title: Directiva Consiliului din 18 decembrie 1978 privind recunoașterea reciprocă a diplomelor, certificatelor și a altor titluri oficiale de calificare în medicina veterinară, inclusiv a măsurilor destinate să faciliteze exercitarea efectivă a dreptului de stabilire și a libertății de a presta servicii

text:
               06/Volumul 01

               RO

               Jurnalul Ofícial al Uniunii Europene

               75

         31978L1026

               L 362/1

               JURNALUL OFÍCIAL AL UNIUNII EUROPENE

      DIRECTIVA CONSILIULUI

   din 18 decembrie 1978
   privind recunoașterea reciprocă a diplomelor, certificatelor și a altor titluri oficiale de calificare în medicina veterinară, inclusiv a măsurilor destinate să faciliteze exercitarea efectivă a dreptului de stabilire și a libertății de a presta servicii
   (78/1026/CEE)
   CONSILIUL COMUNITĂȚILOR EUROPENE,
   având în vedere Tratatul de instituire a Comunității Economice Europene, în special articolele 49, 57, 66 și 235,
   având în vedere propunerea Comisiei (1),
   având în vedere avizul Adunării parlamentare (2),
   având în vedere avizul Comitetului Economic și Social (3),
   întrucât, în aplicarea tratatului, de la sfârșitul perioadei de tranziție este interzis orice tratament discriminatoriu pe motiv de naționalitate în ceea ce privește stabilirea și prestarea de servicii; întrucât principiul unui astfel de tratament pe motiv de naționalitate se aplică, în special, eliberării oricărei autorizații necesare pentru a practica profesia de medic veterinar, precum și înscrierii sau afilierii la organizații sau organisme profesionale;
   întrucât pare indicat, cu toate acestea, să se prevadă anumite dispoziții pentru a facilita exercitarea efectivă a dreptului de stabilire și a libertății de a presta servicii de către medicii veterinari;
   întrucât, în aplicarea tratatului, statele membre au obligația de a nu acorda nici un fel de ajutor care ar putea denatura condițiile de stabilire;
   întrucât articolul 57 alineatul (1) din tratat prevede adoptarea de directive privind recunoașterea reciprocă a diplomelor, certificatelor și a altor titluri oficiale de calificare; întrucât scopul prezentei directive este recunoașterea diplomelor, certificatelor și a altor titluri oficiale de calificare ca medic veterinar;
   întrucât, având în vedere divergențele existente în prezent între statele membre, în ceea ce privește modalitățile și durata cursurilor de formare ca medic veterinar, este necesar să se prevadă anumite dispoziții de coordonare pentru a da posibilitatea statelor membre să treacă la recunoașterea reciprocă a diplomelor, certificatelor și a altor titluri oficiale de calificare; întrucât această coordonare este realizată de Directiva 78/1027/CEE a Consiliului din 18 decembrie 1978 privind coordonarea actelor cu putere de lege și actelor administrative privind activitățile medicilor veterinari (4);
   întrucât, în ceea ce privește utilizarea titlurilor oficiale de calificare, deoarece o directivă privind recunoașterea reciprocă a diplomelor nu implică în mod necesar echivalarea materială a formărilor profesionale pe care aceste diplome le presupun, utilizarea acestor titluri oficiale de calificare ar trebui autorizată numai în limba statului membru de origine sau de proveniență;
   întrucât, pentru a facilita aplicarea prezentei directive de către administrațiile naționale, statele membre pot prevedea ca beneficiarii care îndeplinesc condițiile de formare impuse de aceasta să prezinte, pe lângă titlurile oficiale de calificare, un certificat de la autoritățile competente din țara de origine sau de proveniență, care să ateste că aceste titluri sunt cele vizate de prezenta directivă;
   întrucât, în cazul prestării de servicii, cerința referitoare la înscrierea sau afilierea la organizații sau organisme profesionale, care are legătură cu caracterul stabil și permanent al activității exercitate în țara gazdă, ar constitui în mod cert un obstacol pentru prestator, dat fiind caracterul temporar al activității sale; întrucât, prin urmare, această cerință trebuie eliminată; întrucât, cu toate acestea, în această eventualitate, trebuie asigurat controlul disciplinei profesionale care ține de competența acestor organizații sau organisme profesionale; întrucât, în acest scop și sub rezerva aplicării articolului 62 din tratat, este necesar să se prevadă posibilitatea de a impune beneficiarului obligația de a notifica prestarea de servicii autorității competente din statul membru gazdă;
   întrucât, în ceea ce privește cerințele de moralitate și onorabilitate, trebuie făcută o distincție între condițiile care trebuie îndeplinite, pe de o parte, pentru accesul la profesie, și, pe de altă parte, pentru exercitarea acesteia;
   întrucât, în ceea ce privește activitățile salariate ale medicilor veterinari, Regulamentul (CEE) nr. 1612/68 al Consiliului din 15 octombrie 1968 privind libera circulație a lucrătorilor în cadrul Comunității (5) nu prevede dispoziții speciale pentru profesiile reglementate privind moralitatea și onorabilitatea, disciplina profesională sau utilizarea titlului oficial de calificare; întrucât, în funcție de fiecare stat membru în parte, reglementările în cauză sunt sau pot fi aplicabile atât persoanelor salariate, cât și celor care desfășoară activități independente; întrucât activitățile medicilor veterinari sunt condiționate în toate statele membre de posesia unei diplome, a unui certificat sau a altui titlu oficial de calificare; întrucât aceste activități sunt exercitate atât de către persoane salariate, cât și de cele care desfășoară activități independente sau de către aceleași persoane în ambele calități în cursul carierei lor profesionale; întrucât, pentru a favoriza pe deplin libera circulație a membrilor acestei profesii în cadrul Comunității, pare necesară, în consecință, extinderea aplicării prezentei directive la medicii veterinari salariați,
   ADOPTĂ PREZENTA DIRECTIVĂ:
   CAPITOLUL I
   DOMENIUL DE APLICARE
   Articolul 1
   Prezenta directivă se aplică activităților exercitate de medicii veterinari.
   CAPITOLUL II
   DIPLOME, CERTIFICATE ȘI ALTE TITLURI OFICIALE DE CALIFICARE ÎN MEDICINA VETERINARĂ
   Articolul 2
   Fiecare stat membru recunoaște diplomele, certificatele și alte titluri oficiale de calificare eliberate resortisanților statelor membre de către celelalte state membre în conformitate cu articolul 1 din Directiva 78/1027/CEE și enumerate la articolul 3, acordându-le acestora, în ceea ce privește dreptul de acces și exercitare a activităților de medic veterinar, același efect pe teritoriul lor ca și cel al diplomelor, certificatelor și celorlalte titluri oficiale de calificare eliberate de statul membru respectiv.
   În cazul în care o diplomă, un certificat sau un alt titlu oficial de calificare menționat la articolul 3 a fost eliberat înainte de punerea în aplicare a prezentei directive, acestea trebuie însoțite de o atestare eliberată de autoritățile competente din țara emitentă, care să certifice că diploma, certificatul sau titlul oficial de calificare respectiv este în conformitate cu articolul 1 din Directiva 78/1027/CEE.
   Articolul 3
   Diplomele, certificatele și alte titluri oficiale de calificare prevăzute la articolul 2 sunt următoarele:

               (a)

                  în Republica Federală Germania

                           1.

                              Zeugnis über die tierärztliche Staatsprüfung (certificatul examenului de stat în medicină veterinară), eliberat de autoritățile competente;

                           2.

                           atestatele eliberate de autoritățile competente ale Republicii Federale Germania, care certifică echivalența titlurilor oficiale de calificare eliberate după 8 mai 1945 de către autoritățile competente ale Republicii Democrate Germania cu cele care figurează la punctul 1;

               b)

                  în Belgia

                  le diplôme légal de docteur en médecine vétérinaire/het wettelijke diploma van doctor in de veeartsenijkunde of doctor in de diergeneeskunde, (diploma de medic în medicină veterinară, cerută de lege) eliberată de universitățile de stat, de comisia centrală sau de comisiile de examen de stat din universități;

               c)

                  în Danemarca

                  bevis for bestået kandidateksamen i veterinaervidenskab (cand. med. vet.) (certificat care atestă promovarea examenului pentru candidații la medicină veterinară), eliberat „Kongelige Veterinaer - og Landbohøjskole”;

               d)

                  în Franța

                  le diplôme de docteur vétérinaire d'État (licență de stat în medicină veterinară);

               e)

                  în Irlanda

                           1.

                           diploma de Bachelor in/of Veterinary Medicine (MVB);

                           2.

                              the Diploma of membership of the Royal College of Veterinary Surgeons (MRCVS), obținută ca urmare a unui examen după încheierea unui ciclu complet de studii efectuat într-o școală veterinară din Irlanda;

               f)

                  în Italia

                  il diploma di laurea di dottore in medicina veterinaria accompagnato dal diploma d'abilitazione all'esercizio della medicina veterinaria, eliberată de ministrul educației publice pe baza constatărilor comisiilor de examen de stat competente;

               g)

                  în Luxemburg

                           1.

                              le diplôme d'État de docteur en médecine vétérinaire (diploma de stat în medicină veterinară), eliberată de comisia de examen de stat și vizată de ministrul educației naționale;

                           2.

                           diplome care conferă un grad de învățământ superior în medicină veterinară eliberate în una din țările Comunității, care conferă dreptul de participare la stagiu, dar nu și dreptul de practică, omologate de ministrul educației naționale, în conformitate cu Legea din 18 iunie 1969 privind învățământul superior și omologarea titlurilor oficiale de calificare și gradelor străine, însoțite de un certificat de stagiu practic vizat de ministrul sănătății publice;

               h)

                  în Olanda

                           1.

                              het getuigschrift van met goed gevolg afgelegd diergeneeskundig examen (certificatul de atestare a promovării examenului de medicină veterinară);

                           2.

                              het getuigschrift van met goed gevolg afgelegd veeartsenijkundig examen (certificatul de atestare a promovării examenului de medicină veterinară);

               i)

                  în Regatul Unit

               diplome:

                           —

                              Bachelor of Veterinary Science (BVSc.);

                           —

                              Bachelor of Veterinary Medicine (Vet.MB sau BVet.Med.);

                           —

                              Bachelor of Veterinary Medicine and Surgery (BVM și S sau BVMS);

                           —

                              the Diploma of membership of the Royal College of Veterinary Surgeons (MRCVS), obținută ca urmare a unui examen după încheierea unui ciclu complet de studii efectuat într-o școala veterinară din Regatul Unit.

