title: 2012 m. liepos 10 d. Tarybos rekomendacija dėl Kipro 2012 m. nacionalinės reformų programos su Tarybos nuomone dėl 2012–2015 m. Kipro stabilumo programos

text:
               24.7.2012

               LT

               Europos Sąjungos oficialusis leidinys

               C 219/13

         TARYBOS REKOMENDACIJA
   2012 m. liepos 10 d.
   dėl Kipro 2012 m. nacionalinės reformų programos su Tarybos nuomone dėl 2012–2015 m. Kipro stabilumo programos
   2012/C 219/04
   EUROPOS SĄJUNGOS TARYBA,
   atsižvelgdama į Sutartį dėl Europos Sąjungos veikimo, ypač į jos 121 straipsnio 2 dalį ir 148 straipsnio 4 dalį,
   atsižvelgdama į 1997 m. liepos 7 d. Tarybos reglamentą (EB) Nr. 1466/97 dėl biudžeto būklės priežiūros stiprinimo ir ekonominės politikos priežiūros bei koordinavimo (1), ypač į jo 5 straipsnio 2 dalį,
   atsižvelgdama į 2011 m. lapkričio 16 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamentą (ES) Nr. 1176/2011 dėl makroekonominių disbalansų prevencijos ir naikinimo (2), ypač į jo 6 straipsnio 1 dalį,
   atsižvelgdama į Europos Komisijos rekomendaciją,
   atsižvelgdama į Europos Vadovų Tarybos išvadas,
   atsižvelgdama į Užimtumo komiteto nuomonę,
   pasikonsultavusi su Ekonomikos ir finansų komitetu,
   kadangi:

               (1)

               2010 m. kovo 26 d. Europos Vadovų Taryba pritarė Komisijos pasiūlymui įgyvendinti naują darbo vietų kūrimo ir augimo strategiją „Europa 2020“, grindžiamą geresniu ekonominės politikos koordinavimu, ir daugiausia dėmesio skirti toms svarbioms sritims, kuriose reikia imtis veiksmų, kad būtų stiprinamas Europos tvaraus augimo ir konkurencingumo potencialas;

               (2)

               2010 m. liepos 13 d. Taryba priėmė rekomendaciją dėl valstybių narių ir Sąjungos bendrųjų ekonominės politikos gairių (2010–2014 m.), o 2010 m. spalio 21 d. – sprendimą dėl valstybių narių užimtumo politikos gairių (3), kurios kartu sudaro integruotas gaires. Į šias integruotas gaires valstybių narių paprašyta atsižvelgti formuojant nacionalinę ekonominę ir užimtumo politiką;

               (3)

               2011 m. liepos 12 d. Taryba priėmė rekomendaciją (4) dėl Kipro 2011 m. nacionalinės reformų programos ir pateikė savo nuomonę dėl atnaujintos 2011–2014 m. Kipro stabilumo programos (2011 m. Tarybos rekomendacija);

               (4)

               2011 m. lapkričio 23 d. Komisija patvirtino antrąją metinę augimo apžvalgą, kuria pradedamas antras ex ante bei integruoto politikos koordinavimo Europos semestras, numatytas strategijoje „Europa 2020“. 2012 m. vasario 14 d. Komisija pagal Reglamentą (ES) Nr. 1176/2011 priėmė Įspėjimo mechanizmo ataskaitą, kurioje nurodė, kad Kipras yra viena iš valstybių narių, dėl kurios reikės parengti nuodugnią apžvalgą;

               (5)

               2011 m. gruodžio 1 d. Taryba priėmė išvadas, kuriose ragina Socialinės apsaugos komitetą, bendradarbiaujant su Užimtumo komitetu ir kitais komitetais, pateikti savo nuomonę dėl veiksmų, rekomenduojamų pagal strategijos „Europa 2020“ politikos ciklą. Ši nuomonė yra Užimtumo komiteto nuomonės dalis;

               (6)

               vykdant Europos semestro veiklą, Europos Parlamentas buvo tinkamai įtrauktas remiantis Reglamentu (EB) Nr. 1466/97, ir 2012 m. vasario 15 d. priėmė rezoliuciją dėl užimtumo ir socialinių aspektų 2012 m. metinėje augimo apžvalgoje bei rezoliuciją dėl dalyvavimo rengiant 2012 m. metinę augimo apžvalgą;

               (7)

               2012 m. kovo 2 d. Europos Vadovų Taryba patvirtino prioritetus, kuriais turi būti užtikrintas finansinis stabilumas, fiskalinis konsolidavimas ir ekonomikos augimo skatinimo veiksmai. Ji pabrėžė, kad reikia vykdyti diferencijuotą, ekonomikos augimą skatinantį fiskalinį konsolidavimą, atkurti įprastas skolinimo ekonomikai sąlygas, skatinti ekonomikos augimą ir konkurencingumą, spręsti nedarbo problemą, šalinti krizės sukeltas socialines pasekmes ir modernizuoti viešąjį administravimą;

               (8)

               2012 m. kovo 2 d. Europos Vadovų Taryba taip pat paragino valstybes nares, prisijungusias prie pakto „euro plius“, laiku pranešti apie savo įsipareigojimus, kad juos būtų galima įtraukti į jų stabilumo arba konvergencijos programas ir nacionalines reformų programas;

               (9)

               2012 m. gegužės 7 d. Kipras pateikė savo 2012–2015 m. stabilumo programą, o 2012 m. gegužės 10 d. – savo 2012 m. nacionalinę reformų programą. Siekiant atsižvelgti į abiejų programų sąsają, jos vertintos vienu metu; Atlikdama nuodugnią apžvalgą pagal Reglamento (ES) Nr. 1176/2011 5 straipsnį Komisija taip pat įvertino, ar Kipre esama makroekonominio disbalanso. Nuodugnioje apžvalgoje Komisija padarė išvadą, kad dėl Kipro bankų sektoriaus ir įmonių sektoriaus įsiskolinimo šalyje susidaręs vidaus disbalansas, taip pat stebimas fiskalinės dinamikos ir konkurencingumo išorės ir vidaus disbalansas, bet jis nėra perviršinis;

               (10)

               remdamasi stabilumo programos vertinimu pagal Reglamentą (EB) Nr. 1466/97, Taryba mano, kad makroekonominis scenarijus, kuriuo grindžiamos programoje pateiktos biudžeto projekcijos, 2012–2014 m. laikotarpiu atrodo optimistinis. Nors augimo prognozė buvo smarkiai sumažinta, makroekonominiam scenarijui, kuriuo grindžiamos stabilumo programoje pateiktos biudžeto projekcijos, gresia rizika, visų pirma susijusi su vidaus paklausos raida 2012–2013 m. Stabilumo programoje apibrėžtos biudžeto strategijos tikslas – iki 2012 m. ištaisyti perviršinį deficitą, o iki 2014 m. pasiekti vidutinės trukmės laikotarpio tikslą, nuo kurio nenukrypti ir 2015 m. Stabilumo programoje patvirtinamas ankstesnis vidutinės trukmės laikotarpio biudžeto tikslas – struktūriškai subalansuoti biudžeto būklę – ir šis tikslas visiškai atitinka Stabilumo ir augimo pakto reikalavimus. Planuojamas perviršinio deficito ištaisymas atitinka terminą, nustatytą 2010 m. liepos 13 d. Tarybos rekomendacija dėl perviršinio deficito procedūros. Remiantis (perskaičiuotu) struktūriniu deficitu (5), 2011–2012 m. laikotarpio planuojamas vidutinis metinis fiskalinių priemonių dydis siekia 1,5 % BVP ir atitinka Tarybos rekomendaciją. Numatyta pažanga siekiant vidutinės trukmės laikotarpio tikslo 2013 m. yra pakankama, nes viršija Stabilumo ir augimo pakte nustatytą 0,5 % BVP kriterijų tiek pagal Komisijos tarnybų 2012 m. pavasario prognozę, tiek pagal programą.
               Valdžios sektoriaus išlaidų augimo tempas, atsižvelgiant į diskrecines pajamų priemones, atitinka Stabilumo ir augimo pakte nustatytą išlaidų kriterijų 2013–2014 m. laikotarpiu, tačiau ne 2015 m. Stabilumo programoje numatytų biudžeto tikslų įgyvendinimui gresia rizika, susijusi su per daug optimistiniu 2012–2014 m. makroekonominiu scenarijumi ir 2013 m. planuojamomis konsolidavimo priemonėmis, kurios ne visos yra pakankamai sukonkretintos. Remiantis programa, skolos ir BVP santykis, 2011 m. siekęs 71,6 %, 2012 m. turėtų didėti iki 72,1 %, o paskui laipsniškai mažėti iki 65,4 % 2015 m. Stabilumo ir augimo pakte nurodyto skolos mažinimo kriterijaus atžvilgiu Kiprui 2013–2015 m. nustatytas pereinamasis laikotarpis ir programoje pateiktais planais turėtų būti užtikrinta pakankama pažanga siekiant atitikti šį skolos mažinimo kriterijų. Tačiau šiai projekcijai gresia rizika, susijusi su galimomis finansinių korporacijų gelbėjimo operacijomis;

               (11)

               mokesčių administravimo veiksmingumą reikia gerokai padidinti, nes įplaukų surinkimo administracinės sąnaudos Kipre yra labai didelės. Mokesčių surinkimas yra santykinai nedidelis. Mokesčių administravimo išlaidos, išreikštos BVP dalimi, ir grynųjų įplaukų surinkimo administravimo sąnaudos yra didžiulės ir vis auga. Būtina imtis priemonių, kuriomis žmonės būtų skatinami dirbti oficialiai ir neslėpti mokesčių. Be to, reikėtų stiprinti iniciatyvas, kuriomis didinamas mokesčių surinkimo veiksmingumas;

               (12)

               dėl didelės Kipro bankų priklausomybės nuo Graikijos ekonomikos Graikijos valstybės skolos pertvarkymas ir didėjantis skaičius suteiktų neveiksnių paskolų Graikijos skolininkams didėjimas padarė neigiamą poveikį bankų turto rodikliams, pelningumui, kapitalo ir likvidumo rezervams. Konsoliduoto Kipro bankų sektoriaus priklausomybė nuo Graikijos yra didžiulė. 2011 m. gruodžio 14 d. Parlamentas priėmė dviejų įstatymų, kuriais siekiama stiprinti finansų sistemos atsparumą bankų krizėms, projektus. Tačiau kooperatinių kredito unijų, kurioms pavesta apie 40 % visų vidaus indėlių, priežiūros stiprinimo pažanga kol kas nepatenkinama;

               (13)

               Kiprui bus sudėtinga užtikrinti ilgalaikį viešųjų finansų tvarumą, ypač pensijų srityje. Kipras įgyvendino dvi svarbias struktūrines priemones, kuriomis reformavo savo pensijų sistemą. Nors patvirtintos priemonės tinkamos ir patikimos, Kipro atsakas nepakankamai plataus užmojo, kad užtikrintų tvarumą ir tinkamumą bei ilgainiui padėtų didinti sistemos teisingumą. Dar vis trūksta priemonių, kuriomis būtų remiamos darbuotojų galimybės įsidarbinti įmonėse ir grindžiamas faktinio pensinio amžiaus ilginimas. Kiek tai susiję su pagyvenusių žmonių skurdu, Kipras tik iš dalies sprendžia didelio skurdo rizikos lygio problemą. Priimtos priemonės yra nepakankamos trumpalaikiam pensininkų, kuriems gresia skurdas, pajamų adekvatumui gerinti;

               (14)

               sveikatos priežiūros sektoriui būdingos neteisingumo ir neveiksmingumo problemos nesprendžiamos tinkamai. Nepaisant 2011 m. Tarybos rekomendacijoje išdėstytos 3 rekomendacijos, iki šiol nebuvo pateikta jokia aiški Nacionalinės sveikatos draudimo sistemos tvarkymo darbotvarkė. Tai kelia pavojų ilgalaikei viešųjų finansų kontrolei ir tvarumui bei teikiamų sveikatos priežiūros paslaugų kokybei;

               (15)

               Vyriausybė ėmėsi kelių veiksmų, reaguodama į 2011 m. rekomendaciją dėl darbo užmokesčio indeksavimo (pragyvenimo išlaidų kompensavimo išmokos, PIKI), visų pirma, dvejiems metams įšaldė viso viešojo sektoriaus darbo užmokestį. Be to, Vyriausybė ir socialiniai partneriai sutiko iki 2012 m. birželio mėn. pabaigos pradėti dialogą dėl PIKI peržiūros. Pasikonsultavus su socialiniais partneriais ir vadovaujantis nacionaline praktika, reikėtų visapusiškai pertvarkyti darbo užmokesčio nustatymo sistemą, siekiant sustiprinti faktinio darbo užmokesčio ir darbo našumo pokyčių ryšį bei padidinti sistemos teisingumą. Taip ne tik būtų remiamas Kipro konkurencingumas, bet ir sudarytos sąlygos veiksmingesniam darbo paskirstymui. Nors šie pokyčiai yra pirmieji žingsniai teisinga linkme, jų tinkamumas ir patikimumas labai priklauso nuo dabar vykdomo socialinio dialogo dėl darbo užmokesčio indeksavimo sistemos reformos galutinių išvadų masto ir vykdymo užtikrinimo;

