               16.1.2009

               LT

               Europos Sąjungos oficialusis leidinys

               C 11/1

         Rekomendacijos dėl geriausios praktikos, susijusios su Bendrijos galutinio vartotojo sertifikato elementais dėl kurių Tarybos dvejopo naudojimo prekių darbo grupė susitarė 2008 m. spalio 31 d. ir į kurias Nuolatinių atstovų komitetas atsižvelgė 2008 m. gruodžio 23 d. šį sertifikatą, tinkamai pasirašytą ir patvirtintą antspaudu, atitinkamais atvejais turi pateikti eksportuotojai nacionalinėms institucijoms kartu su prašymu leisti eksportuoti dvejopo naudojimo objektus (plg. Tarybos reglamento (EB) Nr. 1334/2000 6 straipsnio 2 dalį)
   (2009/C 11/01)


Svarbus teisinis pranešimas

|

52009PC0572

Rekomendacija Tarybos sprendimas dėl Europos bendrijos pozicijos persvarstant Susitarimą dėl pinigų su San Marino Respublika  /* KOM/2009/0572 galutinis - CNB 2009/0159 */

	[pic] | EUROPOS BENDRIJŲ KOMISIJA |Briuselis, 2009.10.16KOM(2009) 572 galutinis2009/0159 (CNB)RekomendacijaTARYBOS SPRENDIMASdėl Europos bendrijos pozicijos persvarstant Susitarimą dėl pinigų su San Marino RespublikaAIŠKINAMASIS MEMORANDUMASSiekiant užtikrinti tvarkos, kurią prieš euro įvedimą taikė Monakas, San Marinas ir Vatikanas bei Prancūzija ir Italija, teisinį tęstinumą, buvo sudaryti Europos bendrijos ir Monako, San Marino ir Vatikano susitarimai dėl pinigų.Praėjus dešimčiai metų po to, kai euro pakeitė Monako, San Marino ir Vatikano naudotas Italijos ir Prancūzijos nacionalines valiutas, Taryba paragino Komisiją peržiūrėti susitarimų dėl pinigų veikimą[1]. Vertinimo rezultatai pateikti Komisijos komunikate dėl piniginių susitarimų su Monaku, San Marinu ir Vatikanu veikimo[2]. Komisija priėjo prie išvados, kad reikia iš dalies pakeisti dabartinius susitarimus dėl pinigų tam, kad būtų užtikrinti nuoseklesni Bendrijos ir susitarimus pasirašiusių šalių santykiai. Šiame rekomendacijos priimti Tarybos sprendimą projekte nustatoma Bendrijos pozicija persvarstant susitarimą su San Marino Respublika.Komisija siūlo persvarstyti ir iš dalies pakeisti toliau išdėstytas nuostatas.-  Tam tikrų EB teisės aktų perkėlimas į vidaus teisęPrievolės, kurias pagal atitinkamus susitarimus dėl pinigų su Bendrija turi Monakas, San Marinas ir Vatikanas, yra labai nevienodos.Susitarime dėl pinigų su Monako Kunigaikštyste nustatyta daugiausia prievolių. Kitaip nei susitarime su Monaku, susitarimuose su San Marinu ir Vatikanu nenumatyta jokia konkreti prievolė perkelti ES teisės aktus, kuriais reglamentuojama grynųjų eurų apsauga nuo klastojimo, ir nenustatyti bendradarbiavimo su Bendrija šioje srityje būdai. Siekiant sudaryti vienodas sąlygas ir užtikrinti tinkamą eurų banknotų ir monetų apsaugą nuo klastojimo, San Marinas ir Vatikanas turi taikyti atitinkamus Bendrijos teisės aktus.Finansų įstaigos, vykdančios veiklą susitarimus dėl pinigų pasirašiusiose šalyse, gali naudotis Europos Sąjungos tarpbankinių atsiskaitymų, mokėjimų ir vertybinių popierių atsiskaitymo sistema. Monako Kunigaikštystė faktiškai naudojasi šia galimybe, todėl turi taikyti atitinkamus Bendrijos finansų ir bankų sektoriaus teisės aktus. Atsižvelgiant į San Marino bankų sektoriaus dydį ir glaudžią sąveiką su euro zonoje veikiančiais bankais (San Marino finansų įstaigos naudojasi mokėjimų sistemomis per Italijos bankus), San Marino Respublika taip pat turėtų suderinti savo bankų ir finansų sektoriaus teisės aktus su Bendrijoje taikomais teisės aktais. Dėl Bendrijos teisės aktų apimties ir ribotų San Marino administracinių pajėgumų, San Marinui turėtų būti suteiktas 5 metų pereinamasis laikotarpis.