societății informaționale, care a intensificat deja exploatarea transfrontalieră a informațiilor.(8) Este necesar un cadru general care să prevadă condițiile ce reglementează reutilizarea documentelor din sectorul public în vederea asigurării unor condiții echitabile, proporționale și nediscriminatorii de reutilizare a informațiilor. Organismele din sectorul public colectează, produc, reproduc și diseminează documente pentru a-și îndeplini sarcinile publice. Utilizarea respectivelor documente în alte scopuri constituie o reutilizare. Politicile statelor membre pot merge dincolo de standardele minime prevăzute în prezenta directivă, permițând astfel o reutilizare mai amplă.(9) Prezenta directivă nu include obligația de a permite reutilizarea documentelor. Decizia de a permite sau nu reutilizarea lor aparține statelor membre sau organismului din sectorul public în cauză. Prezenta directivă se aplică documentelor care devin disponibile pentru reutilizare în momentul în care organismele din sectorul public acordă licențe, vând, diseminează, schimbă sau furnizează informații. Pentru a evita subvențiile încrucișate, reutilizarea trebuie să includă și folosirea ulterioară a documentelor în interiorul aceleiași organizații pentru activități care ies din sfera sarcinilor sale publice. Activitățile care ies din sfera sarcinilor publice includ în mod normal furnizarea documentelor elaborate și taxate exclusiv pe baza unor considerente comerciale și în concurență cu alți actori de pe piață. Definiția termenului de "document" nu acoperă programele de calculator. Directiva se bazează pe programele de acces existente în statele membre și nu modifică normele de drept intern care reglementează accesul la documente. Ea nu se aplică în cazurile în care cetățenii sau întreprinderile pot obține, pe baza regimurilor de acces relevante, un document numai în cazul în care pot dovedi un interes special. La nivelul Comunității, articolele 41 (dreptul la bună administrare) și 42 din Charta Drepturilor Fundamentale ale Uniunii Europene recunosc dreptul oricărui cetățean al Uniunii Europene, precum și al oricărei persoane fizice sau juridice rezidente sau cu sediul într-un stat membru, de a avea acces la documentele Parlamentului European, ale Consiliului și ale Comisiei. Organismele din sectorul public trebuie încurajate să pună la dispoziție, în vederea reutilizării, orice documente pe care le dețin. Organismele din sectorul public ar trebui să promoveze și să încurajeze reutilizarea documentelor, inclusiv a textelor oficiale de natură legislativă sau administrativă, în cazurile în care organismul din sectorul public are dreptul de a autoriza reutilizarea lor.(10) Definițiile expresiilor "organisme din sectorul public" și "organism de drept public" sunt preluate din Directivele privind achizițiile publice [92/50/CEE [5], 93/36/CEE [6] și 93/37/CEE [7] 98/4/CE [8] ]. Întreprinderile publice nu fac obiectul prezentelor definiții.(11) Directiva prevede o definiție generică a termenului "document", adaptată la evoluția societății informaționale. Aceasta cuprinde orice reprezentare a unor acte, fapte sau informații și orice compilație a unor astfel de acte, fapte sau informații, indiferent de mediul de stocare (scrise pe hârtie sau stocate în formă electronică sau sub forma unei înregistrări audio, video sau audiovizuale), deținută de organisme din sectorul public. Un document deținut de un organism din sectorul public este un document pentru care un organism din sectorul public are dreptul să autorizeze reutilizarea.(12) Termenul limită pentru răspunsurile la cererile de reutilizare trebuie să fie rezonabil și corelat cu durata echivalentă prevăzută pentru cererile de acces la documentul respectiv în temeiul regimului de acces aplicabil. Limitele de timp rezonabile pe teritoriul Uniunii stimulează producția de produse și servicii informaționale agregate la nivel paneuropean. După aprobarea unei cereri de reutilizare, organismele din sectorul public trebuie să pună la dispoziție documentele într-un interval de timp care să permită exploatarea întregului lor potențial economic. Acest lucru este deosebit de important pentru conținutul dinamic (de exemplu, în cazul informațiilor privind traficul), a căror valoare economică depinde de disponibilitatea imediată a informațiilor și de actualizări periodice. În cazul în care se folosește o licență, termenii licenței pot specifica disponibilitatea documentelor în timp util.(13) Posibilitățile de reutilizare pot fi îmbunătățite prin limitarea nevoii de a salva în format digital documentele redactate pe suport de hârtie sau de a prelucra fișierele digitale pentru a asigura compatibilitatea lor reciprocă. În consecință, organismele din sectorul public trebuie să pună la dispoziție documentele în orice format sau limbă preexistente, pe suport electronic, după caz și în cazul în care este posibil. Organismele din sectorul public trebuie să avizeze favorabil cererile de extrase din documente existente în cazul în care, pentru a răspunde unei asemenea cereri, este nevoie de o operație simplă. Cu toate acestea, organismele din sectorul public nu trebuie să fie obligate să furnizeze un extras dintr-un document în cazul în care acest lucru necesită un efort disproporționat. Pentru a facilita reutilizarea, organismele din sectorul public trebuie să pună la dispoziție documentele pe care le elaborează într-un format care, în măsura în care acest lucru este posibil și oportun, nu depinde de folosirea unui anumit program de calculator. În măsura în care acest lucru este posibil și oportun, organismele din sectorul public trebuie să țină seama de posibilitățile de reutilizare a documentelor de către și pentru persoanele cu handicap.(14) În cazul în care se percep taxe, venitul total nu trebuie să depășească costul total al colectării, producerii, reproducerii și diseminării documentelor, la care se adaugă un profit rezonabil, pentru a ține seama de cerințele de autofinanțare a organismului din sectorul public în cauză, după caz. Producția include crearea și colaționarea, iar diseminarea poate include mediul de stocare al utilizatorului. Recuperarea costurilor, însoțită de un profit rezonabil, care să respecte principiile contabile și metoda de calcul a costurilor relevantă pentru organismul din sectorul public în cauză, constituie limita maximă a taxei și orice tarifare excesivă trebuie interzisă. Plafonul maxim prevăzut prin prezenta directivă nu aduce atingere dreptului statelor membre sau al organismelor din sectorul public de a percepe taxe mai mici sau de a nu percepe nici o taxă, iar statele membre trebuie să încurajeze organismele din sectorul public să furnizeze documentele în schimbul unor taxe care să nu depășească costurile de reproducere și diseminare a documentelor.(15) Asigurarea clarității și disponibilității publice a documentelor din sectorul public reprezintă o cerință preliminară a dezvoltării unei piețe comunitare a informației. În consecință, toate condițiile aplicabile pentru reutilizarea documentelor trebuie prezentate în mod clar potențialilor reutilizatori. Statele membre trebuie să încurajeze, după caz, crearea de indexuri accesibile on-line, care să cuprindă documentele disponibile, în vederea promovării și facilitării cererilor de reutilizare. Solicitanții de reutilizări de documente trebuie informați cu privire la căile de atac disponibile, în ceea ce priește deciziile și practicile care îi privesc. Acest lucru este deosebit de important pentru IMM-uri, care pot să nu fie familiarizate cu interacțiunile cu organismele din sectorul public ale altor state membre și cu căile de atac corespunzătoare.(16) Punerea la dispoziția publicului a tuturor documentelor general disponibile deținute de sectorul public, care se referă nu numai la procesul politic, ci și la cel legal și administrativ, reprezintă un instrument fundamental pentru dezvoltarea dreptului la cunoaștere, care este un principiu de bază al democrației. Acest principiu se aplică instituțiilor la orice nivel, fie el local, național sau internațional.(17) În unele cazuri, reutilizarea documentelor are loc fără emiterea unei licențe. În alte cazuri, se emite o licență care precizează condițiile de reutilizare de către posesorul ei, abordând aspecte precum răspunderea, folosirea corectă a documentelor, garantarea nealterării lor și indicarea sursei. În cazul în care organismele din sectorul public emit licențe pentru documente în vederea reutilizării, condițiile de acordare de licențe trebuie să fie echitabile și transparente. Licențele standard disponibile on-line pot juca, de asemenea, un rol important în această privință. În consecință, statele membre trebuie să asigure disponibilitatea licențelor standard.(18) În cazul în care decide să nu mai permită reutilizarea unor documente sau să nu mai actualizeze documentele, autoritatea competentă trebuie să facă publice respectivele decizii, cât mai curând posibil, ori de câte ori este posibil prin mijloace electronice.(19) Condițiile de reutilizare trebuie să fie nediscriminatorii în ceea ce privește categoriile comparabile de reutilizare. De exemplu, ele nu trebuie să împiedice organismele din sectorul public să schimbe gratuit informații în exercitarea sarcinilor publice, în timp ce alte părți sunt taxate pentru reutilizarea acelorași documente. Mai mult, nu trebuie să împiedice elaborarea unei politici de taxare diferențiate pentru reutilizarea comercială, spre deosebire de cea necomercială.(20) Atunci când stabilesc principiile de reutilizare a documentelor, organismele din sectorul public trebuie să respecte normele privind concurența evitând, pe cât posibil, eventualele înțelegeri exclusive între ele și partenerii privați. Cu toate acestea, pentru a oferi un serviciu de interes economic general, uneori poate fi necesară acordarea unui drept exclusiv de reutilizare a anumitor documente din sectorul public. Acest caz poate apărea când nici un editor comercial nu acceptă să publice informațiile în cazul în care nu deține un astfel de drept exclusiv.(21) Prezenta directivă trebuie transpusă în practică și aplicată cu respectarea deplină a principiilor privind protecția datelor personale menționate de Directiva 95/46/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 24 octombrie 1995 privind protecția persoanelor fizice în ceea ce privește prelucrarea datelor cu caracter personal și libera circulație a acestor date [9].(22) Prezenta directivă nu aduce atingere drepturilor de proprietate intelectuală ale terților . Pentru a evita confuziile, termenul "drepturi de proprietate intelectuală" se referă numai la dreptul de autor și drepturile conexe (incluzând sui generis formele de protecție). Prezenta directivă nu are ca obiect documentele aflate sub incidența drepturilor de proprietate industrială, precum patentele, proiectele înregistrate și mărcile comerciale. Prezenta directivă nu afectează existența sau deținerea unor drepturi de proprietate intelectuală de către organismele din sectorul public, nici nu limitează exercitarea acestor drepturi într-un mod care să depășească domeniul de aplicare al prezentei directive. Obligațiile impuse prin prezenta directivă se aplică numai în măsura în care sunt compatibile cu dispozițiile acordurilor internaționale privind protecția drepturilor de proprietate intelectuală, în special cu Convenția de la Berna pentru protecția operelor literare și artistice (Convenția de la Berna) și cu Acordul privind aspectele comerciale ale drepturilor de proprietate intelectuală (Acordul TRIPS). Cu toate acestea, organismele din sectorul public trebuie să își exercite dreptul de autor într-un mod care să faciliteze reutilizarea.(23) Instrumentele care ajută potențialii reutilizatori să găsească documentele disponibile pentru reutilizare și condițiile de reutilizare pot facilita în mod considerabil utilizarea transfrontalieră a documentelor din sectorul public. Prin urmare, statele membre trebuie să garanteze luarea unor măsuri practice care să îi ajute pe reutilizatori să găsească documentele disponibile în vederea reutilizării. Listele de resurse, accesibile de preferință on-line, care cuprind documentele principale (documente reutilizate pe scară largă sau care au potențialul de a fi reutilizate pe scară largă) și siturile portal cu legături spre listele de resurse descentralizate sunt exemple de astfel de măsuri practice.(24) Prezenta directivă nu aduce atingere Directivei 2001/29/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 22 mai 2001 privind armonizarea anumitor aspecte ale dreptului de autor și ale drepturilor conexe în societatea informațională [10] și Directiva 96/9/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 11 martie 1996 privind protecția juridică a bazelor de date [11]. Ea prezintă condițiile în limitele cărora organismele din sectorul public își pot exercita drepturile de proprietate intelectuală pe piața internă a informației, atunci când autorizează reutilizarea documentelor.(25) Deoarece obiectivele acțiunii propuse, respectiv facilitarea creării unor produse și servicii informaționale de anvergură comunitară pe baza documentelor din sectorul public, consolidarea utilizării transfrontaliere eficiente a documentelor din sectorul public de către întreprinderilor private pentru produse și servicii informaționale cu valoare adăugată și limitarea denaturării concurenței pe piața comunitară, nu pot fi suficient atinse de statele membre și, prin urmare, ținând seama de domeniul de aplicare și de impactul acțiunii în cauză, ambele intrinsec comunitare, pot fi atinse mai bine la nivel comunitar, Comunitatea poate adopta măsuri, în conformitate cu principiul subsidiarității enunțat la articolul 5 din tratat. În conformitate cu principiul proporționalității, enunțat la articolul menționat anterior, prezenta directivă se limitează la ceea ce este necesar pentru a îndeplini obiectivul în cauză. Prezenta directivă trebuie să conducă la un nivel minim de armonizare, evitând disparitățile viitoare dintre statele membre privind reutilizarea documentelor din sectorul public,ADOPTĂ PREZENTA DIRECTIVĂ:CAPITOLUL IDISPOZIȚII GENERALEArticolul 1Obiectul și domeniul de aplicare(1) Prezenta directivă stabilește un set minim de norme privind reutilizarea, precum și mijloacele practice de facilitare a reutilizării documentelor existente deținute de organismele din sectorul public ale statelor membre.