         CAPITOLUL III
   DREPTURI DOBÂNDITE
   Articolul 4
   În cazul resortisanților statelor membre ale căror diplome, certificate și alte titluri oficiale de calificare nu îndeplinesc toate cerințele minime de formare prevăzute la articolul 1 din Directiva 78/1027/CEE, fiecare stat membru recunoaște ca dovadă suficientă diplomele, certificatele și celelalte titluri oficiale de calificare ca medic veterinar, eliberate de statele membre respective înainte de aplicarea Directivei 78/1027/CEE, însoțite de o atestare care să certifice că resortisanții în cauză au exercitat, efectiv și legal, activitățile în cauză pe o durată de cel puțin 3 ani consecutivi în decursul ultimilor 5 ani care precedă data eliberării atestării.
   CAPITOLUL IV
   UTILIZAREA TITLULUI OFICIAL DE CALIFICARE
   Articolul 5
   (1)   Fără a aduce atingere articolului 13, statele membre gazdă se asigură că resortisanților statelor membre care îndeplinesc condițiile prevăzute la articolele 2 și 4 li se recunoaște dreptul de a-și folosi titlul oficial de calificare și, eventual, abrevierea sa, din statul membru de origine sau de proveniență, în limba statului respectiv. Statele membre gazdă pot prevedea ca acest titlu oficial de calificare să fie urmat de denumirea și adresa instituției sau comisiei de examinare care a eliberat acest titlu.
   (2)   În cazul în care titlul oficial de calificare utilizat în statul membru de origine sau de proveniență poate fi confundat în statul membru gazdă cu un titlu oficial de calificare care necesită în statul respectiv o formare profesională suplimentară, pe care persoana în cauză nu o deține, statul membru gazdă poate prevedea ca această persoană să își utilizeze titlul oficial de calificare din statul membru de origine sau de proveniență într-o formulă adecvată indicată de statul membru gazdă.
   CAPITOLUL V
   DISPOZIȚII PENTRU FACILITAREA EXERCITĂRII EFECTIVE A DREPTULUI DE STABILIRE ȘI A LIBERTĂȚII DE A PRESTA SERVICII DE CĂTRE MEDICII VETERINARI

      A.   Dispoziții privind dreptul de stabilire

   Articolul 6
   (1)   Statul membru gazdă care impune resortisanților săi dovada moralității și onorabilității la accesul la una dintre activitățile menționate la articolul 1 acceptă ca dovadă suficientă, cu privire la resortisanții altor state membre, atestarea eliberată de o autoritate competentă din statul membru de origine sau de proveniență care certifică îndeplinirea condițiilor de moralitate sau onorabilitate impuse în statul membru pentru accesul la activitatea respectivă.
   (2)   În cazul în care statul membru de origine sau de proveniență nu impune dovada moralității și onorabilității pentru persoanele care doresc să aibă acces la activitatea respectivă, statul membru gazdă poate impune resortisanților statului membru de origine sau de proveniență să prezinte un extras de cazier judiciar sau, în absența acestuia, un document echivalent eliberat de o autoritate competentă din statul membru de origine sau de proveniență.
   (3)   În cazul în care statul membru gazdă are cunoștință de fapte grave și precise care s-au petrecut în afara teritoriului său anterior stabilirii celui în cauză în statul respectiv și care pot afecta accesul la activitatea în cauză, acesta poate informa statul membru de origine sau de proveniență cu privire la acestea.
   Statul membru de origine sau de proveniență verifică exactitatea faptelor. Autoritățile statului respectiv decid asupra naturii și amplorii investigațiilor care trebuie efectuate și informează statul membru gazdă asupra oricărei acțiuni pe care o efectuează în legătură cu atestările sau documentele eliberate.
   (4)   Statele membre asigură confidențialitatea informațiilor transmise.
   Articolul 7
   (1)   În cazul în care, într-un stat membru gazdă, sunt în vigoare acte cu putere de lege și acte administrative privind respectarea condițiilor de moralitate sau onorabilitate, inclusiv dispoziții privind măsuri disciplinare în cazuri de abateri profesionale grave sau de condamnări pentru fapte penale săvârșite în exercitarea uneia din activitățile menționate la articolul 1, statul membru de origine sau de proveniență transmite statului membru gazdă informațiile necesare privind măsurile sau sancțiunile de natură profesională sau administrativă luate împotriva persoanei respective, precum și sancțiunile penale impuse acesteia în timpul exercitării profesiei în statul membru de origine sau de proveniență.
   (2)   În cazul în care statul membru gazdă are cunoștință de fapte grave și precise care s-au petrecut în afara teritoriului său anterior stabilirii celui în cauză în statul respectiv și care pot afecta accesul la activitatea în cauză, acesta poate informa statul membru de origine sau de proveniență cu privire la acestea.
   Statul membru de origine sau de proveniență verifică exactitatea faptelor. Autoritățile statului respectiv decid asupra naturii și amplorii investigațiilor care trebuie efectuate și, în conformitate cu alineatul (1), informează statul membru gazdă asupra oricărei acțiuni pe care o efectuează în legătură cu informațiile primite de la acesta.
   (3)   Statele membre asigură confidențialitatea informațiilor transmise.
   Articolul 8
   În cazul în care un stat membru gazdă impune resortisanților săi, care doresc să aibă acces la sau să exercite oricare dintre activitățile menționate la articolul 1, un certificat de sănătate fizică sau psihică, acest stat acceptă ca dovadă suficientă prezentarea documentului cerut în statul membru de origine sau de proveniență.
   În cazul în care statul membru de origine sau de proveniență nu impune nici un document de această natură celor care doresc să aibă acces la sau să exercite activitatea în cauză, statul membru gazdă trebuie să accepte de la resortisanții statului membru de origine sau de proveniență o atestare eliberată de o autoritate competentă a statului respectiv, corespunzătoare atestărilor eliberate în statul membru gazdă.
   Articolul 9
   Documentele menționate la articolele 6, 7 și 8 nu pot fi prezentate după mai mult de trei luni de la data emiterii.
   Articolul 10
   (1)   Procedura prin care beneficiarul este autorizat să aibă acces la activitățile menționate la articolul 1, în conformitate cu articolele 6, 7 și 8, trebuie să se încheie cât mai curând posibil și în termen de cel mult trei luni de la prezentarea dosarului complet al beneficiarului, fără a aduce atingere întârzierilor rezultate ca urmare a unei eventuale acțiuni introduse la încheierea acestei proceduri.
   (2)   În cazurile menționate la articolul 6 alineatul (3) și articolul 7 alineatul (2), cererea de reexaminare suspendă perioada prevăzută la alineatul (1).
   Statul membru consultat trebuie să transmită răspunsul său în termen de trei luni. În caz contrar, statul membru gazdă poate lua măsurile impuse de faptele grave și precise de care are cunoștință.
   La primirea răspunsului sau la expirarea acestui termen, statul membru gazdă trebuie să continue procedura menționată în alineatul (1).
   Articolul 11
   În cazul în care un stat membru gazdă impune resortisanților săi care doresc să aibă acces la sau să exercite activitățile menționate la articolul 1 să depună jurământ sau să facă o declarație solemnă și, în cazul în care formula acestui jurământ sau declarații nu poate fi utilizată de resortisanții altor state membre, statul membru gazdă se asigură că o formulă adecvată și echivalentă de jurământ sau declarație este pusă la dispoziția persoanelor interesate.

      B.   Dispoziții privind prestarea de servicii

   Articolul 12
   (1)   În cazul în care un stat membru impune resortisanților săi care doresc să aibă acces la sau să exercite activitățile menționate la articolul 1 fie o autorizație, fie înscrierea sau afilierea la o organizație sau un organism profesional, statul membru respectiv exceptează de la această cerință pe resortisanții statelor membre în cazul prestării de servicii.
   Beneficiarul prestează servicii având aceleași drepturi și obligații ca și resortisanții statului membru gazdă; acesta trebuie, în special, să respecte dispozițiile disciplinare cu caracter profesional sau administrativ care se aplică în statul membru respectiv.
   În acest scop și pe lângă declarația privind prestarea de servicii menționată în alineatul (2), pentru a permite aplicarea dispozițiilor disciplinare în vigoare pe teritoriul acestora, statele membre pot impune fie înregistrarea temporară automată sau afilierea pro forma la o organizație profesională sau un organism profesional, fie înregistrarea într-un registru, cu condiția ca această înregistrare sau afiliere să nu întârzie și să nu complice în nici un fel prestarea de servicii sau să nu impună prestatorului de servicii nici un fel de costuri suplimentare.
   În cazul în care statul membru gazdă adoptă o măsură în aplicarea celui de-al doilea paragraf sau are cunoștință de fapte care contravin acestor dispoziții, acesta informează imediat statul membru în care s-a stabilit beneficiarul.
   (2)   Statul membru gazdă poate prevedea ca beneficiarul să prezinte autorităților competente o declarație prealabilă privind prestarea serviciilor sale în cazul în care acestea implică o ședere temporară pe teritoriul acestui stat. Statul membru gazdă poate impune, în toate cazurile, unui medic veterinar stabilit într-un alt stat membru o declarație prealabilă privind prestarea de servicii constând în eliberarea de rețete sau de certificate veterinare care nu implică examinarea animalelor, în măsura în care această practică este admisă în conformitate cu actele cu putere de lege și actele administrative, precum și cu dreptul profesional din statul membru gazdă.
   Statul membru gazdă care impune această declarație prealabilă adoptă măsurile necesare pentru a prevedea că declarația este acordată, după caz, pentru o serie de servicii prestate în aceeași regiune și unuia sau mai multor beneficiari în cursul unei perioade nu mai lungi de un an.
   În caz de urgență, această declarație poate fi efectuată cât mai curând posibil după ce serviciile au fost prestate.
   (3)   În aplicarea alineatelor (1) și (2), statul membru gazdă poate impune beneficiarului unul sau mai multe documente cuprinzând următoarele:

               —

               declarația menționată în alineatul (2);

               —

               o atestare care să certifice că beneficiarul exercită, în mod legal, activitățile în cauză în statul membru în care este stabilit;

               —

               o atestare care să certifice că beneficiarul posedă una sau alta dintre diplomele, certificatele sau alte titluri oficiale de calificare necesare pentru prestarea serviciilor în cauză, menționate de prezenta directivă.

         (4)   Documentul sau documentele prevăzute în alineatul (3) trebuie prezentate la cel mult 12 luni de la data eliberării acestora.
   (5)   În cazul în care un stat membru privează, în tot sau în parte, permanent sau temporar, unul din resortisanții săi sau un resortisant al unui alt stat membru de dreptul de a exercita una din activitățile prevăzute la articolul 1, acesta asigură, după caz, retragerea temporară sau permanentă a atestării menționate în alineatul (3) a doua liniuță.

      C.   Dispoziții comune privind dreptul de stabilire și libertatea de a presta servicii

   Articolul 13
   În cazul în care, într-un stat membru gazdă, folosirea titlului profesional cu privire la una dintre activitățile menționate la articolul 1 este reglementată, resortisanții altor state membre, care îndeplinesc condițiile prevăzute la articolele 2 și 4, folosesc titlul profesional al statului membru gazdă care, în statul respectiv, corespunde acestor condiții de formare și folosesc și titlul abreviat.
   Articolul 14
   (1)   Statele membre adoptă măsurile necesare pentru a permite beneficiarilor să fie informați cu privire la legislația în domeniul veterinar și, după caz, la deontologia statului membru gazdă.
   În acest scop, statele membre pot înființa servicii de informare de unde persoanele interesate pot obține informațiile necesare. În cazul stabilirii, statele membre gazdă pot obliga beneficiarii să contacteze aceste servicii.
   (2)   Statele membre pot înființa serviciile menționate în alineatul (1) pe lângă autoritățile și organismele competente pe care trebuie să le desemneze în termenul prevăzut la articolul 18 alineatul (1).
   (3)   Statele membre au grijă ca, după caz, beneficiarii să dobândească, în propriul lor interes și în cel al pacienților lor, cunoștințele lingvistice necesare exercitării profesiei lor în statul membru gazdă.
   CAPITOLUL VI
   DISPOZIȚII FINALE
   Articolul 15
   În cazul unei îndoieli justificate, statul membru gazdă poate impune autorităților competente dintr-un alt stat membru confirmarea autenticității diplomelor, certificatelor și a altor titluri oficiale de calificare eliberate în respectivul stat membru și menționate la capitolul II, precum și confirmarea faptului că beneficiarul a îndeplinit toate condițiile de formare prevăzute de Directiva 78/1027/CEE.
   Articolul 16
   În termenul prevăzut la articolul 18 alineatul (1), statele membre desemnează autoritățile și organismele abilitate să elibereze sau să primească diplomele, certificatele și alte titluri oficiale de calificare, precum și documentele și informațiile menționate în prezenta directivă și informează imediat celelalte state membre și Comisia cu privire la aceasta.
   Articolul 17
   Prezenta directivă se aplică și resortisanților statelor membre care, în conformitate cu Regulamentul (CEE) nr. 1612/68, exercită sau vor exercita, în calitate de salariați, activitățile menționate la articolul 1.
   Articolul 18
   (1)   Statele membre adoptă măsurile necesare pentru a se conforma prezentei directive în termen de doi ani de la data notificării și informează de îndată Comisia cu privire la aceasta.
   (2)   Comisiei îi sunt comunicate de către statele membre textele principalelor dispoziții de drept intern, pe care le adoptă în domeniul reglementat de prezenta directivă.
   Articolul 19
   Prezenta directivă se adresează statelor membre.

