title: Directiva (UE) 2020/284 a Consiliului din 18 februarie 2020 de modificare a Directivei 2006/112/CE în ceea ce privește introducerea anumitor cerințe pentru prestatorii de servicii de plată

text:
                  2.3.2020

                  RO

                  Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

                  L 62/7

         DIRECTIVA (UE) 2020/284 A CONSILIULUI
         din 18 februarie 2020
         de modificare a Directivei 2006/112/CE în ceea ce privește introducerea anumitor cerințe pentru prestatorii de servicii de plată
         CONSILIUL UNIUNII EUROPENE,
         având în vedere Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene, în special articolul 113,
         având în vedere propunerea Comisiei Europene,
         după transmiterea proiectului de act legislativ către parlamentele naționale,
         având în vedere avizul Parlamentului European (1),
         având în vedere avizul Comitetului Economic și Social European (2),
         hotărând în conformitate cu o procedură legislativă specială,
         întrucât:

                     (1)

                     Directiva 2006/112/CE a Consiliului (3) stabilește obligațiile generale de evidență privind taxa pe valoarea adăugată (TVA) pentru persoanele impozabile.

                     (2)

                     Creșterea comerțului electronic facilitează vânzarea transfrontalieră de bunuri și servicii către consumatori finali din statele membre. În acest context, comerțul electronic transfrontalier privește livrări pentru care TVA este datorată într-un stat membru, dar furnizorul este stabilit într-un alt stat membru, pe un teritoriu terț sau într-o țară terță. Cu toate acestea, întreprinderile care comit fraude exploatează oportunitățile oferite de comerțul electronic pentru a obține avantaje de piață neloiale, sustrăgându-se de la obligațiile în materie de TVA care le revin. În cazul în care se aplică principiul impozitării la destinație, întrucât consumatorilor nu le revin obligații de evidență, statele membre în care se găsesc consumatorii au nevoie de instrumente adecvate pentru a detecta și a controla aceste întreprinderi frauduloase. Este important să fie combătută frauda transfrontalieră în domeniul TVA cauzată de comportamentul fraudulos al unor întreprinderi în domeniul comerțului electronic transfrontalier.

                     (3)

                     Pentru marea majoritate a achizițiilor online efectuate de consumatorii din Uniune, plățile sunt realizate prin intermediul prestatorilor de servicii de plată. Pentru a furniza servicii de plată, un prestator de servicii de plată deține informații specifice pentru a identifica destinatarul sau beneficiarul plății, însoțite de detalii privind data plății, suma plătită și statul membru de origine al plății, precum și despre inițierea sau nu a plății la sediul fizic al comerciantului. Aceste informații specifice sunt deosebit de importante în contextul unei plăți transfrontaliere în care plătitorul se află într-un stat membru, iar beneficiarul plății se află într-un alt stat membru, pe un teritoriu terț sau într-o țară terță. Astfel de informații sunt necesare autorităților fiscale din statele membre (denumite în continuare „autoritățile fiscale”) pentru a-și îndeplini sarcinile de bază de detectare a întreprinderilor frauduloase și de control al obligațiilor în materie de TVA. Prin urmare, este necesar ca prestatorii de servicii de plată să pună la dispoziția autorităților fiscale respectivele informații pentru a le sprijini să detecteze și să combată frauda transfrontalieră în domeniul TVA.

                     (4)

                     Pentru a combate frauda în domeniul TVA, este important ca prestatorilor de servicii de plată să le revină obligația de a păstra o evidență suficient de detaliată și de a raporta anumite plăți transfrontaliere determinate în funcție de locația plătitorului și de locația beneficiarului plății. Ca urmare, este necesar să se definească noțiunea de locație a plătitorului și a beneficiarului plății, precum și mijloacele pentru identificarea acestor locații. Locația plătitorului și a beneficiarului plății ar trebui să genereze obligații de a păstra evidențe și de a raporta numai în sarcina prestatorilor de servicii de plată stabiliți în Uniune, iar respectivele obligații nu ar trebui să aducă atingere normelor stabilite în Directiva 2006/112/CE și în Regulamentul de punere în aplicare (UE) nr. 282/2011 al Consiliului (4) în ceea ce privește locul unei operațiuni impozabile.

                     (5)

                     Pe baza informațiilor pe care le dețin deja, prestatorii de servicii de plată sunt în măsură să identifice locația beneficiarului plății și a plătitorului în legătură cu serviciile de plată pe care le execută, folosind un identificator al unui cont de plăți al plătitorului sau beneficiarului plății sau orice alt identificator care să identifice fără echivoc și să furnizeze locația beneficiarului plății și a plătitorului. Când astfel de identificatori nu sunt disponibili, locația plătitorului sau locația beneficiarului plății ar trebui să fie stabilite prin intermediul unui cod de identificare comercială care să identifice prestatorul de servicii de plată care acționează în numele plătitorului sau al beneficiarului plății în cazul în care fondurile sunt transferate unui beneficiar fără să fie creat un cont de plăți în numele unui plătitor, în cazul în care fondurile nu sunt creditate în niciun cont de plăți al beneficiarului sau în cazul în care nu este disponibil niciun alt identificator al plătitorului sau al beneficiarului plății.

                     (6)

                     În conformitate cu Regulamentul (UE) 2016/679 al Parlamentului European și al Consiliului (5), este important ca obligația unui prestator de servicii de plată de a păstra și de a furniza informații referitoare la o plată transfrontalieră să fie proporțională și să fie limitată la ceea ce este necesar pentru ca statele membre să combată frauda în domeniul TVA. În plus, singurele informații referitoare la plătitor care ar trebui să fie păstrate sunt cele privind locația plătitorului. În ceea ce privește informațiile referitoare la beneficiarul plății și la plata în sine, prestatorilor de servicii de plată ar trebui să li se impună să păstreze și să raporteze autorităților fiscale numai informațiile necesare pentru ca respectivele autorități fiscale să detecteze posibili autori ai unor fraude și să efectueze controale în materie de impozite. Prestatorilor de servicii de plată ar trebui, prin urmare, să li se impună să păstreze evidența numai a acelor plăți transfrontaliere care ar putea indica activități economice. Introducerea unui plafon pe baza numărului de plăți primite de către un beneficiar pe parcursul unui trimestru calendaristic ar oferi un indiciu dacă plățile au fost primite sau nu ca parte a unei activități economice, excluzând astfel plățile din motive necomerciale. În cazul în care se atinge un astfel de plafon, ar urma să ia naștere obligațiile prestatorului de servicii de plată de păstrare a evidențelor și de raportare.

                     (7)

                     Este posibil ca mai mulți prestatori de servicii de plată să fie implicați într-o singură plată de la un plătitor către un beneficiar al plății. Respectiva plată poate da naștere mai multor transferuri de fonduri între diferiții prestatori de servicii de plată. Este necesar ca toți prestatorii de servicii de plată implicați într-o anumită plată, cu excepția cazului în care se aplică o excludere specifică, să aibă obligații de păstrare a evidențelor și de raportare. Respectivele evidențe și raportări ar trebui să conțină informații privind plata de la plătitorul inițial către beneficiarul final, și nu informații privind transferurile intermediare de fonduri între prestatorii de servicii de plată.

                     (8)

                     Obligațiile de a păstra evidențe și de a raporta sunt aplicabile nu numai în cazul în care un prestator de servicii de plată transferă fonduri sau emite instrumente de plată pentru plătitor, ci și în cazurile în care un prestator de servicii de plată primește fonduri sau acceptă tranzacții de plată în numele beneficiarului plății.

                     (9)

                     Obligațiile prevăzute în prezenta directivă nu ar trebui să se aplice prestatorilor de servicii de plată care nu intră sub incidența Directivei (UE) 2015/2366 a Parlamentului European și a Consiliului (6). Prin urmare, atunci când prestatorii de servicii de plată ai beneficiarului plății nu sunt situați într-un stat membru, obligația de a păstra evidențe și de a raporta plățile transfrontaliere ar trebui să se aplice prestatorilor de servicii de plată ai plătitorului. În schimb, pentru ca obligațiile de a păstra evidențe și de a raporta să fie proporționale, atunci când prestatorii de servicii de plată atât ai plătitorului, cât și ai beneficiarului sunt situați într-un stat membru, numai prestatorii de servicii de plată ai beneficiarului plății ar trebui să păstreze evidențele. În scopul respectării obligațiilor de a păstra evidențe și de a raporta, ar trebui să se considere că un prestator de servicii de plată este situat într-un stat membru atunci când codul său de identificare comercială (BIC) sau codul său unic de identificare comercială se referă la statul membru respectiv.

                     (10)

                     Având în vedere volumul semnificativ de informații și sensibilitatea acestora în ceea ce privește protecția datelor cu caracter personal, este necesar și proporțional ca prestatorii de servicii de plată să păstreze o evidență referitoare la plățile transfrontaliere pe o perioadă de trei ani calendaristici pentru a asista statele membre să combată frauda în domeniul TVA și să depisteze autorii de fraude. Perioada menționată reprezintă o durată suficientă pentru ca statele membre să efectueze controale în mod eficace și să investigheze fraudele suspectate în domeniul TVA sau să detecteze fraudele în domeniul TVA.

                     (11)

                     Informațiile pe care prestatorii de servicii de plată trebuie să le păstreze urmează să fie colectate și transferate între statele membre în conformitate cu Regulamentul (UE) nr. 904/2010 al Consiliului (7) care stabilește normele privind cooperarea administrativă și schimbul de informații în vederea combaterii fraudei în domeniul TVA.

                     (12)

                     Frauda în domeniul TVA este o problemă comună tuturor statelor membre, dar statele membre în mod individual nu au informațiile necesare pentru a se asigura că normele în materie de TVA în sectorul comerțului electronic transfrontalier sunt aplicate corect sau pentru a combate frauda în domeniul TVA în sectorul comerțului electronic. Întrucât obiectivul prezentei directive, și anume combaterea fraudei în domeniul TVA, nu poate fi realizat într-o măsură suficientă de către statele membre în mod individual în cazul în care există un element transfrontalier și din cauza necesității de a obține informații de la alte state membre, dar poate fi realizat mai bine la nivelul Uniunii având în vedere amploarea sau efectele acțiunii, Uniunea poate adopta măsuri în conformitate cu principiul subsidiarității prevăzut la articolul 5 din Tratatul privind Uniunea Europeană. În conformitate cu principiul proporționalității, astfel cum este enunțat la articolul respectiv, prezenta directivă nu depășește ceea ce este necesar pentru atingerea acestui obiectiv.

                     (13)

                     Prezenta directivă respectă drepturile fundamentale și se conformează principiilor recunoscute prin Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene, în special dreptul de protecție a datelor cu caracter personal. Informațiile referitoare la plățile păstrate și furnizate în conformitate cu prezenta directivă urmează a fi prelucrate numai de către experții antifraudă ai autorităților fiscale, în limitele a ceea ce este proporțional și necesar pentru atingerea obiectivului prezentei directive, și anume de combatere a fraudei în domeniul TVA. De asemenea, prezenta directivă respectă normele prevăzute în Regulamentul (UE) 2016/679 și în Regulamentul (UE) 2018/1725 al Parlamentului European și al Consiliului (8).