(2) Prezenta directivă nu se aplică:(a) documentelor a căror punere la dispoziție constituie o activitate care iese din sfera sarcinii publice a organismelor în cauză din sectorul public, sarcina publică fiind definită în conformitate cu legea sau prin alte norme obligatorii din statul membru sau, în absența unor astfel de norme, în conformitate cu practica administrativă comună din statul membru în cauză;(b) documentelor asupra cărora terții dețin drepturi de proprietate intelectuală;(c) documentelor la care accesul este exclus în temeiul regimurilor de acces din statele membre, inclusiv din următoarele motive:- protejarea ssiguranței naționale (și anume siguranța de stat), apărarea sau siguranța publică;- confidențialitatea statistică sau comercială;(d) documente deținute de radiodifuziunile publice și filialele acestora, precum și de alte organisme sau filiale ale acestora pentru furnizarea unui serviciu public de radiodifuziune;(e) documente deținute de unități de învățământ și cercetare, precum școlile, universitățile, arhivele, bibliotecile și facilitățile de cercetare inclusiv, după caz, organizații constituite pentru transferul rezultatelor cercetării;(f) documente deținute de instituții de cultură, precum muzeele, bibliotecile, arhivele, orchestrele, operele, baletele și teatrele.(3) Prezenta directivă se bazează pe regimurile de acces existente în statele membre și nu le aduce atingere. Prezenta directivă nu se aplică în cazurile în care cetățenii sau întreprinderile trebuie să facă dovada unui interes special pentru a obține acces la documente, pe baza regimului de acces.(4) Prezenta directivă lasă intact și nu aduce atingere în nici un fel nivelului de protecție al persoanelor prevăzut în legislația comunitară sau internă privind prelucrarea datelor personale și în special nu modifică drepturile și obligațiile prevăzute de Directiva 95/46/CE.(5) Obligațiile impuse prin prezenta directivă se aplică numai în măsura în care sunt compatibile cu prevederile acordurilor internaționale privind protejarea drepturilor de proprietate intelectuală, în special Convenția de la Berna și Acordul TRIPS.Articolul 2DefinițiiÎn sensul prezentei directive, se aplică următoarele definiții:1. "organism din sectorul public" înseamnă statul, autoritățile regionale sau locale, organismele de drept public și asociațiile formate din una sau mai multe astfel de autorități sau din unul sau mai multe astfel de organisme de drept public;2. "organism de drept public" înseamnă orice organism:(a) constituit în scopul explicit de a răspunde nevoilor de interes general și care nu are caracter industrial sau comercial și(b) cu personalitate juridică și(c) finanțat în proporție majoritară de stat sau de autoritățile locale sau regionale, sau de alte organisme de drept public; a cărui gestionare este supravegheată de organismele în cauză; care are un consiliu administrativ, de conducere sau de supraveghere, jumătate din membrii căruia sunt numiți de stat, autorități locale sau regionale sau alte organisme de drept public;3. "document" înseamnă:(a) orice conținut, indiferent de mediul de stocare (scris pe hârtie sau stocat în formă electronică sau sub formă de înregistrare audio, video sau audiovizuală);(b) orice parte a unui astfel de conținut;4. "reutilizare" înseamnă utilizarea de către persoane fizice sau juridice a documentelor deținute de organismele din sectorul public în scopuri comerciale sau necomerciale, diferite de scopul inițial din cadrul sarcinii publice pentru care au fost elaborate. Schimbul de documente dintre organismele din sectorul public în scopul unic de a-și îndeplini sarcinile publice nu constituie reutilizare;5. "date personale" înseamnă datele definite la articolul 2 litera (a) din Directiva 95/46/CE.Articolul 3Principiu generalStatele membre garantează că, în cazurile în care reutilizarea documentelor deținute de organismele din sectorul public este permisă, documentele în cauză sunt reutilizate în scopuri comerciale sau necomerciale în temeiul condițiilor prevăzute în capitolele III și IV. Dacă este posibil, documentele sunt puse la dispoziție în format electronic.CAPITOLUL IICERERILE DE REUTILIZAREArticolul 4Cerințe privind prelucrarea cererilor de reutilizare(1) Organismele din sectorul public, folosind mijloace electronice ori de câte ori este posibil și oportun, prelucrează cererile de reutilizare și pun documentul la dispoziția solicitantului în vederea reutilizării sau, în cazurile în care este necesară o licență, finalizează oferta de licență pentru solicitant într-un interval de timp rezonabil, compatibil cu perioadele de timp prevăzute pentru prelucrarea cererilor de acces la documente.(2) În cazul în care nu s-au prevăzut limite de timp sau alte norme privind punerea la dispoziție a documentelor în timp util, organismele din sectorul public prelucrează cererea și pun documentele la dispoziția solicitantului în vederea reutilizării, sau, în cazurile în care este necesară o licență, finalizează oferta de licență pentru solicitant într-un interval de timp care să nu depășească douăzeci de zile lucrătoare de la primirea solicitării. Acest interval de timp poate fi prelungit cu încă douăzeci de zile lucrătoare pentru cererile ample sau complexe. În astfel de cazuri, solicitantul este anunțat într-un interval de trei săptămâni de la data cererii inițiale de faptul că este nevoie de mai mult timp pentru prelucrarea cererii sale.(3) În cazul unei decizii nefavorabile, organismele din sectorul public comunică solicitantului motivele refuzului, pe baza prevederilor relevante ale regimului de acces din statul membru în cauză sau a dispozițiilor de drept intern adoptate în temeiul prezentei directive, în special a articolului 1 alineatul (2) literele (a), (b) și (c) sau a articolului 3. În cazul în care decizia negativă a fost luată în temeiul articolului 1 alineatul (2) litera (b), organismul din sectorul public face trimitere la persoana fizică sau juridică titulară a drepturilor, în cazul în care este cunoscută, sau la deținătorul licenței de la care organismul din sectorul public a obținut materialul în cauză.(4) Orice decizie nefavorabilă cuprinde o trimitere la căile de atac, în cazul în care solicitantul dorește să conteste decizia.(5) Organismele din sectorul public menționate la articolul 1 alineatul (2) literele (d), (e) și (f) nu sunt obligate să respecte cerințele prezentului articol.CAPITOLUL IIICONDIȚII DE REUTILIZAREArticolul 5Formate disponibile(1) Organismele din sectorul public își pun documentele la dispoziție în orice format sau limbă preexistente, prin mijloace electronice, ori de câte ori este posibil și oportun. Acest lucru nu implică obligația sectorului public de a crea sau adapta documente pentru a răspunde cererii, nici de a furniza extrase din documente în cazurile în care acest lucru ar necesita un efort disproporționat care depășește o operație simplă.(2) Organismele din sectorul public nu pot fi obligate, în temeiul prezentei directive, să continue producția unui anumit tip de documente, pentru ca ele să poată fi reutilizate de o organizație din sectorul privat sau public.Articolul 6Principii de taxareÎn cazul în care se percep taxe, venitul total obținut prin punerea la dispoziție a documentelor și autorizarea reutilizării lor nu depășește costul colectării, producerii, reproducerii și diseminării, la care se adaugă un profit rezonabil. Taxele trebuie fixate ținând seama de costurile din perioada contabilă în cauză și calculate pe baza principiilor contabile aplicabile organizațiilor din sectorul public în cauză.Articolul 7TransparențaOrice condiții aplicabile și orice taxe standard privind reutilizarea documentelor deținute de organismele din sectorul public sunt prestabilite și publicate, prin mijloace electronice ori de câte ori este posibil și oportun. La cerere, organismul din sectorul public indică baza de calcul a taxei publicate. Organismul în cauză din sectorul public indică și factorii care vor fi luați în considerare la calcularea taxelor pentru cazuri atipice. Organismele din sectorul public garantează faptul că solicitanții de reutilizare a documentelor sunt informați cu privire la căile de atac disponibile pentru deciziile sau practicile care îi privesc.Articolul 8Licențe(1) Organismele din sectorul public pot permite reutilizarea documentelor fără a impune condiții sau pot impune condiții, dacă cazul prin printr-o licență, în ceea ce privește aspectele relevante. Aceste condiții nu limitează în mod inutil posibilitățile de reutilizare și nu sunt folosite pentru a restrânge concurența.(2) În statele membre în care se folosesc licențe, statele membre garantează că licențele standard pentru reutilizarea documentelor din sectorul public, care pot fi adaptate pentru a veni în întâmpinarea unor cereri speciale de licențe, sunt disponibile în format digital și pot fi prelucrate electronic. Statele membre încurajează toate organismele din sectorul public să folosească licențe standard.Articolul 9Măsuri practiceStatele membre asigură luarea unor măsuri practice care să faciliteze căutarea documentelor disponibile pentru reutilizare, precum listele de resurse, accesibile de preferință on-line, de documente principale și situri portal cu legături spre listele de resurse descentralizate.CAPITOLUL IVNEDISCRIMINAREA ȘI COMERȚUL ECHITABILArticolul 10Nediscriminarea(1) Toate condițiile aplicabile de reutilizare a documentelor sunt nediscriminatorii față de categoriile comparabile de reutilizare.(2) În cazul în care documentele sunt reutilizate de un organism din sectorul public ca bază pentru activitățile sale comerciale desfășurate în afara domeniului de aplicare a sarcinii sale publice, pentru furnizarea documentelor necesare activităților în cauză se aplică aceleași taxe și condiții ca cele valabile pentru ceilalți utilizatori.Articolul 11Interzicerea acordurilor de exclusivitate(1) Reutilizarea documentelor este deschisă tuturor potențialilor actori de pe piață, chiar în cazul în care unul sau mai mulți actori exploatează deja produsele cu valoare adăugată bazate pe aceste documente. Contractele sau alte acorduri încheiate între organismele din sectorul public care dețin documentele și părți terțe nu oferă drepturi exclusive.(2) Cu toate acestea, în cazul în care un drept exclusiv este necesar pentru a furniza un serviciu de interes public, validitatea motivului pentru care a fost acordat dreptul exclusiv în cauză este reexaminată periodic și, în orice caz, o dată la trei ani. Acordurile de exclusivitate încheiate după data intrării în vigoare a prezentei directive sunt transparente și publice.(3) Acordurile de exclusivitate existente care nu se încadrează la excepția prevăzută la alineatul (2) iau sfârșit după încheierea contractului sau, în orice caz, până la 31 decembrie 2008.CAPITOLUL VDISPOZIȚII FINALEArticolul 12AplicareStatele membre pun în aplicare actele cu putere de lege și actele administrative necesare pentru a se conforma prezentei directive până la 1 iulie 2005. Statele membre informează de îndată Comisia cu privire la aceasta.Când statele membre adoptă aceste dispoziții, ele cuprind o trimitere la prezenta directivă sau sunt însoțite de o asemenea trimitere la data publicării lor oficiale. Statele membre stabilesc modalitatea de efectuare a acestei trimiteri.Articolul 13Revizuire(1) Comisia revizuiește modul de punere în aplicare a prezentei directive până la 1 iulie 2008 și comunică rezultatele respectivei revizuiri Parlamentului European și Consiliului, însoțite de eventualele propuneri de modificare a directivei.(2) Revizuirea are ca obiect în special domeniul de aplicare și impactul prezentei directive, inclusiv creșterea reutilizării documentelor din sectorul public, efectele principiilor de taxare și reutilizarea textelor oficiale de natură legislativă sau administrativă, precum și posibilitățile viitoare de ameliorare a funcționării pieței interne și de dezvoltare a industriei europene de conținut.Articolul 14Intrare în vigoarePrezenta directivă intră în vigoare la data publicării în Jurnalul Oficial al Uniunii Europene.Articolul 15DestinatariPrezenta directivă se adresează statelor membre.Adoptată la Bruxelles, 17 noiembrie 2003.Pentru Parlamentul EuropeanPreședinteleP. CoxPentru ConsiliuPreședinteleG. Alemanno[1] JO C 227 E, 24.9.2002, p. 382.[2] JO C 85, 8.4.2003, p. 25.[3] JO C 73, 26.3.2003, p. 38.[4] Avizul Parlamentului European din 12 februarie 2003 (nepublicat încă în Jurnalul Oficial), Poziția comună a Consiliului din 26 mai 2003 (JO C 159 E, 8.7.2003, p. 1) și Poziția Parlamentului European din 25 septembrie 2003 (nepublicată încă în Jurnalul Oficial). Decizia Consiliului din 27 octombrie 2003.[5] JO L 209, 24.7.1992, p. 1, astfel cum a fost modificată ultima dată prin Directiva 2001/78/CE a Comisiei (JO L 285, 29.10.2001, p. 1).[6] JO L 199, 9.8.1993, p. 1, astfel cum a fost modificată ultima dată prin Directiva 2001/78/CE a Comisiei.[7] JO L 199, 9.8.1993, p. 54, astfel cum a fost modificată ultima dată prin Directiva 2001/78/CE a Comisiei.[8] JO L 101, 1.4.1998, p. 1.[9] JO L 281, 23.11.1995, p. 31.[10] JO L 167, 22.6.2001, p. 10.[11] JO L 77, 27.3.1996, p. 20.--------------------------------------------------