      Adoptată la Bruxelles, 18 decembrie 1978.

            Pentru Consiliu

            Președintele

         H.-D. GENSCHER

      (1)  JO C 92, 20.7.1970, p. 18.

      (2)  JO C 19, 28.2.1972, p. 10.

      (3)  JO C 60, 14.6.1971, p. 3.

      (4)  JO L 362, 23.12.1978, p. 7.

      (5)  JO L 257, 19.10.1968, p. 2.


title: Directiva 1999/13/CE a Consiliului din 11 martie 1999 privind reducerea emisiilor de compuși organici volatili datorate utilizării solvenților organici în anumite activități și instalații

text:
Anunţ juridic important

|

31999L0013

Jurnalul Oficial L 085 , 29/03/1999 p. 0001 - 0022 ediţie specială în limba cehă capitol 15 volum 04 p. 118  - 139 ediţie specială în limba estonă capitol 15 volum 04 p. 118  - 139 ediţie specială în limba maghiară capitol 15 volum 04 p. 118  - 139 ediţie specială în limba lituaniană capitol 15 volum 04 p. 118  - 139 LV.ES capitol 15 volum 04 p. 118  - 139 MT.ES capitol 15 volum 04 p. 118  - 139 PL.ES capitol 15 volum 04 p. 118  - 139 SK.ES capitol 15 volum 04 p. 118  - 139 ediţie specială în limba slovenă capitol 15 volum 04 p. 118  - 139