               (16)

               makroekonominių perspektyvų prastėjimas padarė neigiamą poveikį Kipro darbo rinkai: nedarbo lygis padidėjo, jaunimo nedarbas smarkiai išaugo. Kipras šiai problemai spręsti ėmėsi keleto teigiamų veiksmų. Šios priemonės yra tinkamos, tačiau nepakankamai plataus užmojo, visų pirma švietimo ir profesinio rengimo srityse, kuriose jų įgyvendinimą reikėtų paspartinti. Būtina dėti daugiau pastangų jaunimo nedarbo problemai spręsti ir darbo jėgai perkvalifikuoti bei jos kvalifikacijai kelti, kad lengviau vyktų būtinas darbo rinkos persiskirstymas, daugiausia dėmesio skiriant grupėms, menkiausiai dalyvaujančioms mokymosi visą gyvenimą veikloje, kaip antai žemos kvalifikacijos ir vyresnio amžiaus darbuotojams;

               (17)

               paslaugų srityje Kipras perkėlė 2006 m. gruodžio 12 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyvą 2006/123/EB dėl paslaugų vidaus rinkoje (6) (Paslaugų direktyva) į nacionalinę teisę horizontaliuoju įstatymu, kuriam įgyvendinti priimta keletas sektoriui skirtų taisomųjų įstatymų ir nutarimų. Tačiau kai kuriems sektoriams (pvz., mažmeninės prekybos, turizmo, statybos paslaugų) skirtų teisės aktų priėmimo dar laukiama. Nors palyginti su ES vidurkiu Kipras ir užima gerą padėtį pagal laisvųjų profesijų reguliavimą ir iš 90 reguliuojamų profesijų Kipre tik keturios priklauso verslo paslaugų sričiai, yra keletas reguliuojamų laisvųjų profesijų, pavyzdžiui, teisininkų ir architektų, kurių teikiamoms paslaugoms nustatyti fiksuoti arba minimalūs tarifai;

               (18)

               remiantis nuodugnios apžvalgos tikslais atlikta analize, galima daryti išvadą, kad Kipre esama disbalanso. Visų pirma, siekiant išvengti neigiamo poveikio ekonomikos veikimui bei ekonominei ir pinigų sąjungai, reikia atidžiai stebėti einamosios sąskaitos makroekonominius pokyčius, viešuosius finansus ir finansų sektorių ir dėl jų imtis skubių ekonominės politikos priemonių. Konkrečiau Kipro ekonomikai būdingas nuolatinis didelis einamosios sąskaitos deficitas, kurį lemia prekybos apimties deficitas dėl laipsniškai mažėjančio kainų ir išlaidų konkurencingumo, valdžios sektoriaus finansų metinis disbalansas, toliau augantis net ir po nuosmukio atsigavus ekonomikai, ir didėjantis privačiojo sektoriaus įsiskolinimas. Ne finansų sektoriaus korporacijos yra ypač pažeidžiamos dėl didelio įsiskolinimo ir menko pelningumo, todėl šiame sektoriuje smarkiai daugėja neveiksnių paskolų. Be to, didelė bankų sektoriaus priklausomybė nuo Graikijos obligacijų ir Graikijos ekonomikos yra labai rizikinga. Augimo perspektyvos taip pat yra neaiškios ir tai dar labiau trukdo santykinai lėtam disbalanso panaikinimui;

               (19)

               Kipras prisiėmė tam tikrų įsipareigojimų pagal paktą „euro plius“. Šie įsipareigojimai, taip pat 2011 m. prisiimti ir įgyvendinami įsipareigojimai yra susiję su konkurencingumo ir užimtumo gerinimu, viešųjų finansų tvarumo didinimu ir finansinio tvarumo stiprinimu. Komisija įvertino, kaip įgyvendinami pagal paktą „euro plius“ prisiimti įsipareigojimai. Į šio vertinimo rezultatus buvo atsižvelgta rengiant rekomendacijas;

               (20)

               atsižvelgdama į Europos semestrą, Komisija atliko išsamią Kipro ekonominės politikos analizę. Įvertinusi stabilumo programą ir nacionalinę reformų programą, ji pateikė nuodugnią apžvalgą. Komisija įvertino ne tik jų svarbą tvariai fiskalinei ir socialinei bei ekonominei Kipro politikai, bet ir tai, kaip laikomasi ES taisyklių ir gairių, nes ES priemonėmis prisidedant prie būsimų nacionalinių sprendimų būtina stiprinti bendrą Europos Sąjungos ekonomikos valdymą. Jos rekomendacijos pagal Europos semestrą pateiktos toliau išdėstytose 1–7 rekomendacijose;

               (21)

               atsižvelgdama į šį vertinimą Taryba išnagrinėjo stabilumo programą ir savo nuomonę (7) visų pirma pateikė toliau išdėstytoje 1 rekomendacijoje;

               (22)

               atsižvelgdama į Komisijos nuodugnios apžvalgos ir šio vertinimo rezultatus, Taryba išnagrinėjo nacionalinę reformų programą ir stabilumo programą. Jos rekomendacijos pagal Reglamento (ES) Nr. 1176/2011 6 straipsnį pateiktos visų pirma toliau išdėstytose 1, 2 ir 7 rekomendacijose,

         REKOMENDUOJA Kiprui 2012–2013 m. imtis šių veiksmų:

               1.

               Imtis papildomų priemonių, siekiant 2012 m. tvariai ištaisyti perviršinį deficitą. Griežtai įgyvendinti biudžeto strategiją, vykdant pakankamai konkrečias priemones 2013 m. ir vėliau, kad iki 2014 m. būtų įvykdytas vidutinės trukmės laikotarpio tikslas ir išlaidų kriterijus bei užtikrinta pakankama pažanga siekiant atitikti skolos mažinimo kriterijų. Sparčiau laipsniškai diegti teisės aktais nustatytą privalomą daugiametę biudžeto sistemą ir taisomąjį mechanizmą. Imtis priemonių kuo skubiau vykdyti griežtą išlaidų kontrolę, įgyvendinti programą ir veiklos rezultatais grindžiamą biudžetą. Gerinti mokestinių prievolių vykdymą ir kovoti su mokesčių slėpimu.

               2.

               Toliau derinti kooperatinių kredito unijų priežiūros ir reglamentavimo sistemą pagal komerciniams bankams taikomus standartus. Griežtinti reguliavimo nuostatas, taikomas veiksmingam finansų įstaigų rekapitalizavimui, siekiant riboti išorės sukrėtimų keliamą pavojų finansų sektoriui.

               3.

               Toliau gerinti pensijų sistemos ilgalaikį tvarumą ir adekvatumą bei spręsti didelio pagyvenusių žmonių skurdo rizikos lygio problemą. Užtikrinti, kad faktinis pensinis amžius didėtų, be kita ko, suderinant teisės aktais numatytą pensinį amžių su tikėtina gyvenimo trukme.

               4.

               Nedelsiant pagal veiklos planą užbaigti ir įgyvendinti nacionalinės sveikatos priežiūros sistemą, taip užtikrinant jos finansinį tvarumą ir visuotinį sveikatos draudimą.

               5.

               Tobulinti darbo jėgos įgūdžius, kad būtų didinamas jos profesinis judumas vykdant veiklą didelio augimo ir didelės pridėtinės vertės sektoriuose. Imtis papildomų priemonių jaunimo nedarbo problemai spręsti, daugiausia dėmesio skiriant mokomajai praktikai įmonėse ir individualios veiklos skatinimui. Imtis tinkamų politinių priemonių didinti paklausai, kad būtų skatinamos verslo inovacijos.

               6.

               Šalinti nepagrįstas kliūtis paslaugų rinkoje, ypač gerinant Paslaugų direktyvos įgyvendinimą paslaugų sektoriuose, kurių augimo potencialas didžiausias (įskaitant turizmo sektorių), ir sudarant sąlygas laisvųjų profesijų paslaugoms teikti.

               7.

               Pasikonsultavus su socialiniais partneriais ir vadovaujantis nacionaline praktika, didinti konkurencingumą, įskaitant darbo užmokesčio indeksavimo sistemos pertvarkymą, kad darbo užmokestis būtų labiau susietas su našumo pokyčiais. Imtis veiksmų siekiant diversifikuoti ekonomikos struktūrą. Ištaisyti fiskalinį balansą ribojant išlaidas.

      Priimta Briuselyje 2012 m. liepos 10 d.

            Tarybos vardu

            Pirmininkas

         V. SHIARLY

      (1)  OL L 209, 1997 8 2, p. 1.

      (2)  OL L 306, 2011 11 23, p. 25.

      (3)  Toliau taikomos 2012 metais pagal 2012 m. balandžio 26 d. Tarybos sprendimą 2012/238/ES dėl valstybių narių užimtumo politikos gairių (OL L 119, 2012 5 4, p. 47).

      (4)  OL C 210, 2011 7 16, p. 12.

      (5)  Pagal ciklą pakoreguotas balansas (atėmus vienkartines ir laikinąsias priemones), Komisijos tarnybų perskaičiuotas remiantis programoje pateikta informacija ir taikant bendrai sutartą metodiką.

      (6)  OL L 376, 2006 12 27, p. 36.

      (7)  Pagal Reglamento (EB) Nr. 1466/97 5 straipsnio 2 dalį.


				|

		52011SC0816

			Recommendation for a COUNCIL RECOMMENDATION on the National Reform Programme 2011 of Sloveniaand delivering a Council opinionon the updated Stability Programme of Slovenia 2011-2014

			   	Rekomendacija
TARYBOS REKOMENDACIJA
dėl Slovėnijos 2011 m.
nacionalinės reformų programos
su Tarybos nuomone
dėl atnaujintos 2011–2014 m. Slovėnijos stabilumo programos
EUROPOS SĄJUNGOS TARYBA,
atsižvelgdama į Sutartį dėl
Europos Sąjungos veikimo, ypač į jos 121 straipsnio 2 dalį
ir 148 straipsnio 4 dalį,
atsižvelgdama į 1997 m. liepos
7 d. Tarybos reglamentą (EB) Nr. 1466/97 dėl biudžeto
būklės priežiūros stiprinimo ir ekonominės politikos
priežiūros bei koordinavimo[1], ypač į jo
5 straipsnio 3 dalį,
atsižvelgdama į Europos Komisijos
rekomendaciją[2],
atsižvelgdama į Europos Vadovų
Tarybos išvadas,
atsižvelgdama į Užimtumo komiteto
nuomonę,
pasikonsultavusi su Ekonomikos ir finansų
komitetu,
kadangi:
(1)
2010 m. kovo 26 d. Europos Vadovų
Taryba pritarė Europos Komisijos pasiūlymui įgyvendinti
naują darbo vietų kūrimo ir augimo strategiją „Europa
2020“, grindžiamą geresniu ekonomikos politikos koordinavimu, ir
daugiausia dėmesio skirti toms svarbioms sritims, kuriose reikia imtis
veiksmų, kad būtų stiprinamas Europos tvaraus augimo ir
konkurencingumo potencialas.
(2)
2010 m. liepos 13 d. Taryba
priėmė rekomendaciją dėl valstybių narių ir
Sąjungos bendrųjų ekonominės politikos gairių
(2010–2014 m.), o 2010 m. spalio 21 d. – sprendimą dėl
valstybių narių užimtumo politikos gairių[3],
kurios kartu sudaro integruotas gaires. Į šias integruotas gaires
valstybių narių paprašyta atsižvelgti formuojant nacionalinę
ekonomikos ir užimtumo politiką.
(3)
2011 m. sausio 12 d. Komisija patvirtino
pirmąją metinę augimo apžvalgą, kuria pradedamas naujas
ekonomikos valdymo ES ciklas ir pirmas ex ante bei integruoto
politikos koordinavimo Europos semestras, numatytas strategijoje „Europa 2020“.