                     (14)

                     Autoritatea Europeană pentru Protecția Datelor a fost consultată în conformitate cu articolul 42 alineatul (1) din Regulamentul (UE) 2018/1725 și a emis un aviz la 14 martie 2019 (9).

                     (15)

                     Prin urmare, Directiva 2006/112/CE ar trebui modificată în consecință,

               ADOPTĂ PREZENTA DIRECTIVĂ:

            Articolul 1
            La capitolul 4 din titlul XI din Directiva 2006/112/CE se introduce următoarea secțiune:

               „Secțiunea 2a

                     Obligațiile generale ale prestatorilor de servicii de plată

                  Articolul 243a
                  În sensul prezentei secțiuni, se aplică următoarele definiții:

                              1.

                              «prestator de servicii de plată» înseamnă oricare dintre categoriile de prestatori de servicii de plată menționate la articolul 1 alineatul (1) literele (a)-(d) din Directiva (UE) 2015/2366 a Parlamentului European și a Consiliului  (*1) ori o persoană fizică sau juridică care beneficiază de o derogare în temeiul articolului 32 din directiva menționată;

                              2.

                              «serviciu de plată» înseamnă oricare dintre activitățile comerciale enumerate la punctele 3-6 din anexa I la Directiva (UE) 2015/2366;

                              3.

                              «plată» înseamnă, cu excepția excluderilor prevăzute la articolul 3 din Directiva (UE) 2015/2366, o «tranzacție de plată» în sensul definiției de la articolul 4 punctul 5 din respectiva directivă, sau o «remitere de bani» în sensul definiției de la articolul 4 punctul 22 din respectiva directivă;

                              4.

                              «plătitor» înseamnă «plătitor» în sensul definiției de la articolul 4 punctul 8 din Directiva (UE) 2015/2366;

                              5.

                              «beneficiar al plății» înseamnă «beneficiar al plății» în sensul definiției de la articolul 4 punctul 9 din Directiva (UE) 2015/2366;

                              6.

                              «stat membru de origine» înseamnă «stat membru de origine» în sensul definiției de la articolul 4 punctul 1 din Directiva (UE) 2015/2366;

                              7.

                              «stat membru gazdă» înseamnă «stat membru gazdă» în sensul definiției de la articolul 4 punctul 2 din Directiva (UE) 2015/2366;

                              8.

                              «cont de plăți» înseamnă «cont de plăți» în sensul definiției de la articolul 4 punctul 12 din Directiva (UE) 2015/2366;

                              9.

                              «IBAN» înseamnă «IBAN» în sensul definiției de la articolul 2 punctul 15 din Regulamentul (UE) nr. 260/2012 al Parlamentului European și al Consiliului  (*2);

                              10.

                              «BIC» înseamnă «BIC» în sensul definiției de la articolul 2 punctul 16 din Regulamentul (UE) nr. 260/2012.

                  Articolul 243b

                     (1)   Statele membre impun prestatorilor de servicii de plată să păstreze evidențe suficient de detaliate ale beneficiarilor plăților și ale plăților în legătură cu serviciile de plată pe care le furnizează pentru fiecare trimestru calendaristic, pentru a permite autorităților competente ale statelor membre să efectueze controale privind livrările de mărfuri și prestările de servicii care, în conformitate cu dispozițiile titlului V, se consideră că au loc într-un stat membru, în vederea atingerii obiectivului de combatere a fraudei în domeniul TVA.
                     Obligația menționată la primul paragraf se aplică numai serviciilor de plată furnizate în ceea ce privește plățile transfrontaliere. Se consideră că o plată este transfrontalieră în cazul în care plătitorul se află într-un stat membru, iar beneficiarul plății se află într-un alt stat membru, pe un teritoriu terț sau într-o țară terță.

                     (2)   Obligația care le revine prestatorilor de servicii de plată în temeiul alineatului (1) se aplică în cazul în care, în cursul unui trimestru calendaristic, un prestator de servicii de plată prestează servicii de plată care corespund unui număr de peste 25 de plăți transfrontaliere către același beneficiar al plăților.
                     Numărul de plăți transfrontaliere menționate la primul paragraf de la prezentul alineat se calculează cu referire la serviciile de plată prestate de prestatorul de servicii de plată pentru fiecare stat membru și pentru fiecare element de identificare astfel cum este menționat la articolul 243c alineatul (2). În cazul în care prestatorul de servicii de plată deține informații conform cărora beneficiarul plăților dispune de mai multe elemente de identificare, calculul se efectuează cu referire la beneficiarul plăților.

                     (3)   Obligația prevăzută la alineatul (1) nu se aplică serviciilor de plată prestate de prestatorii de servicii de plată ai plătitorului pentru orice plată atunci când cel puțin unul dintre prestatorii de servicii de plată ai beneficiarului se află într-un stat membru, astfel cum rezultă din codul BIC al prestatorului de servicii de plată sau din orice alt cod de identificare comercială care identifică fără echivoc prestatorul de servicii de plată și locația acestuia. Prestatorii de servicii de plată ai plătitorului includ, în orice caz, respectivele servicii de plată în calculul menționat la alineatul (2).

                     (4)   În cazul în care prestatorilor de servicii de plată li se aplică obligația prevăzută de alineatul (1), evidențele:

                                 (a)

                                 sunt păstrate de către prestatorul de servicii de plată în format electronic pentru o perioadă de trei ani calendaristici de la sfârșitul anului calendaristic al datei plății;

                                 (b)

                                 sunt puse la dispoziție în conformitate cu articolul 24b din Regulamentul (UE) nr. 904/2010 statului membru de origine al prestatorului de servicii de plată sau statelor membre gazdă în cazul în care prestatorul de servicii de plată prestează servicii de plată în alte state membre decât statul membru de origine.

                  Articolul 243c

                     (1)   În aplicarea articolului 243b alineatul (1) al doilea paragraf și fără a aduce atingere prevederilor titlului V, locația plătitorului se consideră a fi în statul membru care corespunde:

                                 (a)

                                 codului IBAN al contului de plăți al plătitorului sau oricărui alt identificator care identifică fără echivoc și furnizează locația plătitorului, sau în absența unor astfel de identificatori;

                                 (b)

                                 codului BIC sau oricărui alt cod de identificare comercială care identifică fără echivoc și furnizează locația prestatorului de servicii de plată care acționează în numele plătitorului.

                     (2)   În aplicarea articolului 243b alineatul (1) al doilea paragraf, locația beneficiarului plății se consideră a fi în statul membru, pe teritoriul terț sau în țara terță care corespunde:

                                 (a)

                                 codului IBAN al contului de plăți al beneficiarului plății sau oricărui alt identificator care identifică fără echivoc și furnizează locația beneficiarului plății, sau în absența unor astfel de identificatori;

                                 (b)

                                 codului BIC sau oricărui alt cod de identificare comercială care identifică fără echivoc și furnizează locația prestatorului de servicii de plată care acționează în numele beneficiarului plății.

                  Articolul 243d

                     (1)   Evidențele păstrate de prestatorii de servicii de plată, în temeiul articolului 243b, conțin următoarele informații:

                                 (a)

                                 codul BIC sau orice alt cod de identificare comercială care identifică fără echivoc prestatorul de servicii de plată;

                                 (b)

                                 numele sau denumirea comercială a beneficiarului plății, astfel cum figurează în evidențele prestatorului de servicii de plată;

                                 (c)

                                 dacă este disponibil, orice cod de înregistrare în scopuri de TVA sau alt cod fiscal național al beneficiarului plății;

                                 (d)

                                 codul IBAN sau, în absența codului IBAN, orice alt identificator care identifică fără echivoc și furnizează locația beneficiarul plății;

                                 (e)

                                 codul BIC sau orice alt cod de identificare comercială care identifică fără echivoc și furnizează locația prestatorului de servicii de plată care acționează în numele beneficiarului plății, în cazul în care beneficiarul primește fonduri fără să aibă un cont de plăți;

                                 (f)

                                 dacă este disponibilă, adresa beneficiarului plății, astfel cum figurează în evidențele prestatorului de servicii de plată;

                                 (g)

                                 detaliile privind orice plată transfrontalieră, astfel cum este menționată la articolul 243b alineatul (1);

                                 (h)

                                 detaliile privind orice restituire a unei plăți, astfel cum este identificată ca fiind legată de plățile transfrontaliere menționate la litera (g).

                     (2)   Informațiile menționate la alineatul (1) literele (g) și (h) conțin următoarele detalii:

                                 (a)

                                 data și ora efectuării plății sau a restituirii plății;

                                 (b)

                                 valoarea și moneda plății sau a restituirii plății;

                                 (c)

                                 statul membru de origine al plății primite de sau în numele beneficiarului plății, statul membru de destinație a restituirii, după caz, precum și informațiile utilizate pentru a stabili originea sau destinația plății sau a restituirii plății în conformitate cu articolul 243c;

                                 (d)

                                 orice referință care identifică fără echivoc plata;

                                 (e)

                                 dacă este cazul, informația că plata este inițiată la sediul fizic al comerciantului.”

            Articolul 2

               (1)   Statele membre adoptă și publică, până cel târziu la 31 decembrie 2023, actele cu putere de lege și actele administrative necesare pentru a se conforma prezentei directive. Statele membre comunică de îndată Comisiei textul dispozițiilor respective.
               Statele membre aplică dispozițiile respective de la 1 ianuarie 2024.
               Atunci când statele membre adoptă dispozițiile respective, acestea conțin o trimitere la prezenta directivă sau sunt însoțite de o astfel de trimitere la data publicării lor oficiale. Statele membre stabilesc modalitatea de efectuare a unei astfel de trimiteri.

               (2)   Comisiei îi sunt comunicate de către statele membre textele principalelor dispoziții de drept intern pe care le adoptă în domeniul reglementat de prezenta directivă.

            Articolul 3
            Prezenta directivă intră în vigoare în a douăzecea zi de la data publicării în Jurnalul Oficial al Uniunii Europene.

            Articolul 4
            Prezenta directivă se adresează statelor membre.

            Adoptată la Bruxelles, 18 februarie 2020.

                  Pentru Consiliu

                  Președintele

               Z. MARIĆ

            (1)  Avizul din 17 decembrie 2019 (nepublicat încă în Jurnalul Oficial).

            (2)  JO C 240, 16.7.2019, p. 33.

            (3)  Directiva 2006/112/CE a Consiliului din 28 noiembrie 2006 privind sistemul comun al taxei pe valoarea adăugată (JO L 347, 11.12.2006, p. 1).

            (4)  Regulamentul de punere în aplicare (UE) nr. 282/2011 al Consiliului din 15 martie 2011 de stabilire a măsurilor de punere în aplicare a Directivei 2006/112/CE privind sistemul comun al taxei pe valoarea adăugată (JO L 77, 23.3.2011, p. 1).

            (5)  Regulamentul (UE) 2016/679 al Parlamentului European și al Consiliului din 27 aprilie 2016 privind protecția persoanelor fizice în ceea ce privește prelucrarea datelor cu caracter personal și privind libera circulație a acestor date și de abrogare a Directivei 95/46/CE (Regulamentul general privind protecția datelor) (JO L 119, 4.5.2016, p. 1).