		19990311Directiva 1999/13/CE a Consiliuluidin 11 martie 1999privind reducerea emisiilor de compuși organici volatili datorate utilizării solvenților organici în anumite activități și instalațiiCONSILIUL UNIUNII EUROPENE,având în vedere Tratatul de instituire a Comunității Europene, în special articolul 130s alineatul (1),având în vedere propunerea Comisiei [1],având în vedere avizul Comitetului Economic și Social [2],hotărând în conformitate cu procedura prevăzută la articolul 189c din tratat [3],(1) întrucât programul de acțiune al Comunității Europene privind mediul, aprobat de Consiliu și de reprezentanții guvernelor statelor membre, reuniți în cadrul Consiliului, pune accentul, în Rezoluțiile din 22 noiembrie 1973 [4], 17 mai 1977 [5], 7 februarie 1983 [6], 19 octombrie 1987 [7] și 1 februarie 1993 [8], pe importanța prevenirii și reducerii poluării atmosferice;(2) întrucât, în special, Rezoluția din 19 octombrie 1987 subliniază importanța unei acțiuni comunitare axate, între altele, pe punerea în aplicare a unor norme corespunzătoare în scopul de a asigura un nivel ridicat de protecție a sănătății publice și a mediului;(3) întrucât Comunitatea Europeană și statele membre sunt părți ale Protocolului la Convenția din 1979 privind poluarea atmosferică transfrontalieră pe scară extinsă cu privire la controlul emisiilor de compuși organici volatili în vederea reducerii fluxurilor lor transfrontaliere și a fluxurilor de produși fotochimici oxidanți secundari rezultați, cu obiectivul de a proteja sănătatea umană și mediul împotriva efectelor nocive ale acestora;(4) întrucât poluarea datorată compușilor organici volatili dintr-un stat membru afectează deseori aerul și apa altui stat membru; întrucât, în conformitate cu articolul 130r din tratat, este necesară o acțiune la nivel comunitar;(5) întrucât utilizarea solvenților organici în anumite activități și instalații cauzează, datorită caracteristicilor acestora, emisii în aer de compuși organici care pot fi nocivi pentru sănătatea publică și/sau contribuie la formarea locală sau transfrontalieră, în stratul limită al troposferei, de oxidanți fotochimici care pun în pericol resursele naturale de o importanță vitală pentru mediu și economie și care au, în anumite condiții de expunere, efecte nocive pentru sănătatea umană;(6) întrucât problemele grave legate de concentrația ozonului în troposfera superioară, care au apărut în ultimii ani, au stârnit o preocupare generală cu privire la influența acestui fapt asupra sănătății publice și mediului;(7) întrucât se impune întreprinderea unei acțiuni preventive pentru a proteja sănătatea publică și mediul împotriva consecințelor emisiilor deosebit de nocive, datorate utilizării solvenților organici, și pentru a garanta cetățenilor dreptul la un mediu curat și sănătos;(8) întrucât emisiile de compuși organici pot fi evitate sau reduse în multe activități și instalații, deoarece se dispune sau se va dispune, în următorii ani, de înlocuitori mai puțin nocivi; întrucât, în cazul în care nu sunt disponibili substituenți corespunzători, alte măsuri tehnice ar trebui să fie luate pentru a reduce emisiile în mediu, în măsura în care acest lucru este posibil și realizabil din punct de vedere tehnic și economic;(9) întrucât utilizarea de solvenți organici și emisiile de compuși organici care exercită cele mai grave efecte asupra sănătății publice ar trebui să fie reduse cât de mult permit posibilitățile tehnice;(10) întrucât instalațiile și procedeele care intră sub incidența prezentei directive și care nu sunt supuse unei autorizări în conformitate cu legislația comunitară sau cea internă, trebuie să facă obiectul unei înregistrări, cel puțin;(11) întrucât instalațiile și activitățile existente trebuie adaptate, după caz, astfel încât, într-un termen adecvat, să respecte cerințele stabilite pentru instalațiile și activitățile noi; întrucât respectivul termen ar trebui să fie în concordanță cu calendarul fixat pentru respectarea Directivei 96/61/CE a Consiliului din 24 septembrie 1996 privind prevenirea și controlul integrat al poluării [9];(12) întrucât părțile relevante ale instalațiilor existente care suferă modificări substanțiale trebuie, în principiu, să se conformeze cerințelor aplicabile noilor instalații în ceea ce privește partea echipamentului care a fost modificată substanțial;(13) întrucât solvenții organici sunt utilizați în multe tipuri diferite de instalații și activități și, de aceea, pe lângă cerințele generale, trebuie definite și cerințe speciale și, în același timp, trebuie fixate praguri pentru dimensiunea instalațiilor sau activităților care intră în domeniul de aplicare a prezentei directive;(14) întrucât un înalt nivel de protecție a mediului impune fixarea și aplicarea unor limite de emisie a compușilor organici în mediu, precum și pentru anumite instalații și activități care utilizează solvenți organici în cadrul Comunității, fixarea unor condiții corespunzătoare de exploatare, în conformitate cu principiul celei mai bune tehnici disponibile;(15) întrucât, în unele cazuri, statele membre pot excepta agenții de la aplicarea valorilor limită de emisie, pentru că alte măsuri, precum utilizarea produșilor sau tehnicilor fără solvenți sau cu conținut scăzut de solvenți, permit realizarea unei reduceri echivalente a emisiilor;(16) întrucât trebuie să se țină seama în mod corespunzător de măsurile de reducere a emisiilor adoptate înainte de intrarea în vigoare a prezentei directive;(17) întrucât obiectivele prezentei directive pot fi atinse mai eficient prin alte abordări decât prin punerea în aplicare a unor valori limită uniforme de emisie; întrucât, de aceea, statele membre pot excepta instalațiile existente de la aplicarea valorilor limită de emisie, în cazul în care vor pune în aplicare un plan național care, în termenul de punere în aplicare a prezentei directive, să permită o reducere cel puțin egală a emisiilor de compuși organici provenind de la aceste instalații și activități;(18) întrucât instalațiile existente care intră sub incidența Directivei 96/61/CE și care sunt incluse într-un plan național, nu pot fi exceptate, în nici un caz, de la aplicarea dispozițiilor directivei respective, inclusiv articolul 9 alineatul (4);(19) întrucât, în multe cazuri, instalațiilor mici și medii, existente sau noi, li se pot aplica cerințe mai puțin stricte, pentru a le păstra competitivitatea;(20) întrucât curățării chimice "uscate" îi corespunde un prag zero, sub rezerva unor exceptări specificate;(21) întrucât este necesar să se supravegheze emisiile, inclusiv prin utilizarea unor tehnici de măsurare, pentru a evalua concentrațiile masice sau cantitatea de poluanți a căror eliberare în mediu este permisă;(22) întrucât agenții trebuie să reducă emisiile de solvenți organici, inclusiv emisiile ușor dispersabile, precum și emisiile de compuși organici; întrucât planul de gestionare a solvenților este un instrument important de verificare a acestei reduceri; întrucât, deși planul de gestionare a solvenților oferă orientare, stadiul său de elaborare nu permite stabilirea unei metodologii comunitare;(23) întrucât statele membre trebuie să adopte o procedură și măsuri obligatorii pentru situațiile în care se depășesc limitele de emisie;(24) întrucât Comisia și statele membre trebuie să colaboreze pentru a asigura schimbul de informații privind punerea în aplicare a prezentei directive și progresele realizate în căutarea soluțiilor de substituire,ADOPTĂ PREZENTA DIRECTIVĂ:Articolul 1Scopul și domeniul de aplicareScopul prezentei directive este de a preveni sau a reduce efectele directe sau indirecte ale emisiilor de compuși organici volatili în mediu, în principal în aer, și potențialele lor riscuri pentru sănătatea publică, prin măsuri și proceduri care să fie puse în aplicare în activitățile industriale definite în anexa I, în măsura în care acestea din urmă se situează la un nivel superior pragurilor de consum al solvenților, indicate în anexa IIA.Articolul 2DefinițiiÎn sensul prezentei directive:1. instalație  înseamnă o unitate tehnică fixă în care se efectuează una sau mai multe activități care intră în domeniul de aplicare definit la articolul 1, precum și orice altă activitate, asociată direct, care este legată tehnic de activitățile exercitate pe acel șantier și care poate afecta emisiile;2. instalație existentă  înseamnă o instalație în funcțiune sau, în conformitate cu legislația în vigoare înainte de data punerii în aplicare a prezentei directive, o instalație autorizată sau înregistrată sau care face obiectul unei cereri complete de autorizare, conform avizului autorității competente, cu condiția ca instalația să fie pusă în funcțiune în termen de un an de la data intrării în vigoare a prezentei directive;3. instalație mică  înseamnă o instalație ale cărei activități se situează la pragurile cele mai joase ale elementelor 1, 3, 4, 5, 8, 10, 13, 16 sau 17 din anexa IIA sau alte activități din anexa IIA care au un consum de solvenți mai mic de 10 tone/an;4. modificare substanțială înseamnă - pentru o instalație care intră în domeniul de aplicare a Directivei 96/61/CE, se aplică definiția specificată de respectiva directivă;- pentru o instalație mică, o modificare a capacității nominale având ca efect o creștere de peste 25 % a emisiilor de compuși organici volatili. Orice modificare care poate avea, în opinia autorității competente, efecte negative semnificative asupra sănătății umane sau a mediului este de asemenea considerată modificare substanțială;- pentru toate celelalte instalații, o modificare a capacității nominale având ca efect o creștere de peste 10 % a emisiilor de compuși organici volatili. Orice modificare care poate avea, în opinia autorității competente, efecte negative semnificative asupra sănătății umane sau a mediului este de asemenea considerată modificare substanțială;5. autoritate competentă  înseamnă autoritatea, autoritățile sau organismele însărcinate, conform legislației statelor membre, cu îndeplinirea obligațiilor ce decurg din prezenta directivă;6. agent  înseamnă orice persoană fizică sau juridică care exploatează sau deține o instalație sau, în cazul în care este prevăzut de legislația internă, orice persoană căreia i s-a conferit o putere economică decisivă asupra funcționării tehnice a instalației;7. autorizație  înseamnă o decizie scrisă prin care autoritatea competentă acordă permisiunea de a pune în funcțiune întreaga instalație sau o parte a acesteia;8. înregistrare  înseamnă o procedură definită într-un act juridic, care presupune cel puțin notificarea la autoritatea competentă a intenției agentului de a pune în funcțiune o instalație sau activitate ce intră în domeniul de aplicare a prezentei directive;9. emisie  înseamnă orice evacuare de compuși organici volatili de la o instalație în mediu;10. emisie ușor dispersabilă  înseamnă orice emisie (care nu are loc sub formă de gaze de ardere) de compuși organici volatili în aer, sol și apă, precum și de solvenți din compoziția produselor, cu excepția cazului în care există indicații contrare specificate în anexa II A. Acest termen acoperă și emisiile necapturate care sunt eliberate în mediul exterior prin ferestre, uși, guri de aerisire sau alte deschizături similare;11. gaze de ardere  înseamnă scurgerea gazoasă finală care conține compuși organici volatili sau alți poluanți și care se evacuează în aer printr-un coș de furnal sau alte echipamente de împrăștiere a fumului. Ratele debitului volumetric sunt exprimate în m3/h în condiții standard;12. emisii totale  înseamnă suma emisiilor ușor dispersabile și a emisiilor de gaze de ardere;13. valoarea limită de emisie  înseamnă masa compușilor organici volatili, exprimată pe baza unor parametri specifici, a concentrației, procentului și/sau nivelului unei emisii, calculată în condiții normale, N, care nu trebuie depășită în cursul uneia sau mai multor perioade date;14. substanțe  înseamnă orice element chimic și compușii săi, în stare naturală sau rezultați în urma unor procese industriale, sub formă solidă, lichidă sau gazoasă;15. preparat  înseamnă amestec sau soluție compusă din două sau mai multe substanțe;16. compus organic  înseamnă orice compus care conține cel puțin elementul carbon si unul sau mai multe dintre elementele următoare: hidrogen, halogeni, oxigen, sulf, fosfor, silicon sau azot, cu excepția oxizilor de carbon și carbonaților și bicarbonaților anorganici;17. compus organic volatil (COV)  înseamnă orice compus organic având o presiune a vaporilor de minimum 0,01 kPa, la o temperatură de 293,15 K sau având o volatilitate corespunzătoare în condiții speciale de utilizare. În sensul prezentei directive, fracțiunea de creozot care depășește această valoare a presiunii vaporilor la temperatura de 293,15 K este considerată un COV;18. solvent organic  înseamnă orice COV folosit separat sau în combinație cu alți agenți, fără a suferi modificări chimice, pentru a dizolva materii prime, produse sau deșeuri, sau utilizat ca agent de curățare