(4)
2011 m. kovo 25 d. Europos Vadovų
Taryba patvirtino fiskalinio konsolidavimo ir struktūrinių reformų
prioritetus (atsižvelgdama į 2011 m. vasario 15 d. ir kovo
7 d. Tarybos išvadas ir Komisijos metinę augimo apžvalgą). Ji
pabrėžė, kad pirmenybę reikia teikti patikimų biudžetų
ir fiskalinio tvarumo atkūrimui, nedarbo mažinimui reformuojant darbo rinką
ir naujoms ekonomikos augimo skatinimo priemonėms. Ji paprašė, kad
valstybės narės šiuos prioritetus įgyvendintų
konkrečiomis priemonėmis ir jas įtrauktų į savo
stabilumo ar konvergencijos programas ir į nacionalines reformų
programas.
(5)
2011 m. kovo 25 d. Europos Vadovų
Taryba taip pat paragino valstybes nares, prisijungusias prie pakto „Euro
plius“, laiku pranešti apie savo įsipareigojimus, kad juos būtų
galima įtraukti į stabilumo arba konvergencijos programas ir
nacionalines reformų programas.
(6)
2011 m. balandžio 18 ir 19 d. d.
Slovėnija pateikė 2011 m. atnaujintą 2011–2014 m.
stabilumo programą ir 2011 m. nacionalinę reformų
programą. Siekiant atsižvelgti į abiejų programų
sąsają, jos vertintos vienu metu.
(7)
Klestintis eksportas ir investicijos
lėmė, kad kelerius metus prieš krizę Slovėnijos ekonomika
sparčiai augo. Deja, Slovėnijai krizė padarė didelę
žalą ir 2008–2010 m. šalies BVP sumažėjo beveik 10 %, todėl
sulėtėjo iki tol vykęs atotrūkio mažinimo procesas.
Dėl automatinių stabilizatorių, ekonomikos atkūrimo
priemonių ir didelės šaliai būdingos išlaidų dinamikos
sąveikos, valdžios sektoriaus deficitas padidėjo nuo 1,8 % BVP
2008 m. iki 6,0 % BVP 2009 m. (bendros skolos lygis atitinkamai
siekė 21,9 % ir 35,2 % BVP). Darbo rinkos reakcija buvo gerokai
pavėluota, o užimtumas toliau mažėja. Nors nedarbo lygis išlieka
mažesnis už ES vidurkį, jis smarkiai padidėjo, palyginti su
ikikriziniu lygiu – nuo 4,4 % iki 7,3 % 2010 m. Ekonomika
atsigauna gan lėtai; tikimasi, kad ji atsigaus tik 2012 m. – tais
metais numatomas 2,5 % BVP augimas.
(8)
Remdamasi atnaujintos stabilumo programos vertinimu
pagal Tarybos reglamentą (EB) Nr. 1466/97, Taryba laikosi
nuomonės, kad artimiausio laikotarpio makroekonominis scenarijus, kuriuo
grindžiamos programos biudžeto prognozės, yra tikėtinas, bet
programos laikotarpio pabaigos – pernelyg palankus. Programoje planuojama iki
2013 m. valdžios sektoriaus deficitą sumažinti nuo 5,6 % BVP
2010 m. iki mažesnės nei 3 % BVP pamatinės vertės, tuo
tikslu apribojant įvairias pirmines išlaidas. Panaikinus perviršinį
deficitą, programoje numatoma nedidelė pažanga siekiant
vidutinės trukmės tikslo – struktūriškai subalansuoti
biudžetą, tačiau nenumatoma, kad šis tikslas bus pasiektas. Nors
vidutinės trukmės tikslas yra platesnio užmojo negu ankstesnėje
programoje, šiame etape jo negalima laikyti tinkamu, nes neaišku, ar juo
užtikrinama pakankamai greita pažanga siekiant ilgalaikio viešųjų
finansų tvarumo. Komisijos tarnybos pagal
programoje pateiktą informaciją ir remdamosi suderinta metodika
apskaičiavo, kad vidutinė metinė fiskalinių priemonių
vertė 2011–2013 m. sudarys apie 0,5 procentinius punktus BVP, o tai
mažiau negu rekomendavo Taryba. Be to,
deficitas ir skola vis tiek gali būti didesni, nei siekiama. Tikimasi, kad 2011 m., siekiant planuojamo deficito
rodiklio, į papildomą biudžetą bus įtraukta papildomų
priemonių. Programoje nenurodomos
priemonės išlaidoms riboti, kurios bus taikomos po 2011 m., ir
negalima atmesti tikimybės, kad prireiks vykdyti papildomas
finansinės pagalbos operacijas, kurios turėtų poveikį
deficito ir skolos dydžiui.
(9)
Nors valdžios sektoriaus deficitas sumažėjo
(palyginti su 2009 m., kai jis buvo didžiausias), tolesnis konsolidavimas,
siekiant iki 2013 m. panaikinti perviršinį deficitą ir po to pasiekti
vidutinės trukmės tikslą, išlieka vienais svarbiausių
Slovėnijos uždavinių. Pagal pastaraisiais metais vykdytą
konsolidavimo strategiją tolesnis 2011–2014 m. stabilumo programoje
numatytas išlaidų mažinimas daugiausia taikomas viešojo sektoriaus darbo
užmokesčiui, socialinėms išmokoms (įskaitant pensijas) ir
valstybės investicijoms. Tačiau stabilumo programoje nepateikiama
jokios išsamios informacijos apie priemones, planuojamas įgyvendinti po
2011 m. Atrodo, kad prireiks imtis tolesnių taisomųjų
veiksmų, kad būtų pasiektas 2011 m. planuojamas deficitas.
Vidutinės trukmės konsolidavimo strategijos patikimumą
būtų galima padidinti priėmus daugiau struktūrinių
išlaidas ribojančių priemonių, o ne laikinų intervencijų,
kuriomis pasižymėjo pastarosios konsolidavimo pastangos, ir sukūrus
labiau įpareigojančią vidutinės trukmės biudžeto
sistemą. Stabilumo programoje patvirtinta, kad išlaidų taisyklė
bus įvesta, tačiau pagrindines nuostatas, pavyzdžiui, nesilaikymo
apibrėžtį, dar reikės parengti. Galiausiai, palyginti mažas
išlaidų efektyvumas, pavyzdžiui, sveikatos priežiūros ir švietimo
srityse, reiškia, kad Slovėnija dar neišnaudojo visų galimybių
vykdyti išlaidų mažinimu grindžiamą konsolidavimą nepablogindama
viešųjų paslaugų kokybės. Stabilumo programoje pristatomos
iniciatyvos racionalizuoti viešąsias paslaugas, išmokas ir subsidijas,
pradėti taikyti vienodą viešųjų pirkimų sistemą;
tačiau kai kurios iš šių priemonių išsamiau nepristatytos.
(10)
Ilgalaikis visuomenės senėjimo poveikis
biudžetui Slovėnijoje gerokai didesnis už ES vidurkį. Be to, vyresnio
amžiaus žmonių dalyvavimo darbo rinkoje ir užimtumo rodikliai labai maži
(36,5 % ir 35 %, palyginti su ES vidurkiu (atitinkamai 49,7 % ir 46,3
%), daugiausia dėl mažo pensinio amžiaus ir nepakankamų paskatų
aktyviam senėjimui. Siekdamas padidinti pensinį amžių ir kartu
išsaugoti tinkamas pensijas, parlamentas neseniai patvirtino pensijų
reformą Pagal stabilumo programą tai leistų iki 2030 m.
stabilizuoti su visuomenės senėjimu susijusias išlaidas ir tai
būtų pirmas reikšmingas žingsnis siekiant pensijų sistemos
tvarumo. Ši reforma atmesta per 2011 m. birželio 5 d. surengtą
referendumą. Pensijų sistemos tvarumo problema išlieka, todėl
reikia rasti kitų jos sprendimo būdų.
(11)
Darbo rinka ganėtinai susiskaidžiusi pagal
darbo sutarčių formas – darbuotojai, dirbantys pagal nuolatines darbo
sutartis, turi geresnes užimtumo garantijas, palyginti su darbuotojais,
dirbančiais pagal terminuotas darbo sutartis. Jaunų darbuotojų
(15–24 metų amžiaus), dirbančių pagal laikinas darbo sutartis,
dalis didžiausia ES (2009 m. – 67 %), o laikinas darbo sutartis pakeisti
nuolatinėmis palyginti sudėtinga. Ankstesni bandymai spręsti
šią problemą nebuvo sėkmingi. Siekdama suvienodinti
skirtingų rūšių darbo sutartyse numatytas teises ir pareigas,
vyriausybė planuoja susitarti su socialiniais partneriais
peržiūrėti Darbo santykių įstatymą. Be to,
studentų darbas – reikšminga, iš esmės nereguliuojama,
mokesčių atžvilgiu palanki lygiagreti darbo rinka. Šis svarbus
klausimas į nacionalinę reformų programą neįtrauktas.
(12)
Kitos Slovėnijos darbo rinkos
struktūrinės problemos, ne tik rinkos susiskaidymas, kilo dėl
darbo rinkos poreikių ir įgūdžių neatitikimo – tai
pripažįstama nacionalinėje reformų programoje.
Nacionalinėje reformų programoje numatoma daug investuoti į
mokymą, kad būtų pagerinti įgūdžiai ir galimybės
įsidarbinti. Programoje išdėstyti planai, kaip toliau tobulinti
perėjimą iš švietimo sistemos į darbo rinką,
didžiausią dėmesį skiriant profesinio orientavimo paslaugų
teikimui visose švietimo sistemos pakopose. Planuojama modernizuoti
įdarbinimo paslaugas, kad siūlomi įgūdžiai geriau
atitiktų darbo rinkos poreikius. Siekiant šias reformas sėkmingai
įgyvendinti, reikia tobulinti sistemą, kad būtų galima
laiku numatyti esamus ir prognozuojamus darbo rinkos poreikius.
(13)
Ekonomikos nuosmukio poveikis paskolų
portfeliams pasireiškė pavėluotai, dėl didėjančios
neveiksnių paskolų dalies didėja bankų sąnaudos,
susijusios su vertės sumažėjimu ir atidėjiniais. Du pagrindiniai
valstybei priklausantys bankai buvo rekapitalizuoti, nes to būtinai
reikėjo. Vyriausybė taip pat pasiūlė priemones, siekdama
paspartinti pretenzijų patenkinimą ir skatinti skolinimą
produktyviai veiklai, tačiau šių priemonių gali neužtekti
kreditų srautams į realią ekonomiką atkurti, todėl
gali prireikti tolesnių veiksmų.
(14)
Kai kurie paslaugų sektoriaus segmentai yra
apsaugoti nuo konkurencinio spaudimo ir juos galima apibūdinti kaip
aukštų antkainių ir didelės koncentracijos sektorius, dėl
kurių išauga visos ekonomikos sąnaudos. Dėl to, taip pat
dėl aktyvaus valstybės dalyvavimo ekonomikos procesuose potencialiai
naudingos tiesioginės užsienio investicijos yra palyginti mažos.
Slovėnija planuoja paspartinti Paslaugų direktyvos
įgyvendinimą, nes tai padaryti ji smarkiai vėluoja. Taip pat ji
ketina užtikrinti visišką Konkurencijos apsaugos tarnybos
savarankiškumą ir nustatyti tinkamas parduoti valstybės kapitalo
investicijas. Šie planai nedetalizuoti, be to esama su jų
įgyvendinimu susijusios rizikos.
(15)
Slovėnija pasirašė paktą „Euro
plius“. Nors Slovėnijos nacionalinėje reformų programoje
nurodyti galimi įsipareigojimai ir tikslai keturiose pakto „Euro plius“
srityse (skatinti konkurenciją ir užimtumą, prisidėti prie
viešųjų finansų tvarumo ir stiprinti finansinį
stabilumą), Komisijai iki birželio 7 d. apie tvirtus įsipareigojimus
pranešta nebuvo.
(16)
Komisija įvertino stabilumo programą ir
nacionalinę reformų programą[4]. Komisija
įvertino ne tik jų svarbą tvariai fiskalinei ir socialinei bei
ekonominei Slovėnijos politikai, bet ir tai, kaip laikomasi ES
taisyklių ir gairių, nes būtina stiprinti bendrą Europos
Sąjungos ekonomikos valdymą ES priemonėmis prisidedant prie
būsimų nacionalinių sprendimų. Atsižvelgiant į tai,
Komisija mano, kad norint pasiekti stabilumo programoje nustatytą deficito
tikslą reikės priimti papildomų priemonių. Po 2011 m. kyla
didelis pavojus deficito ir skolos tikslams, nes stabilumo programoje nenurodytos
konkrečios tvarios priemonės išlaidoms riboti. Nacionalinėje
reformų programoje pateikiamos priemonės, kuriomis siekiama gerinti
finansų sektoriaus padėtį, tačiau jos gali būti
nepakankamai plataus užmojo. Vertinime taip pat nurodyta, kad reikia skatinti
nacionalinius augimo šaltinius, visų pirma didinti jaunimo ir vyresnio
amžiaus žmonių dalyvavimą darbo rinkoje ir tuo tikslu mažinti rinkos
susiskaidymą ir spręsti įgūdžių neatitikimo poreikiams
problemą. Be to, reikia stiprinti konkurenciją ir atverti daugiau
investavimo ir augimo galimybių paslaugų ir tinklų sektoriuose.
(17)
Atsižvelgdama į šį vertinimą, taip
pat į 2010 m. vasario 16 d. Tarybos rekomendaciją pagal
Sutarties dėl Europos Sąjungos veikimo 126 straipsnio 7 dalį,
Taryba išnagrinėjo 2011 m. atnaujintą Slovėnijos stabilumo
programą ir nuomonę[5] pateikė visų
pirma toliau pateikiamos rekomendacijos 1 ir 2 punktuose. Atsižvelgdama į
2011 m. kovo 25 d. Europos Vadovų Tarybos išvadas, Taryba
išnagrinėjo Slovėnijos nacionalinę reformų programą,
REKOMENDUOJA Slovėnijai
2011–2012 m. imtis šių veiksmų:
(1)
Pasiekti 2011 m. deficito tikslą,
pagrįsti 2012 m. deficito tikslą konkrečiomis
priemonėmis ir griežtai įvykdyti reikiamą konsolidavimą,
būti pasiruošus priimti papildomas priemones, kad būtų užkirstas
kelias galimiems nuokrypiams. Siekiant atitinkamo vidutinės trukmės
tikslo, paremti šį programos laikotarpiu reikalingą koregavimą
struktūrinėmis išlaidų ribojimo priemonėmis ir pašalinti
nustatytus trūkumus sukūrus įpareigojančią
vidutinės trukmės biudžeto sistemą.
(2)
Imtis priemonių, kad būtų
užtikrintas ilgalaikis pensijų sistemos tvarumas kartu išsaugant tinkamas
pensijas. Didinti vyresnio amžiaus žmonių užimtumo lygį ir tuo tikslu
nustatyti paskatas vėliau išeiti į pensiją ir toliau tobulinti
aktyvią darbo rinkos politiką ir mokymosi visą gyvenimą
priemones.
(3)
Imtis tolesnių priemonių užtikrinti
pakankamą suteiktų paskolų nuostolių pripažinimą ir
sutvarkant viso bankų sektoriaus balansą.
(4)
Pasikonsultavus su socialiniais partneriais ir
vadovaujantis nacionaline praktika imtis veiksmų skirtumams tarp
teisių ir pareigų, garantuojamų pagal nuolatines ir laikinas
darbo sutartis, pašalinti. Atnaujinti pastangas spręsti lygiagrečios
darbo rinkos, atsiradusios dėl nereguliuojamo studentų darbo,
problemą.
(5)
Parengti sistemą, pagal kurią
būtų prognozuojama, kokių įgūdžių ir
kompetencijų reikia, kad būtų sukurta į poreikius
reaguojanti darbo rinka. Įvertinti valstybinės užimtumo tarnybos
efektyvumą, ypač profesinio orientavimo ir konsultavimo paslaugų
atžvilgiu, kad įgūdžiai labiau atitiktų darbo rinkos poreikius.
(6)
Supaprastinti reglamentuojamoms profesijoms
taikomas nuostatas ir pagerinti Konkurencijos apsaugos tarnybos
administracinius gebėjimus, kad būtų pagerinta verslo aplinka ir
pritraukta investicijų.
Priimta Briuselyje
                                                                       Tarybos vardu
                                                                       Pirmininkas
[1]               OL L 209, 1997 8 2, p. 1.
[2]               OL C ..., ..., p. ...
[3]               2011 m. gegužės 19 d. Tarybos sprendimu
2011/308/ES taikytina 2011 m.
[4]               SEC(2011) 732.
[5]               Numatyta Reglamento (EB) Nr. 1466/97 5 straipsnio 3
dalyje.