            (6)  Directiva (UE) 2015/2366 a Parlamentului European și a Consiliului din 25 noiembrie 2015 privind serviciile de plată în cadrul pieței interne, de modificare a Directivelor 2002/65/CE, 2009/110/CE și 2013/36/UE și a Regulamentului (UE) nr. 1093/2010, și de abrogare a Directivei 2007/64/CE (JO L 337, 23.12.2015, p. 35).

            (7)  Regulamentul (UE) nr. 904/2010 al Consiliului din 7 octombrie 2010 privind cooperarea administrativă și combaterea fraudei în domeniul taxei pe valoarea adăugată (JO L 268, 12.10.2010, p. 1).

            (8)  Regulamentul (UE) 2018/1725 al Parlamentului European și al Consiliului din 23 octombrie 2018 privind protecția persoanelor fizice în ceea ce privește prelucrarea datelor cu caracter personal de către instituțiile, organele, oficiile și agențiile Uniunii și privind libera circulație a acestor date și de abrogare a Regulamentului (CE) nr. 45/2001 și a Deciziei nr. 1247/2002/CE (JO L 295, 21.11.2018, p. 39).

            (9)  JO C 140, 16.4.2019, p. 4.


title: Directiva (UE) 2020/285 a Consiliului din 18 februarie 2020 de modificare a Directivei 2006/112/CE privind sistemul comun al taxei pe valoarea adăugată în ceea ce privește regimul special pentru întreprinderile mici și a Regulamentului (UE) nr. 904/2010 în ceea ce privește cooperarea administrativă și schimbul de informații în scopul monitorizării aplicării corecte a regimului special pentru întreprinderile mici

text:
                  2.3.2020

                  RO

                  Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

                  L 62/13

         DIRECTIVA (UE) 2020/285 A CONSILIULUI
         din 18 februarie 2020
         de modificare a Directivei 2006/112/CE privind sistemul comun al taxei pe valoarea adăugată în ceea ce privește regimul special pentru întreprinderile mici și a Regulamentului (UE) nr. 904/2010 în ceea ce privește cooperarea administrativă și schimbul de informații în scopul monitorizării aplicării corecte a regimului special pentru întreprinderile mici
         CONSILIUL UNIUNII EUROPENE,
         având în vedere Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene, în special articolul 113,
         având în vedere propunerea Comisiei Europene,
         după transmiterea proiectului de act legislativ către parlamentele naționale,
         având în vedere avizul Parlamentului European (1),
         având în vedere avizul Comitetului Economic și Social European (2),
         hotărând în conformitate cu o procedură legislativă specială,
         întrucât:

                     (1)

                     Directiva 2006/112/CE a Consiliului (3) permite statelor membre să continue aplicarea propriilor regimuri speciale pentru întreprinderile mici în conformitate cu dispoziții comune și în vederea unei armonizări sporite. Cu toate acestea, aceste dispoziții sunt depășite și nu reduc sarcina de asigurare a conformității pentru întreprinderile mici, deoarece au fost concepute pentru un sistem comun al taxei pe valoarea adăugată (TVA) bazat pe impozitarea în statul membru de origine.

                     (2)

                     În cadrul planului său de acțiune privind TVA, Comisia a anunțat un amplu pachet de măsuri de simplificare pentru întreprinderile mici care este menit să reducă sarcina administrativă a acestora și să contribuie la crearea unui mediu fiscal care să faciliteze creșterea întreprinderilor și dezvoltarea comerțului transfrontalier. Pachetul de măsuri de simplificare cuprinde revizuirea regimului special pentru întreprinderile mici, astfel cum a fost descrisă în Comunicarea referitoare la continuarea planului de acțiune privind TVA. Revizuirea regimului special pentru întreprinderile mici constituie, așadar, un element important al pachetului de reforme inclus în planul de acțiune privind TVA.

                     (3)

                     Pentru a aborda problema sarcinii disproporționate de asigurare a conformității cu care se confruntă întreprinderile mici scutite, acestea ar trebui să aibă de asemenea la dispoziție anumite măsuri de simplificare.

                     (4)

                     Regimul special pentru întreprinderile mici, în forma actuală, permite acordarea unei scutiri numai întreprinderilor stabilite în statul membru în care este datorată TVA. Acest fapt are un impact negativ asupra concurenței pe piața internă pentru întreprinderile care nu sunt stabilite în statul membru respectiv. Pentru a aborda această situație și pentru a evita și alte denaturări, ar trebui să poată beneficia de scutire și întreprinderile mici stabilite în alt stat membru decât cel în care este datorată TVA.

                     (5)

                     În cazul în care o persoană impozabilă este supusă unui regim de TVA obișnuit în statul membru de stabilire, dar se prevalează de scutirea de TVA pentru întreprinderile mici în alt stat membru, deducerea taxei achitate în amonte ar trebui să reflecte o legătură cu livrările de bunuri și/sau prestările de servicii taxabile ale persoanei impozabile. Prin urmare, în cazul în care o astfel de persoană impozabilă achiziționează elemente de intrare în statul membru de stabilire care sunt legate de livrări de bunuri și/sau de prestări de servicii scutite în alte state membre, deducerea TVA în amonte nu ar trebui să fie posibilă.

                     (6)

                     Întreprinderile mici pot beneficia de scutire numai în cazul în care cifra lor de afaceri anuală este sub plafonul aplicat în statul membru în care este datorată TVA. La stabilirea plafoanelor, statele membre ar trebui să respecte normele privind plafoanele stabilite de Directiva 2006/112/CE. Normele respective, dintre care cele mai multe au fost instituite în anul 1977, nu mai sunt adecvate.

                     (7)

                     În vederea simplificării, mai multe state membre au fost autorizate să aplice, temporar, plafoane mai mari decât cele permise în temeiul Directivei 2006/112/CE. Deoarece modificarea normelor generale prin măsuri aprobate drept derogări nu este adecvată, ar trebui actualizate normele privind plafoanele.

                     (8)

                     Statele membre ar trebui să aibă posibilitatea de a-și stabili propriul plafon național pentru scutire, la un nivel care să corespundă cel mai bine condițiilor lor economice și politice, cu respectarea plafonului superior prevăzut de prezenta directivă. În acest sens, ar trebui clarificat faptul că aplicarea unor plafoane diferite pentru sectoare economice diferite de către statele membre va trebui să se bazeze pe criterii obiective. În cazul în care o persoană impozabilă este eligibilă să beneficieze de mai multe plafoane sectoriale, statele membre ar trebui să se asigure că persoana impozabilă poate utiliza numai unul dintre aceste plafoane. Acestea ar trebui, de asemenea, să se asigure că plafoanele lor nu fac diferența între persoanele impozabile stabilite și cele nestabilite.

                     (9)

                     Plafonul cifrei de afaceri anuale pe care este întemeiată scutirea instituită în cadrul regimului special prevăzut de prezenta directivă se bazează numai pe valoarea combinată a livrărilor de bunuri și a prestărilor de servicii efectuate de o întreprindere mică în statul membru în care se acordă scutirea. În cazul în care o întreprindere care nu este stabilită în statul membru respectiv ar putea beneficia de o astfel de scutire indiferent de cifra de afaceri pe care o generează în alte state membre, ar putea avea loc o denaturare a concurenței. Pentru a reduce aceste denaturări ale concurenței și ca o măsură de protecție a veniturilor fiscale, numai acele întreprinderi a căror cifră de afaceri anuală la nivel de Uniune se situează sub un anumit plafon ar trebui să fie eligibile pentru scutire într-un stat membru în care nu sunt stabilite. Întreprinderile a căror cifră de afaceri în statul membru în care sunt stabilite se situează sub plafonul național ar trebui să poată continua să efectueze livrări de bunuri și/sau prestări de servicii scutite în statul membru respectiv, indiferent de cifra de afaceri generată în alte state membre, chiar dacă cifra lor de afaceri totală depășește plafonul la nivelul Uniunii.

                     (10)

                     Pentru a se permite un control eficace al aplicării scutirii și pentru a se asigura faptul că statele membre au acces la informațiile necesare, persoanele impozabile care doresc să se prevaleze de scutire într-un stat membru în care nu sunt stabilite ar trebui să fie obligate să transmită o notificare prealabilă statului membru în care sunt stabilite. Din motive de simplificare și de reducere a costurilor de asigurare a conformității, astfel de persoane impozabile ar trebui să fie identificate printr-un număr individual doar în statul membru de stabilire. Acest număr poate fi numărul individual de identificare în scopuri de TVA, însă acest lucru nu este obligatoriu.

                     (11)

                     Pentru a se asigura buna funcționare și monitorizare a scutirii, precum și transmiterea la timp a informațiilor, ar trebui stabilite în mod clar obligațiile de raportare ale persoanelor impozabile care se prevalează de scutire într-un stat membru în care nu sunt stabilite. Acest lucru ar trebui să permită persoanelor impozabile care respectă normele să fie scutite de astfel de obligații și de obligația de înregistrare în alte state membre decât statul membru de stabilire. Cu toate acestea, statele membre ar trebui să poată impune persoanelor impozabile nestabilite care nu respectă obligațiile de raportare care le vizează în mod specific să îndeplinească obligațiile generale privind înregistrarea și raportarea în scopuri de TVA, astfel cum sunt prevăzute în legislația națională în materie de TVA.

                     (12)

                     Pentru a se evita inconsecvențele în ceea ce privește calcularea cifrei de afaceri anuale la nivel de stat membru care servește drept referință pentru aplicarea scutirii, precum și a cifrei de afaceri anuale la nivel de Uniune, ar trebui să se precizeze elementele cifrei de afaceri care trebuie luate în considerare.

                     (13)

                     Pentru a se preveni eludarea normelor referitoare la scutirea pentru întreprinderile mici și pentru a se menține scopul scutirii respective, o persoană impozabilă, indiferent dacă este stabilită sau nu în statul membru care acordă scutirea, nu ar trebui să poată beneficia de scutire atunci când plafonul național stabilit în statul membru respectiv a fost depășit în anul calendaristic precedent. Din aceleași motive, o persoană impozabilă nestabilită în statul membru care acordă scutirea nu ar trebui să poată beneficia de scutire în cazul în care plafonul cifrei de afaceri anuale la nivel de Uniune a fost depășit în anul calendaristic precedent.

                     (14)

                     Pentru a se asigura o tranziție treptată a întreprinderilor mici de la scutire la impozitare, ar trebui să li se permită persoanelor impozabile să beneficieze în continuare de scutirea pentru întreprinderile mici pentru o perioadă limitată de timp atunci când cifra lor de afaceri nu depășește plafonul național de scutire cu mai mult de un anumit procentaj din respectivul plafon. Deoarece nivelul plafoanelor aplicate poate să difere de la un stat membru la altul, statele membre ar trebui să aibă posibilitatea de a alege să aplice unul dintre cele două procentaje propuse, atât timp cât aplicarea procentajului nu are drept rezultat o cifră de afaceri a persoanei impozabile scutite care depășește o anumită sumă fixă. În cazul în care, pe parcursul unui an calendaristic, plafonul cifrei de afaceri anuale la nivel de Uniune este depășit, este necesar, având în vedere că acest plafon are ca funcție asigurarea protecției veniturilor, ca scutirea să înceteze să se aplice de la data respectivă.