pentru a dizolva impurități, sau ca dizolvant, ca mediu de dispersie, ca regulator de viscozitate, regulator de tensiune superficială, plastifiant sau conservant;19. solvent organic halogenat  înseamnă solvent organic care conține cel puțin un atom de brom, clor, fluor sau iod pe moleculă;20. preparat de acoperire  înseamnă orice preparat, inclusiv toți solvenții organici și preparatele care conțin solvenți organici necesari pentru o aplicare corespunzătoare, utilizat pentru a obține un efect decorativ, protector sau alt efect funcțional pe o suprafață;21. adeziv  înseamnă orice preparat, inclusiv toți solvenții organici și preparatele care conțin solvenți organici necesari pentru o aplicare corespunzătoare, utilizat pentru a lipi între ele părți ale aceluiași produs;22. cerneală  înseamnă un preparat, inclusiv toți solvenții organici și preparatele care conțin solvenți organici necesari pentru o aplicare corespunzătoare, utilizat într-o activitate de tipărire pentru a imprima un text sau o imagine pe o suprafață;23. lac  înseamnă un preparat de acoperire transparent;24. consum  înseamnă cantitatea totală de solvenți organici utilizată într-o instalație pe parcursul unui an calendaristic sau al oricărei alte perioade de doisprezece luni, minus COV recuperați pentru reutilizare;25. intrare  înseamnă cantitatea de solvenți organici, în stare pură sau în preparate, care este utilizată la efectuarea unei activități, cuprinzând și solvenții reciclați în interiorul sau în exteriorul unei instalații, care sunt socotiți la fiecare utilizare în cadrul unei activități;26. reutilizarea solvenților organici  înseamnă utilizarea, în scopuri tehnice sau comerciale, a solvenților organici recuperați dintr-o instalație, inclusiv sub formă de combustibili, excepție făcând solvenții organici recuperați care sunt evacuați definitiv ca deșeuri;27. fluxul masei  înseamnă cantitatea de COV eliberați, exprimată în unitate de masă/oră;28. capacitate nominală  înseamnă masa maximă, exprimată în medie pe zi, de solvenți organici utilizați într-o instalație, atunci când aceasta funcționează în condiții normale și la randamentul prevăzut;29. funcționare normală  înseamnă toate etapele de funcționare a unei instalații sau a unei activități, cu excepția operațiilor de pornire, oprire și de întreținere a echipamentelor;30. condiții controlate  înseamnă condiții la care funcționează o instalație, astfel încât COV eliberați în urma activității să fie capturați și eliminați în mod controlat, fie printr-un coș, fie printr-un echipament de împrăștiere, și să nu fie, astfel, complet dispersabili;31. condiții standard  înseamnă o temperatură de 273,15 K și o presiune de 101,3 kPa;32. medie la 24 de ore  înseamnă media aritmetică a tuturor citirilor valide efectuate pe durata a 24 de ore de funcționare normală;33. operațiuni de pornire și oprire  înseamnă operațiuni prin care se pune în funcțiune, se scoate din funcțiune, se introduce sau se scoate din mersul în gol o instalație, un echipament sau un rezervor. Fazele de oscilație care intervin în condiții normale de funcționare a unei instalații nu sunt considerate operațiuni de pornire și oprire.Articolul 3Obligații aplicabile instalațiilor noiStatele membre iau măsurile necesare pentru a garanta că:1. toate instalațiile noi se conformează dispozițiilor articolelor 5, 8 și 9;2. toate instalațiile noi care nu sunt reglementate de Directiva 96/61/CE sunt înregistrate sau autorizate înainte de a fi puse în funcțiune.Articolul 4Obligații aplicabile instalațiilor existenteFără a aduce atingere prevederilor Directivei 96/61/CE, statele membre iau măsurile necesare pentru a garanta că:1. instalațiile existente se conformează dispozițiilor articolelor 5, 8 și 9 până la 31 octombrie 2007;2. toate instalațiile existente trebuie să fi fost înregistrate sau autorizate până la 31 octombrie 2007;3. instalațiile care urmează să fie înregistrate sau autorizate și care aplică sistemul de reducere prevăzut în anexa IIB notifică acest lucru autorității competente până la 31 octombrie 2005;4. în cazul în care o instalație:- suferă o modificare substanțială sau- intră pentru prima dată în domeniul de aplicare a prezentei directive, în urma unei modificări substanțiale,acea parte a instalației care suferă o modificare substanțială este tratată fie ca o instalație nouă, fie ca o instalație existentă, cu condiția ca totalul emisiilor întregii instalații să nu depășească nivelul care ar fi fost atins în cazul în care partea modificată substanțial ar fi fost tratată ca o nouă instalație.Articolul 5Cerințe(1) Statele membre iau măsurile corespunzătoare, fie prin precizare în cadrul condițiilor autorizației, fie prin stabilirea unor norme generale obligatorii pentru a asigura conformitatea cu alineatele (2)-(12).(2) Toate instalațiile se conformează:(a) fie valorilor limită de emisie din gazele de ardere și valorilor de emisie ușor dispersabilă, fie valorilor limită ale emisiei totale, precum și celorlalte cerințe prevăzute în anexa IIA,sau(b) fie cerințelor specificate în sistemul de reducere prezentat în anexa IIB.(3) (a) În ceea ce privește emisiile ușor dispersabile, statele membre aplică valorile de emisie ușor dispersabilă la o instalație ca valori limită de emisie. Cu toate acestea, în cazul în care se demonstrează autorităților competente că o instalație dată nu poate, din punct de vedere tehnic și economic, să respecte această valoare, autoritățile competente pot acorda o derogare pentru respectiva instalație, atâta timp cât nu se anticipează riscuri semnificative pentru sănătatea umană sau mediu. Pentru fiecare derogare, agentul trebuie să demonstreze autorităților competente că se recurge la cea mai bună tehnică disponibilă.(b) Activitățile care nu se pot efectua în condiții controlate pot fi exceptate de la aplicarea limitelor de emisie stabilite în anexa IIA, în cazul în care această posibilitate este prevăzută în mod explicit în anexa respectivă. Prin urmare, se pune în aplicare sistemul de reducere din anexa IIB, în cazul în care nu se demonstrează autorităților competente că această opțiune nu este posibilă din punct de vedere tehnic și economic. În acest caz, agentul trebuie să demonstreze autorităților competente că se recurge la cea mai bună tehnică disponibilă.Statele membre prezintă un raport la Comisie privind derogarea de la literele (a) și (b) în conformitate cu articolul 11.(4) Pentru instalațiile care nu pun în aplicare sistemul de reducere, orice instalație de împrăștiere montată după data intrării în vigoare a prezentei directive se conformează tuturor cerințelor din anexa IIA.(5) Instalațiile în care se desfășoară două sau mai multe activități, fiecare depășind pragurile fixate în anexa IIA, trebuie:(a) pentru substanțele indicate la alineatele (6), (7) și (8), să respecte cerințele de la alineatele respective pentru fiecare activitate;(b) pentru celelalte substanțe:(i) fie să aplice cerințele de la alineatul (2) pentru fiecare activitate în parte,(ii) fie să atingă un nivel al emisiilor totale sub nivelul care ar fi fost atins prin aplicarea punctului (i).(6) Substanțele și preparatele cărora le sunt atribuite sau pe care trebuie aplicate indicativele de risc R45, R46, R49, R60 și R61, din cauza conținutului lor în COV din clasa substanțelor cancerigene, mutagene sau toxice pentru reproducere în conformitate cu Directiva 67/548/CEE [10], sunt înlocuite, în măsura în care este posibil și ținând seama de recomandările de la articolul 7 alineatul (1), cu substanțe sau preparate mai puțin nocive în termenul cel mai scurt cu putință.(7) Pentru emisiile de COV menționați la alineatul (6), pentru care fluxul masic al sumei compușilor care justifică etichetarea indicată la alineatul respectiv este de minimum 10 g/h, se respectă o valoare limită de emisie de 2 mg/Nm3. Valoarea limită de emisie se raportează la suma masică a diferiților compuși.(8) Pentru emisiile de COV halogenați cărora le este atribuit indicativul de risc R40, pentru care fluxul masic al sumei compușilor care justifică etichetarea R40 este de minimum 100 g/h, se respectă o valoare limită de emisie de 20 mg/Nm3. Valoarea limită de emisie se raportează la suma masică a diferiților compuși.Emisiile de COV menționați la alineatele (6) și (8) trebuie controlate ca emisii provenind de la o instalație care funcționează în condiții controlate, în măsura în care este posibil din punct de vedere tehnic și economic, cu scopul de a proteja sănătatea publică și mediul.(9) Emisiile de COV cărora le este atribuit sau pe care trebuie aplicat, după intrarea în vigoare a prezentei directive, unul dintre indicativele de risc menționate la alineatele (6) și (8) trebuie să se conformeze, în termenul cel mai scurt, valorilor limită de emisie menționate la alineatul (7) și respectiv (8).(10) Se iau toate măsurile de precauție corespunzătoare pentru a reduce la minim emisiile în cursul fazelor de pornire și oprire.(11) Instalațiile existente care utilizează un echipament de împrăștiere existent și respectă valorile limită de emisie următoare:- 50 mg C/Nm3 în cazul incinerării;- 150 mg C/Nm3 pentru celelalte echipamente de împrăștiere,beneficiază, pentru o perioadă de 12 ani de la data menționată la articolul 15, de o derogare de la aplicarea valorilor limită de emisie pentru gaze de ardere, prevăzute în tabelul din anexa II A, cu condiția ca emisiile totale ale întregii instalații să nu depășească nivelul care ar fi fost atins în cazul în care s-ar fi respectat toate cerințele din tabel.(12) Nici sistemul de reducere, nici aplicarea alineatului (11) sau a articolului 6 nu exceptează instalațiile care evacuează substanțele menționate la alineatele (6), (7) și (8) de la respectarea cerințelor menționate la alineatele în cauză.(13) În cazul în care se efectuează, în conformitate cu Regulamentul (CEE) al Consiliului nr. 793/93 [11] și cu Regulamentul (CE) nr. 1488/94 al Comisiei [12] sau Directiva 67/548/CEE a Consiliului și Directiva 93/67/CEE a Comisiei [13], o evaluare a riscurilor privind una dintre substanțele care justifică etichetarea R40, R60 sau R61 și care sunt reglementate de prezenta directivă, Comisia examinează concluziile evaluării riscurilor și, după caz, ia măsurile necesare.Articolul 6Planuri naționale(1) Fără a aduce atingere prevederilor Directivei 96/61/CE, statele membre pot stabili și pune în aplicare planuri naționale de reducere a emisiilor care provin de la activitățile și instalațiile industriale reglementate la articolul 1, cu excepția activităților 4 și 11 din anexa IIA. Nici una din celelalte activități nu poate fi exclusă din sfera de aplicare a prezentei directive printr-un plan național. Aceste planuri trebuie să conducă la o reducere a emisiilor anuale de COV de la instalațiile existente, reglementate de prezenta directivă, pe durata aceluiași calendar și la un nivel cel puțin egal cu cel care ar fi atins prin aplicarea valorilor limită de emisie prevăzute la articolul 5 alineatele (2) și (3) și în anexa II, în perioada de valabilitate a planului național. Planul național, actualizat, după caz, este prezentat Comisiei la fiecare trei ani.Statul membru care stabilește și pune în aplicare planuri naționale poate excepta anumite instalații existente de la aplicarea valorilor limită de emisie fixate la articolul 5 alineatele (2) și (3) și în anexa II. Un plan național nu poate în nici un caz să acorde unei instalații existente o derogare de la dispozițiile Directivei 96/61/CE.(2) Un plan național cuprinde o listă a măsurilor adoptate sau care trebuie adoptate pentru ca obiectivul stabilit la alineatul (1) să fie atins, precum și detalii privind mecanismul propus pentru a monitoriza punerea în aplicare a planului. Acest plan trebuie de asemenea să conțină obiective interimare de reducere obligatorii, care să măsoare progresele realizate în vederea îndeplinirii obiectivului final. El trebuie să fie compatibil cu legislația comunitară existentă aplicabilă în domeniu, precum și cu dispozițiile relevante ale prezentei directive, și să cuprindă:- indicarea activității sau activităților la care se aplică planul;- reducerea emisiilor care trebuie să fie îndeplinită de aceste activități, care corespunde celei care ar fi fost atinsă prin aplicarea limitelor de emisie precizate la alineatul (1);- numărul instalațiilor reglementate de plan și totalul emisiilor acestora, precum și emisia totală a fiecărei activități.Planul trebuie, de asemenea, să cuprindă o descriere amănunțită a instrumentelor prevăzute pentru a răspunde cerințelor acestuia, dovada că aceste instrumente sunt executorii, precum și detalii privind mijloacele care vor fi utilizate pentru a demonstra conformitatea cu planul.(3) Statul membru înaintează planul Comisiei. Planul trebuie să fie însoțit de o documentație suport pentru a verifica dacă obiectivul stabilit la alineatul (1) va fi îndeplinit, inclusiv orice documentație solicitată special de către Comisie. Instalațiile existente care suferă o modificare substanțială rămân în domeniul de aplicare a planului, cu condiția să fi făcut parte din acest plan înainte să fi fost efectuată modificarea respectivă.