title: Directiva 2006/103/CE a Consiliului din 20 noiembrie 2006 de adaptare a anumitor directive în domeniul politicii privind transporturile, având în vedere aderarea Bulgariei și a României

text:
Anunţ juridic important

|

32006L0103

Jurnalul Oficial L 363 , 20/12/2006 p. 0344 - 0351

		Directiva 2006/103/CE a Consiliuluidin 20 noiembrie 2006de adaptare a anumitor directive în domeniul politicii privind transporturile, având în vedere aderarea Bulgariei și a RomânieiCONSILIUL UNIUNII EUROPENE,având în vedere Tratatul de instituire a Comunității Europene,având în vedere Tratatul de aderare a Bulgariei și a României [1], în special articolul 4 alineatul (3),având în vedere Actul de aderare a Bulgariei și a României, în special articolul 56,având în vedere propunerea Comisiei,întrucât:(1) În conformitate cu articolului 56 din Actul de aderare, atunci când actele instituțiilor rămân în vigoare după 1 ianuarie 2007 și trebuie adaptate ca urmare a aderării, iar adaptările necesare nu au fost prevăzute în Actul de aderare sau în anexele la acesta, Consiliul adoptă actele necesare, cu excepția cazului în care Comisia a adoptat actul original.(2) Actul Final al conferinței în cursul căreia a fost elaborat Tratatul de aderare a arătat că Înaltele Părți Contractante au ajuns la un acord politic cu privire la o serie de adaptări, necesare ca urmare a aderării, care trebuie să fie aduse actelor adoptate de instituții și a invitat Consiliul și Comisia să adopte înainte de aderare aceste adaptări, completate și actualizate, după caz, pentru a ține seama de evoluția legislației Uniunii.(3) Prin urmare, Directivele 82/714/CEE [2], 91/439/CEE [3], 91/440/CEE [4], 91/672/CEE [5], 92/106/CEE [6], 96/26/CE [7], 1999/37/CE [8], 1999/62/CE [9] și 2003/59/CE [10] ar trebui modificate în consecință,ADOPTĂ PREZENTA DIRECTIVĂ:Articolul 1Directivele 82/714/CEE, 91/439/CEE, 91/440/CEE, 91/672/CEE, 92/106/CEE, 96/26/CE, 1999/37/CE, 1999/62/CE și 2003/59/CE se modifică astfel cum se prevede în anexă.Articolul 2(1) Statele membre asigură intrarea în vigoare a actelor cu putere de lege și a actelor administrative necesare pentru a se conforma prezentei directive până la data aderării Bulgariei și a României la Uniunea Europeană. Comisiei îi sunt comunicate de îndată de către statele membre textele acestor dispoziții, precum și un tabel de corespondență între aceste dispoziții și prezenta directivă.Atunci când statele membre adoptă aceste dispoziții, ele conțin o trimitere la prezenta directivă sau sunt însoțite de o asemenea trimitere la data publicării lor oficiale. Statele membre stabilesc modalitatea de efectuare a acestei trimiteri.(2) Comisiei îi sunt comunicate de către statele membre textele principalelor dispoziții de drept intern pe care le adoptă în domeniul reglementat de prezenta directivă.Articolul 3Prezenta directivă intră în vigoare sub rezerva și la data intrării în vigoare a Tratatului de aderare a Bulgariei și a României.Articolul 4Prezenta directivă se adresează statelor membre.Adoptată la Bruxelles, 20 noiembrie 2006.Pentru ConsiliuPreședinteleJ. Korkeaoja[1] JO L 157, 21.6.2005, p. 11.[2] JO L 301, 28.10.1982, p. 1.[3] JO L 237, 24.8.1991, p. 1.[4] JO L 237, 24.8.1991, p. 25.[5] JO L 373, 31.12.1991, p. 29.[6] JO L 368, 17.12.1992, p. 38.[7] JO L 124, 23.5.1996, p. 1.[8] JO L 138, 1.6.1999, p. 57.[9] JO L 187, 20.7.1999, p. 42.[10] JO L 226, 10.9.2003, p. 4.--------------------------------------------------ANEXĂPOLITICA PRIVIND TRANSPORTURILEA. TRANSPORTUL RUTIER1. 31991 L 0439: Directiva 91/439/CEE a Consiliului din 29 iulie 1991 privind permisele de conducere (JO L 237, 24.8.1991, p. 1), astfel cum a fost modificată prin:- 11994 N: Actul privind condițiile de aderare și adaptările tratatelor – Aderarea Republicii Austria, a Republicii Finlanda și a Regatului Suediei (JO C 241, 29.8.1994, p. 21);- 31994 L 0072: Directiva 94/72/CE a Consiliului din 19 decembrie 1994 (JO L 337, 24.12.1994, p. 86);- 31996 L 0047: Directiva 96/47/CE a Consiliului din 23 iulie 1996 (JO L 235, 17.9.1996, p. 1);- 31997 L 0026: Directiva 97/26/CE a Consiliului din 2 iunie 1997 (JO L 150, 7.6.1997, p. 41);- 32000 L 0056: Directiva 2000/56/CE a Comisiei din 14 septembrie 2000 (JO L 237, 21.9.2000, p. 45);- 12003 T: Actul privind condițiile de aderare și adaptările tratatelor – Aderarea Republicii Cehe, a Republicii Estonia, a Republicii Cipru, a Republicii Letonia, a Republicii Lituania, a Republicii Ungare, a Republicii Malta, a Republicii Polone, a Republicii Slovenia și a Republicii Slovace (JO L 236, 23.9.2003, p. 33);- 32003 L 0059: Directiva 2003/59/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 15 iulie 2003 (JO L 226, 10.9.2003, p. 4);- 32003 R 1882: Regulamentul (CE) nr. 1882/2003 al Parlamentului European și al Consiliului din 29 septembrie 2003 (JO L 284, 31.10.2003, p. 1).(a) La anexa I punctul 2, a treia liniuță după expresia "pagina 1 conține:" se înlocuiește cu următorul text:"— semnul distinctiv al statului membru care emite permisul este următorul:B : BelgiaBG : BulgariaCZ : Republica CehăDK : DanemarcaD : GermaniaEST : EstoniaGR : GreciaE : SpaniaF : FranțaIRL : IrlandaI : ItaliaCY : CipruLV : LetoniaLT : LituaniaL : LuxemburgH : UngariaM : MaltaNL : Țările de JosA : AustriaPL : PoloniaP : PortugaliaRO : RomâniaSLO : SloveniaSK : SlovaciaFIN : FinlandaS : SuediaUK : Regatul Unit".(b) La anexa I punctul 3, paragraful al doilea se înlocuiește cu următorul text:"În cazul în care un stat membru dorește să redacteze intrările respective într-o altă limbă națională decât una dintre următoarele limbi: bulgară, cehă, daneză, engleză, estonă, finlandeză, franceză, germană, greacă, italiană, letonă, lituaniană, malteză, maghiară, olandeză, polonă, portugheză, română, slovacă, slovenă, spaniolă și suedeză, elaborează o versiune bilingvă a permisului, utilizând una dintre limbile menționate anterior, fără a aduce atingere celorlalte dispoziții din prezenta anexă."(c) La anexa Ia, punctul 2 litera (c) se înlocuiește cu următorul text:"(c) semnul distinctiv al statului membru care emite permisul, imprimat în negativ într-un dreptunghi albastru și încercuit de douăsprezece stele galbene; semnele distinctive sunt următoarele:B : BelgiaBG : BulgariaCZ : Republica CehăDK : DanemarcaD : GermaniaEST : EstoniaGR : GreciaE : SpaniaF : FranțaIRL : IrlandaI : ItaliaCY : CipruLV : LetoniaLT : LituaniaL : LuxemburgH : UngariaM : MaltaNL : Țările de JosA : AustriaPL : PoloniaP : PortugaliaRO : RomâniaSLO : SloveniaSK : SlovaciaFIN : FinlandaS : SuediaUK : Regatul Unit".(d) La anexa Ia, punctul 2 litera (e) se înlocuiește cu următorul text:"(e) mențiunile "modelul Comunităților Europene" în limba (limbile) statului membru care emite permisul și "permis de conducere" în alte limbi ale Comunității, imprimate în roz, pentru a forma fundalul permisului:Свидетелство за управление на МПСPermiso de ConducciónŘidičský průkazKørekortFührerscheinJuhilubaΆδεια ΟδήγησηςDriving LicencePermis de conduireCeadúnas TiománaPatente di guidaVadītāja apliecībaVairuotojo pažymėjimasVezetői engedélyLiċenzja tas-SewqanRijbewijsPrawo JazdyCarta de ConduçãoPermis de conducereVodičský preukazVozniško dovoljenjeAjokorttiKörkort;".(e) La anexa Ia, punctul 2 litera (b), după expresia "pagina 2 conține", se înlocuiește cu următorul text:"În cazul în care un stat membru dorește să redacteze intrările respective într-o altă limbă națională decât una dintre următoarele limbi: bulgară, cehă, daneză, engleză, estonă, finlandeză, franceză, germană, greacă, italiană, letonă, lituaniană, malteză, maghiară, olandeză, polonă, portugheză, română, slovacă, slovenă, spaniolă și suedeză, elaborează o versiune bilingvă a permisului, utilizând una dintre limbile menționate anterior, fără a aduce atingere celorlalte dispoziții din prezenta anexă."2. 31992 L 0106: Directiva 92/106/CEE a Consiliului din 7 decembrie 1992 privind stabilirea de norme comune pentru anumite tipuri de transporturi combinate de mărfuri între state membre (JO L 368, 17.12.1992, p. 38), astfel cum a fost modificată prin:- 11994 N: Actul privind condițiile de aderare și adaptările tratatelor – Aderarea Republicii Austria, a Republicii Finlanda și a Regatului Suediei (JO C 241, 29.8.1994, p. 21);- 12003 T: Actul privind condițiile de aderare și adaptările tratatelor – Aderarea Republicii Cehe, a Republicii Estonia, a Republicii Cipru, a Republicii Letonia, a Republicii Lituania, a Republicii Ungare, a Republicii Malta, a Republicii Polone, a Republicii Slovenia și a Republicii Slovace (JO L 236, 23.9.2003, p. 33).La articolul 6 alineatul (3), între mențiunile privind Belgia și Republica Cehă, se introduce următorul text:"— Bulgariaданък върху превозните средства;",și între mențiunile privind Portugalia și Slovenia:"— RomâniaTaxa asupra mijloacelor de transport;".3. 31996 L 0026: Directiva 96/26/CE a Consiliului din 29 aprilie 1996 privind accesul la ocupația de operator de transport rutier de marfă și operator de transport rutier de călători și recunoașterea reciprocă a diplomelor, certificatelor și a altor titluri oficiale de calificare, pentru a facilita acestor operatori de transport dreptul la libera stabilire pentru operațiuni de transport național și internațional (JO L 124, 23.5.1996, p. 1), astfel cum a fost modificată prin:- 31998 L 0076: Directiva 98/76/CE a Consiliului din 1 octombrie 1998 (JO L 277, 14.10.1998, p. 17);- 12003 T: Actul privind condițiile de aderare și adaptările tratatelor – Aderarea Republicii Cehe, a Republicii Estonia, a Republicii Cipru, a Republicii Letonia, a Republicii Lituania, a Republicii Ungare, a Republicii Malta, a Republicii Polone, a Republicii Slovenia și a Republicii Slovace (JO L 236, 23.9.2003, p. 33);- 32004 L 0066: Directiva 2004/66/CE a Consiliului din 26 aprilie 2004 (JO L 168, 1.5.2004, p. 35).La anexa Ia, nota de subsol 1 se înlocuiește cu următorul text:"1 Semnul distinctiv al statului: (B) Belgia, (BG) Bulgaria, (CZ) Republica Cehă, (DK) Danemarca, (D) Germania, (EST) Estonia, (GR) Grecia, (E) Spania, (F) Franța, (IRL) Irlanda, (I) Italia, (CY) Cipru, (LV) Letonia, (LT) Lituania, (L) Luxemburg, (H) Ungaria, (M) Malta, (NL) Țările de Jos, (A) Austria, (PL) Polonia, (P) Portugalia, (RO) România, (SLO) Slovenia, (SK) Slovacia, (FIN) Finlanda, (S) Suedia, (UK) Regatul Unit.".4. 