               8.11.2019

               LT

               Europos Sąjungos oficialusis leidinys

               C 380/1

      Rekomendacijos nacionaliniams teismams dėl prašymų priimti prejudicinį sprendimą pateikimo
      (2019/C 380/01)
      Šiose rekomendacijose, skirtose Sąjungos valstybių narių teismams, išplėtojamos Teisingumo Teismo procedūros reglamento (1) III antraštinės dalies nuostatos. Jose primenami pagrindiniai proceso dėl prašymo priimti prejudicinį sprendimą elementai ir informacija, į kurią, norėdami kreiptis į Teisingumo Teismą, turi atsižvelgti nacionaliniai teismai; pastariesiems teismams pateikiama praktinė informacija, susijusi su prašymų priimti prejudicinį sprendimą forma ir turiniu. Kadangi tokie prašymai, kai išverčiami, turi būti įteikti visiems Protokolo dėl Europos Sąjungos Teisingumo Teismo statuto 23 straipsnyje nurodytiems suinteresuotiesiems asmenims, o Teisingumo Teismo sprendimai ar nutartys, kuriais užbaigiamas procesas, paprastai turi būti skelbiami visomis oficialiosiomis Europos Sąjungos kalbomis, didelis dėmesys turi būti skiriamas prašymų priimti prejudicinį sprendimą parengimui ir ypač juose nurodytų asmens duomenų apsaugai.

         Turinys

                     Punktai

                  Įžanga

                  1–2

                  I.

                  Visiems prašymams priimti prejudicinį sprendimą taikomos nuostatos

                  3–32

                  Prašymą priimti prejudicinį sprendimą teikiančios institucijos

                  3–7

                  Prašymo priimti prejudicinį sprendimą dalykas ir apimtis

                  8–11

                  Tinkamas kreipimosi dėl prejudicinio sprendimo priėmimo momentas

                  12–13

                  Prašymo priimti prejudicinį sprendimą forma ir turinys

                  14–20

                  Asmens duomenų apsauga ir prašymo priimti prejudicinį sprendimą anoniminimas

                  21–22

                  Prašymo priimti prejudicinį sprendimą ir nacionalinės bylos medžiagos perdavimas Teisingumo Teismui

                  23–24

                  Proceso dėl prašymo priimti prejudicinį sprendimą ir nacionalinio proceso sąveika

                  25–27

                  Bylinėjimosi išlaidos ir nemokama teisinė pagalba

                  28–29

                  Proceso eiga Teisingumo Teisme ir veiksmai, kurių prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas imasi Teisingumo Teismui priėmus sprendimą arba nutartį

                  30–32

                  II.

                  Nuostatos, taikomos ypač skubiai nagrinėtiniems prašymams priimti prejudicinį sprendimą

                  33–41

                  Pagreitintos procedūros ir sprendimo priėmimo skubos tvarka procedūros taikymo sąlygos

                  34–36

                  Prašymas taikyti pagreitintą procedūrą arba sprendimo priėmimo skubos tvarka procedūrą

                  37–39

                  Teisingumo Teismo, prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo ir pagrindinės bylos šalių susižinojimas

                  40–41

                  Priedas. Pagrindiniai prašymo priimti prejudicinį sprendimą elementai

         ĮŽANGA

                  1.

                  Europos Sąjungos Sutarties (toliau – ESS) 19 straipsnio 3 dalies b punkte ir Sutarties dėl Europos Sąjungos veikimo (toliau – SESV) 267 straipsnyje numatytas kreipimasis dėl prejudicinio sprendimo priėmimo yra esminis Europos Sąjungos teisės mechanizmas. Juo siekiama užtikrinti vienodą šios teisės aiškinimą ir taikymą Sąjungoje, suteikiant valstybių narių teismams priemonę, kuria naudodamiesi jie gali prejudicine tvarka pateikti Europos Sąjungos Teisingumo Teismui (toliau – Teisingumo Teismas) klausimus dėl Sąjungos teisės išaiškinimo ar dėl Sąjungos institucijų, įstaigų ar organų priimtų aktų galiojimo.

                  2.

                  Procesas dėl prejudicinio sprendimo priėmimo grindžiamas Teisingumo Teismo ir valstybių narių teismų glaudžiu bendradarbiavimu. Siekiant užtikrinti, kad šis procesas būtų visiškai veiksmingas, būtina priminti jo pagrindinius elementus ir paaiškinti kai kurias Procedūros reglamento nuostatas, be kita ko, susijusias su prašymą priimti prejudicinį sprendimą teikiančia institucija, jo dalyku ir apimtimi, taip pat jo forma ir turiniu. Šie paaiškinimai, taikomi visiems prašymams priimti prejudicinį sprendimą (I), papildomi nuostatomis dėl ypač skubiai nagrinėtinų prašymų priimti prejudicinį sprendimą (II), ir priedu, kuriame glaustai išdėstyti visi prašyme priimti prejudicinį sprendimą nurodytini elementai.

            I.   VISIEMS PRAŠYMAMS PRIIMTI PREJUDICINĮ SPRENDIMĄ TAIKOMOS NUOSTATOS

         Prašymą priimti prejudicinį sprendimą teikiančios institucijos

                  3.

                  Teisingumo Teismas savo kompetenciją priimti prejudicinį sprendimą dėl Sąjungos teisės išaiškinimo ar galiojimo įgyvendina tik nacionalinių teismų iniciatyva, nesvarbu, ar pagrindinės bylos šalys prašė į jį kreiptis. Kadangi bylą nagrinėjantis nacionalinis teismas yra atsakingas už sprendimo priėmimą, tik jis, atsižvelgdamas į konkrečias kiekvienos bylos aplinkybes, turi įvertinti, ar jo sprendimui priimti būtina pateikti prašymą priimti prejudicinį sprendimą, ir Teisingumo Teismui pateikiamų klausimų svarbą.

                  4.

                  Teismo sąvoką Teisingumo Teismas aiškina kaip autonomišką Sąjungos teisės sąvoką. Šiuo klausimu Teisingumo Teismas atsižvelgia į visetą veiksnių, kaip antai į jį besikreipiančios institucijos teisinę prigimtį, nuolatinį pobūdį, į tai, ar jos jurisdikcija privaloma, ar procesas joje pagrįstas rungimosi principu, ar ji taiko teisės normas ir yra nepriklausoma.

                  5.

                  Valstybių narių teismai gali pateikti Teisingumo Teismui klausimą dėl Sąjungos teisės išaiškinimo ar galiojimo, kai mano, kad Teisingumo Teismo sprendimas šiuo klausimu yra būtinas jų sprendimams priimti (žr. SESV 267 straipsnio antrą pastraipą). Kreipimasis dėl prejudicinio sprendimo priėmimo, be kita ko, gali būti ypač naudingas tais atvejais, kai nacionaliniame teisme kyla naujas Sąjungos teisės aiškinimo klausimas, svarbus bendrajam interesui vienodai taikyti šią teisę, arba jei esamoje Teisingumo Teismo jurisprudencijoje nėra reikiamo išaiškinimo, atsižvelgiant į naują taikomą teisę ar naujas faktines aplinkybes.

                  6.

                  Klausimui kilus nagrinėjant bylą teisme, kurio sprendimai pagal nacionalinę teisę negali būti toliau skundžiami teismine tvarka, toks teismas vis dėlto privalo pateikti Teisingumo Teismui prašymą priimti prejudicinį sprendimą (žr. SESV 267 straipsnio trečią pastraipą), išskyrus atvejus, kai šiuo klausimu jau yra suformuota Teisingumo Teismo jurisprudencija arba kai teisingas nagrinėjamos teisės normos aiškinimas nekelia jokių pagrįstų abejonių.

                  7.

                  Be to, pagal suformuotą jurisprudenciją, nors nacionaliniai teismai gali atmesti jiems nurodytus Sąjungos institucijos, įstaigos ar organo akto negaliojimo pagrindus, tik Teisingumo Teismas turi išimtinę kompetenciją pripažinti tokį aktą negaliojančiu. Jeigu valstybės narės teismas turi abejonių dėl tokio akto galiojimo, jis privalo kreiptis į Teisingumo Teismą ir nurodyti priežastis, dėl kurių jam kyla tokių abejonių.

         Prašymo priimti prejudicinį sprendimą dalykas ir apimtis

                  8.

                  Prašymas priimti prejudicinį sprendimą turi būti teikiamas dėl Sąjungos teisės išaiškinimo ar galiojimo, o ne dėl nacionalinės teisės normų išaiškinimo ar fakto klausimų, kilusių nagrinėjant pagrindinę bylą.

                  9.

                     Teisingumo Teismas gali priimti sprendimą dėl prašymo priimti prejudicinį sprendimą tik tuo atveju, jeigu nagrinėjamoje pagrindinėje byloje taikytina Sąjungos teisė. Todėl prašymą priimti prejudicinį sprendimą teikiantis teismas būtinai turi nurodyti visas svarbias faktines ir teisines aplinkybes, kuriomis remdamasis jis mano, kad byloje gali būti taikomos Sąjungos teisės nuostatos.

                  10.

                  Dėl prašymų priimti prejudicinį sprendimą, teikiamų dėl Europos Sąjungos pagrindinių teisių chartijos išaiškinimo, reikia priminti, kad, remiantis Chartijos 51 straipsnio 1 dalimi, Chartijos nuostatos skirtos valstybėms narėms tik tais atvejais, kai jos įgyvendina Sąjungos teisę. Nors yra skirtingų tokio įgyvendinimo atvejų, iš prašymo priimti prejudicinį sprendimą turi būti aiškiai ir nedviprasmiškai matyti, kad nagrinėjamoje pagrindinėje byloje taikoma kita nei Chartija Sąjungos teisės norma. Kadangi Teisingumo Teismas neturi kompetencijos priimti sprendimą dėl prašymo priimti prejudicinį sprendimą, kai teisinė situacija nepatenka į Sąjungos teisės taikymo sritį, vien tokį prašymą teikiančio nacionalinio teismo nurodytomis Chartijos nuostatomis negalima pagrįsti šios kompetencijos.

                  11.

                  Galiausiai, nors tam, kad priimtų sprendimą, Teisingumo Teismas būtinai atsižvelgia į nacionalinio teismo prašyme priimti prejudicinį sprendimą nurodytą pagrindinėje byloje nagrinėjamam ginčui taikomą teisę ir šio ginčo faktines aplinkybes, jis pats netaiko Sąjungos teisės šiam ginčui. Priimdamas sprendimą dėl Sąjungos teisės išaiškinimo ar galiojimo Teisingumo Teismas stengiasi pateikti atsakymą, kuris būtų naudingas sprendimui pagrindinėje byloje priimti, tačiau būtent prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas, atsižvelgdamas į tokį atsakymą, turi nuspręsti dėl konkrečių pasekmių ir prireikus netaikyti nacionalinės teisės normos, kuri pripažinta nesuderinama su Sąjungos teise.

         Tinkamas kreipimosi dėl prejudicinio sprendimo priėmimo momentas

                  12.

                  Nacionalinis teismas gali pateikti Teisingumo Teismui prašymą priimti prejudicinį sprendimą, kai nustato, kad jo sprendimui priimti būtinas sprendimas dėl Sąjungos teisės išaiškinimo ar galiojimo. Iš tiesų būtent nacionalinis teismas gali geriausiai įvertinti, kurioje nacionalinio proceso stadijoje reikia pateikti tokį prašymą.

                  13.

                  Vis dėlto, kadangi procesas Teisingumo Teisme pradedamas remiantis šiuo pašymu ir šis teismas turi turėti visą informaciją, kuria remdamasis galėtų patikrinti, ar turi kompetenciją atsakyti į pateiktus klausimus, o jeigu šią kompetenciją turi, į tuos klausimus atsakyti naudingai, būtina, kad sprendimas kreiptis dėl prejudicinio sprendimo priėmimo būtų priimtas toje proceso stadijoje, kurioje prašymą priimti prejudicinį sprendimą teikiantis teismas gali pakankamai tiksliai nurodyti pagrindinėje byloje taikomą teisę ir tokios bylos faktines aplinkybes, taip pat joje kylančius teisinius klausimus. Dėl gero teisingumo vykdymo taip pat gali būti tikslinga dėl prejudicinio sprendimo priėmimo kreiptis pasibaigus teisminiams ginčams.

         Prašymo priimti prejudicinį sprendimą forma ir turinys

                  14.

                  Prašymas priimti prejudicinį sprendimą gali būti bet kokios formos, kuri yra leidžiama pagal nacionalinę teisę, tačiau reikia turėti omenyje, kad šis prašymas yra proceso Teisingumo Teisme pagrindas ir kad jis įteikiamas visiems Protokolo dėl Europos Sąjungos Teisingumo Teismo statuto (toliau – Statutas) 23 straipsnyje nurodytiems suinteresuotiesiems asmenims, visų pirma visoms valstybėms narėms, siekiant gauti jų galimas pastabas. Kadangi prašymas priimti prejudicinį sprendimą turi būti išverstas į visas oficialiąsias Europos Sąjungos kalbas, nacionalinis teismas turi jį surašyti paprastai, aiškiai, tiksliai ir be perteklinės informacijos. Praktika rodo, kad dešimties puslapių paprastai pakanka tinkamai išdėstyti taikomai teisei ir faktinėms aplinkybėms, kuriomis remiantis teikiamas prašymas priimti prejudicinį sprendimą, taip pat kreipimosi į Teisingumo Teismą motyvams.

                  15.