                     (15)

                     Atunci când care se aplică o scutire, întreprinderile mici care se prevalează de scutire în statul membru de stabilire ar trebui să aibă acces, cel puțin, la o procedură de înregistrare în scopuri de TVA într-un anumit interval de timp. Statele membre ar trebui să aibă posibilitatea de a prelungi termenul respectiv în cazuri specifice în care sunt necesare verificări aprofundate pentru a preveni evaziunea fiscală sau evitarea obligațiilor fiscale.

                     (16)

                     Întreprinderile mici care se prevalează de scutire în statul membru de stabilire ar trebui să aibă acces, cel puțin, la obligații de raportare simplificate.

                     (17)

                     Pe lângă acordarea unei scutiri de TVA, regimurile speciale permit și diminuarea treptată a taxelor. Diminuarea treptată a taxelor este o sursă de complexitate și nu aduce decât contribuții minore la reducerea sarcinii de asigurare a conformității pentru întreprinderile mici. Așadar, această măsură ar trebui să fie eliminată.

                     (18)

                     Statele membre ar trebui să poată acorda persoanelor impozabile dreptul de a alege între regimul general al TVA și regimul special pentru întreprinderile mici. Dacă persoana impozabilă își exercită acest drept, este oportun să se lase la latitudinea statelor membre să stabilească normele și condițiile detaliate pentru exercitarea respectivului drept de alegere.

                     (19)

                     Prezenta directivă nu ar trebui să genereze noi obligații de înregistrare sau de raportare pentru întreprinderile mici care se prevalează de scutire numai în statul membru de stabilire.

                     (20)

                     Întrucât obiectivul prezentei directive, și anume de a reduce sarcina de asigurare a conformității pentru întreprinderile mici, nu poate fi realizat în mod satisfăcător de către statele membre, dar poate fi realizat mai bine la nivelul Uniunii, aceasta poate adopta măsuri, în conformitate cu principiul subsidiarității, astfel cum este prevăzut la articolul 5 din Tratatul privind Uniunea Europeană. În conformitate cu principiul proporționalității, astfel cum este prevăzut la articolul respectiv, prezenta directivă nu depășește ceea ce este necesar pentru realizarea acestui obiectiv.

                     (21)

                     În conformitate cu Declarația politică comună a statelor membre și a Comisiei din 28 septembrie 2011 privind documentele explicative (4), statele membre s-au angajat ca, în cazurile justificate, la notificarea măsurilor de transpunere să transmită, de asemenea, unul sau mai multe documente care să explice relația dintre componentele unei directive și părțile corespunzătoare din instrumentele naționale de transpunere. În ceea ce privește prezenta directivă, legiuitorul consideră că este justificată transmiterea unor astfel de documente.

                     (22)

                     Pentru asigurarea faptului că măsurile de simplificare prevăzute în Directiva 2006/112/CE în ceea ce privește regimul special pentru întreprinderile mici pot fi monitorizate în mod corespunzător, este necesar să se modifice Regulamentul (UE) nr. 904/2010 al Consiliului (5) astfel încât autoritățile competente relevante din statele membre să aibă acces automat la datele colectate de la persoanele impozabile care beneficiază de scutirea de TVA pentru întreprinderile mici.

                     (23)

                     Pentru a oferi întreprinderilor mici acces ușor la dispozițiile privind regimul special pentru întreprinderile mici din fiecare stat membru, aceste dispoziții ar trebui să fie publicate pe pagina de internet a Comisiei.

                     (24)

                     Comitetul Regiunilor a emis un aviz pe 10 octombrie 2018 (6).

                     (25)

                     Directiva 2006/112/CE și Regulamentul (UE) nr. 904/2010 ar trebui modificate în consecință,

               ADOPTĂ PREZENTA DIRECTIVĂ:

            Articolul 1
            Modificarea Directivei 2006/112/CE
            Directiva 2006/112/CE se modifică după cum urmează:

                        1.

                        La articolul 2 alineatul (1) litera (b), punctul (i) se înlocuiește cu următorul text:

                                    „(i)

                                    o persoană impozabilă care acționează ca atare sau o persoană juridică neimpozabilă, în cazul în care vânzătorul este o persoană impozabilă care acționează ca atare și care nu poate beneficia de scutirea pentru întreprinderile mici prevăzută la articolul 284 și care nu este reglementată de articolul 33 sau 36;”.

                        2.

                        Articolul 139 se modifică după cum urmează:

                                    (a)

                                    alineatul (1) primul paragraf se înlocuiește cu următorul text:
                                    „Scutirea prevăzută la articolul 138 alineatul (1) nu se aplică livrării de bunuri efectuate de persoane impozabile care, pe teritoriul statului membru în care este efectuată livrarea, beneficiază de scutirea pentru întreprinderile mici prevăzută la articolul 284.”;

                                    (b)

                                    alineatul (2) se înlocuiește cu următorul text:

                                       „(2)   Scutirea prevăzută la articolul 138 alineatul (2) litera (b) nu se aplică livrării de produse supuse accizelor efectuate de către persoane impozabile care, pe teritoriul statului membru în care este efectuată livrarea, beneficiază de scutirea pentru întreprinderile mici prevăzută la articolul 284.”

                        3.

                        Articolul 167a se modifică după cum urmează:

                                    (a)

                                    al doilea paragraf se înlocuiește cu următorul text:
                                    „Statele membre care aplică sistemul opțional menționat la primul paragraf stabilesc un plafon pentru persoanele impozabile care utilizează sistemul respectiv pe teritoriul lor, plafon care se bazează pe cifra de afaceri anuală a persoanei impozabile calculată în conformitate cu articolul 288. Acest plafon nu poate depăși 2 000 000 EUR sau echivalentul în monedă națională.”;

                                    (b)

                                    al treilea paragraf se elimină.

                        4.

                        La articolul 169, litera (a) se înlocuiește cu următorul text:

                                    „(a)

                                    operațiuni, altele decât cele scutite în temeiul articolului 284, legate de activitățile prevăzute la articolul 9 alineatul (1) al doilea paragraf, efectuate în afara statului membru în care taxa este datorată sau achitată, pentru care TVA este deductibilă în cazul în care operațiunile sunt efectuate în statul membru respectiv;”.

                        5.

                        La articolul 220a alineatul (1), se adaugă următoarea literă:

                                    „(c)

                                    în cazul în care persoana impozabilă beneficiază de scutirea pentru întreprinderile mici prevăzută la articolul 284.”

                        6.

                        La articolul 270, litera (a) se înlocuiește cu următorul text:

                                    „(a)

                                    valoarea anuală totală, exclusiv TVA, a livrărilor de bunuri și a prestărilor de servicii nu depășește, cu mai mult de 35 000 EUR sau echivalentul în monedă națională, valoarea cifrei de afaceri anuale care servește drept referință pentru persoanele impozabile care intră sub incidența scutirii pentru întreprinderile mici prevăzute la articolul 284;”.

                        7.

                        La articolul 272 alineatul (1), litera (d) se elimină.

                        8.

                        În titlul XII capitolul 1, se introduce următoarea secțiune:
                        „Secțiunea -1

                              Definiții

                           Articolul 280a
                           În sensul prezentului capitol, se aplică următoarele definiții:

                                       1.

                                       «cifra de afaceri anuală la nivel de stat membru» înseamnă valoarea totală anuală a livrărilor de bunuri și a prestărilor de servicii, exclusiv TVA, efectuate de o persoană impozabilă în acel stat membru în decursul unui an calendaristic;

                                       2.

                                       «cifra de afaceri anuală la nivel de Uniune» înseamnă valoarea totală anuală a livrărilor de bunuri și a prestărilor de servicii, exclusiv TVA, efectuate de o persoană impozabilă pe teritoriul Comunității în decursul unui an calendaristic.”

                        9.

                        În titlul XII capitolul 1, titlul secțiunii 2 se înlocuiește cu următorul text:
                        „Scutiri”.

                        10.

                        Articolul 282 se înlocuiește cu următorul text:

                           „Articolul 282

                           Scutirile prevăzute în prezenta secțiune se aplică livrărilor de bunuri și prestărilor de servicii efectuate de întreprinderile mici.”

                        11.

                        La articolul 283 alineatul (1), litera (c) se elimină.

                        12.

                        Articolul 284 se înlocuiește cu următorul text:

                           „Articolul 284

                              (1)   Statele membre pot scuti livrările de bunuri și prestările de servicii efectuate pe teritoriul lor de către persoane impozabile care sunt stabilite pe teritoriul respectiv și a căror cifră de afaceri anuală la nivel de stat membru, aferentă acelor livrări de bunuri și/sau prestări de servicii, nu depășește plafonul stabilit de acele state membre pentru aplicarea acestei scutiri. Plafonul respectiv nu poate depăși 85 000 EUR sau echivalentul în monedă națională.
                              Statele membre pot stabili plafoane diferite pentru sectoare economice diferite, pe baza unor criterii obiective. Totuși, niciunul dintre aceste plafoane nu poate depăși plafonul de 85 000 EUR sau echivalentul în monedă națională.
                              Statele membre se asigură că o persoană impozabilă eligibilă pentru a beneficia de mai multe plafoane sectoriale poate utiliza numai unul dintre aceste plafoane.
                              Plafoanele stabilite de un stat membru nu fac distincție între persoanele impozabile stabilite și cele care nu sunt stabilite în statul membru respectiv.

                              (2)   Statele membre care au instituit scutirea prevăzută la alineatul (1) acordă, de asemenea, această scutire pentru livrările de bunuri și prestările de servicii efectuate pe teritoriul lor de către persoane impozabile stabilite într-un alt stat membru, dacă sunt îndeplinite următoarele condiții:

                                          (a)

                                          cifra de afaceri anuală la nivel de Uniune a respectivei persoane impozabile nu depășește 100 000 EUR;

                                          (b)

                                          valoarea livrărilor de bunuri și a prestărilor de servicii efectuate în statul membru în care persoana impozabilă nu este stabilită nu depășește plafonul aplicabil în acel stat membru pentru acordarea scutirii persoanelor impozabile stabilite în acel stat membru.

                              (3)   În pofida articolului 292b, pentru ca o persoană impozabilă să se prevaleze de scutire într-un stat membru în care respectiva persoană nu este stabilită, persoana impozabilă:

                                          (a)

                                          transmite o notificare prealabilă statului membru de stabilire; și

                                          (b)

                                          este identificată în vederea aplicării scutirii printr-un număr individual doar în statul membru de stabilire.

                                    Statele membre pot utiliza numărul individual de identificare în scopuri de TVA deja atribuit persoanei impozabile în ceea ce privește obligațiile care revin persoanei respective în cadrul sistemului intern sau să aplice structura unui număr TVA sau orice alt număr în scopul identificării menționate la primul paragraf litera (b).
                              Numărul individual de identificare menționat la primul paragraf litera (b) are sufixul «EX» sau sufixul «EX» se adaugă la numărul respectiv.