				|

		52011SC0827

			Recommendation for a COUNCIL RECOMMENDATION on the National Reform Programme 2011 of the United Kingdomand delivering a Council opinionon the updated Convergence Programme of the United Kingdom, 2011-2014

			   	Rekomendacija
TARYBOS REKOMENDACIJA
dėl Jungtinės Karalystės 2011 m.
nacionalinės reformų programos
su Tarybos nuomone
dėl atnaujintos 2011–2014 m. Jungtinės Karalystės
konvergencijos programos
EUROPOS SĄJUNGOS TARYBA,
atsižvelgdama į Sutartį dėl Europos
Sąjungos veikimo, ypač į jos 121 straipsnio
2 dalį ir 148 straipsnio 4 dalį,
atsižvelgdama į 1997 m. liepos
7 d. Tarybos reglamentą (EB) Nr. 1466/97 dėl biudžeto
būklės priežiūros stiprinimo ir ekonominės politikos
priežiūros bei koordinavimo[1],
ypač į jo 9 straipsnio 3 dalį,
atsižvelgdama į Europos Komisijos
rekomendaciją[2],
atsižvelgdama į Europos Vadovų
Tarybos išvadas,
atsižvelgdama į Užimtumo komiteto
nuomonę,
pasikonsultavusi su Ekonomikos ir finansų
komitetu,
kadangi:
(1)
2010 m. kovo 26 d. Europos Vadovų
Taryba pritarė Europos Komisijos pasiūlymui įgyvendinti
naują darbo vietų kūrimo ir augimo strategiją „Europa
2020“, grindžiamą geresniu ekonomikos politikos koordinavimu, ir
daugiausia dėmesio skirti toms svarbioms sritims, kuriose reikia imtis
veiksmų, kad būtų stiprinamas Europos tvaraus augimo ir
konkurencingumo potencialas.
(2)
2010 m. liepos 13 d. Taryba
priėmė rekomendaciją dėl valstybių narių ir
Sąjungos bendrųjų ekonominės politikos gairių
(2010–2014 m.), o 2010 m. spalio 21 d. – sprendimą dėl
valstybių narių užimtumo politikos gairių[3],
kurios kartu sudaro integruotas gaires. Į šias integruotas gaires
valstybių narių paprašyta atsižvelgti formuojant nacionalinę
ekonomikos ir užimtumo politiką.
(3)
2011 m. sausio 12 d. Komisija patvirtino
pirmąją metinę augimo apžvalgą, kuria pradedamas naujas
ekonomikos valdymo ES ciklas ir pirmas ex ante bei integruoto
politikos koordinavimo Europos semestras, numatytas strategijoje „Europa 2020“.
(4)
2011 m. kovo 25 d. Europos Vadovų
Taryba patvirtino fiskalinio konsolidavimo ir struktūrinių
reformų prioritetus (atsižvelgdama į 2011 m. vasario 15 d.
ir kovo 7 d. Tarybos išvadas ir Komisijos metinę augimo
apžvalgą). Ji pabrėžė, kad pirmenybę reikia teikti patikimų
biudžetų ir fiskalinio tvarumo atkūrimui, nedarbo mažinimui reformuojant
darbo rinką ir naujoms ekonomikos augimo skatinimo priemonėms. Ji
paprašė, kad valstybės narės šiuos prioritetus
įgyvendintų konkrečiomis priemonėmis ir jas
įtrauktų į savo stabilumo ar konvergencijos programas ir į
nacionalines reformų programas.
(5)
2011 m. balandžio 28 d. Jungtinė
Karalystė pateikė 2011 m. atnaujintą 2011–2014 m.
konvergencijos programą ir 2011 m. nacionalinę reformų
programą. Siekiant atsižvelgti į abiejų programų sąsają,
jos vertintos vienu metu.
(6)
Dėl didelio pasauliniu mastu integruoto
finansų sektoriaus ir didelio būsto paskolų lygio Jungtinę
Karalystę smarkiai paveikė tarptautinė finansų krizė.
2008 m. BVP nukrito 0,1 %, o 2009 m. – 4,9 %. Siekdama
paremti bankų sektorių, JK Vyriausybė dideliu mastu
ėmėsi intervencinių priemonių ir visam sektoriui užtikrino
papildomą likvidumą. Valdžios sektoriaus deficitas per dvejus metus
padidėjo 8,5 procentiniais punktais iki 11,2 % BVP 2009 m.
Nedarbas išaugo nuo 5,3 % 2007 m. iki 7,6 % 2009 m.
Ketvirčio augimas grįžo į 2009 m. ketvirto ketvirčio
lygį, nors gamybos apimties lygis lieka mažesnis nei didžiausias lygis iki
krizės. Trumpalaikėje perspektyvoje numatytas vidutinis augimas,
kurį lems didelės įmonių investicijos ir valiutų kursu
grindžiamas grynojo eksporto atsigavimas. Tačiau augimą lėtins
silpnas arba neigiamas namų ūkių augimas ir valdžios sektoriaus
vartojimas. Manoma, kad 2011 m. infliacija liks daug didesnė už
2 % oficialų tikslinį lygį, jai įtakos turės
padidėjęs pridėtinės vertės mokestis ir didesnės
importo ir energijos kainos, o ji sumažės 2012 m. Didelė
infliacija greičiausiai turės neigiamą poveikį realiosioms
pajamoms, nes darbo užmokesčio augimas lieka nedidelis. Pagrindiniai šios
prognozės pavojai: įmonių investicijos arba grynasis eksportas
gali neatsigauti ir dėl nuolatinės didelės infliacijos nebus
galima taikyti monetarinės politikos, siekiant kompensuoti mažesnes
valdžios sektoriaus išlaidas.
(7)
Remdamasi atnaujintos konvergencijos programos
vertinimu pagal Tarybos reglamentą (EB) Nr. 1466/97, Taryba mano, kad
makroekonominis scenarijus, kuriuo grindžiamos biudžeto projekcijos, yra
tikėtinas, išskyrus 2012 m., kuriais jis šiek tiek per daug palankus.
Į programą neįtrauktas elgesio kodekse numatytas vidutinės
trukmės tikslas, nors jį galima įžvelgti programos uždaviniuose.
Biudžeto strategijos tikslas – sumažinti deficitą nuo 9,9 %
2010–2011 m. iki 1,7 % 2015–2016 m. daugiausia ribojant
išlaidas. Programa planuojama iki 2014–2015 m., t. y. iki Tarybos
nustatyto termino, sumažinti deficitą, kad jis būtų mažesnis
kaip 3 % orientacinė vertė. Remiantis programos biudžeto
projekcijomis, numatoma, kad skolos santykis padidės nuo 78,7 %
2010–2011 m. iki 87,2 % iki 2013–2014 m. ir po to pradės
lėtai mažėti. Laikotarpiu nuo 2010–2011 m. iki 2014–2015 m.
vidutinė metinė fiskalinių priemonių vertė yra
1,6 %. Tai šiek tiek mažiau, nei 2009 m. gruodžio mėn.
rekomendavo Taryba (1,75 % BVP), tačiau vis tiek priimtina,
atsižvelgiant į tai, kad veiksmų imtasi esant daug mažesniam nei tikėtasi
biudžeto deficitui 2009–2010 m. Todėl šios pastangos atitinka
tikslą iki 2014–2015 m. pasiekti mažesnį nei orientacinės
vertės valdžios sektoriaus deficitą. JK tenka didelė ilgalaikio
viešųjų finansų tvarumo rizika. Ilgalaikės visuomenės
senėjimo išlaidos viršija ES vidurkį, o dabartinė biudžeto
būklė prisideda prie visuomenės senėjimo išlaidų.
Remiantis dabartine fiskaline būkle, iki 2020 m. skola
padidėtų iki 128 % BVP. Vis dėlto pakaktų iki galo
įgyvendinti programą, kad skola mažėtų (tačiau ji vis
tiek viršytų 80 % iki 2020 m.).
(8)
Pasiūlyto fiskalinio konsolidavimo vykdymas
lieka svarbiausia užduotimi. Norint iš naujo pasiekti tvarią
fiskalinę poziciją, reikės užtikrinti, kad nebūtų
atsiliekama nuo paskelbtų išlaidų planų. Atsižvelgiant į
tai, mažas viešųjų infrastruktūros investicijų lygis
praeityje, ypač kiek tai susiję su transportu, reiškia, kad
daugiausia dėmesio reikėtų skirti augimo skatinimo išlaidoms.
Vidutinės trukmės laikotarpiu užtikrinus pakankamus pirminius
perteklius, kaip jau yra numatyta programoje, pagerėtų
viešųjų finansų tvarumas.
(9)
Kadangi JK darbo rinka yra lanksti, per krizę
šalis galėjo gana gerai susitvarkyti smarkiai sumažėjus BVP. Vis
dėlto daugiausia išaugo jaunimo nedarbas: 2008–2010 m. jaunimo
nedarbas padidėjo nuo 15 % iki beveik 20 %. Prasti jaunimo darbo
rinkos rezultatai sietini su bendresnio pobūdžio struktūriniais
įgūdžių pasiūlos trūkumais. Procentinė
18–24 m. amžiaus švietimo ir mokymo įstaigų nebaigusių
asmenų dalis JK siekia 15,7 % – tai viršija 14,4 % ES
vidurkį. 25–64 m. amžiaus aukštos kvalifikacijos asmenų dalis JK
yra itin didelė, tačiau yra trūkumų, susijusių su
vidutinės kvalifikacijos asmenimis – šiai grupei priskiriamų
asmenų dalis šiuo metu yra mažesnė už ES vidurkį. Kita
didelė JK darbo rinkos problema – didelė dalis vaikų gyvena
bedarbių šeimose: 17,5 % – tai didžiausias lygis ES, kai bendras ES
vidurkis yra 10,2 %. Ši problema ypač aktuali vienišų
tėvų šeimoms dėl menkų finansinių paskatų ir
veiksmingos vaiko priežiūros galimybių stokos: daugiau kaip 32 %
žmonių, kurie rūpinasi vaiku, nedirba arba dirba puse etato, nes
trūksta vaikų priežiūros paslaugų (tai 4 procentiniais
punktais daugiau už ES vidurkį).
(10)
Per dešimtmetį iki krizės JK buvo
būsto kainų pakilimas. Prasidėjus krizei kainos smarkiai
nukrito, tačiau nuo to laiko jos iš dalies pakilo ir, palyginti su
ankstesnėmis kainomis, lieka labai didelės. Žlugo būsto
sandoriai ir jų liko labai nedaug. Būsto kainų pakilimas per
dešimtmetį iki krizės turėjo įtakos dideliam namų
ūkių sektoriaus įsiskolinimui ir netvariam namų
ūkių vartojimo augimui. Dėl būsto sandorių žlugimo
atitinkamai sumažėjo būsto sandorių mokesčių pajamos
ir dėl to pablogėjo JK fiskalinė pozicija. Remiantis JK
būsto rinkos trūkumais, galima paaiškinti ir dideles JK būsto
pašalpų išlaidas, taip pat tai, kad daug gyventojų naudojasi
valstybės subsidijuojamu būstu. JK paskelbė pradines planavimo
sistemos ir hipotekos reguliavimo reformas. Turint omenyje šios problemos svarbą
visuose JK ekonomikos sektoriuose, reikia remtis šiomis priemonėmis,
siekiant parengti išsamesnį reformų, kurios apimtų ir hipotekos
rinką bei turto apmokestinimo sritį, paketą šiems klausimams
spręsti.
(11)
Kadangi ekonomiką būtina nukreipti nuo
vidaus vartojimo į kitas sritis, privačių investicijų
atgaivinimas būtų esminis šio proceso elementas ir padėtų
didinti produktyvumą. Remiantis tyrimų informacija, galimybė
gauti kreditą ir sąnaudos yra didelės kliūtys privataus
sektoriaus investicijoms ir plėtrai planuoti. Metinis MVĮ skirtų
paskolų augimo rodiklis nuo 2009 m. pabaigos buvo neigiamas, o
skolinimas mažosioms įmonėms sumažėjo dar daugiau. Be to,
atrodo, kad vidutinio dydžio įmonėms taikytinų orientacinių
normų skirtumai stabilizavosi, tačiau mažosioms įmonėms
taikytinų orientacinių normų skirtumai šiek tiek padidėjo.
Pastaruoju metu JK įgyvendino keletą priemonių, kuriomis
siekiama suteikti MVĮ daugiau galimybių gauti lėšų,
įskaitant valstybės finansuojamas investicines priemones ir
susitarimą su JK bankais, kuriuo bankų prašoma padidinti bendrą
skolinimą MVĮ. Siekiant parengti sprendimą, kuriuo remiantis
būtų galima dirbti, reguliariai nesikišant vyriausybei, reikia toliau
vykdyti reformas, stengiantis pagerinti bankų sektoriaus konkurenciją
ir palengvinti ne bankų teikiamo finansavimo rinkų vystymąsi,
kad mažesnės įmonės galėtų gauti lėšų.
(12)
Komisija įvertino konvergencijos programą
ir nacionalinę reformų programą[4]. Komisija
įvertino ne tik jų svarbą tvariai fiskalinei ir socialinei bei
ekonominei JK politikai, bet ir tai, kaip laikomasi ES taisyklių ir
gairių, nes būtina stiprinti bendrą Europos Sąjungos
ekonomikos valdymą, ES priemonėmis prisidedant prie būsimų
nacionalinių sprendimų. Komisija mano, kad programose nustatytos
ambicingos deficito mažinimo priemonės ir ragina Vyriausybę imtis
suplanuotų veiksmų. Papildomų priemonių taip pat
reikėtų imtis, siekiant reformuoti būsto rinką, mažinti
jaunimo nedarbą, mokyklos nebaigusių asmenų skaičių,
spręsti vaikų, gyvenančių bedarbių tėvų
šeimose, problemą, taip pat suteikti privačiajam sektoriui daugiau
galimybių gauti kreditą.
(13)
Atsižvelgdama į šį vertinimą, taip
pat į Tarybos rekomendaciją pagal 2010 m. birželio 2 d.
Sutarties dėl Europos Sąjungos veikimo 126 straipsnio
7 dalį, Taryba išnagrinėjo 2011 m. atnaujintą
Jungtinės Karalystės konvergencijos programą ir nuomonę[5]
pateikė visų pirma rekomendacijos 1 ir 2 punktuose. Atsižvelgdama
į 2011 m. kovo 25 d. Europos Vadovų Tarybos išvadas, Taryba
išnagrinėjo Jungtinės Karalystės nacionalinę reformų
programą,
REKOMENDUOJA Jungtinei Karalystei
2011–2012 m. imtis šių veiksmų:
(1)
Įgyvendinti suplanuotą fiskalinį
konsolidavimą, kad 2012–2013 m. deficitas būtų 6,2 %
BVP, užtikrinant, kad nebūtų atsiliekama nuo ambicingų
išlaidų mažinimo tikslų, taip stiprinant ilgalaikį tvarumą;
atsižvelgiant į tai, nustatyti augimo skatinimo išlaidų prioritetus,
įskaitant mokslinius tyrimus ir inovacijas, taip pat infrastruktūros
investicijas.
(2)
Parengti reformų programą, kurioje
būtų nagrinėjamas destabilizuojantis būsto kainų ciklo
poveikis viešiesiems finansams, finansų sektoriui ir ekonomikai, taip pat
sprendžiamos įperkamumo ir poreikio gauti valstybės subsidiją
būstui problemos. Į programą turėtų būti
įtrauktos hipotekos rinkos, turto apmokestinimo ir planavimo sistemos
reformos.
(3)
Imtis veiksmų jaunimo nedarbo problemai
spręsti, iki 2012 m. pabaigos priimant plataus masto strategiją
mokyklos nebaigusių asmenų skaičiui mažinti. Spręsti
įgūdžių stokos problemą, didinant vidutinės
kvalifikacijos asmenų skaičių, atsižvelgiant į darbo rinkos
poreikius.
(4)
Imtis priemonių, siekiant sumažinti
didelį bedarbių namų ūkių santykį, padidinant
vaikų priežiūros paslaugų pasiūlą, siekiant
padėti vienišiems tėvams ir papildomas šeimos pajamas uždirbantiems
asmenims dalyvauti darbo rinkoje.
(5)
Suteikti daugiau galimybių privačiajam
sektoriui, ypač MVĮ, gauti bankų ir ne bankų teikiamas
finansavimo priemones. Skatinti bankų sektoriaus konkurenciją ir
ieškoti būdų, kaip suteikti daugiau galimybių gauti ne bankų
teikiamas finansavimo priemones, pavyzdžiui, labai rizikingą
kapitalą, rizikos kapitalą ir valstybės išleistas skolos
priemones.
Priimta
                                                                       Tarybos
vardu
                                                                       Pirmininkas
[1]               OL L 209, 1997 8 2, p. 1.
[2]               OL C ..., ..., p. ...
[3]               2011 m.
gegužės 19 d. Tarybos sprendimu 2011/308/ES taikytina 2011 m.
[4]               SEC(2011) 736.
[5]               Numatyta Tarybos reglamento (EB) Nr. 1466/97 9
straipsnio 3 dalyje.