                  Prašymo priimti prejudicinį sprendimą turinys nurodytas Teisingumo Teismo procedūros reglamento 94 straipsnyje ir trumpai pakartotas šių rekomendacijų priede. Be pačių Teisingumo Teismui pateikiamų prejudicinių klausimų, prašyme priimti prejudicinį sprendimą turi būti:

                              —

                              trumpai išdėstomas pagrindinėje byloje nagrinėjamo ginčo dalykas ir prašymą priimti prejudicinį sprendimą teikiančio teismo nustatytos reikšmingos faktinės aplinkybės ar bent jau išdėstomi faktai, kuriais grindžiami klausimai,

                              —

                              pateikiamas nacionalinių nuostatų, kurios nagrinėjamu atveju galėtų būti taikomos, turinys ir prireikus reikšminga nacionalinė teismų praktika, taip pat

                              —

                              išdėstomos priežastys, paskatinusios prašymą priimti prejudicinį sprendimą teikiantį teismą kelti klausimą dėl tam tikrų Sąjungos teisės nuostatų išaiškinimo ar galiojimo, ir jo nustatytas ryšys tarp šių nuostatų bei pagrindinėje byloje taikomų nacionalinės teisės aktų.

                        Nepateikus kurios nors pirma nurodytos informacijos, Teisingumo Teismui, remiantis Procedūros reglamento 53 straipsnio 2 dalimi, gali tekti nuspręsti, kad jis neturi kompetencijos priimti sprendimą dėl pateiktų prejudicinių klausimų, arba atmesti prašymą priimti prejudicinį sprendimą kaip nepriimtiną.

                  16.

                  Prašyme priimti prejudicinį sprendimą nacionalinis teismas turi pateikti tikslias nuorodas į pagrindinės bylos faktinėms aplinkybėms taikomas nacionalinės teisės nuostatas ir Sąjungos teisės nuostatas, kurias prašoma išaiškinti arba kurių galiojimas ginčijamas. Kiek įmanoma, tokiose nuorodose taip pat nurodomas teisės aktų, kuriuose yra atitinkamos nuostatos, tikslus pavadinimas, jų priėmimo data ir su jų paskelbimu susijusi informacija. Jeigu pateikiamos nuorodos į jurisprudenciją, prašymą priimti prejudicinį sprendimą teikiančio teismo prašoma nurodyti atitinkamo sprendimo ar nutarties ECLI numerį („European Case Law Identifier“).

                  17.

                  Jeigu mano, kad to reikia siekiant suprasti bylą, prašymą priimti prejudicinį sprendimą teikiantis teismas gali trumpai išdėstyti esminius pagrindinės bylos šalių argumentus. Naudinga priminti, kad verčiamas tik pats prašymas priimti prejudicinį sprendimą, o ne šio prašymo priedai.

                  18.

                  Prašymą priimti prejudicinį sprendimą teikiantis teismas taip pat gali glaustai nurodyti, kaip, jo manymu, reikėtų atsakyti į prejudicinius klausimus. Tai Teisingumo Teismui gali būti ypač naudinga tais atvejais, kai jam reikia priimti sprendimą dėl prašymo taikant pagreitintą procedūrą arba sprendimo priėmimo skubos tvarka procedūrą.

                  19.

                  Galiausiai Teisingumo Teismui teikiamus prejudicinius klausimus reikia nurodyti atskiroje ir aiškiai išskirtoje sprendimo ar nutarties dėl prašymo priimti prejudicinį sprendimą dalyje, pageidautina, jo (jos) pradžioje arba pabaigoje. Šie klausimai turi būti suprantami patys savaime, kad nekiltų būtinybės remtis prašyme nurodytais motyvais siekiant juos suprasti.

                  20.

                  Tam, kad būtų lengviau skaityti prašymą priimti prejudicinį sprendimą, svarbu, kad jis Teisingumo Teismui būtų pateiktas spausdintinis, kad sprendimo ar nutarties dėl prašymo priimti prejudicinį sprendimą puslapiai ir pastraipos būtų sunumeruoti. Teisingumo Teismas nenagrinėja ranka surašytų prašymų priimti prejudicinį sprendimą.

         Asmens duomenų apsauga ir prašymo priimti prejudicinį sprendimą anoniminimas

                  21.

                  Tam, kad būtų užtikrinta optimali asmens duomenų apsauga Teisingumo Teismui nagrinėjant bylą, įteikiant prašymą priimti prejudicinį sprendimą Statuto 23 straipsnyje nurodytiems suinteresuotiesiems asmenims ir vėliau skelbiant informaciją apie sprendimą ar nutartį, kuriais užbaigiamas procesas, visomis oficialiosiomis Sąjungos kalbomis, prašymą priimti prejudicinį sprendimą teikiančio teismo, kuris vienintelis susipažinęs su visa Teisingumo Teismui perduodama bylos medžiaga, prašoma anonimizuoti bylą, ir, pvz., pakeisti prašyme minimų fizinių asmenų vardus ir pavardes inicialais arba raidžių deriniu, taip pat nenurodyti informacijos, kuria remiantis šiuos asmenis galima būtų identifikuoti. Dėl didėjančio naudojimosi naujomis informacinėmis technologijomis ir ypač paieškos sistemomis anonimiškumo užtikrinimas tada, kai prašymas priimti prejudicinį sprendimą jau įteiktas Statuto 23 straipsnyje nurodytiems suinteresuotiesiems asmenims ir kai Europos Sąjungos oficialiajame leidinyje paskelbtas pranešimas apie atitinkamą bylą, faktiškai gali būti mažiau veiksmingas.

                  22.

                  Jeigu prašymą priimti prejudicinį sprendimą teikiantis teismas turi nominatyvią prašymo priimti prejudicinį sprendimą versiją, kurioje nurodomi pagrindinės bylos šalių vardai ir pavardės ir visi kontaktiniai duomenys, ir anonimizuotą tokio prašymo versiją, jo prašoma Teisingumo Teismui perduoti abi šias versijas, kad Teisingumo Teismui būtų lengviau tvarkyti bylą.

         Prašymo priimti prejudicinį sprendimą ir nacionalinės bylos medžiagos perdavimas Teisingumo Teismui

                  23.

                  Prašyme priimti prejudicinį sprendimą turi būti nurodyta jo data, jis turi būti pasirašytas ir išsiųstas Teisingumo Teismo kanceliarijai elektroniniu būdu arba paštu (adresu Greffe de la Cour de justice, Rue du Fort Niedergrünewald, L-2925 Luxembourg). Dėl priežasčių, visų pirma susijusių su poreikiu užtikrinti greitą bylos nagrinėjimą ir optimalų bendravimą su teismu, kuris kreipėsi į Teisingumo Teismą, Teisingumo Teismas rekomenduoja minėtam teismui naudotis taikomąja programa e-Curia. Su prieigos prie šios taikomosios programos, leidžiančios elektroniniu būdu pateikti ir įteikti procesinius dokumentus, suteikimo tvarka ir jos naudojimo sąlygomis galima susipažinti institucijos interneto svetainėje (https://curia.europa.eu/jcms/jcms/P_78957/lt/). Tam, kad Teisingumo Teismui būtų lengviau tvarkyti prašymus priimti prejudicinį sprendimą, visų pirma užtikrinant jų vertimą į visas oficialiąsias Europos Sąjungos kalbas, nacionalinių teismų prašoma, be prašymo priimti prejudicinį sprendimą originalo, pateikto per e-Curia, atsiųsti šio prašymo teksto versiją, kurią galima būtų redaguoti (tekstas parengtas naudojant tokią teksto tvarkymo programinę įrangą kaip „Word“, „Open Office“ arba „LibreOffice“), adresu DDP-GreffeCour@curia.europa.eu.

                  24.

                  Prašymas priimti prejudicinį sprendimą Teisingumo Teismo kanceliarijai pateikiamas su visais dokumentais, kurie yra svarbūs ir naudingi Teisingumo Teismui nagrinėjant bylą, kartu nurodant tikslius pagrindinės bylos šalių ir jų atstovų (jeigu paskirti) kontaktinius duomenis, pridedant pagrindinės bylos medžiagą arba jos kopiją. Ši byla (arba jos kopija), kuri gali būti perduota elektroniniu būdu arba paštu, visą Teisingumo Teisme vyksiančio proceso trukmę bus saugoma Teisingumo Teismo kanceliarijoje, kur su ja galės susipažinti Statuto 23 straipsnyje nurodyti suinteresuotieji asmenys, jeigu prašymą priimti prejudicinį sprendimą teikiantis teismas nenurodė kitaip.

         Proceso dėl prašymo priimti prejudicinį sprendimą ir nacionalinio proceso sąveika

                  25.

                  Nors nacionalinis teismas lieka kompetentingas imtis laikinųjų apsaugos priemonių, ypač kai teikia prašymą nuspręsti dėl Sąjungos teisės galiojimo, pateikus prašymą priimti prejudicinį sprendimą bylos nagrinėjimas nacionaliniame teisme sustabdomas, kol Teisingumo Teismas priims sprendimą.

                  26.

                  Nors laikoma, kad Teisingumo Teismas turi nagrinėti prašymą priimti prejudicinį sprendimą, kol jo neatsiėmė jį pateikęs teismas, reikia turėti omenyje, kad procese dėl prašymo priimti prejudicinį sprendimą Teisingumo Teismo vaidmuo – prisidėti prie veiksmingo teisingumo vykdymo valstybėse narėse, o ne teikti konsultacines nuomones dėl bendrų ar hipotetinių klausimų. Kadangi procesas dėl prašymo priimti prejudicinį sprendimą suponuoja, kad šį prašymą pateikusiame teisme iš tikrųjų nagrinėjama byla, šis teismas turi informuoti Teisingumo Teismą apie visus procesinius veiksmus, galinčius turėti poveikio jo prašymui, ypač apie reikalavimų atsisakymą ar draugišką ginčo pagrindinėje byloje sprendimą ir bet kokią kitą aplinkybę, dėl kurios nutraukiamas teismo procesas. Nacionalinis teismas taip pat turi informuoti Teisingumo Teismą apie sprendimą, priimtą išnagrinėjus skundą dėl sprendimo ar nutarties dėl prašymo priimti prejudicinį sprendimą, ir jo pasekmes šiam prašymui. Siekiant tinkamos proceso dėl prašymo priimti prejudicinį sprendimą Teisingumo Teisme eigos ir išvengti, kad Teisingumo Teismas skirtų laiko ir išteklių bylai, kuri gali būti nutraukta arba netekti dalyko, svarbu, kad tokia informacija Teisingumo Teismui būtų perduota kuo greičiau.

                  27.

                  Be to, nacionaliniai teismai turi atkreipti dėmesį į tai, kad prašymo priimti prejudicinį sprendimą atsiėmimas gali turėti poveikio panašių bylų nagrinėjimui prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusiame teisme. Kai kelių nacionaliniame teisme nagrinėjamų bylų baigtis priklauso nuo Teisingumo Teismo atsakymo į šio teismo klausimus, tikslinga, kad nacionalinis teismas, prieš pateikdamas Teisingumo Teismui prašymą priimti prejudicinį sprendimą, šias bylas sujungtų, kad Teisingumo Teismas galėtų atsakyti į pateiktus klausimus, net jeigu viena ar kelios bylos būtų nutrauktos.

         Bylinėjimosi išlaidos ir nemokama teisinė pagalba

                  28.

                  Teisingumo Teisme vykstantis procesas dėl prejudicinio sprendimo priėmimo yra nemokamas ir šis teismas nesprendžia prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusiame teisme nagrinėjamos bylos šalių bylinėjimosi išlaidų klausimo. Šį klausimą turi spręsti minėtą prašymą pateikęs nacionalinis teismas.

                  29.

                  Jei pagrindinės bylos šalis neturi pakankamai lėšų, Teisingumo Teismas gali jai suteikti nemokamą teisinę pagalbą su procesu Teisingumo Teisme susijusioms išlaidoms, visų pirma atstovavimo išlaidoms, padengti. Tačiau tokia pagalba suteikiama tik tuo atveju, jei atitinkama šalis jos negavo pagal nacionalinę teisę arba jeigu suteikus pagalbą pagal nacionalinę teisę nebūtų padengtos ar būtų tik iš dalies padengtos su procesu Teisingumo Teisme susijusios išlaidos. Bet kuriuo atveju šios šalies prašoma pateikti Teisingumo Teismui visą informaciją ir patvirtinamuosius dokumentus, kuriais remiantis galima įvertinti jos realią ekonominę situaciją.

         Proceso eiga Teisingumo Teisme ir veiksmai, kurių prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas imasi Teisingumo Teismui priėmus sprendimą arba nutartį

                  30.

                  Per visą proceso trukmę Teisingumo Teismo kanceliarija palaiko ryšį su prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusiu teismu; ji jam perduoda visų procesinių dokumentų kopijas ir prireikus prašymus patikslinti ar paaiškinti informaciją, jeigu nuspręsta, kad tokie patikslinimai ar paaiškinimai būtini tam, kad būtų naudingai atsakyta į šio teismo pateiktus klausimus.

                  31.

                  Pasibaigus procesui, kurį paprastai sudaro rašytinė ir žodinė dalys, Teisingumo Teismas priima sprendimą dėl prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo klausimų. Vis dėlto tam tikrais atvejais sprendimą dėl šių klausimų Teisingumo Teismui gali tekti priimti nerengiant žodinės proceso dalies ar net neprašant, kad Statuto 23 straipsnyje nurodyti suinteresuotieji asmenys pateiktų pastabas raštu. Visų pirma taip yra tuo atveju, kai prejudicinis klausimas yra tapatus klausimui, dėl kurio Teisingumo Teismas jau yra priėmęs sprendimą, kai atsakymą į tokį klausimą galima aiškiai nustatyti iš jurisprudencijos arba kai toks atsakymas nekelia jokių pagrįstų abejonių. Tokiais atvejais, remdamasis Procedūros reglamento 99 straipsniu, sprendimą dėl pateikto klausimo Teisingumo Teismas priims skubiai, motyvuota nutartimi, kurios taikymo sritis ir privalomoji galia prilygsta sprendimo taikymo sričiai ir privalomajai galiai.