                              (4)   Persoana impozabilă informează în prealabil statul membru de stabilire, printr-o actualizare a unei notificări prealabile, cu privire la orice modificări ale informațiilor furnizate anterior în conformitate cu primul paragraf de la alineatul (3), inclusiv cu privire la intenția de a se prevala de scutire într-un alt stat membru sau în alte state membre decât cel indicat sau cele indicate în notificarea prealabilă, precum și cu privire la decizia de a înceta aplicarea regimului de scutire în unul sau mai multe dintre statele membre în care persoana impozabilă respectivă nu este stabilită.
                              Încetarea devine efectivă începând cu prima zi a următorului trimestru calendaristic care urmează primirii informațiilor de la persoana impozabilă sau, în cazul în care aceste informații sunt primite în ultima lună a unui trimestru calendaristic, începând cu prima zi a celei de a doua luni a trimestrului calendaristic următor.

                              (5)   Scutirea se aplică în ceea ce privește statul membru în care persoana impozabilă nu este stabilită și în care persoana impozabilă respectivă intenționează să se prevaleze de scutire în conformitate cu:

                                          (a)

                                          o notificare prealabilă, de la data la care statul membru de stabilire comunică persoanei impozabile numărul individual de identificare; sau

                                          (b)

                                          o actualizare a unei notificări prealabile, de la data la care statul membru de stabilire confirmă numărul persoanei impozabile ca urmare a actualizării pe care aceasta din urmă a efectuat-o.

                                    Data menționată la primul paragraf poate fi cel târziu cea de-a 35-azi lucrătoare de la primirea notificării prealabile sau a actualizării notificării prealabile menționate în primul paragraf de la alineatul (3) și în primul paragraf de la alineatul (4), cu excepția cazurilor specifice în care, pentru a preveni evaziunea fiscală sau evitarea obligațiilor fiscale, statele membre pot solicita un termen suplimentar pentru a efectua verificările necesare.

                              (6)   Valoarea echivalentă în moneda națională a sumei menționate la prezentul articol se calculează prin aplicarea cursului de schimb publicat de Banca Centrală Europeană la 18 ianuarie 2018.”

                        13.

                        Se introduc următoarele articole:

                           „Articolul 284a

                              (1)   Notificarea prealabilă menționată la articolul 284 alineatul (3) primul paragraf litera (a) conține cel puțin următoarele informații:

                                          (a)

                                          numele, activitatea, forma juridică și adresa persoanei impozabile;

                                          (b)

                                          statul membru sau statele membre în care persoana impozabilă intenționează a se prevala de scutire;

                                          (c)

                                          valoarea totală a livrărilor de bunuri și/sau a prestărilor de servicii efectuate în statul membru în care este stabilită persoana impozabilă și în fiecare dintre celelalte state membre în cursul anului calendaristic precedent;

                                          (d)

                                          valoarea totală a livrărilor de bunuri și/sau a prestărilor de servicii efectuate în statul membru în care este stabilită persoana impozabilă și în fiecare dintre celelalte state membre în cursul anului calendaristic curent înainte de notificare.

                                    Informațiile menționate la primul paragraf litera (c) din prezentul alineat trebuie furnizate pentru fiecare an calendaristic anterior care face parte din perioada menționată la articolul 288a alineatul (1) primul paragraf în ceea ce privește orice stat membru care aplică opțiunea prevăzută în articolul respectiv.

                              (2)   În cazul în care persoana impozabilă informează statul membru de stabilire, în conformitate cu articolul 284 alineatul (4), că intenționează să se prevaleze de scutire într-un alt stat membru sau în alte state membre decât cel indicat sau cele indicate în notificarea prealabilă, persoana respectivă nu este obligată să furnizeze informațiile menționate la alineatul (1) din prezentul articol, în măsura în care informațiile respective au fost deja incluse în rapoartele prezentate anterior în temeiul articolului 284b.
                              Actualizarea unei notificări prealabile menționate la primul paragraf include numărul individual de identificare menționat la articolul 284 alineatul (3) litera (b).

                           Articolul 284b

                              (1)   O persoană impozabilă care se prevalează de scutirea prevăzută la articolul 284 alineatul (1) într-un stat membru în care persoana respectivă nu este stabilită, în conformitate cu procedura prevăzută la articolul 284 alineatele (3) și (4), raportează statului membru de stabilire, pentru fiecare trimestru calendaristic, următoarele informații, inclusiv numărul individual de identificare menționat la articolul 284 alineatul (3) litera (b):

                                          (a)

                                          valoarea totală a livrărilor de bunuri și/sau a prestărilor de servicii efectuate în cursul trimestrului calendaristic în statul membru de stabilire sau «0» în cazul în care nu s-au efectuat livrări de bunuri sau prestări de servicii;

                                          (b)

                                          valoarea totală a livrărilor de bunuri și/sau a prestărilor de servicii efectuate în cursul trimestrului calendaristic în fiecare dintre statele membre, altele decât statul membru de stabilire, sau «0» în cazul în care nu s-au efectuat livrări de bunuri sau prestări de servicii.

                              (2)   Persoana impozabilă comunică informațiile prevăzute la alineatul (1) în termen de o lună de la sfârșitul trimestrului calendaristic.

                              (3)   Atunci când plafonul cifrei de afaceri anuale la nivel de Uniune menționat la articolul 284 alineatul (2) litera (a) este depășit, persoana impozabilă informează statul membru de stabilire în termen de 15 zile lucrătoare. În același timp, persoana impozabilă are obligația de a raporta valoarea livrărilor de bunuri și a prestărilor de servicii menționate la alineatul (1) care au fost efectuate de la începutul trimestrului calendaristic curent până la data la care plafonul cifrei de afaceri anuale la nivel de Uniune a fost depășit.

                           Articolul 284c

                              (1)   În sensul articolului 284a alineatul (1) literele (c) și (d) și al articolului 284b alineatul (1), se aplică următoarele:

                                          (a)

                                          valorile constau în sumele enumerate la articolul 288;

                                          (b)

                                          valorile sunt exprimate în euro;

                                          (c)

                                          în cazul în care statul membru care acordă scutirea aplică plafoane diferite, astfel cum se prevede la articolul 284 alineatul (1) al doilea paragraf, persoana impozabilă este obligată, în ceea ce privește statul membru respectiv, să raporteze separat valoarea totală a livrărilor de bunuri și/sau a prestărilor de servicii în ceea ce privește fiecare plafon care poate fi aplicabil.

                                    În sensul primului paragraf litera (b), statele membre care nu au adoptat moneda euro pot impune ca valorile să fie exprimate în moneda lor națională. Dacă livrările de bunuri și prestările de servicii au fost efectuate în alte monede, persoana impozabilă utilizează cursul de schimb în vigoare în prima zi a anului calendaristic. Conversia se efectuează prin aplicarea cursului de schimb publicat de Banca Centrală Europeană pentru ziua respectivă sau, în cazul în care acesta nu este publicat în acea zi, în următoarea zi de publicare.

                              (2)   Statul membru de stabilire poate solicita transmiterea prin mijloace electronice a informațiilor menționate la articolul 284 alineatele (3) și (4), precum și la articolul 284b alineatele (1) și (3), în condițiile stabilite de statul membru respectiv.

                           Articolul 284d

                              (1)   Persoana impozabilă care se prevalează de scutire într-un stat membru în care nu este stabilită nu are obligația, în ceea ce privește livrările de bunuri și prestările de servicii care fac obiectul scutirii în statul membru respectiv:

                                          (a)

                                          de a fi înregistrată în scopuri de TVA în temeiul articolelor 213 și 214;

                                          (b)

                                          de a depune o declarație privind TVA în temeiul articolului 250.

                              (2)   Persoana impozabilă care se prevalează de scutire în statul membru de stabilire și în orice alt stat membru în care nu este stabilită nu este obligată în ceea ce privește livrările de bunuri și prestările de servicii care fac obiectul scutirii în statul membru de stabilire să depună o declarație privind TVA în temeiul articolului 250.

                              (3)   Prin derogare de la alineatele (1) și (2) din prezentul articol, în cazul în care o persoană impozabilă nu respectă normele prevăzute la articolul 284b, statele membre pot solicita unei astfel de persoane impozabile să își îndeplinească obligațiile în materie de TVA, precum cele menționate la alineatul (1) din prezentul articol.

                           Articolul 284e
                           Fără întârziere, statul membru de stabilire fie dezactivează numărul de identificare menționat la articolul 284 alineatul (3) litera (b), fie, dacă persoana impozabilă continuă să se prevaleze de scutire într-un alt stat membru sau în alte state membre, adaptează informațiile primite în temeiul articolului 284 alineatele (3) și (4) în ceea ce privește statul membru sau statele membre vizate în situațiile următoare:

                                       (a)

                                       valoarea totală a livrărilor de bunuri și/sau a prestărilor de servicii raportate de persoana impozabilă depășește suma menționată la articolul 284 alineatul (2) litera (a);

                                       (b)

                                       statul membru care acordă scutirea a notificat că persoana impozabilă nu este eligibilă pentru scutire sau că scutirea a încetat să se mai aplice în statul membru respectiv;

                                       (c)

                                       persoana impozabilă a informat cu privire la decizia sa de a înceta aplicarea scutirii; sau

                                       (d)

                                       persoana impozabilă a informat sau, în cazul în care nu a informat, se poate presupune că și-a încetat activitatea.”

                        14.

                        Articolele 285, 286 și 287 se elimină.

                        15.

                        Articolul 288 se înlocuiește cu următorul text:

                           „Articolul 288

                              (1)   Cifra de afaceri anuală ce servește drept referință în scopul aplicării scutirii prevăzute la articolul 284 se constituie din următoarele sume, exclusiv TVA:

                                          (a)

                                          valoarea livrărilor de bunuri și a prestărilor de servicii, în măsura în care ar fi impozitate dacă ar fi livrate sau prestate de o persoană impozabilă nescutită;

                                          (b)

                                          valoarea operațiunilor care sunt scutite, cu dreptul de deducere a TVA achitată în etapa anterioară, în temeiul articolului 110, al articolului 111 sau al articolului 125 alineatul (1);

                                          (c)

                                          valoarea operațiunilor care sunt scutite în temeiul articolelor 146-149 și al articolelor 151, 152 și 153;

                                          (d)

                                          valoarea operațiunilor care sunt scutite în temeiul articolului 138, în cazul în care se aplică scutirea prevăzută la articolul respectiv;

                                          (e)

                                          valoarea operațiunilor imobiliare, a operațiunilor financiare prevăzute la articolul 135 alineatul (1) literele (b)-(g) și valoarea serviciilor de asigurare și reasigurare, cu excepția cazului în care aceste operațiuni au caracterul de operațiuni accesorii.

                              (2)   Cesiunile de active fixe corporale sau necorporale ale unei persoane impozabile nu se iau în considerare în scopul calculării cifrei de afaceri menționate la alineatul (1).”

                        16.