Avis juridique important

|

52004SC0827

Rekomendacija dėl Tarybos sprendimo dėl per didelio deficito buvimo Lenkijoje  /* SEK/2004/0827 galutinis */

Rekomendacija dėl TARYBOS SPRENDIMO dėl per didelio deficito buvimo Lenkijoje(pateikta Komisijos)PAAIŠKINAMASIS MEMORANDUMAS2004 m. balandzio mėn. 7 d. Komisija paskelbė 2004 m. pavasario prognozes ( [1]). Pagal sias prognozes, kuriose atsizvelgiama į Lenkijos 2004 m. kovo mėn. pateiktus duomenis, bendrasis vyriausybės sektoriaus biudzeto deficitas Lenkijoje padidėjo nuo 3,6% BVP 2002 metais ( [2]) iki 4,1% BVP 2003 metais, tokiu būdu virsydamas Sutartyje numatytą 3% BVP pamatinę vertę.[1] [?]) 2004 m. pavasario Komisijos prognozes galima rasti sioje svetainėje: http://europa.eu.int/comm/economy_finance/ publications/european_economy/2004/ee204en.pdf.[2] [?]) Pagal Lenkijos valdzios organų geguzės 17 d. pateiktą susiliejimo programą, deficitas 2002 m. buvo suapvalintas iki 4,0% BVP.Remdamasi siais prima facie duomenimis, Komisija pradėjo per didelio deficito procedūrą Lenkijai 2004 m. geguzės mėn. 12 d., priimdama Sutarties 104 straipsnio 3 dalyje numatytą ataskaitą ( [3]). 2004 m. geguzės mėn. 17 d. Komisija gavo Lenkijos susiliejimo programą, kurioje pasitvirtino 2003 m. 4,1% BVP deficito rodiklis.[3] [?]) Pilnas sios ataskaitos tekstas paskelbtas sioje svetainėje: http://europa.eu.int/comm/economy_finance/ about/activities/sgp/procedures_en.htm.Pervirsinio deficito tvarkos (PDT) taikymas reglamentuojamas Sutarties 104 straipsnyje ir Tarybos reglamente (EB) Nr. 1467/97 ,dėl pervirsinio deficito procedūros įgyvendinimo paspartinimo ir paaiskinimo", kuris yra įtrauktas į Stabilumo ir augimo aktą [4]. Valstybėms, kurios 2004 m. geguzės mėn. 1 d. prisijungė prie ES, taikomos islygos su nukrypti leidziančia nuostata; jos turi vengti per didelio deficito, bet joms negali būti taikomos 104 straipsnio 9 ir 11 dalyse numatytos sankcijos.[4] [?]) OL L 209, 1997 8 2.Komisijos ataskaitoje pagal Sutarties 104 straipsnio 3 dalį daroma isvada, kad Lenkijos deficito padidėjimas 2003 metais virs Sutartyje numatytos 3% BVP bazinės reiksmės nebuvo sukeltas kokio nors neįprasto įvykio, kurio Lenkijos valdzios organai negalėjo kontroliuoti, kaip nebuvo jis sukeltas ir Stabilumo ir augimo pakte numatyto didelio ekonominio nuosmukio, kadangi tikrasis BVP augimas 2003 m. siekė 3,7%. 2004 m. plėtros atzvilgiu, ataskaitoje daroma isvada, kad bendrasis vyriausybės sektoriaus biudzeto deficitas gali padidėti ir likti virs 3% BVP. Pavyzdziui, Komisijos 2004 m. pavasario prognozėje numatoma, kad bendrasis vyriausybės sektoriaus biudzeto deficitas sieks 6,0% BVP 2004 m., kas virsija Lenkijos valdzios organų susiliejimo programoje numatytą 5,7% BVP rodiklį.Remiantis Komisijos 2004 m. pavasario prognozėmis, Komisijos ataskaitoje taip pat daroma isvada, kad skolų ir BVP santykis, kuris 2003 m. siekė 45,4% BVP, ir toliau nukryps nuo Sutartyje numatytos 60% bazinės reiksmės 2004 m. Pavyzdziui, Komisijos 2004 m. pavasario prognozėje numatoma, kad skolų santykis sieks 49,1% BVP 2004 m., kas atitinka Lenkijos valdzios organų susiliejimo programoje numatytą 49% BVP rodiklį. Deficito ir skolų rodikliai turi būti suapvalinami iki didesnio skaičiaus, jeigu atviri pensijų fondai neįtraukiami į bendrąjį vyriausybės sektorių pagal EUROSTAT sprendimą dėl finansuojamų pensijų schemų klasifikavimo.Sutarties 104 straipsnio 4 dalyje numatoma, kad ,114 straipsnyje minimas Komitetas (t.y. Ekonomikos ir finansų komitetas) turi pateikti nuomonę dėl Komisijos ataskaitos". Komitetas paskelbė savo nuomonę 2004 m. geguzės mėn. 24 d., pritardamas Komisijos ataskaitoje pateiktam vertinimui. Būtent Komitetas padarė isvadą, kad biudzeto problema Lenkijoje parodė per didelio deficito buvimą pagal pirmą is dviejų 104 straipsnio 2 dalyje numatytus kriterijus tokiems deficitams nustatyti. Kitų susijusių veiksnių nagrinėjimas, ypač laikotarpio vidurio biudzeto pozicijos ir valstybės investicijų santykio, nepakeitė pačiais kriterijais paremto vertinimo. Komitetas taip pat nutarė, jog gali būti, kad bendrasis vyriausybės sektoriaus biudzeto deficitas ir toliau virsys Sutartyje numatytą bazinę reiksmę 2004 m. ir kad bendroji vyriausybės skola liks zemiau Sutartyje numatytos 60% BVP bazinės reiksmės 2004 m.Isnagrinėjusi atitinkamus ataskaitoje minimus veiksnius ir atsizvelgdama į Komiteto nuomonę, Komisija laikosi nuomonės, kad Lenkijoje egzistuoja per didelis deficitas. Ši Komisijos 2004 m. birzelio mėn. 24 d. priimta nuomonė skirta Tarybai, kaip numatyta Sutarties 104 straipsnio 5 dalyje. Komisija rekomenduoja, kad Taryba priimtų atitinkamą sprendimą pagal 104 straipsnio 6 dalį ir skiria sią rekomendaciją tokiam sprendimui priimti. Be to, sia rekomendacija Komisija pateikia Tarybai rekomendaciją dėl Tarybos rekomendacijos Lenkijai siekiant isspręsti per didelio deficito problemą, kaip numatyta Sutarties 104 straipsnio 7 dalyje.Rekomendacija dėl TARYBOS SPRENDIMO dėl per didelio deficito buvimo LenkijojeEUROPOS SĄJUNGOS TARYBA,atsizvelgdama į Europos bendrijos steigimo sutartį, ypač į jos 104 straipsnio 6 dalį,atsizvelgdama į Komisijos rekomendaciją,atsizvelgdama į Lenkijos pastabas,kadangi:(1) Pagal Sutarties 104 straipsnį valstybės narės turi vengti per didelio vyriausybės sektoriaus biudzeto deficito; si nuostata taikoma ir valstybėms narėms su nukrypti leidziančia nuostata, t.y. visoms salims, įstojusioms į ES 2004 m. geguzės mėn. 1 d.;(2) Stabilumo ir augimo pakto tikslas yra stabilūs vyriausybės finansai, kaip priemonė stiprinti kainų stabilumą lemiančias sąlygas ir palaikyti stiprų subalansuotą augimą, padedantį sukurti daugiau darbo vietų;(3) 104 straipsnyje numatyta per didelio deficito procedūra numato sprendimą dėl per didelio deficito būvimo, ir prie Sutarties pridedamas per didelio deficito procedūros Protokolas nustato tolesnes nuostatas, susijusias su per didelio deficito procedūros įgyvendinimu. Tarybos reglamentas (EB) Nr. 3605/93 ( [5]), is dalies pakeistas Tarybos reglamentu (EB) Nr. 475/2000 ( [6]) ir Komisijos reglamentu (EB) Nr. 351/2002 ( [7]), nustato issamias taisykles bei sąvokas minėto Protokolo nuostatoms taikyti;[5] [?]) OL L 332, 1993 12 31, p. 7.[6] [?]) OL L 58, 2000 3 3, p. 1.[7] [?]) OL L 55, 2002 2 26, p. 23.(4) Sutarties 104 straipsnio 5 dalyje reikalaujama, kad Komisija skirtų savo nuomonę Tarybai, jeigu Komisija mano, kad valstybėje narėje egzistuoja arba gali atsirasti per didelio deficitas. Isnagrinėjusi atitinkamus ataskaitoje minimus veiksnius, kaip numatyta 104 straipsnio 3 dalyje, ir atsizvelgdama į Ekonomikos ir finansų komiteto nuomonę, kaip numatyta 104 straipsnio 4 dalyje, Komisija savo 2004 m. birzelio mėn. 24 d. nuomonėje padarė isvadą, kad Lenkijoje egzistuoja per didelis deficitas;(5) Sutarties 104 straipsnio 6 dalyje nustatoma, kad Taryba turi atsizvelgti į bet kokias pastabas, kurias atitinkama valstybė narė gali pageidauti pateikti pries priimant sprendimą, po bendro įvertinimo, ar per didelis deficitas egzistuoja.(6) Bendras įvertinimas leidzia padaryti tokias isvadas. Bendrasis vyriausybės sektoriaus biudzeto deficitas Lenkijoje 2003 m. siekė 4,1% BVP, virs Sutartyje numatytos 3% BVP bazinės reiksmės. Bendrojo vyriausybės sektoriaus biudzeto deficito padidėjimas virs bazinės reiksmės nebuvo sukeltas kokio nors neįprasto įvykio, kurio Lenkijos valdzios organai negalėjo kontroliuoti, kaip nebuvo jis sukeltas ir Stabilumo ir augimo pakte numatyto didelio ekonominio nuosmukio. Bendrasis vyriausybės sektoriaus biudzeto deficitas liks virs 3% BVP 2004 m. Pavyzdziui, pagal 2004 m. pavasario Komisijos prognozę, deficitas sieks 6,0% BVP 2004 m., o Lenkijos susiliejimo programoje numatomas 5,7% BVP deficitas. Skolos santykis, kuris 2003 m. siekė 45,4%, liks zemiau Sutartyje numatytos 60% BVP bazinės reiksmės 2004 m. Deficito ir skolų rodikliai turi būti suapvalinami iki didesnio skaičiaus, jeigu atviri pensijų fondai neįtraukiami į bendrąjį vyriausybės sektorių pagal EUROSTAT sprendimą dėl finansuojamų pensijų schemų klasifikavimo.PRIĖMĖ ŠĮ SPRENDIMĄ:1 straipsnisPagal bendrą įvertinimą akivaizdu, kad Lenkijoje egzistuoja per didelis deficitas.2 straipsnisŠis sprendimas skirtas Lenkijos Respublikai.Priimta Briuselyje, 2004 m. (liepos 5 d.)Tarybos varduPirmininkas[...]