31999 L 0037: Directiva 1999/37/CE a Consiliului din 29 aprilie 1999 privind documentele de înmatriculare pentru vehicule (JO L 138, 1.6.1999, p. 57), astfel cum a fost modificată prin:- 12003 T: Actul privind condițiile de aderare și adaptările tratatelor – Aderarea Republicii Cehe, a Republicii Estonia, a Republicii Cipru, a Republicii Letonia, a Republicii Lituania, a Republicii Ungare, a Republicii Malta, a Republicii Polone, a Republicii Slovenia și a Republicii Slovace (JO L 236, 23.9.2003, p. 33);- 32003 L 0127: Directiva 2003/127/CE a Comisiei din 23 decembrie 2003 (JO L 10, 16.1.2004, p. 29).(a) La anexa I punctul II.4, după mențiunea privind Belgia, se introduce următorul text:"BG : Bulgaria",și după mențiunea privind Portugalia:"RO : România".(b) La anexa I punctul III.1 A (b), după mențiunea privind Belgia, se introduce următorul text:"BG : Bulgaria",și după mențiunea privind Portugalia:"RO : România".(c) La anexa II punctul II.4, după mențiunea privind Belgia, se introduce următorul text:"BG : Bulgaria",și după mențiunea privind Portugalia:"RO : România".(d) La anexa II punctul III.1.A(b), după mențiunea privind Belgia, se introduce următorul text:"BG : Bulgaria",și după mențiunea privind Portugalia:"RO : România".5. 31999 L 0062: Directiva 1999/62/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 17 iunie 1999 de aplicare a taxelor la vehiculele grele de marfă pentru utilizarea anumitor infrastructuri (JO L 187, 20.7.1999, p. 42), astfel cum a fost modificată prin:- 12003 T: Actul privind condițiile de aderare și adaptările tratatelor – Aderarea Republicii Cehe, a Republicii Estonia, a Republicii Cipru, a Republicii Letonia, a Republicii Lituania, a Republicii Ungare, a Republicii Malta, a Republicii Polone, a Republicii Slovenia și a Republicii Slovace (JO L 236, 23.9.2003, p. 33);- 32006 L 0038: Directiva 2006/38/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 17 mai 2006 (JO L 157, 9.6.2006, p. 8).La articolul 3 alineatul (1), între mențiunile privind Belgia și Republica Cehă, se introduce următorul text:"— Bulgariaданък върху превозните средства,";și între mențiunile privind Portugalia și Slovenia:"— RomâniaTaxa asupra mijloacelor de transport.".6. 32003 L 0059: Directiva 2003/59/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 15 iulie 2003 privind calificarea inițială și formarea periodică a conducătorilor auto ai anumitor vehicule rutiere destinate transportului de mărfuri sau de pasageri, de modificare a Regulamentului (CEE) nr. 3820/85 al Consiliului și a Directivei 91/439/CEE a Consiliului și de abrogare a Directivei 76/914/CEE a Consiliului (JO L 226, 10.9.2003, p. 4), astfel cum a fost modificată prin:- 32004 L 0066: Directiva 2004/66/CE a Consiliului din 26 aprilie 2004 (JO L 168, 1.5.2004, p. 35).(a) La anexa II punctul 2, după expresia "fața 1 conține": de la litera (c), între mențiunile privind Belgia și Republica Cehă, se introduce următorul text:"BG : Bulgaria",și între mențiunile privind Portugalia și Slovenia:"RO : România".(b) La anexa II punctul 2, după expresia "fața 1 conține": de la litera (e), înaintea mențiunii privind Republica Cehă, se introduce următorul text:"карта за квалификация на водача",și între mențiunile privind Portugalia și Slovacia:"Cartela de pregătire profesională a conducătorului auto".(c) La anexa II punctul 2, sub expresia "fața 2 conține":, a doua teză de la litera (b) se înlocuiește cu următorul text:"În cazul în care un stat membru dorește să redacteze intrările respective într-o altă limbă națională decât una dintre următoarele limbi: bulgară, cehă, daneză, engleză, estonă, finlandeză, franceză, germană, greacă, italiană, letonă, lituaniană, malteză, maghiară, olandeză, polonă, portugheză, română, slovacă, slovenă, spaniolă și suedeză, elaborează o versiune bilingvă a cardului, utilizând una dintre limbile menționate anterior, fără a aduce atingere celorlalte dispoziții din prezenta anexă."B. TRANSPORTUL FEROVIAR31991 L 0440: Directiva 91/440/CEE a Consiliului din 29 iulie 1991 privind dezvoltarea căilor ferate comunitare (JO L 237, 24.8.1991, p. 25), astfel cum a fost modificată prin:- 32001 L 0012: Directiva 2001/12/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 26 februarie 2001 (JO L 75, 15.3.2001, p. 1);- 12003 T: Actul privind condițiile de aderare și adaptările tratatelor – Aderarea Republicii Cehe, a Republicii Estonia, a Republicii Cipru, a Republicii Letonia, a Republicii Lituania, a Republicii Ungare, a Republicii Malta, a Republicii Polone, a Republicii Slovenia și a Republicii Slovace (JO L 236, 23.9.2003, p. 33);- 32004 L 0051: Directiva 2004/51/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 29 aprilie 2004 (JO L 164, 30.4.2004, p. 164).La anexa I, după mențiunile privind Belgia, se introduce următorul text în lista porturilor:"БЪЛГАРИЯВарнаБургасРусеЛомВидин",și după mențiunile privind Portugalia:"ROMÂNIAConstanțaMangaliaMidiaTulceaGalațiBrăilaMedgidiaOltenițaGiurgiuZimniceaCalafatTurnu SeverinOrșova".C. TRANSPORTUL PE CĂI NAVIGABILE INTERIOARE1. 31982 L 0714: Directiva 82/714/CEE a Consiliului din 4 octombrie 1982 de stabilire a condițiilor tehnice pentru navele de navigație interioară (JO L 301, 28.10.1982, p. 1), astfel cum a fost modificată prin:- 11994 N: Actul privind condițiile de aderare și adaptările tratatelor – Aderarea Republicii Austria, a Republicii Finlanda și a Regatului Suediei (JO C 241, 29.8.1994, p. 21);- 12003 T: Actul privind condițiile de aderare și adaptările tratatelor – Aderarea Republicii Cehe, a Republicii Estonia, a Republicii Cipru, a Republicii Letonia, a Republicii Lituania, a Republicii Ungare, a Republicii Malta, a Republicii Polone, a Republicii Slovenia și a Republicii Slovace (JO L 236, 23.9.2003, p. 33).Anexa I se modifică după cum urmează:(i) la "CAPITOLUL II", "Zona 3", se adaugă următorul text:"Republica BulgariaDunăre: de la km 845,650 până la km 374,100";"RomâniaDunăre: de la frontiera Serbia-Muntenegru – România (km 1075) până la Marea Neagră, pe brațul Sulina;Canalul Dunăre-Marea Neagră (lungime: 64,410 km): de la confluența cu fluviul Dunărea, la km 299,300 al Dunării la Cernavodă (respectiv, km 64 și km 410 al Canalului) până la portul Constanța Sud-Agigea (km "0" al Canalului);Canalul Poarta Albă-Midia Năvodari (lungime: 34,600 km): de la confluența cu Canalul Dunăre-Marea Neagră, la km 29 și 410 la Poarta Albă (respectiv, km 27 și km 500 al Canalului) până la portul Midia (km "0" al Canalului)";(ii) la "Capitolul III", "Zona 4", se adaugă următorul text:"RomâniaToate celelalte căi navigabile nemenționate la Zona 3.".2. 31991 L 0672: Directiva 91/672/CEE a Consiliului din 16 decembrie 1991 privind recunoașterea reciprocă a brevetelor naționale ale conducătorilor de navă pentru transportul de mărfuri și călători pe căile navigabile interioare (JO L 373, 31.12.1991, p. 29), astfel cum a fost modificată prin:- 11994 N: Actul privind condițiile de aderare și adaptările tratatelor – Aderarea Republicii Austria, a Republicii Finlanda și a Regatului Suediei (JO C 241, 29.8.1994, p. 21);- 12003 T: Actul privind condițiile de aderare și adaptările tratatelor – Aderarea Republicii Cehe, a Republicii Estonia, a Republicii Cipru, a Republicii Letonia, a Republicii Lituania, a Republicii Ungare, a Republicii Malta, a Republicii Polone, a Republicii Slovenia și a Republicii Slovace (JO L 236, 23.9.2003, p. 33);- 32003 R 1882: Regulamentul (CE) nr. 1882/2003 al Parlamentului European și al Consiliului din 29 septembrie 2003 (JO L 284, 31.10.2003, p. 1).(a) Anexa I se modifică după cum urmează:(i) la rubrica "GRUPA A" se adaugă următorul text:"România:- brevet de căpitan fluvial categoria A (în conformitate cu Ordinul nr. 984/ 04.07.2001 al ministrului Lucrărilor Publice, Transporturilor și Locuinței pentru aprobarea Regulamentului privind emiterea brevetelor și certificatelor de capacitate naționale pentru personalul navigant fluvial, M. Of., p. I, nr. 441/6.VIII.2001).";(ii) la rubrica "GRUPA B" se adaugă următorul text:"Republica Bulgaria- Свидетелство за правоспособност "Капитан вътрешно плаване" (certificat de atestare profesională pentru conducătorii de navă pe căile navigabile interioare)- Свидетелство за правоспособност "Щурман вътрешно плаване" (certificat de atestare profesională pentru ofițerii de cart pentru navele de navigație interioară) ((Наредба № 6 от 25.7.2003 г. на министъра на транспорта и съобщенията за компетентност на морските лица в Република България, обн. ДВ, бр.83 от 2003 г.) În conformitate cu Ordonanța nr. 6 din 25 iulie 2003 a Ministrului Transporturilor și Comunicațiilor privind competența navigatorilor în Republica Bulgaria, DV nr. 83/2003).";"România- brevet de căpitan fluvial categoria B (în conformitate cu Ordinul ministrului Lucrărilor publice, Transporturilor și Locuinței nr. 984/ 4.7.2001 de aprobare a Regulamentului privind emiterea certificatelor de capacitate naționale pentru personalul navigant fluvial, M. Of., p. I, nr. 441/6.VIII.2001)."(b) La anexa II se adaugă următorul text:"RomâniaDunăre: de la Brăila (km 175) până la Marea Neagră pe brațul Sulina".--------------------------------------------------