                  32.

                  Paskelbus sprendimą arba pasirašius nutartį, kuriais užbaigiamas procesas, Teisingumo Teismo kanceliarija siunčia Teisingumo Teismo sprendimą arba nutartį prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusiam teismui ir prašo jo informuoti Teisingumo Teismą apie veiksmus, kurių buvo imtasi pagrindinėje byloje gavus šį sprendimą ar nutartį. Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo galutinis sprendimas, kartu aiškiai nurodant Teisingumo Teismo bylos numerį, turi būti perduotas adresu Follow-up-DDP@curia.europa.eu.

            II.   NUOSTATOS, TAIKOMOS YPAČ SKUBIAI NAGRINĖTINIEMS PRAŠYMAMS PRIIMTI PREJUDICINĮ SPRENDIMĄ

                  33.

                  Kaip numatyta Statuto 23a straipsnyje ir Procedūros reglamento 105–114 straipsniuose, tam tikromis aplinkybėmis prašymas priimti prejudicinį sprendimą gali būti nagrinėjamas taikant pagreitintą procedūrą arba sprendimo priėmimo skubos tvarka procedūrą. Dėl šių procedūrų taikymo sprendžia Teisingumo Teismas, gavęs atskirą, tinkamai motyvuotą nacionalinio teismo prašymą, kuriame nurodomos teisinės ir faktinės aplinkybės, pateisinančios šios procedūros (šių procedūrų) taikymą, arba išimties tvarka ex officio, jeigu tai atrodo būtina atsižvelgiant į bylos pobūdį arba jos aplinkybes.

         Pagreitintos procedūros ir sprendimo priėmimo skubos tvarka procedūros taikymo sąlygos

                  34.

                  Pagal Procedūros reglamento 105 straipsnį prašymas priimti prejudicinį sprendimą gali būti nagrinėjamas taikant pagreitintą procedūrą, nukrypstant nuo šio reglamento nuostatų, jeigu dėl bylos pobūdžio reikia, kad ji būtų greitai išnagrinėta. Kadangi dėl šios procedūros taikymo kyla didelių suvaržymų visiems proceso dalyviams, be kita ko, visoms valstybėms narėms, kurių prašoma pastabas raštu ar žodžiu pateikti per daug trumpesnius nei įprasta terminus, prašyti ją taikyti reikia, tik jeigu susidaro ypatingos aplinkybės, kurios patvirtina skubą, pateisinančią tai, kad Teisingumo Teismas greitai atsakytų į pateiktus klausimus. Tai gali būti atvejai, kai kyla didelis ir tiesioginis pavojus visuomenės sveikatai arba aplinkai, kurį greitas Teisingumo Teismo sprendimas galėtų padėti užkirsti, arba kai dėl ypatingų aplinkybių per itin trumpą laiką turi būti išsklaidyti neaiškumai, susiję su pagrindiniais nacionalinės konstitucinės teisės arba Sąjungos teisės klausimais. Tačiau, remiantis Teisingumo Teismo suformuota jurisprudencija, didelis skaičius asmenų arba teisinių situacijų, kuriems gali turėti įtakos prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo sprendimas, kurį šis priims po kreipimosi į Teisingumo Teismą prejudicine tvarka, svarbūs ekonominiai padariniai arba prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusiam teismui tenkanti pareiga greitai priimti sprendimą savaime negali būti laikomi išimtinėmis aplinkybėmis, galinčiomis pagrįsti pagreitintos procedūros taikymą.

                  35.

                  Tokios pozicijos juolab reikia laikytis dėl Procedūros reglamento 107 straipsnyje numatytos prejudicinio sprendimo priėmimo skubos tvarka procedūros. Ši procedūra, kurią galima taikyti tik SESV trečiosios dalies V antraštinėje dalyje „Laisvės, saugumo ir teisingumo erdvė“ nurodytose srityse, joje dalyvaujantiems asmenims lemia dar daugiau suvaržymų, nes ja ribojamas šalių, kurioms leidžiama pateikti pastabas raštu, skaičius, o ypatingos skubos atvejais ji leidžia visiškai atsisakyti rašytinės proceso Teisingumo Teisme dalies. Todėl prašyti taikyti šią procedūrą reikėtų tik susiklosčius tokioms aplinkybėms, kai absoliučiai būtina, kad Teisingumo Teismas labai greitai priimtų sprendimą dėl prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo klausimų.

                  36.

                  Nors šiame dokumente neįmanoma išvardyti visų tokių aplinkybių, ypač dėl laisvės, saugumo ir teisingumo erdvę reglamentuojančių Sąjungos teisės normų įvairovės ir raidos, nacionalinis teismas gali pateikti prašymą taikyti prejudicinio sprendimo priėmimo skubos tvarka procedūrą, pavyzdžiui, SESV 267 straipsnio ketvirtoje pastraipoje numatytu atveju, kai atsakymas į pateiktą klausimą yra lemiamas siekiant įvertinti asmens, kuris yra sulaikytas ar kuriam atimta laisvė, teisinę situaciją, arba kai kyla ginčas dėl mažamečių vaikų tėvų valdžios ar tokių vaikų globos, jei pagrindinės bylos baigtis priklauso nuo atsakymo į prejudicinį klausimą, o įprastos procedūros taikymas gali rimtai ar net nepataisomai pakenkti vaiko ir (vieno iš jo) tėvų santykiams ar jo raidai ir integracijai į šeimos ir socialinę aplinką. Tačiau paprasti ekonominiai interesai, net jei jie yra svarbūs ir teisėti, teisinis netikrumas, kuris gali turėti įtakos pagrindinės bylos šalių ar kitų panašių bylų šalių padėčiai, didelis skaičius asmenų arba teisinių situacijų, kuriems gali turėti įtakos prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo sprendimas, kurį šis priims po kreipimosi į Teisingumo Teismą prejudicine tvarka, ar didelis bylų, kurioms gali turėti įtakos Teisingumo Teismo sprendimas, skaičius savaime negali būti laikomi aplinkybėmis, galinčiomis pagrįsti prejudicinio sprendimo priėmimo skubos tvarka procedūros taikymą.

         Prašymas taikyti pagreitintą procedūrą arba sprendimo priėmimo skubos tvarka procedūrą

                  37.

                  Tam, kad Teisingumo Teismas galėtų greitai nuspręsti, ar reikia taikyti pagreitintą procedūrą arba sprendimo priėmimo skubos tvarka procedūrą, prašyme turi būti tiksliai išdėstytos teisinės ir faktinės aplinkybės, patvirtinančios skubą, ir, be kita ko, nurodyta rizika, kuri atsirastų taikant įprastą procedūrą. Jei įmanoma, prašymą priimti prejudicinį sprendimą teikiantis teismas taip pat turi glaustai nurodyti, kaip, jo manymu, reikėtų atsakyti į pateiktus klausimus. Ši informacija pagrindinės bylos šalims ir kitiems procese dalyvaujantiems suinteresuotiesiems asmenims leidžia lengviau išdėstyti savo poziciją, todėl padeda paspartinti procesą.

                  38.

                  Prašymas taikyti pagreitintą procedūrą arba sprendimo priėmimo skubos tvarka procedūrą visais atvejais turi būti suformuluotas nedviprasmiškai, kad Teisingumo Teismo kanceliarija nedelsdama galėtų nustatyti, kad bylos medžiagą reikia tvarkyti laikantis specialios tvarkos. Todėl prašymą priimti prejudicinį sprendimą teikiančio teismo prašoma tiksliai pažymėti, kurią iš dviejų procedūrų prašoma taikyti konkrečiu atveju, ir savo prašyme nurodyti konkretų Procedūros reglamento straipsnį (105 straipsnį, skirtą pagreitintai procedūrai, arba 107 straipsnį, skirtą sprendimo priėmimo skubos tvarka procedūrai). Ši informacija turi būti nurodyta aiškiai matomoje nacionalinio teismo sprendimo ar nutarties dėl prašymo priimti prejudicinį sprendimą vietoje arba atskirame jo rašte.

                  39.

                  Glaustai išdėstyti patį sprendimą ar nutartį dėl prašymo priimti prejudicinį sprendimą dar svarbiau skubos atveju, nes tai leidžia paspartinti procesą.

         Teisingumo Teismo, prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo ir pagrindinės bylos šalių susižinojimas

                  40.

                  Teismo, kuris teikia prašymą taikyti pagreitintą procedūrą arba sprendimo priėmimo skubos tvarka procedūrą, prašoma tokį prašymą ir patį sprendimą ar nutartį dėl prašymo priimti prejudicinį sprendimą pateikti per taikomąją programą e-Curia arba elektroniniu paštu (DDP-GreffeCour@curia.europa.eu), kartu pateikiant jo (jos) teksto versiją, kurią būtų galima redaguoti (tekstas parengtas naudojant tokią teksto tvarkymo programinę įrangą kaip „Word“, „Open Office“ arba „LibreOffice“).

                  41.

                  Tolesniam Teisingumo Teismo susirašinėjimui su prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusiu teismu ir pagrindinės bylos šalimis palengvinti prašymą priimti prejudicinį sprendimą teikiančio teismo taip pat prašoma nurodyti elektroninio pašto adresą ir, jei įmanoma, telefakso numerį, kuriais Teisingumo Teismas prireikus galėtų su juo susisiekti, taip pat pagrindinės bylos šalims atstovaujančių asmenų elektroninio pašto adresus ir, jei įmanoma, telefakso numerius.

         (1)  OL L 265, 2012 9 29, p. 1.

            PRIEDAS

         Pagrindiniai prašymo priimti prejudicinį sprendimą elementai
         Šiame priede trumpai primenami pagrindiniai elementai, kurie turi būti nurodyti prašyme priimti prejudicinį sprendimą. Kartu nurodomi šių rekomendacijų punktai, kuriuose minėti elementai išdėstyti detaliau.
         Kiekviename prašyme priimti prejudicinį sprendimą, nesvarbu, ar jis pateikiamas elektroniniu būdu, ar paštu, reikia nurodyti:

                     1.

                     prašymą priimti prejudicinį sprendimą teikiantį teismą ir prireikus kolegiją ar kitą kompetentingą teismo sudėtį (šiuo klausimu žr. 3–7 punktus);

                     2.

                     pagrindinės bylos šalis ir prireikus joms prašymą priimti prejudicinį sprendimą teikiančiame teisme atstovaujančius asmenis (vis dėlto dėl pagrindinės bylos šalių žr. šių rekomendacijų 21 ir 22 punktus, susijusius su asmens duomenų apsauga);

                     3.

                     pagrindinėje byloje nagrinėjamo ginčo dalyką ir reikšmingas faktines aplinkybes (žr. 15 punktą);

                     4.

                     reikšmingas nacionalinės teisės ir Sąjungos teisės nuostatas (žr. 15 ir 16 punktus);

                     5.

                     priežastis, dėl kurių prašymą priimti prejudicinį sprendimą teikiančiam teismui kyla Sąjungos teisės aiškinimo arba galiojimo klausimų (žr. 8–11 ir 15–18 punktus);

                     6.

                     prejudicinius klausimus (žr. 19 punktą);

                     7.

                     prireikus tai, ar prašymą reikia nagrinėti taikant specialią tvarką, pvz., kai yra būtinybė išlaikyti fizinių asmenų, su kuriais susijusi byla, anonimiškumą arba ypatingos skubos, dėl kurios Teisingumo Teismas turi greitai išnagrinėti prašymą, atveju (žr. 33 ir paskesnius punktus).

               Kiek tai susiję su formaliais reikalavimais, pažymėtina, kad prašymų priimti prejudicinį sprendimą tekstas turi būti spausdintinis, šiuose prašymuose turi būti nurodyta data ir jie turi būti pasirašyti; pageidautina juos siųsti Teisingumo Teismo kanceliarijai elektroniniu būdu kartu su visais bylai nagrinėti naudingais ir svarbiais dokumentais (šiuo klausimu žr. šių rekomendacijų 20–24 punktus, o, kiek tai susiję su ypač skubiai nagrinėtinais prašymais, žr. 40 ir 41 punktus).