(4) Statul membru desemnează o autoritate națională competentă pentru culegerea și evaluarea informațiilor solicitate în conformitate cu alineatul (3) și pentru punerea în aplicare a planului național.(5) (a) Comisia informează comitetul prevăzut la articolul 13 cu privire la criteriile de evaluare a planurilor naționale în termen de un an după data intrării în vigoare a prezentei directive.(b) În cazul în care, după analizarea planului, a planului înaintat din nou sau a rapoartelor înaintate de un stat membru în conformitate cu articolul 11, Comisia estimează că planul nu va produce rezultatele prevăzute în termenul fixat, aceasta informează statul membru și comitetul prevăzut la articolul 13 cu privire la avizul său și la motivele care stau la baza avizului. Comisia dispune de șase luni de la primirea planului sau raportului pentru a transmite acest aviz. În următoarele trei luni, statul membru în cauză notifică la Comisie măsurile rectificative pe care le va adopta pentru a îndeplini obiectivele fixate și informează comitetul cu privire la acestea.(6) În cazul în care Comisia decide, în termen de șase luni de la notificarea măsurilor rectificative, că aceste măsuri nu sunt suficiente pentru a asigura realizarea obiectivelor planului în termenul fixat, statul membru este obligat să îndeplinească cerințele prevăzute la articolul 5 alineatele (2) și (3) și în anexa II, în termenul specificat de prezenta directivă pentru instalațiile existente. Comisia informează comitetul prevăzut la articolul 13 cu privire la decizia sa.Articolul 7Soluții alternative(1) Comisia asigură stabilirea unui schimb de informații între statele membre și întreprinderile respective privind utilizarea substanțelor organice și a potențialilor lor înlocuitori. Comisia ia în considerare următoarele aspecte:- adecvarea opțiunilor disponibile;- efectele lor potențiale asupra sănătății umane, în general, și în timpul expunerii la locul de muncă, în special;- efectele lor potențiale asupra mediului și- consecințele lor economice, în special costurile și avantajele,pentru a elabora recomandări privind utilizarea substanțelor și a tehnicilor care au cele mai reduse efecte posibile asupra aerului, apei, solului, ecosistemelor și sănătății umane. În urma acestui schimb de informații, Comisia publică recomandările pentru fiecare activitate.(2) Statele membre garantează că recomandările specificate la alineatul (1) sunt luate în considerare pentru autorizație și pentru formularea normelor generale obligatorii.Articolul 8Monitorizarea(1) Statele membre introduc obligația, pentru agentul unei instalații care intră sub incidența prezentei directive, de a furniza autorității competente, o dată pe an sau la cerere, date care să permită acesteia din urmă să verifice conformitatea cu prezenta directivă.(2) Statele membre asigură monitorizarea permanentă a acelor canale la care este racordat un echipament de împrăștiere și care, la punctul final de emisie, eliberează mai mult de 10 kg/h din cantitatea totală de carbon organic, pentru verificarea conformității.(3) În celelalte cazuri, statele membre asigură efectuarea unor măsurări continue sau periodice. Pentru măsurările periodice, se efectuează cel puțin trei citiri în timpul fiecărui exercițiu de măsurare.(4) Măsurările nu se impun în cazul în care, pentru respectarea prezentei directive, nu este necesar un echipament de împrăștiere la capătul ciclului.(5) Comisia organizează un schimb de informații cu privire la utilizarea planurilor de gestionare a solvenților în statele membre, pe baza datelor preluate în cadrul punerii în aplicare a prezentei directive, în termen de trei ani de la data precizată la articolul 15.Articolul 9Respectarea valorilor limită de emisie(1) Conformitatea cu următoarele trebuie demonstrată autorității competente:- valorile limită de emisie pentru gazele de ardere, valorile de emisie ușor dispersabilă și valorile limită ale emisiei totale;- cerințele din sistemul de reducere cuprins în anexa IIB;- dispozițiile articolului 5 alineatul (3).Anexa III referitoare la planul de gestionare a solvenților oferă recomandări privind modul în care se poate demonstra conformitatea cu acești parametri.Se pot adăuga volume de gaz la gazele de ardere în scopul răcirii sau diluării, în cazul în care această operațiune este justificată din punct de vedere tehnic, dar acestea nu se iau în considerare la determinarea concentrației masice a poluantului din gazele de ardere.(2) Conformitatea trebuie reverificată în urma unei modificări substanțiale.(3) În cazul măsurărilor continue, se consideră că valorile limită de emisie sunt respectate în cazul în care:(a) nici una dintre mediile calculate la 24 de ore de funcționare normală nu depășește valorile limită de emisie și(b) nici una dintre mediile calculate la o oră nu depășește valorile limită de emisie cu un factor mai mare de 1,5.(4) În cazul măsurărilor periodice, se consideră că valorile limită de emisie sunt respectate în cazul în care, în cursul unui exercițiu de monitorizare:(a) media tuturor citirilor nu depășește valorile limită de emisie și(b) nici una dintre mediile calculate la o oră nu depășește valorile limită de emisie cu un factor mai mare de 1,5.(5) Conformitatea cu dispozițiile articolului 5 alineatele (7) și (8) se verifică pe baza sumei concentrațiilor masice ale fiecăruia dintre compușii organici volatili în cauză. În toate celelalte cazuri, în cazul în care nu există dispoziții contrare în anexa IIA, conformitatea se verifică pe baza masei totale a carbonului organic emis.Articolul 10NeconformitateaÎn cazul în care se constată încălcarea cerințelor prezentei directive, statele membre iau măsurile corespunzătoare pentru a garanta că:(a) agentul informează autoritatea competentă și ia măsurile necesare pentru a restabili, în cel mai scurt termen, conformitatea cu prezenta directivă;(b) în caz de neconformitate, care ar reprezenta un pericol direct pentru sănătatea umană și atâta timp cât conformitatea nu este restabilită conform condițiilor prevăzute la litera (a), executarea activității este suspendată.Articolul 11Sisteme de informare și rapoarte(1) La fiecare trei ani, statele membre trimit la Comisie, sub forma unui raport, informații cu privire la punerea în aplicare a prezentei directive. Respectivul raport este întocmit pe baza unui chestionar sau plan elaborat de Comisie în conformitate cu procedura adoptată la articolul 6 din Directiva 91/692/CEE [14]. Chestionarul sau planul este adresat statelor membre cu șase luni înainte de începutul perioadei cuprinse în raport. Raportul este transmis Comisiei în cursul celor nouă luni următoare perioadei de trei ani cuprinse în raport. Statele membre publică rapoartele și le transmit în același timp Comisiei, sub rezerva restricțiilor prevăzute la articolul 3 alineatele (2) și (3) din Directiva 90/313/CEE [15]. Primul raport acoperă perioada primilor trei ani care urmează datei menționate la articolul 15.(2) Informațiile prezentate conform alineatului (1) cuprind, în special, date reprezentative suficiente pentru a demonstra respectarea cerințelor de la articolul 5 și, după caz, ale celor de la articolul 6.(3) Comisia elaborează un raport privind punerea în aplicare a prezentei directive, pe baza datelor transmise de statele membre, în termen de cinci ani după înaintarea primelor rapoarte de către statele membre. Comisia transmite acest raport, însoțit de propuneri, dacă este necesar, la Parlamentul European și la Consiliu.Articolul 12Accesul publicului la informație(1) Fără să aducă atingere dispozițiilor Directivei 90/313/CEE, statele membre adoptă măsurile necesare pentru a garanta cel puțin că cererile de autorizare pentru instalațiile noi sau pentru modificări substanțiale ale instalațiilor supuse unui regim de autorizare conform Directivei 96/61/CE sunt puse la dispoziția publicului, pentru o perioadă corespunzătoare, pentru a permite acestuia să își prezinte observațiile înainte ca autoritatea competentă să ia o decizie. Fără să aducă atingere dispozițiilor Directivei 96/61/CE, nu este obligatoriu să se transforme modul de prezentare a informației destinate publicului.Decizia autorității competente, precum și o copie a autorizației și toate actualizările ulterioare, trebuie puse la dispoziția publicului.Normele generale obligatorii aplicabile instalațiilor și lista activităților înregistrate și autorizate sunt accesibile publicului.(2) Rezultatele monitorizării emisiilor, impuse în condițiile de autorizare sau înregistrare prevăzute la articolele 8 și 9 și deținute de autoritatea competentă, trebuie puse la dispoziția publicului.(3) Alineatele (1) și (2) se aplică sub rezerva restricțiilor prevăzute la articolul 3 alineatele (2) și (3) din Directiva 90/313/CEE privind motivele autorităților competente de a refuza furnizarea unor informații, în special a celor legate de confidențialitatea comercială și industrială.Articolul 13ComitetulComisia este sprijinită de un comitet cu caracter consultativ, format din reprezentanții statelor membre și prezidat de reprezentantul Comisiei.Reprezentantul Comisiei înaintează comitetului un proiect cu măsurile ce urmează să fie luate. Comitetul își dă avizul cu privire la acest proiect în termenul pe care președintele îl poate stabili în funcție de urgența subiectului în cauză, după caz prin votare.Avizul este consemnat în procesul verbal; în afară de aceasta, fiecare stat membru are dreptul să solicite consemnarea poziției sale în procesul-verbal.Comisia ține seama în cea mai mare măsură de avizul emis de comitet. Aceasta informează comitetul asupra modului în care ține seama de acest aviz.Articolul 14SancțiuniStatele membre stabilesc sancțiunile aplicabile în caz de încălcare a dispozițiilor de drept intern adoptate în temeiul prezentei directive și iau toate măsurile necesare pentru punerea lor în aplicare. Sancțiunile prevăzute trebuie să fie eficiente, proporționale și cu caracter de descurajare. Statele membre notifică aceste dispoziții la Comisie până la data menționată la articolul 15 și notifică orice modificare ulterioară a acestor sancțiuni în cel mai scurt termen.Articolul 15Transpunerea(1) Statele membre pun în aplicare actele cu putere de lege și actele administrative pentru a se conforma prezentei directive până la 1 aprilie 2001. Statele membre informează de îndată Comisia cu privire la aceasta.Atunci când statele membre adoptă aceste acte, ele cuprind o trimitere la prezenta directivă sau sunt însoțite de o asemenea trimitere la data publicării lor oficiale. Statele membre stabilesc modalitatea de efectuare a acestei trimiteri.(2) Comisiei îi sunt comunicate de către statele membre textele principalelor dispoziții de drept intern, pe care le adoptă în domeniul reglementat de prezenta directivă.Articolul 16Intrarea în vigoarePrezenta directivă intră în vigoare la data publicării în Jurnalul Oficial al Comunităților Europene.Articolul 17DestinatariPrezenta directivă se adresează statelor membre.Adoptată la Bruxelles, 11 martie 1999.Pentru ConsiliuPreședinteleJ. Trittin[1] JO C 99, 26.3.1997, p. 32.[2] JO C 287, 22.9.1997, p. 55.[3] Avizul Parlamentului European din 14 ianuarie 1998 (JO C 34, 2.2.1998, p. 75), Poziția comună a Consiliului din 16 iunie 1998 (JO C 248, 7.8.1998, p. 1) și Decizia Parlamentului European din 21 octombrie 1998 (JO C 341, 9.11.1998, p. 70).[4] JO C 112, 20.12.1973, p. 1.[5] JO C 139, 13.6.1977, p. 1.[6] JO C 46, 17.2.1983, p. 1.[7] JO C 328, 7.12.1987, p. 1.[8] JO C 138, 1.2.1993, p. 1.[9] JO L 257, 10.10.1996, p. 26.[10] JO 196, 16.8.1967, p. 1. Directivă, astfel cum a fost modificată ultima dată prin Directiva 98/98/CE a Comisiei (JO L 355, 30.12.1998, p. 1).[11] JO L 84, 5.4.1993, p. 1.[12] JO L 161, 29.6.1994, p. 3.[13] JO L 227, 8.9.1993, p. 9.[14] JO L 377, 31.12.1991, p. 48.[15] JO L 158, 23.6.1990, p. 56.--------------------------------------------------19990311ANEXA IDOMENIUL DE APLICAREPrezenta anexă conține categoriile de activități menționate la articolul 1. În cazul depășirii pragurilor fixate în anexa IIA, activitățile menționate în prezenta anexă intră sub incidența prezentei directive. În fiecare caz, activitatea cuprinde și curățarea echipamentului, însă nu și curățarea produsului finit, decât în cazul în care se specifică astfel.Acoperirea cu adeziv- Orice activitate în care un adeziv este aplicat pe o suprafață, cu excepția aplicării adezivilor și laminării care intră în procedee de tipărire.Activitatea de acoperire- Orice activitate în care se aplică unul sau mai multe straturi pe:- vehiculele enumerate mai jos:- automobilele noi din categoria M1 în sensul Directivei 70/156/CEE [1] și din categoria N1, în cazul în care sunt acoperite la aceeași instalație ca vehiculele M1;- cabinele de camioane, definite ca adăpostul șoferului, precum și orice carcasă integrată destinată echipamentului tehnic al vehiculelor din categoriile N2 și N3 în sensul Directivei 70/156/CEE;- camioane și remorci, definite ca vehicule din categoriile N1, N2 și N3 în sensul Directivei 70/156/CEE, cu excepția cabinelor de camioane;- autobuze, definite ca vehicule din categoriile M2 și M3 în sensul Directivei 70/156/CEE;- remorcile din categoriile O1, O2, O3 și O4 în sensul Directivei 70/156/CEE;- suprafețele din metal și din plastic, inclusiv suprafețele aeronavelor, vapoarelor, trenurilor etc.;- suprafețele din lemn;- textile, țesături, filme și hârtie- piele.Nu intră în această rubrică acoperirea suporturilor cu metal prin tehnici de pulverizare chimică și electroforetică. În cazul în care activitatea de acoperire cuprinde o etapă în care același articol este imprimat, oricare ar fi tehnica utilizată, această imprimare este considerată ca făcând parte din operația de acoperire. Cu toate acestea, imprimarea efectuată ca activitate distinctă nu este inclusă, dar poate fi reglementată de prezenta directivă, în cazul în care această activitate de imprimare se află în domeniul de aplicare a prezentei directive.