title: Directiva Consiliului din 12 iunie 1989 privind punerea în aplicare de măsuri pentru promovarea îmbunătățirii securității și sănătății lucrătorilor la locul de muncă

text:
               05/Volumul 02

               RO

               Jurnalul Ofícial al Uniunii Europene

               88

         31989L0391

               L 183/1

               JURNALUL OFÍCIAL AL UNIUNII EUROPENE

      DIRECTIVA CONSILIULUI

   din 12 iunie 1989
   privind punerea în aplicare de măsuri pentru promovarea îmbunătățirii securității și sănătății lucrătorilor la locul de muncă
   (89/391/CEE)
   CONSILIUL COMUNITĂȚILOR EUROPENE,
   având în vedere Tratatul de instituire a Comunității Economice Europene și, în special, articolul 118a al acestuia,
   având în vedere propunerea Comisiei (1), prezentată după consultarea Comitetului consultativ pentru securitate, igienă și protecția sănătății la locul de muncă,
   în cooperare cu Parlamentul European (2),
   având în vedere avizul Comitetului Economic și Social (3),
   întrucât articolul 118a din tratat prevede adoptarea de către Consiliu, prin intermediul directivelor, a cerințelor minime pentru a promova îmbunătățirea, în special, a mediului de muncă, în vederea garantării unui nivel mai bun de protecție a sănătății și securității lucrătorilor;
   întrucât prezenta directivă nu justifică o eventuală scădere a nivelurilor de protecție deja atinse în fiecare stat membru, acestea angajându-se, în temeiul tratatului, să promoveze îmbunătățirea condițiilor existente în acest domeniu și având ca obiectiv armonizarea acestor condiții pe calea progresului;
   întrucât s-a demonstrat că lucrătorii, pe toată durata vieții lor profesionale, pot fi expuși efectelor unor factori de mediu periculoși la locul de muncă;
   întrucât, în conformitate cu articolul 118a din tratat, aceste directive trebuie să evite impunerea unor constrângeri administrative, financiare și juridice care ar îngreuna constituirea și dezvoltarea întreprinderilor mici și mijlocii;
   întrucât Comunicarea Comisiei privind programul său în domeniul securității, igienei și sănătății la locul de muncă (4) prevede adoptarea de directive menite să garanteze sănătatea și securitatea lucrătorilor;
   întrucât Consiliul, în Rezoluția sa din 21 decembrie 1987 privind securitatea, igiena și sănătatea la locul de muncă (5), a luat act de intenția Comisiei de a prezenta Consiliului, în termenul cel mai scurt, o directivă privind organizarea securității și sănătății lucrătorilor la locul de muncă;
   întrucât, în februarie 1988, Parlamentul European adoptă patru rezoluții în urma dezbaterilor privind piața internă și protecția lucrătorilor; întrucât aceste rezoluții invită în special Comisia să elaboreze o directivă-cadru care să servească drept bază pentru alte directive specifice care să acopere toate riscurile legate de securitatea și sănătatea la locul de muncă;
   întrucât statele membre au responsabilitatea de a încuraja îmbunătățirea securității și sănătății lucrătorilor pe teritoriul lor; întrucât adoptarea de măsuri pentru protecția sănătății și securității lucrătorilor la locul de muncă contribuie, în anumite cazuri, la menținerea sănătății și, eventual, a securității persoanelor care locuiesc cu aceștia;
   întrucât sistemele legislative ale statelor membre în domeniul securității și sănătății la locul de muncă diferă mult și trebuie îmbunătățite; întrucât prevederile naționale în acest domeniu, care includ adesea specificații tehnice și standarde voluntare, pot conduce la apariția de niveluri diferite de protecție a securității și sănătății și permit apariția concurenței, în detrimentul securității și sănătății;
   întrucât este încă mare numărul accidentelor la locul de muncă sau al bolilor profesionale; întrucât trebuie adoptate sau îmbunătățite fără întârziere măsuri de prevenire, pentru a proteja securitatea și sănătatea lucrătorilor și a asigura un nivel mai mare de protecție;
   întrucât, pentru a se asigura un mai mare nivel de protecție, lucrătorii și reprezentanții acestora trebuie informați cu privire la riscurile privind securitatea și sănătatea și la măsurile necesare pentru reducerea sau eliminarea acestor riscuri; întrucât ei trebuie să contribuie la luarea măsurilor de protecție necesare, prin intermediul unei participări echilibrate în conformitate cu legislațiile și practicile interne;
   întrucât informarea, dialogul și participarea echilibrată în domeniul securității și sănătății la locul de muncă trebuie dezvoltate între angajatori și lucrători sau reprezentanții acestora, cu ajutorul unor proceduri și instrumente adecvate, în conformitate cu legislațiile și practicile interne;
   întrucât îmbunătățirea securității, igienei și sănătății lucrătorilor la locul de muncă este un obiectiv care nu trebuie subordonat unor considerații pur economice;
   întrucât angajatorii sunt obligați să se informeze continuu asupra ultimelor progrese tehnologice și științifice privind proiectarea locului de muncă, ținând cont de riscurile inerente din întreprinderile lor, și să-i informeze, în consecință, pe reprezentanții lucrătorilor care își exercită drepturile de participare, în conformitate cu prezenta directivă, pentru a putea asigura un nivel mai bun de protecție a securității și sănătății lucrătorilor;
   întrucât dispozițiile prezentei directive se aplică, fără a aduce atingere unor dispoziții mai restrictive, prezente sau viitoare, ale Comunității, tuturor riscurilor și, în special, celor care rezultă din utilizarea la locul de muncă a agenților chimici, fizici și biologici reglementați de Directiva 80/1107/CEE (6), modificată de Directiva 88/642/CEE (7);
   întrucât, conform Deciziei 74/325/CEE (8), Comitetul consultativ pentru securitate, igienă și protecția sănătății la locul de muncă este consultat de Comisie în vederea elaborării de programe în acest domeniu;
   întrucât trebuie constituit un comitet format din membri numiți de statele membre pentru a sprijini Comisia în efectuarea adaptărilor tehnice la directivele speciale menționate de prezenta directivă,
   ADOPTĂ PREZENTA DIRECTIVĂ:
   SECȚIUNEA I
   DISPOZIȚII GENERALE
   Articolul 1
   Obiectul
   (1)   Obiectul prezentei directive este adoptarea de măsuri privind promovarea îmbunătățirii securității și sănătății lucrătorilor la locul de muncă.
   (2)   În acest scop, directiva conține principii generale privind prevenirea riscurilor profesionale, protecția sănătății și securității, eliminarea factorilor de risc și de accident, informarea, consultarea, participarea echilibrată în conformitate cu legislațiile și practicile interne și formarea lucrătorilor și a reprezentanților acestora, precum și liniile directoare generale privind aplicarea principiilor menționate.
   (3)   Prezenta directivă nu aduce atingere dispozițiilor dreptului intern și ale dreptului comunitar, în vigoare sau viitoare, care sunt mai favorabile protejării securității și sănătății lucrătorilor la locul de muncă.
   Articolul 2
   Domeniul de aplicare
   (1)   Prezenta directivă se aplică tuturor sectoarelor de activitate, atât publice, cât și private, (industrie, agricultură, comerț, administrație, servicii, educație, cultură, recreere etc.).
   (2)   Prezenta directivă nu este aplicabilă atunci când caracteristici inerente anumitor activități specifice din domeniul administrației publice, cum ar fi forțele armate sau poliția, sau anumitor activități specifice din domeniul serviciilor de protecție civilă sunt, în mod inevitabil, în contradicție cu dispozițiile acesteia.
   În acest caz, trebuie asigurate securitatea și sănătatea lucrătorilor, ținându-se cont, pe cât posibil, de obiectivele prezentei directive.
   Articolul 3
   Definiții
   În sensul prezentei directive, termenii de mai jos se definesc după cum urmează:

               (a)

               prin lucrător se înțelege orice persoană încadrată în muncă de către un angajator, inclusiv stagiarii și ucenicii, cu excepția personalului de serviciu;

               (b)

               prin angajator se înțelege orice persoană fizică sau juridică care este titularul unui raport de muncă cu lucrătorul și care are răspundere în ceea ce privește întreprinderea sau unitatea respectivă;

               (c)

               prin reprezentantul lucrătorilor cu răspunderi specifice privind securitatea și sănătatea lucrătorilor se înțelege orice persoană aleasă, selectată sau desemnată, în conformitate cu legislațiile și practicile interne, pentru a-i reprezenta pe lucrători în probleme legate de protecția securității și sănătății lor la locul de muncă;

               (d)

               prin prevenire se înțelege ansamblul dispozițiilor sau măsurilor adoptate sau planificate în toate etapele de lucru din întreprindere, pentru a preveni sau a reduce riscurile profesionale.