            Rekomenduojami dokumentų pateikimo Teisingumo Teismui būdai

         Siekdamas užtikrinti optimalų bendravimą su teismais, kurie teikia prašymus priimti prejudicinį sprendimą, Teisingumo Teismas rekomenduoja naudoti šiuos dokumentų pateikimo būdus:

                     1)

                     kiek tai susiję su prašymo priimti prejudicinį sprendimą (ar kitų su tokiu prašymu susijusių dokumentų) pateikimu:

                                 —

                                 pasirašytas prašymo priimti prejudicinį sprendimą (ar kitų su tokiu prašymu susijusių dokumentų) originalas teiktinas per taikomąją programą e-Curia. Su prieigos prie šios nemokamos ir saugios taikomosios programos tvarka ir jos naudojimo sąlygomis galima susipažinti adresu https://curia.europa.eu/jcms/jcms/P_78957/lt/,

                                 —

                                 prašymo priimti prejudicinį sprendimą (ar kitų su juo susijusių dokumentų) teksto versija, kurią galima redaguoti, teiktina adresu DDP-GreffeCour@curia.europa.eu;

                     2)

                     galutinis prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo sprendimas, priimtas Teisingumo Teismui priėmus sprendimą dėl tokio prašymo (prireikus anonimizuotas, be kita ko, paskelbimo internete sumetimais), teiktinas adresu Follow-up-DDP@curia.europa.eu


title: Tarybos rekomendacija (ES) 2020/1144 2020 m. liepos 30 d. kuria iš dalies keičiama Rekomendacija (ES) 2020/912 dėl laikino nebūtinų kelionių į ES apribojimo ir galimo tokio apribojimo panaikinimo

text:
                  31.7.2020

                  LT

                  Europos Sąjungos oficialusis leidinys

                  L 248/26

         TARYBOS REKOMENDACIJA (ES) 2020/1144
         2020 m. liepos 30 d.
         kuria iš dalies keičiama Rekomendacija (ES) 2020/912 dėl laikino nebūtinų kelionių į ES apribojimo ir galimo tokio apribojimo panaikinimo
         EUROPOS SĄJUNGOS TARYBA,
         atsižvelgdama į Sutartį dėl Europos Sąjungos veikimo, ypač į jos 77 straipsnio 2 dalies b ir e punktus ir 292 straipsnio pirmą ir antrą sakinius,
         kadangi:

                     (1)

                     2020 m. birželio 30 d. Taryba priėmė Rekomendaciją dėl laikino nebūtinų kelionių į ES apribojimo ir galimo tokio apribojimo panaikinimo (1) (toliau – Tarybos rekomendacija). 2020 m. liepos 16 d. Taryba priėmė 2020 m. liepos 16 d. Rekomendaciją (ES) 2020/1052, kuria iš dalies keičiama Tarybos rekomendacija (ES) 2020/912 dėl laikino nebūtinų kelionių į ES apribojimo ir galimo tokio apribojimo panaikinimo (2);

                     (2)

                     Tarybos rekomendacijoje nustatyta, kad valstybės narės turėtų koordinuotai nuo 2020 m. liepos 1 d. laipsniškai panaikinti laikiną nebūtinų kelionių į ES apribojimą tos Tarybos rekomendacijos I priede išvardytų trečiųjų šalių gyventojų atžvilgiu. Taryba, glaudžiai konsultuodamasi su Komisija ir atitinkamomis ES agentūromis bei tarnybomis, kas dvi savaites turėtų peržiūrėti ir atitinkamais atvejais atnaujinti I priede nurodytų trečiųjų šalių sąrašą remdamasi bendru įvertinimu, grindžiamu Tarybos rekomendacijoje nurodyta metodika, kriterijais ir informacija;

                     (3)

                     nuo to laiko Taryboje vyko diskusijos, glaudžiai konsultuojantis su Komisija ir atitinkamomis ES agentūromis bei tarnybomis, dėl Tarybos rekomendacijos I priede pateikto trečiųjų šalių sąrašo peržiūros, taikant Tarybos rekomendacijoje nustatytus kriterijus bei metodiką. Atsižvelgiant į šių diskusijų rezultatus, turėtų būti iš dalies pakeistas I priede pateiktas trečiųjų šalių sąrašas. Visų pirma iš sąrašo turėtų būti išbrauktas Alžyras;

                     (4)

                     sienų kontrole yra suinteresuota ne tik valstybė narė, prie kurios išorės sienų ji vykdoma, bet ir visos valstybės narės, kurios panaikino vidaus sienų kontrolę. Todėl valstybės narės turėtų užtikrinti, kad priemonės, kurių imtasi prie išorės sienų, būtų koordinuojamos siekiant užtikrinti tinkamą Šengeno erdvės veikimą. Tuo tikslu valstybės narės turėtų koordinuotai nuo 2020 m. liepos 31 d. toliau naikinti laikiną nebūtinų kelionių į ES apribojimą Tarybos rekomendacijos, kuri iš dalies keičiama šia rekomendacija, I priede išvardytų trečiųjų šalių gyventojų atžvilgiu;

                     (5)

                     pagal prie Europos Sąjungos sutarties ir SESV pridėto Protokolo Nr. 22 dėl Danijos pozicijos 1 ir 2 straipsnius Danija nedalyvauja priimant šią rekomendaciją ir ji nėra jai privaloma ar taikoma. Kadangi ši rekomendacija grindžiama Šengeno acquis, remdamasi minėto Protokolo 4 straipsniu, per šešis mėnesius po to, kai Taryba nusprendžia dėl šios rekomendacijos, Danija turi nuspręsti, ar jį ją įgyvendins;

                     (6)

                     šia rekomendacija plėtojamos Šengeno acquis nuostatos, kurias įgyvendinant Airija nedalyvauja pagal Tarybos sprendimą 2002/192/EB (3). Todėl Airija nedalyvauja priimant šią rekomendaciją ir ji nėra jai privaloma ar taikoma;

                     (7)

                     Islandijos ir Norvegijos atžvilgiu šia rekomendacija plėtojamos Šengeno acquis nuostatos, kaip apibrėžta Europos Sąjungos Tarybos ir Islandijos Respublikos bei Norvegijos Karalystės susitarime dėl pastarųjų asociacijos įgyvendinant, taikant ir plėtojant Šengeno acquis, kurios patenka į Tarybos sprendimo 1999/437/EB (4) 1 straipsnio A punkte nurodytą sritį;

                     (8)

                     Šveicarijos atžvilgiu šia rekomendacija plėtojamos Šengeno acquis nuostatos, kaip apibrėžta Europos Sąjungos, Europos bendrijos ir Šveicarijos Konfederacijos susitarime dėl Šveicarijos Konfederacijos asociacijos įgyvendinant, taikant ir plėtojant Šengeno acquis, kurios patenka į Tarybos sprendimo 1999/437/EB (5) 1 straipsnio A punkte nurodytą sritį, minėtą sprendimą taikant kartu su Tarybos sprendimo 2008/146/EB (6) 3 straipsniu;

                     (9)

                     Lichtenšteino atžvilgiu šia rekomendacija plėtojamos Šengeno acquis nuostatos, kaip apibrėžta Europos Sąjungos, Europos bendrijos, Šveicarijos Konfederacijos ir Lichtenšteino Kunigaikštystės protokole dėl Lichtenšteino Kunigaikštystės prisijungimo prie Europos Sąjungos, Europos bendrijos ir Šveicarijos Konfederacijos susitarimo dėl Šveicarijos Konfederacijos asociacijos įgyvendinant, taikant ir plėtojant Šengeno acquis, kurios patenka į Sprendimo 1999/437/EB (7) 1 straipsnio A punkte nurodytą sritį, minėtą sprendimą taikant kartu su Tarybos sprendimo 2011/350/ES (8) 3 straipsniu,

               PRIĖMĖ ŠIĄ REKOMENDACIJĄ:
         Tarybos rekomendacija (ES) 2020/912 dėl laikino nebūtinų kelionių į ES apribojimo ir galimo tokio apribojimo panaikinimo su pakeitimais, padarytais Rekomendacija (ES) 2020/1052, iš dalies keičiama taip:

                     1)

                     Tarybos rekomendacijos 1 punkto pirma pastraipa pakeičiama taip:

                                 „1.

                                 Nuo 2020 m. liepos 31 d. valstybės narės turėtų koordinuotai laipsniškai panaikinti laikiną nebūtinų kelionių į ES apribojimą I priede išvardytų trečiųjų šalių gyventojų atžvilgiu.“;

                     2)

                     rekomendacijos I priedas pakeičiamas taip:

                           „I PRIEDAS
                           Trečiosios šalys, kurių gyventojams laikinas išorės sienų kirtimo apribojimas nebūtinų kelionių į ES tikslais turėtų būti netaikomas

                                       1.

                                       AUSTRALIJA

                                       2.

                                       KANADA

                                       3.

                                       GRUZIJA

                                       4.

                                       JAPONIJA

                                       5.

                                       MAROKAS

                                       6.

                                       NAUJOJI ZELANDIJA

                                       7.

                                       RUANDA

                                       8.

                                       PIETŲ KORĖJA

                                       9.

                                       TAILANDAS

                                       10.

                                       TUNISAS

                                       11.

                                       URUGVAJUS

                                       12.

                                       KINIJA (*)

                     “

            Priimta Briuselyje 2020 m. liepos 30 d.

                  Tarybos vardu

                  Pirmininkas

               M. ROTH

            (1)  OL L 208I, 2020 7 1, p. 1.

            (2)  OL L 230, 2020 7 17, p. 26.

            (3)  2002 m. vasario 28 d. Tarybos sprendimas 2002/192/EB dėl Airijos prašymo dalyvauti įgyvendinant kai kurias Šengeno acquis nuostatas (OL L 64, 2002 3 7, p. 20).

            (4)  OL L 176, 1999 7 10, p. 36.

            (5)  OL L 53, 2008 2 27, p. 52.

            (6)  2008 m. sausio 28 d. Tarybos sprendimas 2008/146/EB dėl Europos Sąjungos, Europos bendrijos ir Šveicarijos Konfederacijos susitarimo dėl Šveicarijos Konfederacijos asociacijos įgyvendinant, taikant ir plėtojant Šengeno acquis sudarymo Europos bendrijos vardu (OL L 53, 2008 2 27, p. 1).

            (7)  OL L 160, 2011 6 18, p. 21.

            (8)  2011 m. kovo 7 d. Tarybos sprendimas 2011/350/ES dėl Europos Sąjungos, Europos bendrijos, Šveicarijos Konfederacijos ir Lichtenšteino Kunigaikštystės protokolo dėl Lichtenšteino Kunigaikštystės prisijungimo prie Europos Sąjungos, Europos bendrijos ir Šveicarijos Konfederacijos susitarimo dėl Šveicarijos Konfederacijos asociacijos įgyvendinant, taikant ir plėtojant Šengeno acquis sudarymo Europos Sąjungos vardu, kiek tai susiję su patikrinimų prie vidaus sienų panaikinimu ir asmenų judėjimu (OL L 160, 2011 6 18, p. 19).

            (*)  su sąlyga, kad patvirtinamas abipusiškumo principas


title: Europos Centrinio Banko rekomendacija 2020 m. liepos 27 d. dėl dividendų paskirstymo COVID-19 pandemijos metu ir dėl Rekomendacijos ECB/2020/19 panaikinimo (ECB/2020/35) 2020/C 251/01

text:
               31.7.2020

               LT

               Europos Sąjungos oficialusis leidinys

               C 251/1

      EUROPOS CENTRINIO BANKO REKOMENDACIJA
      2020 m. liepos 27 d.
      dėl dividendų paskirstymo COVID-19 pandemijos metu ir dėl Rekomendacijos ECB/2020/19 panaikinimo
      (ECB/2020/35)
      (2020/C 251/01)
      EUROPOS CENTRINIO BANKO VALDANČIOJI TARYBA,
      atsižvelgdama į Sutartį dėl Europos Sąjungos veikimo,
      atsižvelgdama į 2013 m. spalio 15 d. Tarybos reglamentą (ES) Nr. 1024/2013, kuriuo Europos Centriniam Bankui pavedami specialūs uždaviniai, susiję su rizikos ribojimu pagrįstos kredito įstaigų priežiūros politika (1), ypač į jo 4 straipsnio 3 dalį,
      kadangi:

                  (1)

                  2020 m. kovo 27 d. Europos Centrinis Bankas (ECB) priėmė rekomendaciją ECB/2020/19 (2), kuria rekomendavo, kad bent iki 2020 m. spalio 1 d. kredito įstaigos neišmokėtų dividendų ir neprisiimtų neatšaukiamo įsipareigojimo išmokėti dividendus už 2019 ir 2020 finansinius metus ir kad kredito įstaigos susilaikytų nuo akcijų atpirkimo, kuriuo atlyginama akcininkams. Ši rekomendacija buvo grindžiama tuo, kad yra itin svarbu, jog kredito įstaigos galėtų ir toliau atlikti savo vaidmenį finansuodamos namų ūkius, mažąsias ir vidutines įmones ir bendroves ekonominio sukrėtimo, susijusio su koronaviruso liga (COVID-19), metu. Dėl to šiuo tikslu kredito įstaigoms yra labai svarbu apsaugoti kapitalą, kad būtų išlaikytas jų pajėgumas remti ekonomiką dėl COVID-19 išaugusio netikrumo aplinkoje. Šiuo tikslu pirmenybė turi būti teikiama tam, kad kapitalo ištekliai būtų naudojami realiajai ekonomikai remti ir nuostoliams padengti, o ne dividendams savo nuožiūra paskirstyti ir akcijoms atpirkti;

                  (2)

                  Rekomendacijos ECB/2020/19 atžvilgiu ECB ėmėsi veiksmų toliau vertinti ekonominę situaciją ir svarstyti, ar rekomenduotina sustabdyti dividendų mokėjimą po 2020 m. spalio 1 d. Šiame kontekste ECB mano, kad ekonominio netikrumo dėl COVID-19 pandemijos lygis išlieka aukštas ir kad kredito įstaigoms sunku tiksliai prognozuoti jų vidutinio laikotarpio kapitalo poreikį. ECB taip pat mano, kad šioje nepaprasto sisteminio netikrumo ir nepalankių ekonomikos sąlygų aplinkoje išlieka poreikis apdairiai planuoti kapitalą, įskaitant kredito įstaigos kapitalo pozicijos išsaugojimą, atidedant dividendų išmokėjimą arbą jį panaikinant. Todėl ECB mano esant būtina pratęsti rekomendaciją dėl dividendų iki 2021 m. sausio 1 d. ir panaikinti Rekomendaciją ECB/2020/19. Šis požiūris taip pat atitinka Europos sisteminės rizikos valdybos rekomendaciją ESRV/2020/7 (3);

                  (3)

                  visapusiškai atsižvelgdamas į vidaus rinkos vieningumą ir vientisumą, ECB mano, kad reikia dalyvauti diskusijose su susijusių valstybių narių atitinkamomis institucijomis siekiant nustatyti, ar būtų tinkama išmokėti dividendus valstybėje narėje, kuri nėra dalyvaujanti valstybė narė, esančiai patronuojančiajai įstaigai, patronuojančiajai finansų kontroliuojančiajai bendrovei ar patronuojančiajai mišrią veiklą vykdančiai finansų kontroliuojančiajai bendrovei. Šiose diskusijose turėtų būti vadovaujamasi, inter alia, lygiavertiškumo ir abipusiškumo principais, siekiant remti sklandų Sąjungos vidaus rinkos, kaip visumos, veikimą, išsaugoti patikimą kredito įstaigos kapitalo poziciją žvelgiant iš prudencinės perspektyvos ir prisidėti prie finansų sistemos stabilumo Sąjungoje ir kiekvienoje valstybėje narėje;

                  (4)

                  siekiant kuo labiau padidinti paramą realiajai ekonomikai, taip pat tikslinga, kad ir mažiau svarbios kredito įstaigos savo nuožiūra neskirstytų dividendų;

                  (5)

                  nors ši priemonė yra laikino pobūdžio, kuri reikalinga tik dėl šių išimtinių aplinkybių, ECB ketina 2020 m. IV ketvirtį nuspręsti dėl pozicijos, kurios turi būti laikomasi po 2021 m. sausio 1 d., atsižvelgiant į ekonominę aplinką, finansų sistemos stabilumą ir su kapitalo planavimu susijusio tikrumo lygį,

            PRIĖMĖ ŠIĄ REKOMENDACIJĄ:

         I.