title: 2007 m. birželio 12 d. Tarybos rekomendacija dėl dalinimosi informacija apie teroristų vykdomus pagrobimus

text:
               17.8.2007

               LT

               Europos Sąjungos oficialusis leidinys

               L 214/9

      TARYBOS REKOMENDACIJA

   2007 m. birželio 12 d.
   dėl dalinimosi informacija apie teroristų vykdomus pagrobimus
   (2007/562/EB)
   EUROPOS SĄJUNGOS TARYBA,
   kadangi:

               (1)

               Grupuočių ir (arba) asmenų, kuriuos galima priskirti tarptautinio terorizmo sferai, vykdomi pagrobimai valstybėms narėms kelia didelių rūpesčių.

               (2)

               Siekdamos rasti veiksmingus sprendimus tokiose situacijose, valstybės narės turi surinkti susijusią informaciją, užmegzti ryšius ir pradėti pasitikėjimu pagrįstas diskusijas.

               (3)

               Atitinkamos valstybės narės sugebėjimai būtų labai sustiprinti, jei ji galėtų pasinaudoti kitų valstybių narių panašiose situacijose įgyta patirtimi.

               (4)

               Siekiant šių tikslų, kiekviena valstybė narė kitoms valstybėms narėms turėtų pateikti duomenų lapą su svarbiausia informacija apie įvykusius pagrobimus, atskleisdama tik neįslaptintą informaciją, kai incidentų problemos jau išspręstos, ir pateikdama informaciją tik apie incidentus, susijusius su tarptautiniu terorizmu,

         REKOMENDUOJA:

               1)

               Valstybėms narėms:

                           a)

                           Pateikti, kai pagrobimo incidento problema yra išspręsta, informaciją apie (1):

                                       —

                                       šalį ir regioną, kur įvykdytas pagrobimas,

                                       —

                                       įkaito (-ų) skaičių ir pilietybę,

                                       —

                                       pagrobimo laiką ir datą,

                                       —

                                       incidento pabaigos laiką ir datą,

                                       —

                                       nusikaltėlius ir (arba) atsakingą teroristinę grupę,

                                       —

                                       pagrobimo modus operandi,

                                       —

                                       pagrobimo motyvą,

                                       —

                                       tarpininko dalyvavimą (dalyvavo ar nedalyvavo),

                                       —

                                       kontaktinį asmenį atitinkamoje valstybėje narėje.

                                 Ši informacija turėtų būti pateikta pagal 1 priede nustatytą formą.

                           b)

                           Taip pat, jei tinka, pateikti informaciją apie:

                                       —

                                       priežastį, kodėl įkaitai buvo atitinkamoje šalyje, jų kalbos įgūdžius, lytį,

                                       —

                                       nusikaltėlių ideologiją, pilietybę, kalbos įgūdžius,

                                       —

                                       būdus, kaip nusikaltėliai kreipėsi į visuomenę,

                                       —

                                       išsamią informaciją apie nusikaltėlių modus operandi.

                                 Ši neprivaloma informacija turėtų būti pateikta pagal 2 priede nustatytą formą.

               2)

               Jei reikia nurodyti asmens duomenis, tokie duomenys turi būti perduodami nacionalinėje teisėje nustatyta tvarka.

               3)

               Valstybėms narėms surinkti informaciją apie visus nuo 2002 m. sausio 1 d. įvykusius incidentus ir pateikti šią santrauką kitoms valstybėms narėms.

               4)

               Remiantis pirmiau nurodytais principais valstybėms narėms per ryšių palaikymo biurų tinklą dalintis informacija apie incidentus, susijusius su teroro aktais.

               5)

               Kiek įmanoma, valstybėms narėms dalintis informacija taip pat su Europolu ir, atsižvelgiant į perduodamų duomenų kiekį ir pobūdį, praėjus vieneriems metams išnagrinėti, ar patartina sukurti Europole duomenų bazę.

               6)

               Valstybėms narėms sudaryti kontaktinių duomenų sąrašus ir jais keistis, kad būtų sudarytos palankesnės sąlygos tiesioginiam kontaktinių biurų bendravimui.

      (1)  Ši informacija pagrobimo atveju gali padėti greitai nustatyti, ar kita valstybė narė jau turi patirties, kai ES piliečiai pagrobiami tame pačiame regione, pagrobimą įvykdo ta pati teroristų grupė ir tai įvykdoma panašiomis sąlygomis. Atitinkama valstybė narė tada gali susisiekti su nurodytu kontaktiniu asmeniu. Toliau informacija ir patirtimi turėtų būti tarpusavyje dalinamasi nacionalinėje teisėje nustatyta tvarka.

      1 PRIEDAS
      Notification of terrorist kidnap
      (or suspected terrorist kidnap)

         Please complete all fields in this box

      2 PRIEDAS
      Completion of the following information is optional in accordance with national law


title: 2013 m. liepos 9 d. Tarybos rekomendacija dėl valstybių narių, kurių valiuta euro, bendrųjų ekonominės politikos gairių įgyvendinimo

text:
               30.7.2013

               LT

               Europos Sąjungos oficialusis leidinys

               C 217/97

      TARYBOS REKOMENDACIJA

   2013 m. liepos 9 d.
   dėl valstybių narių, kurių valiuta euro, bendrųjų ekonominės politikos gairių įgyvendinimo
   2013/C 217/24
   EUROPOS SĄJUNGOS TARYBA,
   atsižvelgdama į Sutartį dėl Europos Sąjungos veikimo, ypač į jos 136 straipsnį kartu su 121 straipsnio 2 dalimi,
   atsižvelgdama į 1997 m. liepos 7 d. Tarybos reglamentą (EB) Nr. 1466/97 dėl biudžeto būklės priežiūros stiprinimo ir ekonominės politikos priežiūros bei koordinavimo (1), ypač į jo 5 straipsnio 2 dalį,
   atsižvelgdama į 2011 m. lapkričio 16 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamentą (ES) Nr. 1176/2011 dėl makroekonominių disbalansų prevencijos ir naikinimo (2), ypač į jo 6 straipsnio 1 dalį,
   atsižvelgdama į Europos Komisijos rekomendaciją,
   atsižvelgdama į Europos Vadovų Tarybos išvadas,
   atsižvelgdama į Ekonomikos ir finansų komiteto nuomonę,
   atsižvelgdama į Ekonominės politikos komiteto nuomonę,
   kadangi:

               (1)

               Euro grupei tenka ypatinga euro zonos ekonomikos valdymo atsakomybė. Ekonomikos ir finansų krizė aiškiai parodė glaudžias tarpusavio sąsajas euro zonoje ir tai, kad reikia nuoseklaus bendro politikos kurso, kuriuo atsižvelgiama į valstybių narių, kurių valiuta yra euro (toliau – euro zonos valstybės narės), vienos kitai daromą didelį šalutinį poveikį, taip pat veiksmingo politikos koordinavimo priemonių, kad būtų galima greitai reaguoti į ekonominės aplinkos pokyčius;

               (2)

               euro zonos valstybės narės, 2012 m. kovo 2 d. pasirašiusios Sutartį dėl stabilumo, koordinavimo ir valdymo ekonominėje ir pinigų sąjungoje, įsipareigojo vykdyti papildomas plataus užmojo politikos reformas ir koordinuoti politiką. 2013 m. įsigaliojus dviejų teisės aktų rinkinio reglamentams (3) (toliau – dviejų teisės aktų rinkinys) dar labiau sustiprės biudžeto ir ekonominės politikos koordinavimas euro zonoje;

               (3)

               šiuo metu dedamos pastangos toliau stiprinti ekonominę ir pinigų sąjungą. 2012 m. lapkričio 28 d. Komisija pateikė komunikatą dėl stiprios ir veiksmingos ekonominės ir pinigų sąjungos projekto. Projekte nurodytas veiksmingos ekonominės ir pinigų sąjungos loginis pagrindimas ir tikslai, taip pat priemonės ir veiksmai, kuriais būtų įmanoma juos įgyvendinti. Projektu siekta pradėti diskusijas Europos mastu. 2012 m. rugsėjo 12 d. Komisija pateikė Bankų sąjungos kūrimo gaires. Prie šio pasiūlymo pridėtas pasiūlymas dėl dviejų reglamentų, reikalingų bendram priežiūros mechanizmui sukurti. 2012 m. gruodžio 5 d. Europos Vadovų Tarybos Pirmininkas paskelbė glaudžiai bendradarbiaujant su Komisijos Pirmininku, Euro grupės Pirmininku ir ECB Pirmininku parengtą pranešimą, kuriame pateiktas konkretus veiksmų planas su įgyvendinimo terminais tikrai ekonominei ir pinigų sąjungai sukurti. Pagrindinės plane aptariamos sritys – finansinės, fiskalinės ir ekonominės politikos sistema ir demokratinis teisėtumas bei atskaitomybė.
               2012 m. gruodžio 14 d. valstybių narių valstybių arba vyriausybių vadovai nusprendė tęsti darbą dėl ekonominės ir pinigų sąjungos sukūrimo veiksmų plano, pripažindami euro zonos valstybių narių ekonomikos tarpusavio priklausomybę ir naudą, kurią euro zonos stabilumas gali duoti jos nariams ir visai Sąjungai;

               (4)

               Europos Parlamentas deramai dalyvauja Europos semestro procese ir savo nuomonę dėl ekonominės ir pinigų sąjungos stiprinimo išreiškė 2012 m. lapkričio 20 d. rezoliucijoje „Siekis sukurti tikrą ekonominę ir pinigų sąjungą“;

               (5)

               euro zonoje krizė valdoma labai ryžtingai. Visos valstybės narės ir ES institucijos neabejotinai įsipareigojo išsaugoti euro zonos vientisumą. Tačiau, siekiant visiškai užtikrinti veiksmingą euro zonos masto veiksmų koordinavimą, reikia dar pagerinti euro zonos valdymo ir Euro grupės vykdomų krizės valdymo veiksmų veiksmingumą. Stipresnis koordinavimas taip pat reikalingas, kad būtų užtikrintas nuoseklus bendras politikos kursas euro zonoje ir įgyvendintos būtinos politikos priemonės. Pasiekus šiuos tikslus sustiprės piliečių ir rinkų pasitikėjimas – tai prisidės prie euro zonos ekonomikos atsigavimo ir finansinio stabilumo;

               (6)

               įgyvendinus minėtą dviejų teisės aktų rinkinį bus papildomai sustiprinta biudžeto priežiūra euro zonoje. Dviejų teisės aktų rinkinyje Euro grupei suteikiamas vaidmuo aptariant atskirų valstybių narių biudžeto projektus ir visos euro zonos biudžetines perspektyvas, siekiant užtikrinti tinkamas bendras biudžeto kryptis. Šios diskusijos grindžiamos Komisijos nuomonėmis dėl preliminarių euro zonos valstybių narių biudžeto planų projektų ir bendru Komisijos atliktu preliminarių euro zonos biudžeto planų projektų ir jų sąveikos vertinimu. Vykdant fiskalinį konsolidavimą visoje euro zonoje pagrindinis uždavinys – užtikrinti, kad ilgainiui imtų stabiliai mažėti skolos santykis su BVP. Tai galima padaryti vykdant diferencijuotą, ekonomikos augimą skatinančią fiskalinio konsolidavimo politiką ir kartu skatinant augimo potencialą euro zonoje.
               Pagal Stabilumo ir augimo pakto korekcinę dalį numatomas biudžeto koregavimas, kuris struktūriškai apibrėžtas siekiant užtikrinti nominalią pamatinę vertę, atsižvelgiant į atskirų šalių skirtumus, susijusius su tvarumui kylančia rizika trumpuoju ir vidutinės trukmės laikotarpiais; vykdant koregavimą gali veikti automatiniai stabilizatoriai. Pagal Stabilumo ir augimo pakto prevencinę dalį numatomas laipsniškas koregavimas siekiant vidutinės trukmės laikotarpio tikslų; taikomas kriterijus yra 0,5 % metinis struktūrinis pagerėjimas. Tai gali būti moduliuojama kiekvienai šaliai atskirai, atsižvelgiant į ciklo sąlygas ir skolos tvarumo riziką. Fiskalinės politikos patikimumas vidutinės trukmės laikotarpiu padidėtų užtikrinus, kad valdžios sektoriaus išlaidų ir pajamų struktūra geriau atspindėtų įvairių išlaidų punktų ir pajamų šaltinių poveikį augimui. Be to, ekonomikos augimo potencialą galima būtų padidinti ėmusis papildomų struktūrinių reformų ir išnaudojant ES esamos fiskalinės sistemos teikiamas galimybes našių viešųjų investicijų poreikius suderinti su Stabilumo ir augimo pakto prevencinėje dalyje nustatytais fiskalinės drausmės tikslais;