         Articolul 4
   (1)   Statele membre iau măsurile necesare pentru a asigura că angajatorii, lucrătorii și reprezentanții lucrătorilor fac obiectul dispozițiilor legale necesare aplicării prezentei directive.
   (2)   Statele membre asigură, în special, supravegherea și controlul necesare.
   SECȚIUNEA II
   OBLIGAȚIILE ANGAJATORILOR
   Articolul 5
   Dispoziții generale
   (1)   Angajatorul are obligația de a asigura securitatea și sănătatea lucrătorilor, sub toate aspectele, referitoare la activitatea desfășurată.
   (2)   Dacă, în temeiul articolului 7 alineatul (3), angajatorul recurge la servicii sau persoane specializate din exteriorul întreprinderii sau unității respective, acesta nu este exonerat de răspunderile care îi revin în acest domeniu.
   (3)   Obligațiile lucrătorilor în domeniul securității și sănătății la locul de muncă nu aduc atingere principiului răspunderii angajatorului.
   (4)   Prezenta directivă nu aduce atingere posibilității statelor membre de a prevedea excluderea sau diminuarea răspunderii angajatorilor pentru faptele determinate de împrejurări independente de voința acestora, neobișnuite și imprevizibile ori determinate de evenimente excepționale, ale căror consecințe nu ar fi putut fi evitate, în ciuda diligenței manifestate.
   Statele membre nu sunt obligate să recurgă la posibilitatea menționată în paragraful anterior.
   Articolul 6
   Obligații generale ale angajatorilor
   (1)   În cadrul răspunderilor sale, angajatorul ia măsurile necesare pentru protecția securității și sănătății lucrătorilor, inclusiv pentru prevenirea riscurilor profesionale și asigurarea informării și formării, precum și asigurarea organizării și mijloacelor necesare.
   Angajatorul trebuie să vegheze la adaptarea acestei măsuri, ținând seama de schimbarea împrejurărilor, cu scopul de a îmbunătăți situațiile existente.
   (2)   Angajatorul aplică măsurile menționate la alineatul (1) primul paragraf pe baza următoarelor principii generale de prevenire:

               (a)

               evitarea riscurilor;

               (b)

               evaluarea riscurilor care nu pot fi evitate;

               (c)

               combaterea riscurilor la sursă;

               (d)

               adaptarea muncii în funcție de persoană, în special în ce privește proiectarea locurilor de muncă, alegerea echipamentului de lucru și a metodelor de producție și de lucru, în vederea, în special, a atenuării muncii monotone și a muncii normate și a reducerii efectelor acestora asupra sănătății;

               (e)

               adaptarea la progresul tehnic;

               (f)

               înlocuirea aspectelor periculoase prin aspecte nepericuloase sau mai puțin periculoase;

               (g)

               dezvoltarea unei politici de prevenire cuprinzătoare și coerente, care să includă tehnologia, organizarea muncii, condițiile de muncă, relațiile sociale și influența factorilor legați de mediul de lucru;

               (h)

               acordarea priorității măsurilor de protecție colectivă față de cele de protecție individuală;

               (i)

               acordarea de instrucțiuni corespunzătoare lucrătorilor.

         (3)   Fără a aduce atingere celorlalte dispoziții ale prezentei directive și ținând cont de natura activităților din întreprinderea sau unitatea în care lucrează, angajatorul:

               (a)

               evaluează riscurile privind securitatea și sănătatea lucrătorilor, între altele, la alegerea echipamentului de lucru, a substanțelor chimice sau a preparatelor utilizate și la amenajarea locurilor de muncă.
               Ulterior acestei evaluări și în funcție de necesități, măsurile de prevenire și metodele de producție și de lucru aplicate de către angajator trebuie:

                           —

                           să asigure o îmbunătățire a nivelului de protecție a securității și sănătății lucrătorilor;

                           —

                           să fie integrate în toate activitățile întreprinderii și/sau unității respective și la toate nivelurile ierarhice;

               (b)

               ia în considerație capacitatea lucrătorilor în ceea ce privește sănătatea și securitatea lor ori de câte ori le încredințează o sarcină;

               (c)

               se asigură că planificarea și introducerea de noi tehnologii fac obiectul consultării lucrătorilor sau a reprezentanților lor în ceea ce privește consecințele alegerii echipamentului, condițiilor de lucru și mediului de lucru asupra securității și sănătății lucrătorilor;

               (d)

               să ia măsurile corespunzătoare pentru ca numai salariații care au primit instrucțiuni adecvate să poată avea acces în zonele de risc grav și specific.

         (4)   Fără a aduce atingere celorlalte dispoziții ale prezentei directive, în cazul în care, la același loc de muncă, sunt prezenți lucrători ai mai multor întreprinderi, angajatorii cooperează pentru aplicarea prevederilor privind securitatea, sănătatea și igiena profesională și, luând în considerație natura activităților, își coordonează acțiunile de protecție și prevenire a riscurilor profesionale, se informează reciproc și îi informează și pe lucrătorii lor sau pe reprezentanții acestora în privința riscurilor profesionale.
   (5)   Măsurile privind securitatea, igiena și sănătatea la locul de muncă nu trebuie să presupună, în nici o situație, obligații financiare din partea lucrătorilor.
   Articolul 7
   Servicii de protecție și prevenire
   (1)   Fără a aduce atingere obligațiilor prevăzute la articolele 5 și 6, angajatorul desemnează unul sau mai mulți lucrători pentru a se ocupa de activitățile de protecție și prevenire a riscurilor profesionale în întreprindere sau unitate.
   (2)   Lucrătorii desemnați nu trebuie să fie dezavantajați ca urmare a desfășurării activităților de protecție și prevenire a riscurilor profesionale.
   Lucrătorii desemnați în acest sens trebuie să dispună de timpul necesar pentru a-și putea îndeplini obligațiile care rezultă din prezenta directivă.
   (3)   În cazul în care resursele întreprinderii sau unității respective sunt insuficiente pentru organizarea activităților de protecție și prevenire din lipsa personalului specializat, angajatorul este obligat să recurgă la resurse (persoane sau servicii) din afara întreprinderii sau unității respective.
   (4)   În cazul în care angajatorul recurge la asemenea resurse, persoanele sau serviciile trebuie informate de către angajator cu privire la factorii cunoscuți sau suspectați ca având efecte asupra securității și sănătății lucrătorilor și trebuie să aibă acces la informațiile menționate la articolul 10 alineatul (2).
   (5)   În toate cazurile:

               —

               lucrătorii desemnați trebuie să aibă capacitatea necesară și să dispună de mijloacele necesare;

               —

               persoanele sau serviciile externe consultate trebuie să aibă aptitudinile și mijloacele personale și profesionale necesare;

               —

               lucrătorii desemnați și persoanele sau serviciile externe consultate trebuie să fie în număr suficient

         pentru a se putea ocupa de organizarea măsurilor de protecție și prevenire, ținând cont de mărimea întreprinderii sau unității și de riscurile la care sunt expuși salariații, precum și de distribuția acestora în cadrul întreprinderii sau unității.
   (6)   Protecția și prevenirea riscurilor privind securitatea și sănătatea, care fac obiectul prezentului articol, sunt asigurate de unul sau mai mulți lucrători, de către un serviciu sau de către servicii distincte, indiferent dacă sunt din interiorul sau exteriorul întreprinderii sau unității.
   Lucrătorul sau lucrătorii și serviciul sau serviciile trebuie să lucreze împreună ori de câte ori este necesar.
   (7)   Statele membre pot defini, în funcție de natura activităților și de mărimea întreprinderilor, categoriile de întreprinderi în care angajatorul, dacă este competent, poate el însuși să-și asume răspunderea pentru măsurile menționate la alineatul (1).
   (8)   Statele membre definesc capacitățile și aptitudinile necesare menționate la alineatul (5).
   Acestea pot determina numărul suficient necesar menționat la alineatul (5).
   Articolul 8
   Primul-ajutor, stingerea incendiilor și evacuarea lucrătorilor, riscurile grave și imediate
   (1)   Angajatorul trebuie:

               —

               să ia măsurile necesare pentru acordarea primului ajutor, stingerea incendiilor și evacuarea salariaților, măsuri adaptate naturii activităților și mărimii întreprinderii sau unității și care iau în considerație prezența altor persoane;

               —

               să asigure orice contacte necesare cu serviciile externe, în special în ceea ce privește acordarea primului-ajutor, asigurarea serviciului medical de urgență, a serviciilor de salvare și a celor de pompieri.

         (2)   În conformitate cu alineatul (1), angajatorul desemnează, între altele, salariații care trebuie să aplice aceste măsuri de prim-ajutor, de stingere a incendiilor și de evacuare a lucrătorilor.
   Numărul acestor lucrători, formarea și echipamentul disponibil trebuie să fie adecvate, ținând cont de mărimea și de riscurile specifice ale întreprinderii sau unității.
   (3)   Angajatorul:

               (a)

               informează, cât mai curând posibil, toți salariații care sunt sau pot fi expuși unui pericol grav și imediat asupra riscului implicat și asupra măsurilor luate sau care urmează a fi luate cu privire la protecția lor;

               (b)

               acționează și oferă instrucțiuni pentru a le permite lucrătorilor să înceteze lucrul și să părăsească imediat locul de muncă și să se îndrepte către o zonă sigură, în condițiile unui pericol grav, imediat și inevitabil;

               (c)

               cu excepția cazurilor bine întemeiate, nu impune lucrătorilor reluarea lucrului, atunci când la locul de muncă există încă un pericol grav și imediat.

         (4)   Lucrătorii care, în cazul unui pericol grav, imediat și inevitabil, își părăsesc postul de lucru sau o zonă periculoasă nu trebuie dezavantajați, ci trebuie protejați împotriva oricăror consecințe vătămătoare și nejustificate, în conformitate cu legislațiile și practicile interne.
   (5)   Angajatorul se asigură că toți lucrătorii săi, în cazul unui pericol grav și imediat pentru propria lor securitate și cea a altor persoane și în cazul în care responsabilul imediat superior nu poate fi contactat, pot lua măsurile corespunzătoare în conformitate cu cunoștințele lor și cu mijloacele tehnice de care dispun, pentru a evita consecințele unui astfel de pericol.
   Acțiunile lor nu le pot cauza prejudicii, cu excepția situațiilor în care acționează fără discernământ sau dau dovadă de neglijență.
   Articolul 9
   Diverse obligații ale angajatorului
   (1)   Angajatorul:

               (a)

               trebuie să dispună de o evaluare a riscurilor privind securitatea și sănătatea la locul de muncă, inclusiv a celor referitoare la grupurile de lucrători expuși unor riscuri speciale;

               (b)

               decide care sunt măsurile de protecție ce urmează a fi luate și, dacă este necesar, care este echipamentul de protecție care poate fi utilizat;

               (c)

               ține evidența accidentelor de muncă care conduc la o incapacitate de muncă a lucrătorului mai mare de 3 zile;

               (d)

               redactează, la solicitarea autorităților competente și în conformitate cu legislațiile și practicile interne, rapoartele privind accidentele de muncă suferite de lucrători.

         (2)   Statele membre definesc, în funcție de natura activităților și mărimea întreprinderilor, obligațiile ce revin diferitelor categorii de întreprinderi cu privire la redactarea documentelor prevăzute la alineatul (1) literele (a) și (b) și la pregătirea documentelor prevăzute la alineatul (1) literele (c) și (d).
   Articolul 10
   Informarea lucrătorilor
   (1)   Angajatorul ia măsurile corespunzătoare pentru ca lucrătorii și reprezentanții acestora din întreprindere sau unitate să primească, în conformitate cu legislațiile și practicile interne, care pot avea în vedere, între altele, mărimea întreprinderii sau unității, toate informațiile necesare privind:

               (a)

               riscurile pentru sănătate și securitate și măsurile și activitățile de protecție și prevenire atât la nivelul întreprinderii sau al unității, în general, cât și la nivelul fiecărui tip de post de muncă sau funcție, în particular;

               (b)

               măsurile luate în conformitate cu articolul 8 alineatul (2).