Învelirea bobinelor- Orice activitate în care sârma de oțel bobinată, oțelul inoxidabil, oțelul învelit, banda de aluminiu și de aliaje din cupru sunt acoperite cu una sau mai multe pelicule într-un proces continuu.Curățarea chimică "uscată"- Orice activitate industrială sau comercială în care se utilizează COV într-o instalație, pentru a curăța îmbrăcăminte, mobilă sau alte bunuri de consum similare, cu excepția eliminării manuale a petelor în sectorul textilelor și al îmbrăcămintei.Fabricarea încălțămintei- Orice activitate de confecționare a încălțămintei sau a unor părți ale acesteia.Fabricarea preparatelor de acoperire, a lacurilor, cernelurilor și adezivilor- Fabricarea produselor finite menționate anterior, precum și a produselor intermediare, în cazul în care sunt fabricate în același loc, prin amestecarea pigmenților, rășinilor și materialelor adezive cu ajutorul solvenților organici sau prin alte mijloace, incluzând în proces și dispersia și predispersia, corectarea viscozității și a nuanței și încărcarea produsului final în recipientul său.Fabricarea produselor farmaceutice- Sinteza chimică, fermentația, extracția, prepararea și prezentarea produselor farmaceutice finite, precum și fabricarea produselor intermediare, în cazul în care se desfășoară în același loc.Tipărire- Orice activitate de reproducere a unor texte și/sau imagini în care cerneala este transferată pe orice tip de suport cu ajutorul unei forme purtătoare de imagine. Această operație cuprinde tehnici asociate de lăcuire, vopsire și laminare. Cu toate acestea, numai următoarele procedee specifice sunt reglementate de prezenta directivă:— flexografie — un procedeu de tipărire în care este utilizată o formă purtătoare de imagine din cauciuc sau fotopolimeri elastici, ale cărei suprafețe tipăritoare sunt deasupra porțiunilor neutre, și în care sunt aplicate cerneluri lichide care se usucă prin evaporare;— tipărire pe rotativă ofset cu uscare prin încălzire — activitate de tipărire cu hârtie în sul care utilizează o formă purtătoare de imagine, suprafețele tipăritoare și neutră se află în același plan, unde prin tipărire pe rotativă se înțelege faptul că materialul supus tipăririi este alimentat la mașină de la un sul și nu cu foi izolate. Porțiunea neutră este tratată în așa fel încât să atragă apa și, astfel, să respingă cerneala. Suprafața tipăritoare este tratată în așa fel încât să primească și să transmită cerneala spre suprafața ce trebuie tipărită. Evaporarea se face într-un cuptor unde suportul tipărit este încălzit cu aer cald;— laminarea asociată unui procedeu de tipărire — lipirea a două sau mai multe materiale flexibile cu scopul de a produce laminate;— rotogravura de editare — activitate de tipărire prin rotogravură folosită pentru tipărirea hârtiei destinate revistelor, broșurilor, cataloagelor sau altor produse similare, cu ajutorul cernelei pe bază de toluen;— rotogravura — activitate de tipărire în care se folosește o formă purtătoare de imagine cilindrică, suprafața tipăritoare se află dedesubtul porțiunii neutre, și care utilizează cerneluri lichide ce se usucă prin evaporare. Alveolele sunt umplute de cerneală și porțiunea neutră este curățată de surplusul de cerneală înainte ca suprafața care urmează să fie tipărită să intre în contact cu cilindrul și ca cerneala să iasă din alveole;— tipărire serigrafică în rotativă — activitate de tipărire cu hârtie în sul în care cerneala este transferată spre suprafața ce urmează să fie tipărită, prin introducerea ei într-o formă purtătoare de imagine poroasă, suprafața tipăritoare este deschisă și porțiunea neutră este etanșată, acest procedeu folosind cerneluri care se usucă doar prin evaporare. Prin tipărire pe rotativă se înțelege faptul că materialul supus tipăririi este alimentat la mașină de la un sul și nu cu foi izolate;— glazurare — activitate prin care un lac sau un preparat adeziv este aplicat pe un material flexibil în scopul de a sigila ulterior materialul de ambalare.Conversia cauciucului- Orice activitate de mixare, frezare, malaxare, calandrare, extrudare și vulcanizare a cauciucului natural sau sintetic, precum și orice operațiune conexă destinată să transforme cauciucul natural sau sintetic în produs finit.Curățarea suprafețelor- Orice activitate, cu excepția curățării chimice "uscate", în care se folosesc solvenți organici pentru îndepărtarea murdăriei de pe suprafața unui material, inclusiv degresarea. O activitate care constă în mai multe etape înainte sau după orice altă activitate este considerată o singură activitate de curățare a suprafeței. Această activitate nu se referă la curățarea echipamentului utilizat, ci la curățarea suprafețelor produselor.Extracția uleiurilor vegetale și a grăsimilor animale și rafinarea uleiurilor vegetale- Orice activitate de extragere a uleiului vegetal din semințe sau alte materii vegetale, procesarea reziduurilor uscate pentru a produce alimente destinate animalelor, purificarea grăsimilor și uleiurilor vegetale provenite din semințe, materie vegetală și/sau materie animală.Refinisarea vehiculelor- Orice activitate industrială sau comercială de acoperire a unei suprafețe, precum și activități conexe de degresare, care constă în aplicarea:- preparatului pe suprafața unui vehicul rutier în sensul Directivei 70/156/CEE sau pe o parte a unui astfel de vehicul, care se desfășoară în afara instalațiilor de fabricare, în cadrul reparației, întreținerii și decorării vehiculelor sau- preparatului inițial pe un vehicul rutier în sensul Directivei 70/156/CEE sau pe o parte a unui astfel de vehicul, cu ajutorul unor materiale de același tip ca cele de refinisare, când această operațiune nu se realizează în linia de fabricație originală sau- preparatului pe o remorcă (inclusiv semiremorci) (categoria O).Acoperirea sârmei bobinate- Orice activitate de acoperire a conductorilor metalici utilizați pentru bobinarea transformatoarelor, motoarelor etc.Impregnarea lemnului- Orice activitate de aplicare a unui conservant pe o suprafață din lemn de construcție.Laminarea lemnului și plasticului- Orice activitate de lipire a lemnului și/sau plasticului pentru a produce laminate.[1] JO L 42, 23.2.1970, p. 1. Directivă, astfel cum a fost modificată ultima dată prin Directiva 97/27/CE (JO L 233, 25.8.1997, p. 1).--------------------------------------------------19990311ANEXA IIAI. PRAGURI DE CONSUM ȘI LIMITE DE EMISIE| Activitate (praguri de consum al solvenților în tone/an) | Prag (prag de consum al solvenților în tone/an) | Valori limită de emisie din gazele de ardere (mg C/Nm3) | Valorile emisiei ușor dispersabile (procentul cantității de solvent utilizate) | Valori ale emisiei totale | Dispoziții speciale |nouă | exis-tentă | nouă | exis-tentă |1. | Tipărire pe rotativă ofset cu uscare prin încălzire (> 15) | 15-25 | 100 | 30 [1] | | | | |> 25 | 20 | 30 [1] | | | |2. | Rotogravura de editare (> 25) | | 75 | 10 | 15 | | | |3. | Alt tip de rotogravură, flexografie, tipărire serigrafică în rotativă, unități de laminare sau glazurare (> 15) tipărire serigrafică în rotativă pe textile/carton (> 30) | 15-25 | 100 | 25 | | | | |> 25 | 100 | 20 | | | |> 30 [2] | 100 | 20 | | | |4. | Curățarea suprafețelor [3] (>1) | 1-5 | 20 [4] | 15 | | | | |> 5 | 20 [4] | 10 | | | |5. | Alte tipuri de curățare a suprafețelor (> 2) | 2-10 | 75 [5] | 20 [5] | | | | |> 10 | 75 [5] | 15 [5] | | | |6. | Vopsirea autovehiculelor (> 15) și refinisarea vehiculelor | > 0,5 | 50 [6] | 25 | | | | |7. | Acoperirea bobinelor (> 25) | | 50 [7] | 5 | 10 | | | |8. | Alte tipuri de acoperire, inclusiv acoperirea metalelor, materialelor plastice, textilelor, țesăturilor, filmului si hârtiei [12] (> 5) | 5-15 | 100 [8] [11] | 20 [11] | | | | |> 15 | 50/75 [9] [10] [11] | 20 [11] | | | |9. | Învelirea sârmei bobinate (> 5) | | | | | 10 g/kg [13] | || | | | 5 g/kg [14] |10. | Acoperirea suprafețelor din lemn (> 15) | 15-25 | 100 [15] | 25 | | | | |> 25 | 50/75 [16] | 20 | | | |11. | Curățarea chimică "uscată" | | | | | 20 g/kg [17] [18] [19] | |12. | Impregnarea lemnului (>25) | | 100 [20] | 45 | | 11 kg/m3 | |13. | Acoperirea pieilor (>10) | 10-25 | | | | 85 g/m2 | Limitele de emisie sunt exprimate în grame de solvent emis pe m2 de produs realizat. |> 25 | | | | 75 g/m2 |> 10 [21] | | | | 150 g/m2 |14. | Fabricarea încălțămintei (>5) | | | | | 25 g pe pereche | Valorile limită ale emisiei totale sunt exprimate în grame de solvent emis pe pereche de încălțăminte finită produsă. |15. | Laminarea lemnului și plasticului (> 5) | | | | | 30 g/m2 | |16. | Acoperirea cu adeziv (> 5) | 5-15 | 50 [22] | 25 | | | | |> 15 | 50 [22] | 20 | | | |17. | Fabricarea preparatelor de acoperire, a lacurilor, cernelurilor și adezivilor (> 100) | 100 —1000 | 150 | 5 | | 5 % din cantitatea de solvent utilizată | Valoarea emisiei ușor dispersabile nu include solventul vândut ca parte a unui preparat de acoperire dintr-un recipient închis. |> 1000 | 150 | 3 | | 3 % din cantitatea de solvent utilizată |18. | Conversia cauciucului (> 15) | | 20 [23] | 25 [24] | | 25 % din cantitatea de solvent utilizată | |19. | Extracția uleiurilor vegetale și a grăsimilor animale și rafinarea uleiurilor vegetale (> 10) | | | | | Grăsime animală1,5 kg/tonăRicin3 kg/tonăSemințe de rapiță1kg/tonăSemințe de floarea-soarelui1kg/tonăBoabe de soia (concasare normală)0,8 kg/tonăBoabe de soia (fulgi albi)1,2 kg/tonă Alte semințe și materii vegetale: 3 kg/tonă [25]1,5 kg/tonă [26]4 kg/tonă [27] | |20. | Fabricarea produselor farmaceutice (> 50) | | 20 [28] | 5 [29] | 15 [29] | 5 % din canti-tatea de sol-vent utili-zată | 15 % din canti-tatea de sol-vent utili-zată | |II. INDUSTRIA DE VOPSIRE A AUTOVEHICULELORValorile limită ale emisiei totale se exprimă în grame de solvent emis pe metru pătrat de suprafață a produsului și în kilograme de solvent emis pe caroserie de mașină.Suprafața produselor indicate în tabelul prezentat ulterior este definită după cum urmează:- aria calculată pe baza suprafeței de acoperire electroforetică totală și aria tuturor părților care sunt eventual adăugate în faze succesive ale procesului de acoperire și care primesc același preparat ca cel utilizat pentru produsul în cauză, sau aria totală a produsului tratat în instalație.Aria suprafeței de acoperire electroforetică este calculată cu ajutorul formulei următoare:Această metodă se aplică și pentru alte elemente acoperite alcătuite din plăci.Se utilizează proiectarea asistată de calculator sau alte metode echivalente pentru calcularea ariei altor părți adăugate sau ariei totale tratate în instalație.Valoarea limită a emisiei totale din tabelul de mai jos se referă la toate fazele procesului care se desfășoară în aceeași instalație, de la aplicarea preparatului prin electroforeză sau prin orice alt procedeu până la lustruirea stratului de acoperire, precum și la solventul utilizat pentru curățarea materialului, inclusiv zona de pulverizare și alte echipamente fixe, atât pe durata procesului de producție, cât și în afara acestuia. Valoarea limită a emisiei totale se exprimă prin masa totală a compușilor organici pe m2 de suprafață totală a produsului tratat și prin masa totală a compușilor organici pe caroserie de mașină.Activitate (praguri de consum al solvenților în tone/an) | Pragul de producție (se referă la producția anuală de material vopsit) | Valoarea limită a emisiei totale |Instalație nouă | Instalație existentă |Vopsirea mașinilor noi (> 15) | > 5000 | 45 g/m2 sau 1,3 kg/caroserie +33 g/m2 | 60 g/m2 sau 1,9 kg/caroserie +41 g/m2 |≤ 5000 bloc șasiu-caroserie sau > 3500 șasiu | 90 g/m2 sau 1,5 kg/caroserie +70 g/m2 | 90 g/m2 sau 1,5 kg/caroserie +70 g/m2 || | Limita emisiei totale (g/m2) |Vopsirea cabinelor noi de camioane (> 15) | ≤ 5000 | 65 | 85 |> 5000 | 55 | 75 |Vopsirea camioanelor și remorcilor noi (> 15) | ≤ 2500 | 90 | 120 |> 2500 | 70 | 90 |Vopsirea autobuzelor noi (> 15) | ≤ 2000 | 210 | 290 |> 2000 | 150 | 225 |Instalațiile de acoperire a vehiculelor cu consum inferior pragurilor de consum al solvenților indicate în tabelul anterior trebuie să respecte cerințele aplicabile pentru sectorul de refinisare a vehiculelor specificate în anexa II A.