                        Se introduce următorul articol:

                           „Articolul 288a

                              (1)   O persoană impozabilă, indiferent dacă este stabilită sau nu în statul membru care acordă scutirea prevăzută la articolul 284 alineatul (1), nu poate beneficia de această scutire pe o perioadă de un an calendaristic în cazul în care plafonul stabilit în conformitate cu alineatul menționat a fost depășit în anul calendaristic precedent. Statul membru care acordă scutirea poate prelungi această perioadă la doi ani calendaristici.
                              În cazul în care, pe parcursul unui an calendaristic, plafonul menționat la articolul 284 alineatul (1) este depășit cu:

                                          (a)

                                          maximum 10 %, persoana impozabilă poate continua să beneficieze de scutirea prevăzută la articolul 284 alineatul (1) pe parcursul anului calendaristic respectiv;

                                          (b)

                                          mai mult de 10 %, scutirea prevăzută la articolul 284 alineatul (1) încetează să se aplice de la data respectivă.

                                    Prin excepție de la al doilea paragraf literele (a) și (b), statele membre pot stabili un plafon de 25 % sau pot permite persoanei impozabile să beneficieze în continuare de scutirea prevăzută la articolul 284 alineatul (1) fără niciun plafon în cursul anului calendaristic în care plafonul este depășit. Cu toate acestea, aplicarea acestui plafon sau a acestei opțiuni nu poate conduce la scutirea unei persoane impozabile a cărei cifră de afaceri în statul membru care acordă scutirea depășește 100 000 EUR.
                              Prin derogare de la al doilea și al treilea paragraf, statele membre pot decide ca scutirea prevăzută la articolul 284 alineatul (1) să înceteze să se mai aplice de la data la care plafonul stabilit în conformitate cu alineatul menționat este depășit.

                              (2)   O persoană impozabilă care nu este stabilită în statul membru care acordă scutirea prevăzută la articolul 284 alineatul (1) nu poate beneficia de scutirea respectivă în cazul în care plafonul cifrei de afaceri anuale la nivel de Uniune menționat la articolul 284 alineatul (2) litera (a) a fost depășit în anul calendaristic precedent.
                              În cazul în care, în cursul unui an calendaristic, plafonul cifrei de afaceri anuale la nivel de Uniune menționat la articolul 284 alineatul (2) litera (a) este depășit, scutirea prevăzută la articolul 284 alineatul (1), acordată unei persoane impozabile care nu este stabilită în statul membru care a acordat scutirea, încetează să se aplice de la data respectivă.

                              (3)   Valoarea echivalentă în moneda națională a sumei menționate la alineatul (1) se calculează prin aplicarea cursului de schimb publicat de Banca Centrală Europeană la 18 ianuarie 2018.”

                        17.

                        La articolul 290, a doua teză se înlocuiește cu următorul text:
                        „Statele membre pot stabili normele și condițiile detaliate pentru aplicarea acestei opțiuni.”

                        18.

                        Articolele 291 și 292 se elimină.

                        19.

                        În titlul XII capitolul 1, se introduce următoarea secțiune:
                        „Secțiunea 2a

                              Simplificarea obligațiilor pentru întreprinderile mici scutite

                           Articolul 292a
                           În sensul prezentei secțiuni, «întreprindere mică scutită» înseamnă orice persoană impozabilă care beneficiază de scutire în statul membru în care se datorează TVA în conformitate cu articolul 284 alineatele (1) și (2).

                           Articolul 292b
                           Fără a se aduce atingere articolului 284 alineatul (3), statele membre pot exonera întreprinderile mici scutite stabilite pe teritoriul lor, care se prevalează de scutire numai pe teritoriul respectiv, de obligația de a declara data începerii activității lor în temeiul articolului 213 și de a se identifica printr-un număr individual în temeiul articolului 214, cu excepția cazului în care aceste întreprinderi desfășoară operațiuni care intră sub incidența articolului 214 litera (b), (d) sau (e).
                           În cazul în care opțiunea menționată la primul paragraf nu este exercitată, statele membre instituie o procedură de identificare a unor astfel de întreprinderi mici scutite prin intermediul unui număr individual. Procedura de identificare durează cel mult 15 zile lucrătoare, cu excepția cazurilor specifice în care, pentru a preveni evaziunea fiscală sau evitarea obligațiilor fiscale, statele membre pot solicita un termen suplimentar pentru a efectua verificările necesare.

                           Articolul 292c
                           Statele membre pot exonera întreprinderile mici scutite stabilite pe teritoriul lor și care se prevalează de scutire numai pe teritoriul respectiv de obligația de a depune declarația privind TVA prevăzută la articolul 250.
                           În cazul în care opțiunea menționată la primul paragraf nu este exercitată, statele membre permit întreprinderilor mici scutite respective să depună o declarație privind TVA simplificată care să acopere durata unui an calendaristic. Cu toate acestea, întreprinderile mici scutite pot opta pentru aplicarea perioadei fiscale stabilite în conformitate cu articolul 252.

                           Articolul 292d
                           Statele membre pot exonera întreprinderile mici scutite de anumite sau de toate obligațiile prevăzute la articolele 217-271.”

                        20.

                        În titlul XII capitolul 1 se elimină secțiunea 3.

                        21.

                        La articolul 314, litera (c) se înlocuiește cu următorul text:

                                    „(c)

                                    altă persoană impozabilă, în măsura în care livrarea de bunuri de către aceasta face obiectul unei scutiri pentru întreprinderile mici prevăzută la articolul 284 și se referă la bunuri de capital;”.

                        22.

                        La articolul 334, litera (c) se înlocuiește cu următorul text:

                                    „(c)

                                    altă persoană impozabilă, în măsura în care livrarea de bunuri, efectuată de aceasta în conformitate cu contractul pe baza căruia se plătește comision la vânzare, face obiectul unei scutiri pentru întreprinderile mici prevăzută la articolul 284 și se referă la bunuri de capital;”.

            Articolul 2
            Modificarea Regulamentului (UE) nr. 904/2010
            Regulamentul (UE) nr. 904/2010 se modifică după cum urmează:

                        1.

                        Articolul 17 se modifică după cum urmează:

                                    (a)

                                    la alineatul (1), se adaugă următoarea literă:

                                                „(g)

                                                informațiile pe care le culege în temeiul articolului 284 alineatele (3) și (4) și al articolului 284b din Directiva 2006/112/CE.”;

                                    (b)

                                    alineatul (2) se înlocuiește cu următorul text:

                                       „(2)   Comisia adoptă, prin acte de punere în aplicare, detaliile tehnice privind ancheta automată a informațiilor menționate la alineatul (1) din prezentul articol. Actele de punere în aplicare respective se adoptă în conformitate cu procedura de examinare menționată la articolul 58 alineatul (2).”

                        2.

                        La articolul 21, se introduce următorul alineat:

                           „(2b)   În ceea ce privește informațiile menționate la articolul 17 alineatul (1) litera (g), sunt accesibile cel puțin următoarele detalii:

                                       (a)

                                       numerele de identificare individuale ale persoanelor impozabile scutite, eliberate de statul membru care furnizează informațiile;

                                       (b)

                                       numele, activitatea, forma juridică și adresa persoanelor impozabile scutite identificate prin numărul de identificare individuală menționat la litera (a);

                                       (c)

                                       statul membru sau statele membre în care persoana impozabilă se prevalează de scutire;

                                       (d)

                                       data de la care începe să se aplice scutirea cu privire la persoana impozabilă într-un stat membru sau în mai multe state membre;

                                       (e)

                                       informațiile menționate la articolul 284a alineatul (1) primul paragraf literele (c) și (d) din Directiva 2006/112/CE;

                                       (f)

                                       valoarea totală a livrărilor de bunuri și/sau a prestărilor de servicii, pe trimestru calendaristic, efectuate de fiecare persoană impozabilă care deține un număr de identificare individuală menționat la litera (a) în statul membru în care este stabilită persoana impozabilă;

                                       (g)

                                       valoarea totală a livrărilor de bunuri și/sau a prestărilor de servicii, pe trimestru calendaristic, efectuate de fiecare persoană impozabilă care deține un număr de identificare individuală menționat la litera (a) în fiecare stat membru, altul decât cel în care este stabilită persoana impozabilă;

                                       (h)

                                       data la care cifra de afaceri anuală la nivelul Uniunii a persoanei impozabile a depășit cuantumul menționat la articolul 284 alineatul (2) litera (a) din Directiva 2006/112/CE;

                                       (i)

                                       data la care intră în vigoare decizia persoanei impozabile de a înceta voluntar să aplice scutirea, precum și statul membru sau statele membre în care încetarea produce efecte;

                                       (j)

                                       data la care încetează activitatea persoanei impozabile și statul membru sau statele membre în cauză.

                                 Valorile menționate la primul paragraf literele (e)-(g) se precizează separat pentru fiecare plafon care poate fi aplicat în temeiul articolului 284 alineatul (1) al doilea paragraf din Directiva 2006/112/CE.”

                        3.

                        La articolul 31, se introduce următorul alineat:

                           „(2a)   Fiecare stat membru confirmă prin mijloace electronice că persoana impozabilă căreia i se emite un număr de identificare individuală menționat la articolul 284 alineatul (3) din Directiva 2006/112/CE este o întreprindere mică scutită. Confirmarea specifică statul membru sau statele membre în care persoana impozabilă se prevalează de scutire.”

                        4.

                        La articolul 32, alineatul (1) se înlocuiește cu următorul text:

                           „(1)   Pe baza informațiilor furnizate de statele membre, Comisia publică pe pagina sa de internet detaliile cu privire la dispozițiile aprobate de fiecare stat membru care transpune articolul 167a, capitolul 3 din titlul XI și capitolul 1 din titlul XII din Directiva 2006/112/CE.”

                        5.

                        Se introduce următorul capitol:
                        „CAPITOLUL Xa

                           DISPOZIȚII PRIVIND REGIMUL SPECIAL PREVĂZUT ÎN TITLUL XII CAPITOLUL 1 DIN DIRECTIVA 2006/112/CE

                           Articolul 37a

                              (1)   Statul membru de stabilire transmite următoarele informații pe cale electronică autorităților competente ale statelor membre care acordă scutirea în termen de 15 zile lucrătoare de la data la care informațiile respective devin disponibile:

                                          (a)

                                          în ceea ce privește persoanele impozabile care au transmis o notificare prealabilă sau o actualizare a unei notificări menționată la articolul 284 alineatul (3) sau (4) din Directiva 2006/112/CE, informațiile menționate la articolul 21 alineatul (2b) literele (a) și (d) din prezentul regulament;

                                          (b)

                                          în ceea ce privește persoanele impozabile a căror cifră de afaceri anuală la nivel de Uniune a depășit suma menționată la articolul 284 alineatul (2) litera (a) din Directiva 2006/112/CE, informațiile menționate la articolul 21 alineatul (2b) literele (a) și (h) din prezentul regulament;

                                          (c)

                                          în ceea ce privește persoanele impozabile care nu au respectat normele prevăzute la articolul 284b din Directiva 2006/112/CE, nerespectarea respectivă și informațiile menționate la articolul 21 alineatul (2b) litera (a) din prezentul regulament.