                  1.

                  ECB rekomenduoja, kad iki 2021 m. sausio 1 d. kredito įstaigos neišmokėtų dividendų (4) ir neprisiimtų neatšaukiamo įsipareigojimo išmokėti dividendus už 2019 ir 2020 finansinius metus ir kad kredito įstaigos susilaikytų nuo akcijų atpirkimo, kuriuo atlyginama akcininkams (5).

                  2.

                  Kredito įstaigos, kurios negali laikytis šios rekomendacijos, nes mano, kad pagal įstatymą jos privalo išmokėti dividendus, turėtų nedelsdamos paaiškinti savo jungtinei priežiūros grupei tokio nesilaikymo priežastis.

                  3.

                  Ši rekomendacija taikoma konsoliduotai svarbios prižiūrimos grupės, kaip apibrėžta Europos Centrinio Banko reglamento (ES) Nr. 468/2014 (ECB/2014/17) (6) 2 straipsnio 22 punkte, atveju, ir individualiai svarbaus prižiūrimo subjekto, kaip apibrėžta Reglamento (ES) Nr. 468/2014 (ECB/2014/17) 2 straipsnio 16 punkte, atveju, jei toks svarbus prižiūrimas subjektas nepriklauso svarbiai prižiūrimai grupei.

                  4.

                  Kredito įstaigos, kurios ketina išmokėti dividendus arba prisiimti neatšaukiamą įsipareigojimą išmokėti dividendus savo patronuojančiajai įstaigai, patronuojančiajai finansų kontroliuojančiajai bendrovei arba patronuojančiajai mišrią veiklą vykdančiai finansų kontroliuojančiajai bendrovei, įsteigtai valstybėje narėje, kuri nėra dalyvaujančioji valstybė narė, turėtų susisiekti su savo jungtine priežiūros grupe, kad būtų nustatyta, ar būtų tinkama išmokėti dividendus ar prisiimti neatšaukiamą įsipareigojimą išmokėti dividendus.

         II.

      Ši rekomendacija skirta svarbiems prižiūrimiems subjektams ir svarbioms prižiūrimoms grupėms, kaip apibrėžta Reglamento (ES) Nr. 468/2014 (ECB/2014/17) 2 straipsnio 16 ir 22 punktuose.

         III.

      Ši rekomendacija taip pat skirta nacionalinėms kompetentingoms institucijoms, kiek tai susiję su mažiau svarbiais prižiūrimais subjektais ir mažiau svarbiomis prižiūrimomis grupėmis, kaip apibrėžta Reglamento (ES) Nr. 468/2014 (ECB/2014/17) 2 straipsnio 7 ir 23 punktuose. Tikimasi, kad prireikus nacionalinės kompetentingos institucijos taikys šią rekomendaciją tokiems subjektams ir grupėms.

         IV.

      Atsižvelgiant į šios priemonės laikiną pobūdį, ECB toliau vertins ekonominę situaciją ir svarstys, ar rekomenduotina sustabdyti dividendų išmokėjimą po 2021 m. sausio 1 d.

         V.

      Rekomendacija ECB/2020/19 panaikinama.

         Priimta Frankfurte prie Maino 2020 m. liepos 27 d.

               ECB Pirmininkė

            Christine LAGARDE

         (1)  OL L 287, 2013 10 29, p. 63.

         (2)  2020 m. kovo 27 d. Europos Centrinio Banko rekomendacija ECB/2020/19 dėl dividendų paskirstymo COVID-19 pandemijos metu ir dėl Rekomendacijos ECB/2020/1 panaikinimo (OL C 102 l, 2020 3 30, p. 1).

         (3)  2020 m. gegužės 27 d. Europos sisteminės rizikos valdybos rekomendacija ESRV/2020/7 dėl paskirstymo ribojimo COVID-19 pandemijos metu (OL C 212, 2020 6 26, p. 1).

         (4)  Kredito įstaigos gali būti įvairių teisinių formų, pvz., biržinės bendrovės ir ne akcinės bendrovės, pvz., savitarpio fondai, kooperatyvai arba taupymo įstaigos. Terminas „dividendai“ šioje rekomendacijoje reiškia bet kokios rūšies pinigų išmokėjimą, kuris susijęs su Bendru 1 lygio nuosavu kapitalu ir dėl kurio sumažėja nuosavų lėšų kiekybė ar kokybė.

         (5)  Jei finansų įstaiga norėtų pakeisti paprastąsias akcijas, tai atitiktų šią rekomendaciją.

         (6)  2014 m. balandžio 16 d. Europos Centrinio Banko reglamentas (ES) Nr. 468/2014, kuriuo sukuriama Europos Centrinio Banko, nacionalinių kompetentingų institucijų ir nacionalinių paskirtųjų institucijų bendradarbiavimo Bendrame priežiūros mechanizme struktūra (BPM pagrindų reglamentas) (ECB/2014/17) (OL L 141, 2014 5 14, p. 1).


title: Komisijos rekomendacija (ES) 2020/1364 2020 m. rugsėjo 23 d. dėl teisėtų būdų gauti apsaugą ES: perkėlimo į ES, humanitarinio priėmimo ir kitų papildomų būdų skatinimas

text:
                  2020 10 1

                  LT

                  Europos Sąjungos oficialusis leidinys

                  L 317/13

         KOMISIJOS REKOMENDACIJA (ES) 2020/1364
         2020 m. rugsėjo 23 d.
         dėl teisėtų būdų gauti apsaugą ES: perkėlimo į ES, humanitarinio priėmimo ir kitų papildomų būdų skatinimas
         EUROPOS KOMISIJA,
         atsižvelgdama į Sutartį dėl Europos Sąjungos veikimo, ypač į jos 292 straipsnį,
         kadangi:

                     (1)

                     visame pasaulyje daugėja pabėgėlių ir kitų asmenų, kuriems reikia tarptautinės apsaugos. Todėl reikia stiprinti Sąjungos gebėjimą vykdyti savo moralinę pareigą teikti veiksmingą pagalbą. Visos valstybės narės turėtų prisidėti prie bendrų Sąjungos pastangų parodyti solidarumą su tais, kuriems reikia tarptautinės apsaugos, numatydamos teisėtus atvykimo į Sąjungą būdus ir gerindamos apsaugos erdvę už Sąjungos ribų;

                     (2)

                     šia rekomendacija siekiama remti valstybes nares, kad jos toliau dėtų pastangas užtikrinti daugiau teisėtų ir saugių būdų atvykti asmenims, kuriems reikia tarptautinės apsaugos. Visų pirma rekomenduojamais veiksmais siekiama parodyti solidarumą su ES nepriklausančiomis šalimis, kuriose perkelta daug asmenų, kuriems reikalinga tarptautinė apsauga, prisidėti prie tarptautinių perkėlimo ir humanitarinio priėmimo iniciatyvų ir geresnio bendro migracijos valdymo;

                     (3)

                     Sąjunga kuria ir stiprina apsaugos erdvę tranzito, paskirties arba pirmojo prieglobsčio šalyse, kad padėtų tiek asmenims, kuriems reikia tarptautinės apsaugos, tiek ypač pažeidžiamiems migrantams, taip pat priimančiosioms bendruomenėms. Regioninės plėtros ir apsaugos programomis (1) Somalio pusiasalyje, Šiaurės Afrikoje ir Artimuosiuose Rytuose, be kita ko, remiamas apsaugos erdvės palaikymas ir gerinimas plėtojant nacionalinių sistemų pajėgumus ir remiant valdžios institucijas bei pilietinę visuomenę. Pagal šias programas apsauga užtikrinama teikiant tiesioginę pagalbą asmenims, kuriems reikia tarptautinės apsaugos. Visus veiksmus įgyvendina įgyvendinantieji partneriai. Programomis remiami ilgalaikiai sprendimai dėl asmenų, kuriems reikia tarptautinės apsaugos, visų pirma perkėlimas į ES, užtikrinant atrankinį sveikatos tikrinimą ir registraciją, sudarant palankesnes sąlygas veiksmingai nustatyti pabėgėlio statusą, taip pat tiesiogiai remiant Jungtinių Tautų vyriausiojo pabėgėlių reikalų komisaro biuro (UNHCR) perkėlimo į ES operacijas. Valstybės narės raginamos aktyviai dalyvauti kaip konsorciumo narės arba finansiškai remti ir įgyvendinti regioninės plėtros ir apsaugos programas, kad būtų sustiprintas ES migracijos politikos išorės aspektas;

                     (4)

                     perkėlimas į ES yra svarbi priemonė, kuria užtikrinama perkeltų asmenų tarptautinė apsauga ir kuria rodomas visuotinis solidarumas su ES nepriklausančiomis šalimis, siekiant joms padėti valdyti didelius asmenų, bėgančių nuo karo ar persekiojimo, srautus. Jis taip pat yra vienas iš pagrindinių visapusiškos Sąjungos prieglobsčio ir migracijos politikos elementų: asmenims, kuriems reikia apsaugos, suteikiant galimybę saugiai ir teisėtai atvykti, perkėlimas padeda gelbėti gyvybes, mažinti neteisėtą migraciją ir kovoti su neteisėto žmonių gabenimo tinklų verslo modeliu. Perkėlimas į ES taip pat yra svarbi ir neatsiejama visapusiško požiūrio į migraciją dalis, kai šalys partnerės dalyvauja įvairiose su migracija susijusiose srityse/gal tų sričių veikloje/veiksmuose/ yra aktyvios tose srityse;

                     (5)

                     UNHCR patvirtino, kad pasauliniai perkėlimo poreikiai tebėra dideli – 2020 m. tokių atvejų yra 1,44 mln. Tikėtina, kad ateityje šis skaičius didės;

                     (6)

                     2019 m. gruodžio mėn. surengtame pirmajame Pasauliniame pabėgėlių forume apžvelgta pažanga, padaryta įgyvendinant Jungtinių Tautų vyriausiojo pabėgėlių reikalų komisaro biuro Pasaulinį susitarimą dėl pabėgėlių (2). Forume sutelkta plati tarptautinė parama ieškant ilgalaikių sprendimų dėl pasaulio pabėgėlių, įskaitant sprendimus dėl perkėlimo ir galimybes užtikrinti, kad daugiau asmenų, kuriems reikia tarptautinės apsaugos, galėtų pasinaudoti teisėtais atvykimo būdais. Jungtinių Tautų vyriausiojo pabėgėlių reikalų komisaro biuro trejų metų (2019–2021 m.) strategijoje dėl perkėlimo ir papildomų būdų pateikiamas veiksmų planas, kaip išplėsti atvykimo būdus suteikiant daugiau vietų, sutelkiant daugiau dalyvių ir skatinant didesnį visuomenės palankumą. Kad būtų galima imtis pasaulinės lyderės vaidmens perkėlimo srityje, valstybės narės raginamos remti strategijos įgyvendinimą ir sustabdyti dabartinę šalių, perkeliančių asmenis į savo teritoriją, skaičiaus mažėjimo tendenciją ir labai sumažėjusius perkėlimo į ES įsipareigojimus (3);

                     (7)

                     nuo 2015 m. dvi sėkmingos ES remiamos perkėlimo į ES programos, kuriose dalyvavo daug valstybių narių, padėjo daugiau kaip 70 000 pažeidžiamiausių asmenų, kuriems reikia tarptautinės apsaugos, rasti prieglobstį Sąjungoje. 2015–2018 m., kai labai pasikeitė pasaulinė perkėlimo aplinka, metinis į valstybes nares perkeliamų asmenų skaičius patrigubėjo, o ES tenkantis visame pasaulyje perkeliamų asmenų skaičius padidėjo nuo mažiau kaip 9 proc. prieš 2016 m. iki 41 proc. 2018 m. Šis padidėjimas rodo, koks naudingas ir perspektyvus yra ES lygmens bendradarbiavimas ir veiksmų koordinavimas pabėgėlių perkėlimo srityje. Tai taip pat rodo finansavimo iš ES biudžeto svarbą – 2015–2020 m. valstybių narių perkėlimo į ES pastangoms tiesiogiai remti skirta 1 mlrd. EUR;

                     (8)

                     pagal pirmąją ES perkėlimo į ES programą (4) valstybės narės kartu su asocijuotosiomis Dublino valstybėmis susitarė per 2 metus (2015–2017 m.) iš Artimųjų Rytų, Somalio pusiasalio ir Šiaurės Afrikos perkelti 22 504 asmenis, kuriems reikalinga tarptautinė apsauga (5). Pagal šią pirmąją sėkmingą ES programą iš viso perkelti 19 452 asmenys (86 proc. visų įsipareigojimų);