         (2)   Angajatorul ia măsurile corespunzătoare pentru ca angajatorii lucrătorilor din orice întreprindere sau unitate externă încadrați în muncă în întreprinderea sau unitatea sa să primească, în conformitate cu legislațiile și practicile interne, informații adecvate cu privire la aspectele menționate la alineatul (1) literele (a) și (b), destinate lucrătorilor în cauză.
   (3)   Angajatorul ia măsurile corespunzătoare pentru ca lucrătorii care îndeplinesc funcții specifice de protecție a sănătății și securității lucrătorilor sau reprezentanții acestora să aibă acces, pentru a-și îndeplini funcțiile lor în conformitate cu legislațiile și practicile interne, la următoarele:

               (a)

               evaluarea riscurilor și măsurile de protecție prevăzute la articolul 9 alineatul (1) literele (a) și (b);

               (b)

               lista și rapoartele prevăzute la articolul 9 alineatul (1) literele (c) și (d);

               (c)

               informații care rezultă din măsurile de protecție și prevenire, agențiile de control și organismele care răspund de sănătate și securitate.

         Articolul 11
   Consultarea și participarea lucrătorilor
   (1)   Angajatorii consultă lucrătorii și pe reprezentanții acestora și le permit să ia parte la discuții cu privire la toate problemele referitoare la securitatea și sănătatea la locul de muncă.
   Aceasta presupune următoarele:

               —

               consultarea lucrătorilor;

               —

               dreptul lucrătorilor și al reprezentanților acestora de a face propuneri;

               —

               participarea echilibrată, în conformitate cu legislațiile și/sau practicile naționale.

         (2)   Lucrătorii și reprezentanții acestora cu răspunderi specifice privind securitatea și sănătatea lucrătorilor iau parte la următoarele activități, în mod echilibrat, în conformitate cu legislațiile și practicile interne, sau sunt consultați în prealabil și în timp util de către angajator cu privire la:

               (a)

               orice măsură care ar putea afecta în mod semnificativ securitatea și sănătatea;

               (b)

               desemnarea lucrătorilor menționați la articolul 7 alineatul (1) și articolul 8 alineatul (2) și activitățile prevăzute la articolul 7 alineatul (1);

               (c)

               informațiile menționate la articolul 9 alineatul (1) și la articolul 10;

               (d)

               recurgerea, dacă este cazul, la persoane sau servicii competente din afara întreprinderii sau unității, prevăzute la articolul 7 alineatul (3);

               (e)

               planificarea și organizarea formării prevăzute la articolul 12.

         (3)   Reprezentanții lucrătorilor cu răspunderi specifice privind securitatea și sănătatea lucrătorilor au dreptul să solicite angajatorului să ia măsurile corespunzătoare și să îi prezinte propuneri cu scopul de a îndepărta riscurile la care sunt expuși lucrătorii și/sau de a elimina sursele de pericol.
   (4)   Lucrătorii menționați la alineatul (2) și reprezentații lucrătorilor menționați la alineatele (2) și (3) nu pot fi dezavantajați din cauza desfășurării activităților prevăzute la alineatele (2) și (3).
   (5)   Angajatorii trebuie să acorde reprezentanților lucrătorilor, cu răspunderi specifice privind securitatea și sănătatea lucrătorilor, timp liber plătit corespunzător și să le furnizeze mijloacele necesare pentru a le permite acestora să-și exercite drepturile și funcțiile care derivă din prezenta directivă.
   (6)   Lucrătorii și reprezentanții acestora au dreptul să recurgă, în conformitate cu legislațiile și practicile interne, la autoritatea care răspunde de protecția securității și sănătății la locul de muncă, în cazul în care consideră că măsurile luate și mijloacele puse la dispoziție de angajator nu corespund scopurilor de asigurare a securității și sănătății la locul de muncă.
   În timpul inspecțiilor, reprezentanților lucrătorilor trebuie să li se acorde posibilitatea de a prezenta autorităților competente observațiile lor.
   Articolul 12
   Formarea lucrătorilor
   (1)   Angajatorul trebuie să se asigure că fiecare lucrător beneficiază de o formare suficientă și corespunzătoare privind protecția securității și sănătății, în special sub formă de informații și instrucțiuni:

               —

               la angajare;

               —

               în cazul schimbării locului de muncă sau al unui transfer;

               —

               în cazul introducerii unui nou echipament de lucru sau al unor modificări ale echipamentului existent;

               —

               în cazul introducerii oricărei tehnologii noi.

         Această formare este:

               —

               adaptată în funcție de evoluția riscurilor sau de apariția unora noi;

               —

               periodică, dacă este necesar.

         (2)   Angajatorul trebuie să se asigure că lucrătorii din întreprinderi sau unități externe care sunt încadrați în muncă în întreprinderea sau unitatea sa au primit instrucțiunile corespunzătoare referitoare la riscurile privind securitatea și sănătatea pe durata desfășurării activităților în întreprinderea sau unitatea sa.
   (3)   Reprezentanții lucrătorilor cu un rol specific privind protecția securității și sănătății lucrătorilor au dreptul la o formare corespunzătoare.
   (4)   Costul formării prevăzute la alineatele (1) și (3) nu poate fi suportat de lucrători sau de către reprezentanții acestora.
   Formarea prevăzută la alineatul (1) trebuie să se desfășoare în timpul programului de lucru.
   Formarea prevăzută la alineatul (3) trebuie să se desfășoare în timpul programului de lucru sau conform practicii naționale, fie în interiorul, fie în afara întreprinderii sau unității.
   SECȚIUNEA III
   OBLIGAȚIILE LUCRĂTORILOR
   Articolul 13
   (1)   Fiecărui lucrător îi revine obligația de a avea grijă, în măsura posibilului, de sănătatea și securitatea sa și a altor persoane care pot fi afectate de actele sau omisiunile sale la locul de muncă, în conformitate cu formarea și instrucțiunile date de angajatorul său.
   (2)   În acest scop, lucrătorii, în conformitate cu formarea lor și instrucțiunile primite de la angajator, trebuie, în special:

               (a)

               să utilizeze corect mașinile, aparatele, uneltele, substanțele periculoase, echipamentele de transport și alte mijloace de producție;

               (b)

               să utilizeze corect echipamentul individual de protecție pus la dispoziție și, după utilizare, să îl înapoieze la locul său;

               (c)

               să evite deconectarea, schimbarea sau mutarea arbitrară a dispozitivelor de securitate a mașinilor, aparaturii, uneltelor, instalațiilor tehnice și clădirilor și să utilizeze corect aceste dispozitive de protecție;

               (d)

               să comunice imediat angajatorului și altor lucrători cu răspunderi specifice privind securitatea și sănătatea lucrătorilor orice situație de muncă pe care au motive întemeiate să o considere un pericol grav pentru securitate și sănătate, precum și orice defecțiuni ale sistemelor de protecție;

               (e)

               în conformitate cu practica internă, să coopereze cu angajatorul și lucrătorii cu răspunderi specifice privind securitatea și sănătatea, atât timp cât este necesar, pentru a face posibilă realizarea oricăror sarcini sau cerințe impuse de autoritatea competentă pentru protecția sănătății și securității lucrătorilor;

               (f)

               în conformitate cu practica internă, să coopereze cu angajatorul și lucrătorii cu răspunderi specifice privind securitatea și sănătatea lucrătorilor, atât timp cât este necesar, pentru a da posibilitatea angajatorului să se asigure că mediul de lucru și condițiile de muncă sunt corespunzătoare și nu prezintă riscuri pentru sănătate și securitate în cadrul domeniului său de activitate.

         SECȚIUNEA IV
   DISPOZIȚII DIVERSE
   Articolul 14
   Controlul medical
   (1)   Pentru a asigura lucrătorilor controlul medical corespunzător situațiilor de risc pentru sănătate și securitate cu care se confruntă la locul de muncă, se introduc măsuri în conformitate cu legislația și practicile interne.
   (2)   Măsurile prevăzute la alineatul (1) sunt astfel formulate încât fiecare lucrător, dacă dorește, să poată beneficia de control medical la intervale regulate.
   (3)   Controlul medical poate fi prevăzut ca parte a sistemului național de sănătate.
   Articolul 15
   Grupurile de risc
   Grupurile de risc extrem de sensibile trebuie protejate împotriva pericolelor care le afectează în mod deosebit.
   Articolul 16
   Directive speciale. Modificări.
   Domeniu general de aplicare a prezentei directive
   (1)   Consiliul adoptă, la propunerea Comisiei, în temeiul articolului 118a din tratat, directive speciale, între altele, în domeniile enumerate în anexă.
   (2)   Prezenta directivă și, fără a aduce atingere procedurii menționate la articolul 17 privind adaptările tehnice, directivele speciale pot fi modificate în conformitate cu procedura prevăzută la articolul 118a din tratat.
   (3)   Dispozițiile prezentei directive se aplică integral tuturor domeniilor reglementate de directivele speciale, fără a aduce atingere dispozițiilor mai restrictive sau specifice prevăzute de aceste directive speciale.
   Articolul 17
   Comitetul
   (1)   Pentru adaptările pur tehnice ale directivelor speciale prevăzute la articolul 16 alineatul (1), în funcție de:

               —

               adoptarea de directive în domeniul armonizării tehnice și standardizării
               și/sau

               —

               progresul tehnic, evoluția reglementărilor sau specificațiilor internaționale și a cunoștințelor,

         Comisia este sprijinită de un Comitet format din reprezentanții statelor membre și prezidat de reprezentantul Comisiei.
   (2)   Reprezentantul Comisiei prezintă Comitetului un proiect cu măsurile ce urmează să fie adoptate.
   Comitetul își dă avizul cu privire la acest proiect în termenul pe care președintele îl poate stabili în funcție de urgența chestiunii în cauză.
   Avizul este emis cu majoritatea prevăzută la articolul 148 alineatul (2) din tratat pentru deciziile pe care Consiliul trebuie să le adopte la propunerea Comisiei.
   În cadrul Comitetului, voturile reprezentanților statelor membre sunt ponderate conform articolului menționat anterior. Președintele nu participă la vot.
   (3)   Comisia adoptă măsurile preconizate, dacă acestea sunt conforme cu avizul Comitetului.
   Dacă măsurile preconizate nu sunt conforme cu avizul Comitetului sau în lipsa avizului, Comisia prezintă Consiliului, fără întârziere, o propunere cu privire la măsurile ce trebuie adoptate. Consiliul hotărăște cu majoritate calificată.
   Dacă, la expirarea unui termen de trei luni de la data prezentării la Consiliu, acesta nu adoptă încă o hotărâre, măsurile propuse sunt adoptate de Comisie.
   Articolul 18
   Dispoziții finale
   (1)   Statele membre adoptă și pun în aplicare actele cu putere de lege și actele administrative necesare aducerii la îndeplinire a prezentei directive până la 31 decembrie 1992.
   Statele membre informează imediat Comisia cu privire la aceasta.
   (2)   Comisiei îi sunt comunicate de statele membre textele dispozițiilor de drept intern pe care le-au adoptat deja sau pe care le adoptă în domeniul reglementat de prezenta directivă.
   (3)   Statele membre raportează Comisiei, la fiecare cinci ani, cu privire la punerea concretă în aplicare a dispozițiilor prezentei directive, indicând punctele de vedere ale partenerilor sociali.
   Comisia informează Parlamentul European, Consiliul, Comitetul Economic și Social și Comitetul consultativ pentru securitate, igienă și protecția sănătății la locul de muncă.
   (4)   Comisia înaintează periodic Parlamentului European, Consiliului și Comitetului Economic și Social un raport cu privire la punerea în aplicare a prezentei directive, având în vedere alineatele (1) – (3).
   Articolul 19
   Prezenta directivă se adresează statelor membre.

      Adoptată la Luxemburg, 12 iunie 1989.