                              (2)   Comisia adoptă, prin intermediul unor acte de punere în aplicare, detaliile tehnice, inclusiv cu privire la un mesaj electronic comun, aferente transmiterii informațiilor menționate la alineatul (1) de la prezentul articol. Actele de punere în aplicare respective se adoptă în conformitate cu procedura de examinare menționată la articolul 58 alineatul (2).

                           Articolul 37b

                              (1)   Statul membru în care o persoană impozabilă a transmis o notificare prealabilă sau o actualizare ulterioară în conformitate cu articolul 284 alineatul (3) sau (4) din Directiva 2006/112/CE, calculează, înainte de identificarea persoanei impozabile sau de confirmarea către persoana impozabilă a numărului individual de identificare, pe baza valorii totale a livrărilor de bunuri și/sau a prestărilor de servicii comunicate de persoana impozabilă, că plafonul cifrei de afaceri anuale la nivelul Uniunii menționat la articolul 284 alineatul (2) litera (a) din directiva respectivă nu a fost depășit în cursul anului calendaristic curent sau al anului calendaristic precedent.

                              (2)   Statul membru care acordă scutirea confirmă, prin mijloace electronice, autorităților competente din statul membru de stabilire, în termen de 15 zile lucrătoare de la primirea informațiilor menționate la articolul 37a alineatul (1) litera (a) din prezentul regulament, pe baza valorii totale a livrărilor de bunuri și a prestărilor de servicii raportate de persoana impozabilă, că plafonul cifrei de afaceri anuale menționat la articolul 284 alineatul (2) litera (b) din Directiva 2006/112/CE nu a fost depășit în cursul anului calendaristic curent și că sunt îndeplinite condițiile menționate la articolul 288a alineatul (1) din directiva respectivă.

                              (3)   Statul membru care acordă scutirea notifică fără întârziere, prin mijloace electronice, autorităților competente din statul membru de stabilire data la care persoana impozabilă a încetat să mai fie eligibilă pentru scutirea prevăzută la articolul 288a alineatul (1) din Directiva 2006/112/CE.

                              (4)   Comisia adoptă, prin intermediul unor acte de punere în aplicare, detaliile tehnice, inclusiv cu privire la un mesaj electronic comun, ale notificărilor menționate la alineatele (2) și (3) din prezentul articol. Actele de punere în aplicare respective se adoptă în conformitate cu procedura de examinare menționată la articolul 58 alineatul (2).”

            Articolul 3
            Transpunere

               (1)   Statele membre adoptă și publică, până la 31 decembrie 2024, actele cu putere de lege și actele administrative necesare pentru a se conforma articolului 1 din prezenta directivă. Statele membre comunică de îndată Comisiei textul dispozițiilor respective.
               Statele membre aplică dispozițiile respective începând cu 1 ianuarie 2025.
               Atunci când statele membre adoptă dispozițiile respective, acestea conțin o trimitere la prezenta directivă sau sunt însoțite de o asemenea trimitere la data publicării lor oficiale. Statele membre stabilesc modalitatea de efectuare a unei astfel de trimiteri.

               (2)   Comisiei îi sunt comunicate de către statele membre textele principalelor dispoziții de drept intern pe care le adoptă în domeniul reglementat de articolul 1 din prezenta directivă.

            Articolul 4
            Intrare în vigoare
            Prezenta directivă intră în vigoare în a douăzecea zi de la data publicării în Jurnalul Oficial al Uniunii Europene.
            Articolul 2 se aplică de la 1 ianuarie 2025.

            Articolul 5
            Destinatari
            Prezenta directivă se adresează statelor membre.

            Adoptată la Bruxelles, 18 februarie 2020.

                  Pentru Consiliu

                  Președintele

               Z. MARIĆ

            (1)  Avizul din 11 septembrie 2018 și avizul din 15 ianuarie 2020 (nepublicate încă în Jurnalul Oficial).

            (2)  JO C 283, 10.8.2018, p. 35.

            (3)  Directiva 2006/112/CE a Consiliului din 28 noiembrie 2006 privind sistemul comun al taxei pe valoarea adăugată (JO L 347, 11.12.2006, p. 1).

            (4)  JO C 369, 17.12.2011, p. 14.

            (5)  Regulamentul (UE) nr. 904/2010 al Consiliului din 7 octombrie 2010 privind cooperarea administrativă și combaterea fraudei în domeniul taxei pe valoarea adăugată (JO L 268, 12.10.2010, p. 1).

            (6)  JO C 461, 21.12.2018, p. 43.


title: Directiva (UE) 2020/612 a Comisiei din 4 mai 2020 de modificare a Directivei 2006/126/CE a Parlamentului European și a Consiliului privind permisele de conducere (Text cu relevanță pentru SEE)

text:
                  5.5.2020

                  RO

                  Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

                  L 141/9

         DIRECTIVA (UE) 2020/612 A COMISIEI
         din 4 mai 2020
         de modificare a Directivei 2006/126/CE a Parlamentului European și a Consiliului privind permisele de conducere
         (Text cu relevanță pentru SEE)
         COMISIA EUROPEANĂ,
         având în vedere Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene,
         având în vedere Directiva 2006/126/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 20 decembrie 2006 privind permisele de conducere (1), în special articolul 8,
         întrucât:

                     (1)

                     Dispozițiile specifice existente privind posibilitatea pe care o au statele membre de a decide să nu înscrie nicio limitare la vehicule cu transmisie automată pe permisul de conducere al titularilor de permise de conducere pentru vehicule din categoriile C, CE, D și DE trebuie să fie extinse și asupra titularilor permiselor de conducere pentru vehiculele din categoriile BE, C1, C1E, D1 și D1E, în cazul în care solicitantul deține deja un permis de conducere obținut pe un vehicul cu transmisie manuală pentru cel puțin una dintre următoarele categorii: B, BE, C, CE, C1, C1E, D, DE, D1 sau D1E.

                     (2)

                     Această extindere trebuie să se facă în lumina progresului tehnic, în special pentru a lua în considerare dezvoltarea și utilizarea crescândă, în industria transporturilor, a unor vehicule mai moderne, mai sigure și mai puțin poluante, echipate cu o gamă largă de sisteme de transmisie semiautomată, automată sau hibridă. În plus, simplificarea restricțiilor existente referitoare la conducerea vehiculelor cu transmisie automată ar reduce sarcina administrativă și financiară pentru părțile interesate, inclusiv pentru IMM-urile și microîntreprinderile care își desfășoară activitatea în domeniul transportului rutier.

                     (3)

                     Cerințele pentru motocicletele de încercare din categoria A2 care urmează să fie utilizate în timpul probei de verificare a aptitudinilor și comportamentului trebuie să fie adaptate la progresul tehnic, în special având în vedere dezvoltarea motoarelor cu ardere și a șasiului, precum și utilizarea pe scară mai largă a motocicletelor electrice. Adaptarea specificațiilor tehnice pentru vehiculele de încercare din categoria A2 trebuie, de asemenea, să se asigure că solicitanții sunt testați pe vehicule care sunt reprezentative pentru categoria pentru care urmează să fie eliberat permisul de conducere.

                     (4)

                     Prin urmare, Directiva 2006/126/CE trebuie modificată în consecință,

                     (5)

                     În conformitate cu Declarația politică comună din 28 septembrie 2011 a statelor membre și a Comisiei privind documentele explicative (2), statele membre s-au angajat ca, în cazurile justificate, să transmită împreună cu notificarea măsurilor lor de transpunere unul sau mai multe documente în care să explice relația dintre componentele unei directive și părțile corespondente ale instrumentelor naționale de transpunere.

                     (6)

                     Măsurile prevăzute de prezenta directivă sunt conforme cu avizul Comitetului privind permisele de conducere,

               ADOPTĂ PREZENTA DIRECTIVĂ:

            Articolul 1
            Anexa II la Directiva 2006/126/CE se modifică în conformitate cu anexa la prezenta directivă.

            Articolul 2

               (1)   Statele membre adoptă și publică, până cel târziu la 1 noiembrie 2020, actele cu putere de lege și actele administrative necesare pentru a se conforma prezentei directive. Statele membre comunică de îndată Comisiei textul acestor acte.
               Statele membre aplică dispozițiile respective începând de la 1 noiembrie 2020.
               Atunci când statele membre adoptă aceste acte, ele cuprind o trimitere la prezenta directivă sau sunt însoțite de o astfel de trimitere la data publicării lor oficiale. Statele membre stabilesc modalitatea de efectuare a acestei trimiteri.

               (2)   Statele membre comunică Comisiei textul principalelor dispoziții de drept intern pe care le adoptă în domeniul reglementat de prezenta directivă.

            Articolul 3
            Prezenta directivă intră în vigoare în a douăzecea zi de la data publicării în Jurnalul Oficial al Uniunii Europene.

            Articolul 4
            Prezenta directivă se adresează statelor membre.

            Adoptată la Bruxelles, 4 mai 2020.

                  Pentru Comisie

                  Președintele

               Ursula VON DER LEYEN

            (1)  JO L 403, 30.12.2006, p. 18.

            (2)  JO C 369, 17.12.2011, p. 14.

            ANEXĂ
            Anexa II la Directiva 2006/126/CE se modifică după cum urmează:

                        (a)

                        punctul 5.1.3 se înlocuiește cu următorul text:
                        „5.1.3. Dispoziții specifice privind vehiculele din categoriile BE, C, CE, C1, C1E, D, DE, D1 și D1E
                        Statele membre pot decide să nu înscrie nicio limitare la vehicule cu transmisie automată pe permisul de conducere pentru un vehicul din categoriile BE, C, CE, C1, C1E, D, DE, D1 sau D1E menționat la punctul 5.1.2, în cazul în care solicitantul deține deja un permis de conducere obținut pe un vehicul cu transmisie manuală în cel puțin una dintre categoriile următoare: B, BE, C, CE, C1, C1E, D, DE, D1 sau D1E și a efectuat acțiunile descrise la punctul 8.4 în timpul probei de verificare a aptitudinilor și comportamentului.”;

                        (b)

                        la punctul 5.2, al doilea paragraf de la al doilea subtitlu „Categoria A2” se înlocuiește cu următorul text:
                        „Dacă motocicleta este acționată de un motor cu ardere internă, capacitatea cilindrică a motorului trebuie să fie de cel puțin 250 cm3.”


title: Directiva delegată (UE) 2020/1687 a Comisiei din 2 septembrie 2020 de modificare a anexei la Decizia-cadru 2004/757/JAI a Consiliului în ceea ce privește includerea noii substanțe psihoactive N,N-dietil-2-[[4-(1-metiletox)fenil]metil]-5-nitro-1H-benzimidazol-1-etanamină (isotonitazen) în definiția termenului „drog”

text:
                  13.11.2020

                  RO

                  Jurnalul Oficial al Uniunii Europene

                  L 379/55

         DIRECTIVA DELEGATĂ (UE) 2020/1687 A COMISIEI
         din 2 septembrie 2020
         de modificare a anexei la Decizia-cadru 2004/757/JAI a Consiliului în ceea ce privește includerea noii substanțe psihoactive N,N-dietil-2-[[4-(1-metiletox)fenil]metil]-5-nitro-1H-benzimidazol-1-etanamină (isotonitazen) în definiția termenului „drog”
         COMISIA EUROPEANĂ,
         având în vedere Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene,
         având în vedere Decizia-cadru 2004/757/JAI a Consiliului din 25 octombrie 2004 de stabilire a dispozițiilor minime privind elementele constitutive ale infracțiunilor și sancțiunile aplicabile în domeniul traficului ilicit de droguri (1), în special articolele 1a și 8a,
         întrucât:

                     (1)

                     La 26 mai 2020, un raport de evaluare a riscurilor privind noua substanță psihoactivă N,N-dietil-2-[[4-(1-metiletox)fenil]metil]-5-nitro-1H-benzimidazol-1-etanamină (isotonitazen) a fost elaborat în conformitate cu articolul 5c din Regulamentul (CE) nr. 1920/2006 al Parlamentului European și al Consiliului (2) de către Comitetul științific al Observatorului European pentru Droguri și Toxicomanie (denumit în continuare „OEDT” sau „Observatorul”), extins în conformitate cu procedura prevăzută la articolul 5c alineatul (4) din același regulament. Observatorul a prezentat Comisiei și statelor membre raportul de evaluare a riscurilor la 29 mai 2020.