                     (9)

                     pagal antrąją perkėlimo į ES programą (6) valstybės narės susitarė iš Turkijos, Libano, Jordanijos ir centrinės Viduržemio jūros regiono dalies maršruto šalių į ES perkelti 50 039 asmenis, kuriems reikia tarptautinės apsaugos, visų pirma remdamos UNHCR Nigeryje (2017 m.) ir Ruandoje (2019 m.) nustatytus skubaus tranzito mechanizmus. Programa buvo sėkminga – į ES perkelti 43 827 asmenys (88 proc. visų įsipareigojimų);

                     (10)

                     siekiant kuo labiau padidinti į ES perkeliamų asmenų skaičių ir tinkamai panaudoti turimas lėšas, valstybėms narėms, kurios dar nėra visiškai įvykdžiusios savo įsipareigojimų pagal antrąją ES perkėlimo į ES programą, suteikiama galimybė tai padaryti 2020 ir 2021 m., kad būtų įvykdyti ankstesni įsipareigojimai;

                     (11)

                     pagal ES ir Turkijos pareiškimą (7) iki 2020 m. rugsėjo mėn. vidurio į ES perkelta daugiau kaip 27 000 asmenų (8). Valstybės narės pagal savo nacionalines programas iš Turkijos taip pat perkėlė ir daugiau asmenų, kuriems reikia tarptautinės apsaugos;

                     (12)

                     Sąjunga turi pereiti nuo ad hoc perkėlimo į ES programų prie programų, kurios būtų grindžiamos stabilia sistema, užtikrinančia, kad Sąjungos perkėlimo į ES programos būtų tvarios ir nuspėjamos. Šiuo tikslu 2016 m. Komisija, atlikdama Sąjungos prieglobsčio sistemos peržiūrą, pasiūlė reglamentą, kuriuo nustatoma Sąjungos lygmens perkėlimo į ES sistema (9), siekiant asmenims, kuriems reikalinga tarptautinė apsaugą, užtikrinti saugius ir teisėtus būdus ją gauti. 2018 m. birželio mėn. pasiektas dalinis preliminarus politinis susitarimas, pagal kurį į siūlomo reglamento taikymo sritį kartu su perkėlimu į ES įtrauktas humanitarinis priėmimas. Greitas pasiūlymo priėmimas yra svarbus elementas siekiant veiksmingesnės, sąžiningesnės ir stabilesnės ES prieglobsčio ir migracijos politikos, įskaitant stabilią perkėlimo į ES sistemą;

                     (13)

                     siekdama užtikrinti, kad perkėlimo į ES pastangos būtų tęsiamos, kol bus sukurta stabili sistema, 2019 m. liepos mėn. 9-ajame perkėlimo į ES forume Komisija paragino valstybes nares pateikti įsipareigojimus dėl 2020 m. perkėlimo į ES. Tai buvo grindžiama sutartais šio laikotarpio prioritetais ir atsižvelgiant į UNHCR visuotines perkėlimo į ES prognozes 2020 m. ir UNHCR rekomendacijas dėl 2020 m. perkėlimo į ES planavimo, kuriose raginama 2020 m. skirti 30 000 vietų. Valstybės narės prisiėmė įsipareigojimą perkelti šiek tiek mažiau nei 29 500 asmenų. Šis didelis bendras įsipareigojimas, kuris sudaro daugiau kaip 50 proc. visų perkėlimo vietų, dėl kurių valstybės 2020 m. prisiėmė įsipareigojimus Jungtinių Tautų vyriausiojo pabėgėlių reikalų komisaro biurui, rodo, kad valstybės narės ir toliau yra įsipareigojusios suteikti apsaugą, gelbėti gyvybes ir suteikti patikimų alternatyvų neteisėtoms kelionėms;

                     (14)

                     atsižvelgiant į numatomus visuotinius perkėlimo poreikius 2020 m., Jungtinių Tautų vyriausiojo pabėgėlių reikalų komisaro biuro trejų metų (2019–2021 m.) strategiją dėl perkėlimo ir papildomų būdų ir pirmąjį Pasaulinį pabėgėlių forumą (2019 m. gruodžio mėn.), šis svarbus valstybių narių įsipareigojimas patvirtina ES, kaip pasaulinės lyderės perkėlimo srityje, vaidmenį;

                     (15)

                     perkėlimas į ES iš prioritetinių regionų pagal 2020 m. prisiimtus įsipareigojimus grindžiamas UNHCR prognozuojamais visuotiniais perkėlimo poreikiais ir poreikiu toliau įgyvendinti 2016 m. kovo mėn. ES ir Turkijos pareiškimą. Valstybės narės turėtų toliau perkelti asmenis į ES iš Turkijos, Jordanijos, Libano, taip pat iš pagrindinių Afrikos šalių, per kurias asmenys pasiekia centrinės Viduržemio jūros regiono dalies maršrutą – Libijos, Nigerio, Čado, Egipto, Etiopijos ir Sudano. Jos taip pat turėtų remti skubaus tranzito mechanizmus Nigeryje ir Ruandoje ir suteikti vietas skubiems perkėlimams. ES ir Turkijos pareiškimo įgyvendinimas apima kartu su Turkija vykdomos savanoriškos humanitarinio priėmimo programos aktyvavimą su sąlyga, kad bus įvykdytos visos išankstinės sąlygos, o neteisėtas sienos kirtimas tarp Turkijos ir ES bus nutrauktas arba bent jau iš esmės ir tvariai sumažintas;

                     (16)

                     siekiant padėti valstybėms narėms 2020 m. pasiekti 29 500 vietų tikslą, iš Sąjungos biudžeto skirta apie 300 mln. EUR (10). Pagal Prieglobsčio, migracijos ir integracijos fondo (PMIF) taisykles valstybės narės gali gauti 10 000 EUR skatinamąją išmoką už kiekvieną iš prioritetinių regionų arba ypač pažeidžiamų grupių perkeltą asmenį ir 6 000 EUR išmoką už kitus perkeltus asmenis;

                     (17)

                     2020 m. sausio – kovo mėn. pagal 2020 m. prisiimtus įsipareigojimus į ES atvyko daugiau kaip 3 600 asmenų. Tačiau dėl koronaviruso pandemijos protrūkio labai sutriko perkėlimo į ES operacijos. Valstybės narės, UNHCR ir Tarptautinė migracijos organizacija (TMO) nuo 2020 m. kovo mėn. vidurio sustabdė tokias operacijas. 2020 m. birželio 18 d. UNHCR ir Tarptautinė migracijos organizacija (TMO) paskelbė, kad bus atnaujintas pabėgėlių perkėlimas (11). Nuo vasaros kelios valstybės narės pradėjo laipsniškai atnaujinti perkėlimo į ES veiklą;

                     (18)

                     ši precedento neturinti pasaulinė grėsmė sveikatai ir priemonės, kuriomis siekiama sustabdyti viruso plitimą, turėjo didelį poveikį visoms operacijoms ir procedūroms, susijusioms su perkėlimu į ES, humanitariniu priėmimu ir bendruomenės rėmimu. Siekiant kuo labiau padidinti priemonių, kurių imtasi, poveikį, tapo aišku, kad būtina koordinuoti veiksmus ES lygmeniu;

                     (19)

                        Aktualių ES prieglobsčio ir grąžinimo procedūrų nuostatų įgyvendinimo ir perkėlimo į ES gairėse (12) Komisija paragino valstybes nares toliau rodyti solidarumą su asmenimis, kuriems reikia tarptautinės apsaugos, ir su ES nepriklausančiomis šalimis, priimančiomis daug pabėgėlių, kiek įmanoma užtikrinant su perkėlimu į ES susijusių procedūrų tęstinumą. Komisija paragino valstybes nares apsvarstyti naujus darbo būdus, pavyzdžiui, rengti nuotolinius pokalbius arba sprendimą dėl perkėlimo į ES priimti remiantis asmens dokumentais. Šiais klausimais Europos prieglobsčio paramos biuras (EASO) skubią operatyvinę paramą teikė per įvairius teminius internetinius susitikimus, kurie yra perkėlimo į ES ir humanitarinio priėmimo tinklo dalis;

                     (20)

                     pripažindama, kad koronaviruso pandemija trikdo 2020 m. prisiimtų įsipareigojimų įgyvendinimą, Komisija nusprendė pratęsti įgyvendinimo laikotarpį po 2020 m., siekdama užtikrinti, kad valstybės narės turėtų pakankamai laiko šiems įsipareigojimams visapusiškai įgyvendinti. Todėl pradinė vienerių metų programa bus pakeista dvejų metų programa, apimančia 2020–2021 m. laikotarpį, per kurį valstybės narės turėtų įvykdyti įsipareigojimus dėl 29 500 asmenų perkėlimo. Be to, valstybės narės raginamos, jei įmanoma, apsvarstyti galimybę vykdyti papildomas valstybės finansuojamas nacionalines perkėlimo programas;

                     (21)

                     siekiant užtikrinti, kad po koronaviruso pandemijos sukeltų sutrikimų ES perkėlimo į ES pastangos būtų nenutrūkstamai tęsiamos, nuo 2022 m. turėtų būti svarstomos naujos perkėlimo į ES programos, atsižvelgiant į 2021–2027 m. Prieglobsčio ir migracijos fondo finansinius išteklius, skirtus valstybių narių įsipareigojimams remti. Sąjunga tebėra pasiryžusi ateinančiais metais nuolat didinti į ES perkeliamų asmenų skaičių;

                     (22)

                     be ES finansinės paramos, taikomos įvairios priemonės, skirtos padėti valstybėms narėms perkelti asmenis į ES. EASO siekia padėti valstybėms narėms įvykdyti savo perkėlimo į ES įsipareigojimus. Perkėlimo paramos priemone Stambule, kuri vykdoma nuo 2019 m. balandžio mėn. (bandomasis etapas), remiamos valstybių narių perkėlimo iš Turkijos pastangos. Be to, Europos prieglobsčio paramos biuro (EASO) remiamas Perkėlimo į ES ir humanitarinio priėmimo tinklas, kuris veikia nuo 2020 m. sausio mėn., skatina valstybių narių bendradarbiavimą ir dalijimąsi žiniomis, daugiausia dėmesio skiriant konkrečioms su ES susijusioms temoms. Šis tinklas buvo pagrindinis forumas, kuriame valstybės narės, keisdamosi informacija ir mokydamosi vienos iš kitų, sprendė koronaviruso pandemijos poveikio klausimą;

                     (23)

                     be to, atsižvelgiant į Jungtinių Tautų vyriausiojo pabėgėlių reikalų komisaro biuro trejų metų (2019–2021 m.) strategiją dėl perkėlimo ir papildomų būdų, be perkėlimo į ES, kaip papildomą priemonę siekiant padidinti saugiais ir teisėtais būdais atvykstančių asmenų skaičių, tikslinga skatinti įdiegti arba toliau naudoti humanitarinio priėmimo modelius ir kitus papildomus priėmimo būdus;

                     (24)

                     siūlomame Sąjungos lygmens perkėlimo į ES sistemos reglamente numatyta valstybėms narėms skirti finansavimą humanitariniam priėmimui;

                     (25)

                     atsižvelgiant į humanitarinio priėmimo modelių įvairovę, valstybėse narėse ir ES nepriklausančiose šalyse jau sukaupta įvairios vertingos/daug žadančios patirties, kurią galima išplėsti arba pritaikyti kitose valstybėse narėse;

                     (26)

                     kelios valstybės narės įgyvendino bendruomenės rėmimo programas (13), kuriomis gali būti grindžiamas perkėlimas į ES, humanitarinis priėmimas ir kiti papildomi būdai. Visais atvejais privatūs rėmėjai, privačių asmenų grupės arba ne pelno organizacijos gali atlikti struktūrinį vaidmenį priimant ir integruojant asmenis, kuriems reikia tarptautinės apsaugos;

                     (27)

                     kalbant apie perkėlimą į ES, bendruomenės rėmimo programos gali padėti valstybėms narėms padidinti perkėlimo vietų skaičių ir sėkmingai integruoti pabėgėlius į priimančiąsias bendruomenes. Remdamiesi tvirta valstybės ir pilietinės visuomenės organizacijų, asmenų ar asmenų grupių partneryste, privatūs rėmėjai paprastai teikia finansinę, praktinę ir moralinę paramą priimant arba integruojant pabėgėlius. Kaip matyti iš 2018 m. atlikto rėmimo programų įgyvendinamumo ir papildomos naudos tyrimo (14), bendruomenės rėmimo modeliai gali būti įvairių formų. Priklausomai nuo jų struktūros ir tikslo, programos padeda padidinti asmenų, kuriems reikia apsaugos, priėmimo vietų skaičių, sudaryti sąlygas greitesnei ir veiksmingesnei integracijai, didinti viešąją paramą pabėgėliams ir perkėlimui į ES, taip pat padėti užkirsti kelią neteisėtam į ES perkeltų asmenų judėjimui;

                     (28)

                     be perkėlimo į ES, kitos bendruomenės rėmimo formos, kurios gali būti laikomos pavyzdžiu, apima tai, ką kai kurios valstybės narės ir privačios organizacijos vadina humanitariniais koridoriais, t. y. bendruomenės rėmimo modelis, kurį šiuo metu įgyvendina religinės organizacijos Italijoje, Prancūzijoje ir Belgijoje bendradarbiaudamos su atitinkamomis nacionalinėmis vyriausybėmis. Pagal šį modelį privatūs rėmėjai dalyvauja visuose priėmimo proceso etapuose – nuo asmenų, kuriems reikia tarptautinės apsaugos, nustatymo iki jų perdavimo atitinkamai valstybei narei. Jie taip pat atsako už priėmimą ir integraciją ir padengia su tuo susijusias išlaidas. Nuo 2016 m. tokiu būdu į Europą, daugiausia į Italiją ir Prancūziją, atvyko daugiau kaip 2 700 asmenų, kuriems reikia tarptautinės apsaugos. Išsamios valstybės ir privačių rėmėjų bendradarbiavimo taisyklės dažnai nustatomos susitarimo memorandumuose;