               (7)

               dauguma rizikos rodiklių, susijusių su ES finansų rinkomis ir rinkos nuotaikomis, palyginti su 2012 m., pagerėjo, nes susilpnėjo savaime išsipildančių ardomojo pobūdžio pasitikėjimo spiralių intensyvumas. Tačiau didelis rinkos susiskaidymas neišnyko. Pačių bankų finansavimo sąlygos pagerėjo, bet realiosios ekonomikos kreditavimas dėl to dar neįsibėgėjo, o atskirose valstybėse narėse bankų skolinimo aktyvumas ir finansavimo kainos privačiajam sektoriui vis dar labai skiriasi. Dabartinėmis aplinkybėmis esminis uždavinys – palengvinti tvarkingo finansinio įsiskolinimo mažinimo tiek bankų sektoriuje, tiek ne finansų privačiajame sektoriuje sąlygas, kartu palaikant naujų kreditų srautą našioms realiosios ekonomikos ir ypač mažų ir vidutinių įmonių (MVĮ) reikmėms;

               (8)

               vėl atverti kreditų kanalą padėtų tolesnis bankų balansų koregavimas ir tolesnis nuosavo turto rezervų stiprinimas. Šiuo atžvilgiu bendro priežiūros mechanizmo ir Europos bankininkystės institucijos (EBI) atlikti turto kokybės vertinimai ir testavimai nepalankiausiomis sąlygomis suteiks daugiau skaidrumo bankų balansų klausimu, padės nustatyti likusias pažeidžiamas sritis ir taip sustiprins pasitikėjimą visu sektoriumi. Tolesnio finansų rinkos susiskaidymo ir finansinių neramumų rizika rodo, kad euro zonai labai svarbu sparčiai kurti bankų sąjungą ir kartu vengti ad hoc bankų pertvarkymo metodų;

               (9)

               visoje euro zonoje reikia imtis struktūrinių reformų, kad pagerėtų produktų ir darbo rinkų veikimas siekiant skatinti konkurencingumą ir kad būtų paremtas vykstantis koregavimo procesas ir užtikrintas tvarus išteklių perskirstymas. Be to, struktūrinės reformos ypač svarbios sudarant palankias perbalansavimo ir finansinio įsiskolinimo mažinimo sąlygas. Deficito valstybėse narėse padidėjus konkurencingumui padidės grynasis eksportas ir tai padės augimo modelį labiau grįsti našesniais, darbui mažiau imliais, užsienio prekybai atvirais sektoriais, o kartu bus remiamas ekonomikos atsigavimas ir mažinamas skolos santykis. Be to, reformos, skirtos konkurencijai einamosios sąskaitos pertekliaus valstybėse narėse gerinti, galėtų padėti perskirstyti išteklius ir paskatinti investicijas užsienio prekybai uždaruose sektoriuose. Taip sustiprėtų vidaus paklausos vaidmuo augimo struktūroje ir koregavimas euro zonoje taptų simetriškesnis. Kartu krizės poveikis euro zonos valstybių narių užimtumui iš esmės buvo asimetriškas – labiausiai nukentėjo tos valstybės narės, kurių vidaus paklausa kardinaliai pasikeitus einamosios sąskaitos padėčiai susitraukė labiausiai. Jeigu ciklinis nedarbas nėra veiksmingai ir greitai absorbuojamas, gali įvykti histerezės reiškinys, kai nedarbas įsigali ir mažiau reaguoja į darbo užmokesčio dinamiką. Todėl struktūrinės reformos darbo rinkoje tebėra ypač svarbios siekiant sumažinti socialinei sanglaudai ir būsimo augimo potencialui euro zonoje kylančią riziką. 2012 m. kovo 2 d. pasirašiusios Sutartį dėl stabilumo, koordinavimo ir valdymo ekonominėje ir pinigų sąjungoje euro zonos valstybės narės įsipareigojo ex ante aptarti ir atitinkamais atvejais koordinuoti nacionalinius pagrindinių ekonomikos reformų planus, siekiant nustatyti geriausios praktikos lyginamuosius standartus ir kurti glaudžiau koordinuojamą ekonominę politiką. Euro grupė turėtų stebėti jau patvirtintų priemonių poveikį siekdama prireikus skatinti imtis papildomų veiksmų ir su didesniu užmoju įgyvendinti reformas pagal konkrečioms šalims skirtas rekomendacijas,

         REKOMENDUOJA euro zonos valstybėms narėms, nedarant poveikio Tarybos kompetencijai valstybių narių ekonominės politikos koordinavimo srityje, atskirai ir kartu, o svarbiausia, koordinuojant ekonominę politiką Euro grupėje, 2013–2014 m. imtis šių veiksmų:

               1.

               Prisiimti atsakomybę už bendrą politikos kursą euro zonoje, kad būtų užtikrintas tinkamas euro zonos veikimas, stiprinamas ekonomikos augimas ir didinamas užimtumas, ir tęsti ekonominės ir pinigų sąjungos stiprinimo darbą. Sudaryti sąlygas Euro grupei atlikti vieną iš svarbiausių vaidmenų taikant patobulintą priežiūros sistemą euro zonos valstybėms narėms, kad būtų koordinuojamos ir stebimos nacionalinio ir euro zonos lygmens reformos, būtinos euro zonos stabilumui bei atsparumui užtikrinti, ir užtikrintas politikos nuoseklumas, ir rengiant euro zonos aukščiausiojo lygio susitikimus.

               2.

               Užtikrinti, kad Euro grupė stebėtų ir koordinuotų euro zonos valstybių narių fiskalinę politiką ir bendras visos euro zonos biudžeto kryptis siekiant užtikrinti ekonomikos augimą skatinančią ir diferencijuotą fiskalinę politiką. Tuo tikslu Euro grupė turėtų aptarti Komisijos nuomones dėl preliminarių visų euro zonos valstybių narių biudžeto planų projektų ir bendrą visos euro zonos biudžetų būklę ir perspektyvas remdamasi bendru Komisijos atliktu preliminarių biudžeto planų projektų ir jų sąveikos vertinimu. Koordinavimas turėtų padėti užtikrinti, kad fiskalinio konsolidavimo tempas būtų diferencijuotas pagal fiskalinę ir ekonominę euro zonos valstybių narių būklę, biudžeto koregavimą apibrėžus struktūriniu požiūriu pagal Stabilumo ir augimo paktą, sudaryti sąlygas vykdant koregavimą veikti automatiniams stabilizatoriams ir užtikrinti, kad, siekiant padidinti fiskalinės politikos patikimumą vidutinės trukmės laikotarpiu, fiskalinis konsolidavimas būtų remiamas taikant bendrą veiksmingą, augimą skatinantį išlaidų ir pajamų struktūros kompleksą ir vykdant tinkamas struktūrines reformas, kuriomis didinamas ekonomikos augimo potencialas.

               3.

               Euro grupėje įvertinti atskirų euro zonos valstybių narių skolinimo (visų pirma MVĮ) normų skirtumų priežastis; išnagrinėti euro zonos finansų rinkų susiskaidymo pasekmes ir padėti nustatyti būdus, kaip išspręsti šią problemą.

               4.

               Remiantis pastarųjų metų rekapitalizavimu ir restruktūrizavimu skatinti tolesnį bankų balansų koregavimą, kaip vieną iš būdų susiskaidymui bendrojoje rinkoje mažinti ir kreditų srautui gerinti realiosios ekonomikos ir ypač MVĮ reikmėms. Tuo tikslu: a) užtikrinti, kad balansų vertinimai ir testavimai nepalankiausiomis sąlygomis, kuriuos turi atlikti bendras priežiūros mechanizmas bendradarbiaudamas su EBI, būtų užbaigti pagal sutartą tvarkaraštį; b) užtikrinti vienodas sąlygas, kai rekapitalizuojant bankus taikomi naštos pasidalijimo reikalavimai; c) užtikrinti, kad atliekant balansų vertinimus ir testavimus nepalankiausiomis sąlygomis būtų galima taikyti patikimas fiskalinio stabilumo stiprinimo priemones; d) panaikinti priežiūrines paskatas bankams siekti, kad turtas atitiktų įsipareigojimus kiekvienoje valstybėje atskirai; ir e) sparčiau imtis būtinų veiksmų kuriant bankų sąjungą, kaip nurodė Europos Vadovų Taryba.

               5.

               Iš anksto koordinuoti euro zonos valstybių narių pagrindinių ekonominių reformų planus. Stebėti struktūrinių reformų, visų pirma darbo ir produktų rinkose, įgyvendinimą ir vertinti jų poveikį euro zonai, atsižvelgiant į Tarybos rekomendacijas atskiroms euro zonos valstybėms narėms. Skatinti tolesnį koregavimą euro zonoje užtikrinant, kad būtų ištaisytas išorės ir vidaus disbalansas, inter alia, nuodugniai vykdant reformas, kuriomis sprendžiamos su taupymu ir investavimu susijusio iškreipto elgesio problemos ir valstybėse narėse, kurioms būdingas einamosios sąskaitos deficitas, ir tose, kurioms būdingas jo perteklius. Imtis veiksmų, būtinų siekiant veiksmingai įgyvendinti makroekonominio disbalanso procedūrą, visų pirma įvertinti pažangą, susijusią su valstybių narių, kuriose susidaręs perviršinis disbalansas, įsipareigojimais vykdyti reformas ir su valstybių narių, kuriose dėl susidariusio disbalanso reikia imtis ryžtingų veiksmų, kad būtų apribotas neigiamas šalutinis poveikis kitoms euro zonos šalims, įgyvendinamomis reformomis.

               6.

               Atsižvelgiant į 2013 m. metinę augimo apžvalgą, imtis bendrų ir reikšmingų priemonių, kuriomis kovojama su krizės socialiniais padariniais ir didėjančiu nedarbu. Ypač neramina nedirbančio jaunimo padėtis ir rekomenduojama imtis drąsių veiksmų vadovaujantis Susitarimu dėl ekonomikos augimo ir darbo vietų kūrimo ir ES jaunimo garantijų iniciatyva. Rekomenduojama vykdyti tolesnes reformas, kad būtų sudarytos palankesnės sąlygos įsidarbinti, užkirstas kelias anksti pasitraukti iš darbo rinkos, sumažintos darbo sąnaudos, kovojama su darbo rinkos segmentacija ir remiamos inovacijos.

      Priimta Briuselyje 2013 m. liepos 9 d.

            Tarybos vardu

            Pirmininkas

         R. ŠADŽIUS

      (1)  OL L 209, 1997 8 2, p. 1.

      (2)  OL L 306, 2011 11 23, p. 25.

      (3)  2013 m. gegužės 21 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamentas (ES) Nr. 472/2013 dėl euro zonos valstybių narių, kurios turi didelių finansinio stabilumo sunkumų arba kurioms tokie sunkumai gresia, ekonominės ir biudžeto priežiūros griežtinimo (OL L 140, 2013 5 27, p. 1); 2013 m. gegužės 21 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamentas (ES) Nr. 473/2013 dėl euro zonos valstybių narių biudžeto planų projektų stebėsenos bei vertinimo ir perviršinio deficito padėties ištaisymo užtikrinimo bendrųjų nuostatų (OL L 140, 2013 5 27, p. 11).


title: 2008 m. gruodžio 19 d. Komisijos rekomendacija dėl apyvartinių eurų monetų nacionalinių pusių ir išleidimo bendrųjų gairių (pranešta dokumentu Nr. C(2008) 8625)

text:
               14.1.2009

               LT

               Europos Sąjungos oficialusis leidinys

               L 9/52

      KOMISIJOS REKOMENDACIJA

   2008 m. gruodžio 19 d.
   dėl apyvartinių eurų monetų nacionalinių pusių ir išleidimo bendrųjų gairių
   (pranešta dokumentu Nr. C(2008) 8625)
   (Tekstas autentiškas tik anglų, graikų, ispanų, italų, maltiečių, olandų, portugalų, prancūzų, suomių, slovėnų, švedų ir vokiečių kalbomis)
   (2009/23/EB)
   EUROPOS BENDRIJŲ KOMISIJA,
   atsižvelgdama į Europos bendrijos steigimo sutartį, ypač į jos 211 straipsnį,
   kadangi:

               (1)

               Pagal Sutarties 106 straipsnio 2 dalį valstybės narės gali išleisti monetų, kurių emisijos apimtį patvirtina Europos centrinis bankas.

               (2)

               Laikydamasi Sutarties 106 straipsnio 2 dalies antro sakinio reikalavimų, 1998 m. gegužės 3 d. Tarybos reglamentu (EB) Nr. 975/98 dėl apyvartinių eurų monetų nominalų ir techninių duomenų (1) Taryba priėmė suderinimo priemones šioje srityje.

               (3)

               Pagal 1998 m. gegužės 3 d. Tarybos reglamento (EB) Nr. 974/98 dėl euro įvedimo (2) 11 straipsnį eurų ir centų monetos, atitinkančios nominalus ir techninius reikalavimus, turi teisėtos mokėjimo priemonės statusą visose „dalyvaujančiose valstybėse narėse“, kaip apibrėžiama minėtame reglamente.