[1] Solventul rezidual din produsul finit nu este considerat ca parte a emisiilor ușor dispersabile.[2] Prag pentru tipărirea serigrafică în rotativă pe textile și carton.[3] Utilizând compuși menționați la articolul 5 alineatele (6) și (8).[4] Limita se referă la masa compușilor în mg/Nm3, și nu la cantitatea totală de carbon.[5] Instalațiile care dovedesc autorității competente că masa medie de solvent organic din totalul materialului de curățare folosit nu depășește 30 % sunt exceptate de la aplicarea acestor valori.[6] Se demonstrează conformitatea cu articolul 9 alineatul (3) pe baza măsurărilor medii de 15 minute.[7] Pentru instalațiile care utilizează tehnici ce permit refolosirea solvenților recuperați, limita de emisie este 150.[8] Valoarea limită de emisie se aplică proceselor de acoperire și de uscare în condiții controlate.[9] Prima valoare limită de emisie se aplică proceselor de uscare, iar a doua se aplică proceselor de acoperire.[10] Pentru instalațiile de acoperire a textilelor care utilizează tehnici ce permit reutilizarea solvenților recuperați, limita de emisie aplicată proceselor integrate de acoperire și uscare este 150.[11] Conform articolului 5 alineatul (3) litera (b), activitățile de acoperire care nu se pot efectua în condiții controlate (de ex. construcții navale, vopsirea aeronavelor) pot fi exceptate de la aplicarea acestor valori.[12] Tipărirea serigrafică în rotativă la textile este inclusă la activitatea nr. 3.[13] Se aplică instalațiilor la care diametrul mediu al sârmei ≤ 0,1 mm.[14] Se aplică celorlalte instalații.[15] Limitele de emisie se aplică proceselor de acoperire și uscare efectuate în condiții controlate.[16] Prima valoare se aplică proceselor de uscare, iar a doua, proceselor de acoperire[17] Se exprimă în masa solventului emis pe kilogram de produs curățat și uscat.[18] Limita de emisie prevăzută la articolul 5 alineatul (8) nu se aplică pentru acest sector.[19] Următoarea derogare se referă numai la Grecia: valoarea limită a emisiei totale nu se aplică, pentru o perioadă de 12 ani de la data intrării în vigoare a prezentei directive, instalațiilor existente, situate în zone îndepărtate și/sau pe insule, cu o populație de cel mult 2000 de locuitori permanenți, unde factorul economic nu permite utilizarea tehnologiilor avansate.[20] Nu se aplică la impregnarea cu creozot. Limitele de emisie sunt exprimate în grame de solvent emis pe m2 de produs realizat.[21] Pentru activitățile de acoperire a pieilor, în industria mobilei, și pentru mici bunuri de consum din piele precum genți, curele, portmoneuri etc. Valorile limită ale emisiei totale sunt exprimate în grame de solvent emis pe pereche de încălțăminte finită produsă.[22] În cazul în care se folosesc tehnici care permit reutilizarea solvenților recuperați, valoarea limită de emisie din gazele de ardere este 150.[23] În cazul în care se folosesc tehnici care permit reutilizarea solvenților recuperați, valoarea limită de emisie din gazele de ardere este 150.[24] Valoarea emisiei ușor dispersabile nu include solventul vândut ca parte a unui produs sau preparat de acoperire dintr-un recipient închis.[25] Valorile limită de emisie pentru instalațiile de tratare a loturilor de semințe și a altor materii vegetale trebuie stabilite de autoritatea competentă în funcție de caz, aplicându-se cele mai bune tehnici disponibile.[26] Se aplică tuturor proceselor de fracționare, cu excepția rafinării (eliminarea rășinilor din uleiuri).[27] Se aplică rafinării.[28] În cazul în care se folosesc tehnici care permit reutilizarea solvenților recuperați, valoarea limită de emisie din gazele de ardere este 150.[29] Valoarea emisiei ușor dispersabile nu include solventul vândut ca parte a unui preparat de acoperire dintr-un recipient închis.--------------------------------------------------19990311ANEXA IIBSISTEMUL DE REDUCERE1. PrincipiiSistemul de reducere trebuie să ofere agentului posibilitatea de a obține prin alte mijloace o reducere a emisiilor care să fie echivalentă cu ceea pe care ar realiza-o aplicând valorile limită de emisie. În acest scop, agentul poate pune în aplicare orice sistem de reducere proiectat special pentru instalația sa, cu condiția realizării, în final, a unei reduceri echivalente a emisiilor. Statele membre prezintă un raport la Comisie, conform articolului 11 din directivă, privind stadiul realizării unei reduceri echivalente a emisiilor, inclusiv experiența dobândită prin aplicarea sistemului de reducere.2. Punerea în aplicarePentru aplicarea preparatelor de acoperire, a lacurilor, adezivilor sau cernelurilor, se poate utiliza următorul sistem. În cazurile unde următorul sistem nu este corespunzător, autoritatea competentă poate permite agentului să aplice orice alt sistem care, în opinia sa, respectă principiile menționate anterior. În acest scop, planul ține seama de punctele următoare:(i) în cazul în care substituenții fără solvenți sau cu conținut redus de solvenți sunt încă în curs de sintetizare, se acordă agentului o prelungire a termenului în vederea punerii în aplicare a sistemului său de reducere a emisiilor;(ii) punctul de referință pentru reducerea emisiilor ar trebui să corespundă în cea mai mare măsură emisiilor care ar fi obținute în cazul în care nu ar fi luată nici o măsură de reducere.Sistemul de reducere următor se aplică instalațiilor pentru care se poate presupune un conținut constant în materie uscată al produsului și se poate utiliza acest conținut în vederea definirii punctului de referință pentru reducerea emisiilor:(i) agentul prezintă un plan de reducere a emisiilor care cuprinde în special o diminuare a conținutului mediu de solvenți din cantitatea totală utilizată și/sau o creștere a eficienței utilizării substanțelor solide în vederea realizării unei reduceri a emisiilor totale de la o instalație la un nivel numit emisie țintă, care corespunde procentului emisiilor anuale de referință. În acest scop, agentul trebuie să respecte următorul program:Perioada | Instalații existente |Emisii anuale totale maxime permise | Instalații noi |Până la 31.10.2001 | Până la 31.10.2005 | Emisia țintă x 1,5 |Până la 31.10.2004 | Până la 31.10.2007 | Emisia țintă |(ii) emisiile anuale de referință se calculează după cum urmează:(a) Se determină masa totală a substanțelor solide din cantitatea de preparat de acoperire și/sau cerneală, lac sau adeziv, consumată în cursul unui an. Substanțele solide sunt toate substanțele prezente în preparatele de acoperire, cerneală, lacuri sau adezivi, care devin solide în urma evaporării apei sau compușilor organici volatili.(b) Emisiile anuale de referință se calculează înmulțind masa determinată la litera (a) cu factorul corespunzător din tabelul următor. Autoritățile competente pot corecta acești factori pentru instalații în care substanțele solide sunt utilizate mai eficient.Activitate | Factor de înmulțire pentru punctul (ii) litera (b) |Tipărirea prin rotogravură; tipărirea prin flexografie; laminarea ca parte a activității de tipărire; glazurarea ca parte a activității de tipărire; acoperirea lemnului; acoperirea materialelor textile, țesăturilor, filmelor sau hârtiei; acoperirea cu adeziv | 4 |Învelirea bobinelor, refinisarea vehiculelor | 3 |Înveliș în contact cu alimentele, vopsirea aeronavelor | 2,33 |Alte operații de acoperire și tipărirea serigrafică în rotativă | 1,5 |(c) Emisia țintă este egală cu emisia anuală de referință înmulțită cu un procent egal cu:- (valoarea emisiei ușor dispersabile + 15) pentru instalațiile cărora li se aplică rubrica 6 și pragurile minime de la rubricile 8 și 10 din anexa II A;- (valoarea emisiei ușor dispersabile + 5) pentru toate celelalte instalații.(d) Conformitatea este îndeplinită în cazul în care emisia efectivă de solvenți, determinată cu ajutorul planului de gestionare a solvenților, este inferioară sau egală cu emisia țintă.--------------------------------------------------19990311ANEXA IIIPLANUL DE GESTIONARE A SOLVENȚILOR1. IntroducerePrezenta anexă oferă asistență pentru realizarea unui plan de gestionare a solvenților. Anexa identifică principiile care trebuie aplicate (punctul 2), prezintă un cadru pentru bilanțul masei (punctul 3) și indică cerințele privind verificarea conformității (punctul 4).2. PrincipiiPlanul de gestionare a solvenților are următoarele obiective:(i) verificarea conformității pe baza articolul 9 alineatul (1);(ii) identificarea posibilităților viitoare de reducere;(iii) informarea publicului cu privire la consumul de solvenți, emisiile de solvenți și conformitatea cu prezenta directivă.3. DefinițiiDefinițiile următoare prezintă un cadru pentru elaborarea bilanțului masei.Solvenți organici utilizați la intrare (I):I1 Cantitatea de solvenți organici, în stare pură sau în preparate cumpărate, care este utilizată în instalații în cursul perioadei în care se calculează bilanțul masei.I2 Cantitatea de solvenți organici, în stare pură sau în preparate cumpărate, recuperați și reutilizați ca solvenți la intrare în cadrul procesului. (Solventul reciclat este socotit la fiecare utilizare în cadrul activității.)Solvenți organici la ieșire (O):O1 Emisii din gazele de ardere.O2 Pierderea solvenților organici în apă, ținându-se seama, după caz, de tratarea apei reziduale pentru calculul prevăzut pentru O5.O3 Cantitatea de solvenți organici care rămân sub formă de impurități sau reziduuri în produsele ieșite din proces.O4 Emisii necapturate de solvenți organici în aer. Aceasta cuprinde ventilația generală a încăperilor, însoțită de eliberarea aerului în mediu prin ferestre, uși, guri de aerisire sau alte deschizături similare.O5 Pierderea solvenților organici și/sau a compușilor organici în urma unor reacții chimice sau fizice (inclusiv cei distruși prin incinerare sau alte tratări ale gazelor și apelor reziduale, sau capturați, de exemplu prin absorbție, cu condiția să nu fie socotiți în O6, O7 sau O8).O6 Solvenți organici conținuți în deșeurile colectate.O7 Solvenți organici sau solvenți organici conținuți în preparate, care sunt vânduți sau sunt destinați vânzării ca produse de valoare comercială.O8 Solvenți organici conținuți în preparate, recuperați în vederea reutilizării, dar care nu sunt utilizați ca mărime de intrare în proces, cu condiția să nu fie socotiți în O7.O9 Solvenți organici eliberați în alte moduri.4. Ghid de utilizare a planului de gestionare a solvenților în vederea verificării conformitățiiPlanul de gestionare a solvenților este utilizat, în funcție de cerința specială a cărei respectare se verifică, după cum urmează:(i) Verificarea conformității cu opțiunea de reducere din anexa II B, cu o valoare limită a emisiei totale exprimată în emisii de solvent pe unitate de produs sau într-un alt mod indicat în anexa II A.(a) Pentru toate activitățile cărora li se aplică anexa II B, planul de gestionare a solvenților este elaborat anual pentru a se determina consumul (C). Consumul se calculează cu ajutorul ecuației următoare:C = I1 - O8În același timp, se determină cantitatea de solide utilizate în preparatele de acoperire pentru a stabili în fiecare an emisiile anuale de referință și emisia țintă.(b) Planul de gestionare a solvenților este stabilit anual pentru a determina emisiile (E) și a evalua conformitatea cu valorile limită ale emisiei totale, exprimate în emisie de solvenți pe unitate de produs sau într-un alt mod indicat în anexa IIA. Emisiile se pot calcula cu ajutorul ecuației următoare:E = F + O1Unde F este emisia ușor dispersabilă definită la punctul (ii) litera (a). Cifra de emisie este apoi împărțită la parametrul aplicabil produsului în cauză.(c) Planul de gestionare a solvenților este stabilit anual pentru a determina totalul emisiilor din toate activitățile în cauză și pentru a evalua conformitatea cu cerințele de la articolul 5 alineatul (5) litera (b) punctul (ii), iar cifra astfel obținută este apoi comparată cu totalul emisiilor care ar fi fost obținute în cazul în care cerințele din anexa II ar fi fost respectate pentru fiecare activitate separat.(ii) Determinarea emisiilor ușor dispersabile în vederea comparării lor cu valorile emisiilor ușor dispersabile din anexa IIA(a) MetodăEmisiile ușor dispersabile se pot calcula cu ajutorul ecuației următoare:F = I1 - O1 - O5 - O6 - O7 - O8sauF = O2 + O3 + O4 + O9Această cantitate se poate determina prin măsurarea directă a cantităților. Se mai poate face un calcul echivalent, de exemplu pe baza eficacității în capturarea emisiilor din cadrul procesului.Valoarea emisiei ușor dispersabile se exprimă ca proporție din cantitatea utilizată ca mărime de intrare, care se poate calcula cu ajutorul ecuației următoare:I = I1 + I2(b) FrecvențaEmisiile ușor dispersabile se determină cu ajutorul unui set de măsurări limitat, dar cuprinzător. Nu sunt necesare alte măsurări până la modificarea echipamentului.--------------------------------------------------