                     (29)

                     atsižvelgdama į bendruomenės rėmimo naudą, Sąjunga, remdamasi esama valstybių narių patirtimi ir įtraukdama EASO, turėtų toliau skatinti laikytis ES požiūrio į bendruomenės rėmimą. Sąjunga toliau rems pilietinės visuomenės subjektų, dalyvaujančių bendruomenės rėmimo programose, gebėjimų stiprinimą ir skatins tarptautinius mainus dalijimosi žiniomis srityje, kad būtų išplėstos esamos bendruomenės rėmimo programos, kuriamos naujos programos, be kita ko, valstybėse narėse, kurios dar neįgyvendino tokių programų. Šiuo tikslu 2019 m. Komisija paskelbė specialų kvietimą teikti paraiškas pagal PMIF Sąjungos veiksmų programą (15). Žmonių, kuriems reikia apsaugos, papildomų atvykimo būdų skatinimas ir tolesnė jų integracija yra viena iš temų, įtrauktų į kvietimą teikti pasiūlymus dėl tarpvalstybinių veiksmų prieglobsčio, migracijos ir integracijos srityje pagal 2020 m. PMIF darbo programą (16);

                     (30)

                     koronaviruso pandemija taip pat paveikė bendruomenės rėmimo programas. Aktualių ES prieglobsčio ir grąžinimo procedūrų nuostatų įgyvendinimo ir perkėlimo į ES gairėse Komisija paragino valstybes nares užtikrinti, kad būtų galimybė palaikyti ryšius su rėmėjais, juos nuolat informuoti apie pokyčius ir toliau remti įdarbinimą ir sveikatos tikrinimą, kad ateityje būtų daugiau galimybių suteikti prieglobstį;

                     (31)

                     kaip pabrėžė Jungtinių Tautų vyriausiojo pabėgėlių reikalų komisaro biuras, plačiai pripažįstama, kad šeimos susijungimas yra pagrindinis sėkmingos integracijos priimančiojoje šalyje veiksnys. Prievarta perkelti asmenys, kuriems reikia tarptautinės apsaugos, dažnai susiduria su daugybe problemų, susijusių su jų teise į šeimos susijungimą, pavyzdžiui, ilgais ir sudėtingais administraciniais procesais (17). Dėl to gali būti bandoma apeiti taisykles pasitelkiant pavojingą neteisėtą migraciją. Siekiant sudaryti palankesnes sąlygas naudotis teise į šeimos susijungimą pagal Šeimos susijungimo direktyvą (18), valstybės narės raginamos įgyvendinti pagalbos šeimos susijungimui programas, kuriomis būtų pagerintos galimybės gauti informaciją ir supaprastintas prašymų išduoti vizą nagrinėjimo procesas. Be to, tais atvejais, kurie nepatenka į Šeimos susijungimo direktyvos taikymo sritį, valstybės narės raginamos parengti humanitarinio priėmimo programas, pavyzdžiui, šeimos rėmimo programas;

                     (32)

                     siekiant sustiprinti asmenų, kuriems reikia tarptautinės apsaugos, įgūdžius, kvalifikaciją ir motyvaciją, taip pat reikėtų išnagrinėti kitus papildomu priėmimo būdus, pavyzdžiui, susijusius su švietimu ar darbu. Kelios valstybės narės remia programas, kuriomis sudaromos palankesnės sąlygos asmenims, kuriems reikia tarptautinės apsaugos, pavyzdžiui, studentams ar darbuotojams, naudotis esamomis teisėtomis galimybėmis. Valstybės narės raginamos tokioms procedūroms naudoti trečiųjų šalių piliečių įgūdžių nustatymo ES šabloną. Ši speciali internetinė priemonė padeda nustatyti ir dokumentais patvirtinti migrantų kilmės asmenų įgūdžius ir kvalifikaciją (19);

                     (33)

                     apskaičiuota, kad mažiau nei trys proc. pabėgėlių visame pasaulyje turi galimybę įgyti aukštąjį išsilavinimą (20). Net jei jie turi įgūdžių ir reikiamų žinių, jiems dažnai trūksta informacijos ir finansinių priemonių, kad galėtų Sąjungoje teikti paraiškas dėl pirmosios arba antrosios pakopos studijų programų. Valstybės narės turėtų apsvarstyti galimybę sudaryti geresnes sąlygas jaunimui, kuriam reikia tarptautinės apsaugos, patekti į universitetus ir taip sudaryti palankesnes sąlygas jiems būti priimtiems į jų teritoriją kaip studentams. Tokioms iniciatyvoms įgyvendinti gali prireikti aktyvios atrankos proceso ES nepriklausančiose šalyse, kalbų mokymo, lankstaus priėmimo į studijų programas kriterijų nustatymo, stipendijų ir specialių integracijos priemonių atvykus. Baigę studijas studentai, pageidaujantys likti atitinkamoje valstybėje narėje pagal Europos Parlamento ir Tarybos direktyvą (ES) 2016/801 (21), turėtų gauti konsultacijas ir pagalbą ieškant darbo;

                     (34)

                     siekdama palengvinti tokių programų įgyvendinimą, Komisija skatins valstybes nares mokytis vienoms iš kitų ir keistis patirtimi, taip pat nagrinės galimybes teikti ES finansinę paramą kuriant ir plėtojant šiuos studentams skirtus atvykimo būdus;

                     (35)

                     valstybės narės turėtų toliau svarstyti galimybę bendradarbiaujant su privačiuoju sektoriumi, darbdaviais, profesinėmis sąjungomis ir pilietine visuomene kurti novatoriškas tarptautines darbo jėgos judumo programas tiems asmenims, kuriems reikia apsaugos;

                     (36)

                     EASO kartu su Perkėlimo į ES ir humanitarinio priėmimo tinklu padės valstybėms narėms parengti ir įgyvendinti humanitarinio priėmimo programas ir kitus papildomus būdus;

                     (37)

                     įgyvendindamos perkėlimo į ES, humanitarinio priėmimo ir kitas papildomas atvykimo programas, valstybės narės turėtų atsižvelgti į Jungtinių Tautų neįgaliųjų teisių konvencijoje nustatytus įsipareigojimus;

                     (38)

                     siekiant užtikrinti ES perkėlimo į ES programų įgyvendinimo stebėseną 2020 ir 2021 m., valstybės narės, gavusios prašymą, turėtų pranešti Komisijai apie į savo teritoriją pagal savo įsipareigojimus perkeltus asmenis, nurodydamos šalį, iš kurios asmuo buvo perkeltas į ES. Komisija taip pat stebės įvairius valstybėse narėse įgyvendinamus humanitarinio priėmimo projektus ir programas, kad galėtų apžvelgti visus asmenų, kuriems reikia tarptautinės apsaugos, teisėtus atvykimo būdus ir šiais kanalais siūlomų vietų skaičių;

                     (39)

                     ši rekomendacija turėtų būti skirta valstybėms narėms. Dublino asocijuotųjų valstybių prašoma prisidėti prie bendrų perkėlimo į ES pastangų ir bendrų pastangų, susijusių su kitais papildomais būdais,

               PRIĖMĖ ŠIĄ REKOMENDACIJĄ:

            PERKĖLIMO Į ES IR HUMANITARINIO PRIĖMIMO VEIKLOJE DALYVAUJANČIŲ VALSTYBIŲ NARIŲ SKAIČIAUS DIDINIMAS

                     1.

                     Valstybės narės, vadovaudamosi tarptautinio solidarumo su pirmojo prieglobsčio arba tranzito šalimis dvasia, turėtų prisidėti nustatydamos teisėtus būdus atvykti asmenims, kuriems reikia tarptautinės apsaugos, ir stiprinti tarpusavio solidarumą.

            ĮGYVENDINIMO PASTANGŲ DIDINIMAS KORONAVIRUSO PANDEMIJOS APLINKYBĖMIS IR Į ES PERKELIAMŲ ASMENŲ SKAIČIAUS DIDINIMAS VIDUTINĖS TRUKMĖS LAIKOTARPIU

                     2.

                     Remiantis patirtimi, įgyta įgyvendinant ankstesnes ES perkėlimo į ES programas, ir siekiant užbaigti perėjimą nuo šių programų prie stabilios Sąjungos lygmens perkėlimo į ES sistemos, valstybių narių prašoma per dvejų metų laikotarpį (nuo 2020 m. sausio 1 d. iki 2021 m. gruodžio 31 d.) pasiekti perkėlimo į ES tikslą, nustatytą pagal 2020 m. prisiimtus įsipareigojimus iš ES nepriklausančių šalių perkelti bent 29 500 asmenų, kuriems reikia tarptautinės apsaugos.

                     3.

                     Valstybės narės raginamos savo 2020 m. prisiimtus įsipareigojimus kuo greičiau įgyvendinti atsižvelgiant į koronaviruso pandemijos poveikį. Jos raginamos apsvarstyti novatoriškus darbo būdus ir pritaikyti savo procedūras, kad būtų galima reaguoti į kintančias realijas vietoje, be kita ko, pirmosiose prieglobsčio šalyse.

                     4.

                     Valstybės narės, kurios nevisiškai įvykdė savo įsipareigojimus pagal 2018–2019 m. ES perkėlimo į ES programą (22), raginamos šiuos įsipareigojimus įgyvendinti 2020 ir 2021 m. pagal PMIF nacionalines programas.

                     5.

                     2020 ir 2021 m. valstybės narės turėtų, kiek įmanoma, koronaviruso pandemijos aplinkybėmis tęsti su perkėlimu į ES susijusią veiklą ir daugiausia dėmesio skirti savo įsipareigojimams:

                                 (a)

                                 užtikrinti tolesnį Sirijos ir trečiųjų šalių piliečių bei asmenų be pilietybės, perkeltų dėl Sirijos konflikto, perkėlimą į ES iš Turkijos, siekiant remti 2016 m. kovo mėn. ES ir Turkijos pareiškimo įgyvendinimą; Tai, be kita ko, apima kartu su Turkija vykdomos savanoriškos humanitarinio priėmimo programos aktyvavimą su sąlyga, kad bus įvykdytos visos išankstinės sąlygos, o neteisėtas sienos kirtimas tarp Turkijos ir ES bus nutrauktas arba bent jau iš esmės ir tvariai sumažintas;

                                 (b)

                                 tęsti asmenų perkėlimą iš Libano ir Jordanijos;

                                 (c)

                                 prisidėti toliau stabilizuojant padėtį centrinėje Viduržemio jūros regiono dalyje asmenis, kuriems reikia apsaugos, perkeliant iš Libijos, Nigerio, Čado, Egipto, Etiopijos ir Sudano, taip pat remti UNCHR laikiną pažeidžiamiausių migrantų grupių iš Libijos, esančių Nigeryje ir Ruandoje, skubios evakuacijos mechanizmą.

                     6.

                     Valstybės narės raginamos lanksčiai reaguoti į neatidėliotinus perkėlimo poreikius visame pasaulyje. Jos raginamos įgyvendinti kuo daugiau perkėlimo į ES įsipareigojimų ir tinkamai panaudoti joms skirtą biudžetą. Jos turėtų įgyvendinti savo perkėlimo į ES programas glaudžiai bendradarbiaudamos su Jungtinių Tautų vyriausiojo pabėgėlių reikalų komisaro biuru (UNHCR) ir prireikus naudodamosi EASO parama.

                     7.

                     Siekiant užtikrinti perkėlimo į ES operacijų tęstinumą ir jas kuo didesniu mastu atnaujinti po koronaviruso pandemijos sukeltų sutrikimų, valstybės narės raginamos prisidėti prie būsimų perkėlimo į ES programų. Jų prašoma išplėsti esamas perkėlimo į ES programas, atnaujinti ankstesnes arba parengti naujas perkėlimo į ES programas, kad būtų padidintas priėmimo vietų skaičius asmenims, kuriems reikia tarptautinės apsaugos, kai visiems susijusiems asmenims saugiomis sąlygomis vėl bus galima rengti perkėlimo į ES operacijas.

            KOKYBIŠKŲ PERKĖLIMO Į ES PROGRAMŲ UŽTIKRINIMAS

                     8.

                     Valstybės narės turėtų užtikrinti, kad visi perkėlimo į ES proceso etapai būtų vykdomi laikantis aukštos kokybės standartų, visų pirma užtikrinant (nuotolinį) orientavimą prieš išvykimą ir teikiant informaciją po atvykimo. Jų prašoma suteikti tinkamus ir pakankamus priėmimo pajėgumus, atsižvelgiant į padidėjusias sveikatos sektoriaus problemas, kad būtų užtikrintas greitas atrinktų asmenų atvykimas į Europą.

                     9.

                     Valstybės narės raginamos parengti specialias ir veiksmingas į ES perkeltų asmenų integracijos ir socialinės įtraukties programas, kuriose visų pirma būtų atsižvelgiama į pažeidžiamumą. Jos raginamos glaudžiai bendradarbiauti su pilietine visuomene ir priimančiosiomis bendruomenėmis, kad būtų parengtos arba išplėstos perkėlimo į ES bendruomenės rėmimo programos, kuriomis siekiama veiksmingai, geriau ir greičiau integruoti perkeltus pabėgėlius į priimančiąsias visuomenes.

                     10.

                     Valstybės narės turėtų įgyvendinti vidaus stebėsenos ir vertinimo programas, skirtas jų perkėlimo į ES programų ir atitinkamų integracijos programų veiksmingumui ir efektyvumui įvertinti.

            HUMANITARINIO PRIĖMIMO SKATINIMAS

                     11.