               (4)

               Pagal bendrą dalyvaujančių valstybių narių praktiką apyvartinės eurų monetos, įskaitant apyvartines progines monetas, turėtų būti išleidžiamos į apyvartą nominalia verte. Tačiau tai nereiškia, kad nedidelę visų išleistų monetų bendros vertės dalį sudarančios monetos negali būti parduotos didesne kaina, jei jos pagamintos ypatingos kokybės arba pateiktos specialioje pakuotėje.

               (5)

               Eurų monetos naudojamos ne tik jas išleidusioje valstybėje narėje, bet visoje euro zonoje ir netgi už jos ribų. Todėl eurų monetų nacionalinėje pusėje turėtų būti aiškiai nurodyta jas išleidusi valstybė narė, kad suinteresuoti monetų naudotojai galėtų lengvai nustatyti, kuri valstybė jas išleido.

               (6)

               Eurų monetos turi bendrą europietišką pusę ir išskirtinę nacionalinę pusę. Bendrosiose europietiškose eurų monetų pusėse yra bendrosios valiutos pavadinimas ir monetos nominalas. Nacionalinėje pusėje neturėtų kartotis nei bendrosios valiutos pavadinimas, nei monetos nominalas.

               (7)

               Kiekviena dalyvaujanti valstybė narė pasirenka nacionalinės pusės dizainą, tačiau jį iš visų pusių turi juosti 12 Europos vėliavos žvaigždžių.

               (8)

               Keisdamos eurų monetų nacionalinę pusę valstybės narės turėtų laikytis bendrų taisyklių. Nacionalinėse paprastų apyvartinių eurų monetų pusėse naudojamas dizainas iš principo neturėtų būti keičiamas, išskyrus atvejus, kai pasikeičia monetoje nurodytas valstybės vadovas.

               (9)

               Proginės monetos yra ypatingos apyvartinės monetos, kuriose paprastas nacionalinis dizainas pakeičiamas kitokiu, skirtu tam tikram įvykiui paminėti. 2 eurų nominalo moneta yra labiausiai tinkama šiam tikslui, daugiausia dėl didelio monetos skersmens ir techninių savybių, kuriomis užtikrinama pakankama apsauga nuo padirbinėjimo.

               (10)

               Apyvartinės proginės eurų monetos turėtų būti išleidžiamos tik didelės nacionalinės arba europinės svarbos įvykiams paminėti, nes tokios monetos yra skirtos naudoti visoje euro zonoje. Mažiau svarbius įvykius geriau pažymėti išleidžiant kolekcines eurų monetas, kurios nėra skirtos apyvartai ir kurios turi būti lengvai atskiriamos nuo apyvartinių eurų monetų. Proginės monetos, kurias kartu išleidžia visos dalyvaujančios valstybės narės, turėtų būti skirtos tik didžiausios europinės svarbos įvykiams.

               (11)

               Apribojimas, pagal kurį viena dalyvaujanti valstybė narė gali išleisti vieną proginę apyvartinę eurų monetą per metus, puikiai veikė, todėl ši tvarka turėtų išlikti kartu su papildoma galimybe visoms dalyvaujančioms valstybėms narėms kartu išleisti proginę apyvartinę eurų monetą. Be to, valstybės narės gali išleisti proginę apyvartinę eurų monetą tuo atveju, kai valstybės vadovo postas laikinai laisvas arba jį užima laikinai šias pareigas einantis asmuo.

               (12)

               Būtina nustatyti tam tikrą apyvartinių proginių monetų kiekio ribą, siekiant užtikrinti, kad tokios monetos sudarytų tik mažą dalį visų apyvartoje esančių 2 eurų nominalo monetų. Tuo pačiu šios kiekio ribos turėtų sudaryti sąlygas išleisti pakankamą kiekį monetų, kad būtų užtikrinta veiksminga proginių monetų apyvarta.

               (13)

               Kadangi eurų monetos cirkuliuoja visoje euro zonoje, jų nacionalinio dizaino ypatumai yra bendros svarbos reikalas. Monetas leidžiančios valstybės narės turėtų informuoti vienos kitas apie naujas nacionalines puses gerokai anksčiau iki planuojamos išleidimo datos. Tuo tikslu monetas leidžiančios valstybės narės turėtų persiųsti eurų monetų dizaino projektą Komisijai, kuri patikrins, ar tas dizainas atitinka šią rekomendaciją.

               (14)

               Dėl šioje rekomendacijoje nustatomų gairių buvo konsultuotasi su valstybėmis narėmis, kad būtų atsižvelgta į kiekvienos jų skirtingą nacionalinę praktiką ir pageidavimus šioje srityje.

               (15)

               Bendrija sudarė susitarimus dėl pinigų su Monako Kunigaikštyste, San Marino Respublika ir Vatikano Miesto Valstybe, kuriais joms leidžiama išleisti tam tikrą kiekį eurų monetų. Bendrosios gairės turėtų taip pat būti taikomos šių valstybių išleistoms apyvartinėms monetoms.

               (16)

               Iki 2015 m. pabaigos turėtų būti parengta šios rekomendacijos peržiūra, siekiant nustatyti, ar būtina keisti gaires.

               (17)

               Ši rekomendacija turėtų pakeisti 2003 m. rugsėjo 29 d. Komisijos rekomendaciją dėl apyvartinių eurų monetų nacionalinio averso dizaino pakeitimo (3) ir 2005 m. birželio 3 d. Komisijos rekomendaciją dėl apyvartinių euro monetų nacionalinių pusių bendrųjų gairių (4),

         REKOMENDUOJA:
   1.   Eurų monetų išleidimas į apyvartą
   Apyvartinės eurų monetos turėtų būti išleidžiamos į apyvartą nominalia verte. Tai nereiškia, kad nedidelė dalis išleistų eurų monetų negali būti parduota didesne kaina, jei tai pagrįsta, pavyzdžiui, dėl specialios kokybės ar pakuotės.
   2.   Monetas išleidusios valstybės narės žymė
   Visų nominalų apyvartinių eurų monetų nacionalinėse pusėse turėtų būti monetas išleidusios valstybės narės ženklas, t. y. tos valstybės narės pavadinimas arba jo santrumpa.
   3.   Valiutos pavadinimo ir nominalo nebuvimas

               1.

               Apyvartinių eurų monetų nacionalinėje pusėje neturėtų būti dar kartą nurodomas monetos nominalas ar kokia nors jo dalis, taip pat neturėtų būti kartojamas bendrosios valiutos arba jos smulkesnių vienetų pavadinimas, nebent toks žymėjimas būtų reikalingas dėl kitokio raidyno naudojimo.

               2.

               2 eurų monetos briaunoje įspaustoje žymėje gali būti nominalo ženklas, su sąlyga, kad naudojami tik skaičius „2“ ir (arba) terminas „euro“.

         4.   Nacionalinės pusės dizainas
   Apyvartinių eurų monetų nacionalinėje pusėje turėtų būti pavaizduotos 12 Europos žvaigždžių, juosiančių nacionalinį dizainą, įskaitant metų nuorodą bei monetą išleidusios valstybės narės pavadinimą. Europos žvaigždutės turėtų būti išdėstytos taip pat kaip ant Europos vėliavos.
   5.   Paprastų apyvartinių eurų monetų nacionalinių pusių pakeitimai
   Nepažeidžiant 6 punkto, apyvartinių eurų ir centų monetų nacionalinės pusės dizainas neturėtų būti keičiamas, išskyrus atvejus, kai pasikeičia monetoje nurodytas valstybės vadovas. Tačiau monetas leidžiančioms valstybėms narėms turėtų būti leidžiama atnaujinti eurų monetų dizainą su valstybės vadovo atvaizdu kas penkiolika metų, siekiant atsižvelgti į valstybės vadovo išvaizdos pokyčius. Monetas leidžiančioms valstybėms narėms taip pat turėtų būti leidžiama atnaujinti nacionalines eurų monetų puses, siekiant visiškai įgyvendinti šią rekomendaciją.
   Tai, kad valstybės vadovo postas laikinai laisvas arba jį užima laikinai šias pareigas einantis asmuo, neturėtų suteikti teisės keisti paprastų apyvartinių eurų monetų nacionalines puses.
   6.   Proginių apyvartinių eurų monetų išleidimas

               1.

               Proginės apyvartinės eurų monetos, kurių nacionalinis dizainas skiriasi nuo paprastų apyvartinių eurų monetų, turėtų būti skirtos tik didelės nacionalinės ir europinės svarbos įvykiams paminėti. Proginės apyvartinės eurų monetos, bendrai išleidžiamos visų dalyvaujančių valstybių narių, kaip apibrėžta Reglamento (EB) Nr. 974/98 1 straipsnyje (toliau – dalyvaujančios valstybės narės), turėtų būti skirtos tik didžiausiems europinės reikšmės įvykiams paminėti ir jų išleidimą turėtų patvirtinti Taryba.

               2.

               Proginės apyvartinės eurų monetos turėtų būti išleidžiamos laikantis šių taisyklių:

                           a)

                           viena monetas leidžianti valstybė narė gali išleisti vieną monetą per metus, išskyrus atvejus, kai:

                                       i)

                                       progines apyvartines eurų monetas kartu išleidžia visos dalyvaujančios valstybės narės;

                                       ii)

                                       galima proginė apyvartinė eurų moneta išleidžiama, kai valstybės vadovo postas laikinai laisvas arba jį užima laikinai šias pareigas einantis asmuo;

                           b)

                           2 eurų moneta tokiais atvejais turėtų būti vienintelio galimo nominalo moneta;

                           c)

                           bendras kiekvienos emisijos į apyvartą išleistų monetų skaičius neturėtų viršyti aukštesnės iš šių dviejų ribų:

                                       i)

                                       0,1 % visų 2 eurų nominalo monetų, išleistų į apyvartą visų dalyvaujančių valstybių narių iki metų, buvusių prieš proginės monetos išleidimo metus, pradžios. Ši riba gali būti padidinta iki 2,0 % visų dalyvaujančių valstybių narių apyvartoje esančių 2 eurų nominalo monetų, jei minimas pasaulinis ar labai simboliškas įvykis – tokiu atveju monetą leidžianti valstybė narė kitus ketverius metus neturėtų išleisti kitos proginės apyvartinės monetos, taikydama didesnę ribą, ir turėtų išdėstyti priežastis, dėl kurių pasirinko didesnę ribą, pateikdama informaciją, kaip numatyta 7 punkte;

                                       ii)

                                       5,0 % visų 2 eurų nominalo monetų, išleistų į apyvartą tam tikros monetas leidžiančios valstybės narės iki metų, buvusių prieš proginės monetos išleidimo metus, pradžios;

                           d)

                           proginių apyvartinių eurų monetų briaunoje įspausta žymė turėtų būti tokia pati kaip paprastų apyvartinių eurų monetų.

         7.   Informavimo tvarka ir būsimų pakeitimų skelbimas
   Valstybės narės turėtų informuoti vienos kitas apie naujo nacionalinių eurų monetų pusių dizaino projektus, įskaitant žymes briaunoje, ir monetų tiražą prieš oficialiai patvirtindamos tokį dizainą. Tuo tikslu monetą leidžianti valstybė narė paprastai turėtų nusiųsti Komisijai naujo eurų monetų dizaino projektus ne mažiau kaip prieš šešis mėnesius iki numatomos išleidimo dienos. Komisija turėtų patikrinti, kaip laikomasi šios rekomendacijos gairių, ir nedelsdama informuoti kitas valstybes nares per tinkamą Ekonomikos ir finansų komiteto pakomitetį. Jei Komisija mano, kad šios rekomendacijos gairių nesilaikoma, tinkamas Ekonomikos ir finansų komiteto pakomitetis turėtų nuspręsti, ar patvirtinti tokį dizainą.
   Tinkamas Ekonomikos ir finansų komiteto pakomitetis turėtų patvirtinti visų dalyvaujančių valstybių bendrai išleistų proginių apyvartinių eurų monetų dizainą.
   Visa svarbi informacija apie naują nacionalinio eurų monetų dizainą bus skelbiama Europos Sąjungos oficialiajame leidinyje.
   8.   Rekomenduojamos tvarkos taikymo sritis
   Ši rekomendacija turėtų būti taikoma tik paprastų ir proginių apyvartinių eurų monetų nacionalinėms pusėms ir briaunoje įspaustoms žymėms. Ji neturėtų būti taikoma paprastų ir proginių apyvartinių eurų monetų nacionalinėms pusėms ir briaunoje įspaustoms žymėms, jei tos monetos pirma buvo išleistos arba patvirtintos pagal sutartą informavimo tvarką prieš priimant šią rekomendaciją.
   9.   Ankstesnių rekomendacijų panaikinimas
   Rekomendacijos 2003/734/EB ir 2005/491/EB panaikinamos.
   10.   Adresatai
   Ši rekomendacija skirta visoms dalyvaujančioms valstybėms narėms.

      Priimta Briuselyje, 2008 m. gruodžio 19 d.

            Komisijos vardu

         Joaquín ALMUNIA

            Komisijos narys

      (1)  OL L 139, 1998 5 11, p. 6.

      (2)  OL L 139, 1998 5 11, p. 1.

      (3)  OL L 264, 2003 10 15, p. 38.

      (4)  OL L 186, 2005 7 18, p. 1.


Rekomendacija Tarybos nuomonė pagal 1997 m. liepos 7 d. Tarybos reglamento (EB) Nr. 1466/97 5 straipsnio 3 dalį dėl atnaujintos 2005-2009 m. Portugalijos stabilumo programos