            Pentru Consiliu

            Președintele

         M. CHAVES GONZALES

      (1)  JO C 141, 30.5.1988, p. 1.

      (2)  JO C 326, 19.12.1988, p. 102 și

      JO C 158, 26.6.1989.

      (3)  JO C 175, 4.7.1988, p. 22.

      (4)  JO C 28, 3.2.1988, p. 3.

      (5)  JO C 28, 3.2.1988, p. 1.

      (6)  JO L 327, 3.12.1980, p. 8.

      (7)  JO L 356, 24.12.1988, p. 74.

      (8)  JO L 185, 9.7.1974, p. 15.
   ANEXĂ
   Lista domeniilor menționate la articolul 16 alineatul (1):

               —

               locurile de muncă;

               —

               echipamentul de lucru;

               —

               echipamentul individual de protecție;

               —

               lucrul cu echipamente dotate cu ecrane de afișaj;

               —

               manipularea încărcăturilor grele care implică riscul accidentării zonei lombare;

               —

               șantierele temporare sau mobile;

               —

               pescuitul și agricultura.


title: Directiva 2010/21/UE a Comisiei din 12 martie 2010 de modificare a anexei I la Directiva 91/414/CEE a Consiliului în privința dispozițiilor specifice privind substanțele clotianidin, thiamethoxam, fipronil și imidacloprid (Text cu relevanță pentru SEE)

text:
               13.3.2010

               RO

               Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

               L 65/27

         DIRECTIVA 2010/21/UE A COMISIEI
   din 12 martie 2010
   de modificare a anexei I la Directiva 91/414/CEE a Consiliului în privința dispozițiilor specifice privind substanțele clotianidin, thiamethoxam, fipronil și imidacloprid
   (Text cu relevanță pentru SEE)
   COMISIA EUROPEANĂ,
   având în vedere Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene,
   având în vedere Directiva 91/414/CEE a Consiliului din 15 iulie 1991 privind introducerea pe piață a produselor de uz fitosanitar (1), în special articolul 6 alineatul (1) paragraful al doilea a doua liniuță,
   întrucât:

               (1)

               Substanțele active clotianidin, thiamethoxam, fipronil și imidacloprid au fost incluse în anexa I la Directiva 91/414/CEE prin Directivele 2006/41/CE (2), 2007/6/CE (3), 2007/52/CE (4) și, respectiv, 2008/116/CE (5) ale Comisiei.

               (2)

               Răspândiri accidentale ale substanțelor active menționate anterior raportate recent de mai multe state membre au determinat pierderi importante în rândul coloniilor de albine melifere. Prin urmare, statele membre în cauză au luat măsuri de precauție pentru suspendarea temporară a introducerii pe piață a produselor de protecție a plantelor care conțin substanțele respective.

               (3)

               Substanțele clotianidin, thiamethoxam și imidacloprid pot fi autorizate numai pentru utilizări ca insecticid, inclusiv utilizarea ca tratament al semințelor. Substanța fipronil poate fi autorizată numai pentru utilizări ca insecticid pentru tratarea semințelor. Accidentele raportate de statele membre sunt legate de utilizarea necorespunzătoare a substanțelor active respective pentru tratarea semințelor.

               (4)

               Pentru a evita producerea altor accidente în viitor, sunt necesare dispoziții suplimentare, inclusiv măsuri adecvate de reducere a riscurilor, pentru substanțele clotianidin, thiamethoxam, fipronil și imidacloprid.

               (5)

               Prin urmare, Directiva 91/414/CEE ar trebui modificată în consecință.

               (6)

               Măsura prevăzută în prezenta directivă este conformă cu avizul Comitetului permanent pentru lanțul alimentar și sănătatea animală,

         ADOPTĂ PREZENTA DIRECTIVĂ:
   Articolul 1
   Anexa I la Directiva 91/414/CEE se modifică în conformitate cu anexa la prezenta directivă.
   Articolul 2
   Statele membre adoptă și publică, cel târziu până la 31 octombrie 2010, actele cu putere de lege și actele administrative necesare pentru a se conforma prezentei directive. Statele membre comunică de îndată Comisiei textele acestor acte, precum și un tabel de corespondență între respectivele acte și prezenta directivă.
   Statele membre aplică aceste acte începând cu 1 noiembrie 2010.
   Atunci când statele membre adoptă aceste acte, ele conțin o trimitere la prezenta directivă sau sunt însoțite de o asemenea trimitere la data publicării lor oficiale. Statele membre stabilesc modalitatea de efectuare a acestei trimiteri.
   Articolul 3
   Atunci când este necesar, statele membre modifică sau retrag, până la 31 octombrie 2010, autorizațiile existente pentru produsele de protecție a plantelor care conțin clotianidin, thiamethoxam, fipronil și imidacloprid ca substanțe active, în conformitate cu Directiva 91/414/CEE.
   Articolul 4
   Prezenta directivă intră în vigoare în a douăzecea zi de la data publicării în Jurnalul Oficial al Uniunii Europene.
   Articolul 5
   Prezenta directivă se adresează statelor membre.

      Adoptată la Bruxelles, 12 martie 2010.

            Pentru Comisie

            Președintele

         José Manuel BARROSO

      (1)  JO L 230, 19.8.1991, p. 1.

      (2)  JO L 187, 8.7.2006, p. 24.

      (3)  JO L 43, 15.2.2007, p. 13.

      (4)  JO L 214, 17.8.2007, p. 3.

      (5)  JO L 337, 16.12.2008, p. 86.

      ANEXĂ
      Anexa I la Directiva 91/414/CEE se modifică după cum urmează:

                  1.

                  Pe rândul 123, privind substanța clotianidin, în coloana „Dispoziții specifice”, partea A se înlocuiește cu următorul text:
                  „PARTEA A
                  Se pot autoriza numai utilizările ca insecticid.
                  Pentru a proteja organismele nevizate, în special albinele melifere, pentru utilizările ca tratament al semințelor:

                              —

                              învelirea semințelor se efectuează doar în unitățile profesioniste de tratare a semințelor. Unitățile respective trebuie să aplice cele mai bune tehnici disponibile, pentru a se asigura că emisia de praf în timpul aplicării asupra semințelor, depozitării și transportului poate fi redusă la minimum;

                              —

                              se utilizează un echipament de însămânțare adecvat care să asigure un grad înalt de încorporare în sol și o reducere la minimum a pierderilor și a emisiilor de praf.

                        Statele membre se asigură că:

                              —

                              pe eticheta semințelor tratate se menționează faptul că semințele au fost tratate cu substanța clotianidin și se indică măsurile de reducere a riscurilor prevăzute în autorizație;

                              —

                              condițiile de autorizare, în special pentru aplicarea prin pulverizare, includ, după caz, măsuri de reducere a riscurilor pentru a proteja albinele melifere;

                              —

                              sunt inițiate programe de monitorizare pentru a verifica expunerea efectivă a albinelor melifere la clotianidin în zone utilizate în mod intensiv de albinele culegătoare sau de apicultori, după caz.”

                  2.

                  Pe rândul 142, privind substanța thiamethoxam, în coloana „Dispoziții specifice”, partea A se înlocuiește cu următorul text:
                  „PARTEA A
                  Se pot autoriza numai utilizările ca insecticid.
                  Pentru a proteja organismele nevizate, în special albinele melifere, pentru utilizările ca tratament al semințelor:

                              —

                              învelirea semințelor se efectuează doar în unitățile profesioniste de tratare a semințelor. Unitățile respective trebuie să aplice cele mai bune tehnici disponibile, pentru a se asigura că emisia de praf în timpul aplicării asupra semințelor, depozitării și transportului poate fi redusă la minimum;

                              —

                              se utilizează un echipament de însămânțare adecvat care să asigure un grad înalt de încorporare în sol și o reducere la minimum a pierderilor și a emisiilor de praf.

                        Statele membre se asigură că:

                              —

                              pe eticheta semințelor tratate se menționează faptul că semințele au fost tratate cu substanța thiamethoxam și se indică măsurile de reducere a riscurilor prevăzute în autorizație;

                              —

                              condițiile de autorizare, în special pentru aplicarea prin pulverizare, includ, după caz, măsuri de reducere a riscurilor pentru a proteja albinele melifere;

                              —

                              sunt inițiate programe de monitorizare pentru a verifica expunerea efectivă a albinelor melifere la thiamethoxam în zone utilizate în mod intensiv de albinele culegătoare sau de apicultori, după caz.”

                  3.

                  Pe rândul 163, privind substanța fipronil, în coloana „Dispoziții specifice”, partea A se înlocuiește cu următorul text:
                  „PARTEA A
                  Se pot autoriza numai utilizările ca insecticid pentru tratarea semințelor.
                  Pentru a proteja organismele nevizate, în special albinele melifere:

                              —

                              învelirea semințelor se efectuează doar în unitățile profesioniste de tratare a semințelor. Unitățile respective trebuie să aplice cele mai bune tehnici disponibile, pentru a se asigura că emisia de praf în timpul aplicării asupra semințelor, depozitării și transportului poate fi redusă la minimum;

                              —

                              se utilizează un echipament de însămânțare adecvat care să asigure un grad înalt de încorporare în sol și o reducere la minimum a pierderilor și a emisiilor de praf.

                        Statele membre se asigură că:

                              —

                              pe eticheta semințelor tratate se menționează faptul că semințele au fost tratate cu substanța fipronil și se indică măsurile de reducere a riscurilor prevăzute în autorizație;

                              —

                              sunt inițiate programe de monitorizare pentru a verifica expunerea efectivă a albinelor melifere la fipronil în zone utilizate în mod intensiv de albinele culegătoare sau de apicultori, după caz.”

                  4.

                  Pe rândul 163, privind substanța fipronil, în coloana „Dispoziții specifice”, partea B, următorul text se elimină:

                              „—

                              utilizării echipamentului corespunzător care asigură un grad înalt de încorporare în sol și o reducere a scurgerii pe perioada aplicației.”

                  5.

                  Pe rândul 222, privind substanța imidacloprid, în coloana „Dispoziții specifice”, partea A se înlocuiește cu următorul text:
                  „PARTEA A
                  Se pot autoriza numai utilizările ca insecticid.
                  Pentru a proteja organismele nevizate, în special albinele melifere și păsările, pentru utilizările ca tratament al semințelor:

                              —

                              învelirea semințelor se efectuează doar în unitățile profesioniste de tratare a semințelor. Unitățile respective trebuie să aplice cele mai bune tehnici disponibile, pentru a se asigura că emisia de praf în timpul aplicării asupra semințelor, depozitării și transportului poate fi redusă la minimum;

                              —

                              se utilizează un echipament de însămânțare adecvat care să asigure un grad înalt de încorporare în sol și o reducere la minimum a pierderilor și a emisiilor de praf.

                        Statele membre se asigură că:

                              —

                              pe eticheta semințelor tratate se menționează faptul că semințele au fost tratate cu substanța imidacloprid și se indică măsurile de reducere a riscurilor prevăzute în autorizație;

                              —

                              condițiile de autorizare, în special pentru aplicarea prin pulverizare, includ, după caz, măsuri de reducere a riscurilor pentru a proteja albinele melifere;

                              —

                              sunt inițiate programe de monitorizare pentru a verifica expunerea efectivă a albinelor melifere la imidacloprid în zone utilizate în mod intensiv de albinele culegătoare sau de apicultori, după caz.”

                  6.

                  Pe rândul 222, privind substanța imidacloprid, în coloana „Dispoziții specifice”, partea B, următorul text se elimină:

                              „—

                              protecției meliferelor, în special în cazul aplicării prin pulverizare, și trebuie să se asigure că în condițiile de autorizare sunt prevăzute, după caz, măsuri de atenuare a riscurilor.”