                     Valstybės narės raginamos padidinti pažeidžiamų asmenų, kuriems reikia tarptautinės apsaugos, priėmimo į jų teritoriją skaičių. Be perkėlimo į ES, jos visų pirma turėtų apsvarstyti galimybę sukurti arba išplėsti kitus teisėtus būdus atvykti pažeidžiamiems asmenims, kuriems reikia tarptautinės apsaugos.

                     12.

                     Be to, valstybės narės raginamos sudaryti palankesnes sąlygas naudotis teise į šeimos susijungimą nustatant pagalbos šeimos susijungimui programas, kuriomis būtų pagerintos galimybės gauti informaciją ir supaprastintas prašymų teikimo procesas. Be to, jos raginamos numatyti būdus, kaip priimti tarptautinės apsaugos gavėjų šeimos narius pagal humanitarinio priėmimo programas, pavyzdžiui, šeimos rėmimo programas.

                     13.

                     Valstybės narės raginamos prisidėti prie ES požiūrio į bendruomenės rėmimą, atsižvelgiant į įvairius humanitarinio priėmimo modelius, kuriais remiantis pagal atitinkamus nacionalinius prioritetus būtų kuriamos priėmimo programos, ir atsižvelgti į ES išorės santykių prioritetus ir interesus.

                     14.

                     Valstybės narės raginamos glaudžiai bendradarbiauti su pilietine visuomene, kad būtų įdiegtos arba išplėstos bendruomenės rėmimo programos kaip humanitarinis priėmimo būdas, kai privatūs rėmėjai, privačių asmenų grupės arba ne pelno organizacijos dalyvauja skirtinguose programos etapuose – nuo asmenų, kuriems reikia tarptautinės apsaugos ES nepriklausančioje šalyje, nustatymo iki integracijos jiems atvykus.

                     15.

                     Rengdamos tokias bendruomenės rėmimo programas, valstybės narės ir jų partneriai turėtų nustatyti skaidrius ir nediskriminacinius asmenų, kuriems reikia tarptautinės apsaugos, atrankos kriterijus. Nuo programos pradžios jos turėtų užtikrinti, kad atitinkami pilietinės visuomenės ir vyriausybės vaidmenys ir atsakomybė būtų aiškiai apibrėžti etape prieš išvykimą ir po atvykimo. Valstybės narės tebėra atsakingos už saugumo patikrinimus ir priėmimo procedūras ir turi užtikrinti, kad būtų taikomos tinkamos apsaugos priemonės ir minimalios socialinės apsaugos sistemos.

                     16.

                     Valstybės narės raginamos įdiegti arba išplėsti bendruomenės rėmimo programas, kuriomis siekiama užtikrinti geresnę ir greitesnę asmenų, kuriems suteikta tarptautinė apsauga, integraciją ir socialinę įtrauktį priimančiosiose visuomenėse ir didesnę viešąją paramą kuriant palankesnes ir labiau įtraukias visuomenes.

                     17.

                     Valstybės narės raginamos užtikrinti, kad būtų galimybė palaikyti ryšius su privačiais rėmėjais koronaviruso pandemijos metu ir jai pasibaigus, ir užtikrinti, kad privatūs rėmėjai aktyviai remtų rėmimo programas.

                     18.

                     Valstybės narės raginamos pasinaudoti įvairiomis ES bendro finansavimo galimybėmis, kad būtų skatinamos bendruomenės rėmimo programos.

            ASMENŲ, KURIEMS REIKIA TARPTAUTINĖS APSAUGOS, VIENO IŠ PAPILDOMŲ ATVYKIMO BŪDŲ, SUSIJUSIŲ SU ŠVIETIMU IR DARBU, SKATINIMAS

                     19.

                     Valstybės narės raginamos rengti ir remti programas, kuriomis asmenims, kuriems reikia tarptautinės apsaugos, sudaromos palankesnės sąlygos naudotis kitais esamais teisėtais būdais, prireikus naudojantis ES priemonėmis, skirtomis nustatyti ir dokumentais patvirtinti jų įgūdžius ir kvalifikaciją. Valstybės narės taip pat skatinamos suteikti galimybių įsidarbinti, be kita ko, kuo anksčiau vykdydamos aktyvumo skatinimo programas (pvz., perkvalifikavimo ir kvalifikacijos kėlimo programas). Siekdamos kuo labiau palengvinti integraciją darbo rinkoje, valstybės narės turėtų glaudžiai bendradarbiauti su socialiniais partneriais.

                     20.

                     Valstybės narės turėtų apsvarstyti galimybę sudaryti geresnes sąlygas jaunimui, kuriam reikia tarptautinės apsaugos, patekti į universitetus, suteikiant jam galimybę įgyti studento statusą, atsižvelgiant į jo konkrečius poreikius. Glaudžiai bendradarbiaudamos su universitetais, valstybės narės galėtų apsvarstyti galimybę sukurti specialias programas, kurios galėtų apimti konkretų, lankstesnį akademinės atrankos procesą, finansinę paramą ir pritaikytas kalbų pamokas, arba išplėsti esamas iniciatyvas. Jos turėtų teikti konsultacijas ir padėti absolventams, norintiems pasilikti valstybėje narėje, ieškoti darbo.

                     21.

                     Valstybės narės turėtų svarstyti galimybę bendradarbiaujant su privačiuoju sektoriumi ir darbdaviais kurti novatoriškas tarptautines darbo jėgos judumo programas tiems asmenims, kuriems reikia apsaugos, nedarant poveikio jų teisėms į apsaugą.

                     22.

                     Valstybės narės raginamos prisidėti prie ES požiūrio į bendruomenės rėmimą, kuriuo būtų grindžiami papildomi su švietimu ir darbu susiję būdai atvykti asmenims, kuriems reikia tarptautinės apsaugos.

            VALSTYBIŲ NARIŲ BENDRADARBIAVIMO STIPRINIMAS IR PERKĖLIMO SKATINIMAS PASAULINIU LYGMENIU

                     23.

                     Siekiant pasinaudoti ES lygmens bendradarbiavimo ir koordinavimo perkėlimo į ES, humanitarinio priėmimo, bendruomenės ir papildomų būdų atvykti srityse teikiama nauda ir galimybėmis, valstybės narės raginamos dalyvauti EASO perkėlimo į ES ir humanitarinio priėmimo tinklo veikloje ir aktyviai prisidėti prie jo posėdžių ir veiklos.

                     24.

                     Valstybės narės turėtų bendradarbiauti EASO perkėlimo į ES ir humanitarinio priėmimo tinkle, kad būtų sudarytos palankesnės sąlygos laiku ir sklandžiai atnaujinti perkėlimą po to, kai bus panaikinti su koronaviruso pandemija susiję apribojimai, ir sukurti naujus darbo metodus ir naujas procedūras, kad perkėlimo operacijos vidutinės trukmės laikotarpiu taptų atsparesnės.

                     25.

                     Siekdamos toliau plėsti perkėlimą visame pasaulyje, valstybės narės turėtų bendradarbiauti su ES nepriklausančiomis šalimis ir padėti joms rengti perkėlimo programas stiprindamos gebėjimus ir dalydamosi patirtimi bei geriausios praktikos pavyzdžiais, remdamosi EASO ekspertinėmis žiniomis ir bendradarbiaudamos su UNHCR ir TMO.

            STEBĖSENA

                     26.

                     Gavusios prašymą, valstybės narės turėtų pranešti Komisijai į savo teritoriją pagal savo įsipareigojimus perkeltų asmenų skaičių, nurodydamos šalis, iš kurių jie buvo perkelti.

                     27.

                     Valstybės narės turėtų nuolat informuoti Komisiją apie priėmimą pagal humanitarinio priėmimo programas ir kitus papildomus priėmimo būdus.

            FINANSINĖ PARAMA

                     28.

                     Valstybės narės turėtų visapusiškai pasinaudoti finansine parama, teikiama iš Prieglobsčio, migracijos ir integracijos fondo likusiu jo įgyvendinimo laikotarpiu, kad įvykdytų perkėlimo į ES įsipareigojimus, siekdamos užtikrinti, kad visi šioje rekomendacijoje nurodyti perkėlimo į ES proceso etapai būtų vykdomi laikantis aukštos kokybės standartų.

                     29.

                     Siekdamos paremti ir pagerinti asmenų, kuriems reikia tarptautinės apsaugos, perkėlimą į ES, humanitarinį priėmimą ir kitus papildomus būdus, taip pat jų integraciją ir socialinę įtrauktį priimančiosiose visuomenėse, valstybės narės taip pat turėtų visapusiškai pasinaudoti kitomis ES finansavimo galimybėmis, visų pirma Europos socialinio fondo ir Europos regioninės plėtros fondo lėšomis, atsižvelgiant į atitinkamus šių fondų tikslus.

            ADRESATAI

         Ši rekomendacija skirta valstybėms narėms.

            Priimta Briuselyje 2020 m. rugsėjo 23 d.

                  Komisijos vardu

               Ylva JOHANSSON

                  Komisijos narė

            (1)  Bendrai finansuojamas iš Sąjungos biudžeto ir įgyvendinamas valstybių narių vadovaujamų konsorciumų.

            (2)  https://www.unhcr.org/the-global-compact-on-refugees.html.

            (3)  2018 m. Jungtinių Tautų vyriausiojo pabėgėlių reikalų komisaro biuras (UNHCR) perkėlimo įsipareigojimus gavo iš 29 šalių, palyginti su 35 šalimis 2017 m.; perkeliamų asmenų skaičius sumažėjo nuo 65 100 (2017 m.) iki 55 680 (2018 m.).

            (4)  2015 m. birželio 8 d. Komisijos rekomendacija (ES) 2015/914 dėl perkėlimo į ES programos (OL L 148, 2015 6 13, p. 32).

            (5)  2015 m. liepos 20 d. Taryboje posėdžiavusių valstybių narių vyriausybių atstovų išvados.

            (6)  2017 m. spalio 3 d. Komisijos rekomendacija (ES) 2017/1803 dėl asmenų, kuriems reikalinga tarptautinė apsauga, teisėtų atvykimo būdų gerinimo (OL L 259, 2017 10 7, p. 21).

            (7)  https://www.consilium.europa.eu/lt/press/press-releases/2016/03/18/eu-turkey-statement/.

            (8)  Šie perkėlimai iš dalies įtraukti į ES perkėlimo programas, nurodytas (8) ir (9) konstatuojamosiose dalyse.

            (9)  COM(2016) 468 final.

            (10)  Finansinę paramą sudaro 2019 ir 2020 m. biudžeto asignavimai, kurie valstybėms narėms buvo suteikti dviem dalimis.

            (11)  https://www.unhcr.org/news/press/2020/6/5eeb85be4/joint-statement-un-refugee-chief-grandi-ioms-vitorino-announce-resumption.html?query=resettlement resumption.

            (12)  C(2020) 2516final.

            (13)  Kai kuriose šalyse jos taip pat vadinamos privačiomis rėmimo programomis.

            (14)  https://op.europa.eu/fr/publication-detail/-/publication/1dbb0873-d349-11e8-9424-01aa75ed71a1/language-en/format-PDF/source-114630059.

            (15)  2019 m. kvietimas teikti paraiškas AMIF-2019-AG-Call, 1 tema: Skatinti asmenų, kuriems reikia apsaugos, integraciją pasitelkiant privataus rėmimo programas.

            (16)  2020 m. birželio 26 d. Komisijos įgyvendinimo sprendimas dėl Sąjungos veiksmų, susijusių su Prieglobsčio, migracijos ir integracijos fondu, finansavimo ir 2020 m. darbo programos priėmimo: https://ec.europa.eu/home-affairs/sites/homeaffairs/files/financing/fundings/migration-asylum-borders/asylum-migration-integration-fund/union-actions/docs/c4223-annex-decision-amif-awp-2020.pdf.

            (17)  https://www.unhcr.org/uk/protection/basic/5f5743f84/families-together-family-reunification-for-refugees-in-the-european-union.html.

            (18)  2003 m. rugsėjo 22 d. Tarybos Direktyva 2003/86/EB dėl teisės į šeimos susijungimą (OL L 251, 2003 10 3, p. 12).

            (19)  https://ec.europa.eu/migrantskills/#/.

            (20)  UNHCR skaičiavimai: https://www.unhcr.org/tertiary-education.html.

            (21)  2016 m. gegužės 11 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyva (ES) 2016/801 dėl trečiųjų šalių piliečių atvykimo ir gyvenimo mokslinių tyrimų, studijų, stažavimosi, savanoriškos tarnybos, mokinių mainų programų arba edukacinių projektų ir dalyvavimo Au pair programoje tikslais sąlygų (OL L 132, 2016 5 21, p. 21), 25 straipsnis.

            (22)  Rekomendacija (ES) 2017/1803.

            PRIEDAS

               Perkėlimas į ES. 2020 m. įsipareigojimai

                        Valstybė narė

                        Iš viso vietų 2020 m.

                        Belgija

                        758

                        Bulgarija  (*1)

                        [25]

                        Čekija

                        Danija

                        Vokietija

                        5 500

                        Estija

                        Airija

                        994

                        Graikija

                        Ispanija

                        1 000

                        Prancūzija

                        5 200

                        Kroatija

                        100

                        Italija

                        700

                        Kipras

                        Latvija

                        Lietuva

                        18

                        Liuksemburgas (*1)

                        [50]

                        Vengrija

                        Malta (*1)

                        [20]

                        Nyderlandai

                        1 902

                        Austrija

                        Lenkija

                        Portugalija

                        1 150

                        Rumunija

                        200

                        Slovėnija

                        Slovakija

                        Suomija

                        850

                        Švedija

                        5 114

                        Jungtinė Karalystė

                        6 000

                           IŠ VISO

                           29 487

               (*1)  Įsipareigojimų pagal ankstesnę programą įgyvendinimas (neįskaičiuotas į 2020 m. įsipareigojimus).