                     (2)

                     Substanța isotonitazen este un analgezic opioid sintetic și este strâns legată de etonitazenă și clonitazenă, ambele aflându-se sub control internațional în temeiul Convenției unice asupra stupefiantelor din 1961 a Organizației Națiunilor Unite (ONU), astfel cum a fost modificată prin protocolul din 1972.

                     (3)

                     Substanța isotonitazen este disponibilă în Uniunea Europeană cel puțin din aprilie 2019 și a fost detectată în cinci state membre, precum și în Regatul Unit. În total, au fost semnalate 24 de confiscări de către patru state membre; în plus, un stat membru a indicat că a prelevat un eșantion, iar Regatul Unit a semnalat prelevarea de eșantioane biologice post-mortem. În general, este foarte probabil ca substanța isotonitazen să fie detectată sub nivelul real, întrucât aceasta nu face obiectul unor verificări sistematice din cauza faptului că este nouă pe piață. În majoritatea cazurilor, substanța a fost confiscată sub formă de pulbere, dar a fost, de asemenea, identificată în formă lichidă. Cantitățile detectate sunt relativ mici, însă ar trebui avute în vedere în contextul efectelor puternice ale substanței isotonitazen.

                     (4)

                     Până în prezent, au fost semnalate două decese asociate substanței isotonitazen, de către Germania și Regatul Unit. Decesele au avut loc în 2019. Nu sunt disponibile informații detaliate pentru decesul survenit în Germania. În cazul raportat de Regatul Unit, în eșantioanele biologice post-mortem au fost identificate și multe alte substanțe (3). Până în prezent nu s-au raportat intoxicații acute în urma expunerii confirmate la isotonitazen. Este probabil ca naloxona să acționeze ca antidot pentru intoxicațiile provocate de isotonitazen, ca în cazul altor opioide sintetice. Este posibil ca atât intoxicațiile, cât și decesele să fie detectate și raportate sub nivelul real, întrucât nu fac obiectul unor verificări sistematice deoarece substanța a apărut foarte recent pe piața Uniunii.

                     (5)

                     Nu există dovezi directe cu privire la implicarea grupurilor infracționale organizate în producția, distribuția (traficul) și furnizarea substanței isotonitazen în Uniune. Informațiile disponibile sugerează că substanța isotonitazen este produsă de societăți din industria chimică cu sediul în afara Uniunii.

                     (6)

                     Substanța isotonitazen pare să fie comercializată online în cantități mici și cu ridicata, în principal sub formă de pulbere; este comercializată, de asemenea, sub formă de spray-uri nazale gata de utilizare. Informațiile obținute în urma confiscărilor sugerează că este posibil ca substanța isotonitazen să fi fost vândută și pe piața de substanțe opioide ilegale. Din acest motiv, este posibil ca utilizatorii să nu fie conștienți că utilizează substanța isotonitazen.

                     (7)

                     Substanța isotonitazen nu are utilizări recunoscute în domeniul medicinei umane sau veterinare în Uniune și, din câte se pare, nici în altă parte. Nu există indicii că substanța poate fi utilizată în alt scop decât ca etalon analitic de referință și în cercetarea științifică.

                     (8)

                     Raportul de evaluare a riscurilor arată că prin continuarea cercetării s-ar putea răspunde la multe dintre întrebările legate de isotonitazen care apar ca urmare a lipsei de date cu privire la riscurile la adresa sănătății individuale, a sănătății publice și a societății. Nu există informații specifice cu privire la riscurile sociale generate de isotonitazen. Cu toate acestea, dovezile și informațiile disponibile cu privire la riscurile pentru sănătate pe care le prezintă substanța, având în vedere, de asemenea, faptul că substanța este relativ necunoscută, oferă motive suficiente pentru a include substanța isotonitazen în definiția termenului „drog”.

                     (9)

                     Substanța isotonitazen nu se regăsește pe lista substanțelor controlate în temeiul Convenției unice asupra stupefiantelor din 1961 a Organizației Națiunilor Unite, astfel cum a fost modificată prin protocolul din 1972, sau al Convenției Organizației Națiunilor Unite din 1971 asupra substanțelor psihotrope. Substanța isotonitazen nu face în prezent obiectul unei evaluări în sistemul Organizației Națiunilor Unite.

                     (10)

                     Având în vedere că patru state membre aplică măsuri de control în privința substanței isotonitazen în temeiul legislației lor naționale în materie de control al drogurilor, iar un stat membru, precum și Regatul Unit și Norvegia, aplică măsuri de control în privința substanței isotonitazen în temeiul legislației din alte domenii, includerea acestei substanțe în definiția termenului „drog”, astfel încât aceasta să facă obiectul dispozițiilor privind infracțiunile și sancțiunile stabilite în Decizia-cadru 2004/757, ar contribui la evitarea apariției unor obstacole în cooperarea transfrontalieră în domeniul asigurării respectării legii și în cel judiciar, precum și la protecția împotriva eventualelor riscuri generate de disponibilitatea și consumul acestei substanțe.

                     (11)

                     Articolul 1a din Decizia-cadru 2004/757/JAI conferă Comisiei competența de a adopta acte delegate cu scopul de a asigura, la nivelul Uniunii, un răspuns rapid și bazat pe cunoștințe de specialitate în cazul apariției unor noi substanțe psihoactive detectate și raportate de statele membre, modificând anexa la decizia-cadru respectivă pentru a include acele substanțe în definiția termenului „drog”.

                     (12)

                     Informațiile disponibile sugerează că consumul de isotonitazen are efecte nefaste asupra sănătății, legate de toxicitatea sa acută și de riscurile de abuz sau de potențialul de a produce dependență. Se consideră că aceste efecte nefaste asupra sănătății pun în pericol viața. În plus, substanța este susceptibilă să provoace deficiențe fizice și mentale grave, precum și o răspândire semnificativă a bolilor, inclusiv a virusurilor cu transmitere hematogenă. Aceste efecte, inclusiv dependența, sunt comparabile cu cele ale altor analgezice opioide aflate sub control internațional.

                     (13)

                     Întrucât au fost respectate condițiile și procedura pentru declanșarea exercitării competențelor de a adopta acte delegate, ar trebui adoptată o directivă delegată pentru a include substanța isotonitazen în anexa la Decizia-cadru 2004/757/JAI și, în consecință, pentru a supune substanța respectivă dispozițiilor de drept penal ale Uniunii privind traficul ilicit de droguri.

                     (14)

                     Irlanda are obligații în temeiul Deciziei-cadru 2004/757/JAI, astfel cum a fost modificată prin Directiva (UE) 2017/2103 a Parlamentului European și a Consiliului (4), și, prin urmare, participă la adoptarea și la aplicarea acestei decizii.

                     (15)

                     Danemarca are obligații în temeiul Deciziei-cadru 2004/757/JAI, astfel cum este aplicabilă până la 21 noiembrie 2018, dar nu are obligații în temeiul Directivei (UE) 2017/2103. Prin urmare, nu participă la adoptarea și aplicarea acestei directive, nu are obligații în temeiul acesteia și nu face obiectul aplicării sale.

                     (16)

                     În conformitate cu Declarația politică comună din 28 septembrie 2011 a statelor membre și a Comisiei privind documentele explicative (5), statele membre s-au angajat ca, în cazuri justificate, să transmită alături de notificarea măsurilor lor de transpunere și unul sau mai multe documente care să explice relația dintre componentele unei directive și părțile corespunzătoare din instrumentele naționale de transpunere.

                     (17)

                     Prin urmare, Decizia-cadru 2004/757/JAI ar trebui modificată în consecință,

               ADOPTĂ PREZENTA DIRECTIVĂ:

            Articolul 1
            Modificarea Deciziei-cadru 2004/757/JAI
            În anexa la Decizia-cadru 2004/757/JAI, se adaugă următorul punct 17:

                        „17.

                           N,N-dietil-2-[[4-(1-metiletox)fenil]metil]-5-nitro-1H-benzimidazol-1-etanamină (isotonitazen). (*1)

            Articolul 2
            Transpunere

               (1)   Statele membre pun în aplicare actele cu putere de lege și actele administrative necesare pentru a se conforma prezentei directive până cel târziu la 3 iunie 2021. Statele membre comunică de îndată Comisiei textul acestor acte.
               Atunci când statele membre adoptă aceste acte, ele cuprind o trimitere la prezenta directivă sau sunt însoțite de o astfel de trimitere la data publicării lor oficiale. Statele membre stabilesc modalitatea de efectuare a acestei trimiteri.

               (2)   Comisiei îi sunt comunicate de către statele membre textele principalelor dispoziții de drept intern pe care le adoptă în domeniul reglementat de prezenta directivă.

            Articolul 3
            Intrare în vigoare
            Prezenta directivă intră în vigoare în a douăzecea zi de la data publicării în Jurnalul Oficial al Uniunii Europene.

            Articolul 4
            Prezenta directivă se adresează statelor membre în conformitate cu tratatele.

            Adoptată la Bruxelles, 2 septembrie 2020.

                  Pentru Comisie

                  Președintele

               Ursula VON DER LEYEN

            (1)  JO L 335, 11.11.2004, p. 8.

            (2)  Regulamentul (CE) nr. 1920/2006 al Parlamentului European și al Consiliului din 12 decembrie 2006 privind Observatorul European pentru Droguri și Toxicomanie (JO L 376, 27.12.2006, p. 1).

            (3)  De asemenea, au fost raportate decese de către Canada (trei cazuri) și Statele Unite (18 cazuri).

            (4)  Directiva (UE) 2017/2103 a Parlamentului European și a Consiliului din 15 noiembrie 2017 de modificare a Deciziei-cadru 2004/757/JAI a Consiliului pentru a include noi substanțe psihoactive în definiția termenului „drog” și de abrogare a Deciziei 2005/387/JAI a Consiliului (JO L 305, 21.11.2017, p. 12).

            (5)  JO C 369, 17.12.2011, p. 14.