-  Įgyvendinimo priežiūros tvarkaKitaip nei susitarime su Monaku, su San Marinu ir Vatikanu pasirašytuose susitarimuose įgyvendinimo priežiūros tvarka nenumatyta. Kadangi reguliariai oficialių įgyvendinimo priežiūros veiksmų nesiimama, San Marinas ir Vatikanas reguliariai nepraneša apie susitarimų įgyvendinimą, ir šios šalys nėra tinkamai informuojamos apie susitarimų taikymo srityse galiojančių teisės aktų pasikeitimus. Todėl Komisija siūlo įsteigti du naujus jungtinius komitetus (panašius į tą, kuris veikia pagal susitarimą su Monako Kunigaikštyste) – su San Marino Respublika ir Vatikano Miesto Valstybe.Jungtinį komitetą su San Marino Respublika sudarytų San Marino, Italijos, Europos Komisijos ir Europos centrinio banko atstovai. Komitetas turėtų lengvinti susitarimo įgyvendinimą ir aptarti galimus Bendrijos teisės aktų, kuriuos turi taikyti San Marinas, sąrašo pakeitimus. Be to, jis galėtų priimti sprendimus dėl tam tikrų Susitarimu dėl pinigų jo kompetencijai priskirtų klausimų (pvz., tvirtinti kitą San Marino eurų monetas gaminančią kalyklą).-  Viršutinės išleidžiamų eurų monetų skaičiaus ribosDėl istorinių priežasčių viršutinės Monako, San Marino ir Vatikano per metus išleidžiamų monetų skaičiaus ribos buvo nustatytos dviem skirtingais būdais (Monakui šiuo metu leidžiama išleisti ne daugiau kaip 1/500-ąją Prancūzijoje nukaldinamų monetų, o San Marinas ir Vatikanas turi nekintamo dydžio kvotas), lėmusiais labai skirtingus rezultatus.Kad visoms šalims, su kuriomis sudaromi susitarimai dėl pinigų, būtų taikomos vienodos sąlygos, Komisija siūlo nustatyti naują vienodą metodą, kaip skaičiuoti viršutines išleidžiamų eurų monetų skaičiaus ribas (t. y. metodą, kuris būtų naudojamas ir visuose būsimuose susitarimuose).Naujosios viršutinės ribos būtų nustatomos remiantis kintama ir nekintama dalimis:1.  nekintama dalimi būtų siekiama patenkinti monetų kolekcininkų poreikius. Remiantis bendrais vertinimais, kolekcininkų rinkos poreikiams patenkinti turėtų pakakti maždaug 2 100 000 eurų bendros vertės monetų [3];2.  kintama dalis San Marino atveju būtų pagrįsta vidutiniškai vienam Italijos gyventojui tenkančiu monetų skaičiumi. Vidutinis vienam gyventojui tenkantis (n-1) metais Italijoje išleistų monetų skaičius būtų padaugintas iš San Marino gyventojų skaičiaus.3.  Eurų monetų kaldinimo taisyklėsDabartiniuose susitarimuose dėl pinigų teisė gaminti San Marino ir Vatikano eurų monetas suteikiama tik nacionalinei Italijos monetų kalyklai. Šią taisyklę lėmė istorinės priežastys: ji nustatyta, kai dar nebuvo grynųjų eurų apyvartos ir beveik visos euro zonos šalys kaldino eurų monetas tik savo pačių poreikiams. Dabar padėtis pasikeitė, nes daugelis euro zonos šalių monetas kaldinasi kitoje euro zonos šalyje.Todėl Komisija siūlo San Marinui ir Vatikanui sudaryti galimybę eurų monetas kaldintis kitoje ES monetų kalykloje, turinčioje eurų monetų gamybos patirties . Tačiau kitą kalyklą turėtų tvirtinti jungtinis komitetas.-  JurisdikcijaDabartiniuose susitarimuose dėl pinigų nenustatyti jokie svertai, kuriais Bendrija galėtų pasinaudoti tuo atveju, jei tuos susitarimus pasirašiusios šalys nevykdytų prievolių (pvz., laiku į vidaus teisę neperkeltų tam tikrų Bendrijos teisės aktų), išskyrus kraštutinę (todėl mažai tikėtiną) galimybę vienašališkai nutraukti susitarimą. Todėl Komisija siūlo, kad ginčams, kurių gali kilti taikant susitarimus dėl pinigų, spręsti būtų pasirinktas Europos Teisingumo Teismas.2009/0159 (CNB)RekomendacijaTARYBOS SPRENDIMASdėl Europos bendrijos pozicijos persvarstant Susitarimą dėl pinigų su San Marino RespublikaEUROPOS SĄJUNGOS TARYBA,atsižvelgdama į Europos bendrijos steigimo sutartį, ypač į jos 111 straipsnio 3 dalį,atsižvelgdama į Komisijos rekomendaciją[4],atsižvelgdama į Europos centrinio banko nuomonę[5],kadangi:4.  įvedus eurą, Bendrija turi kompetenciją spręsti pinigų ir valiutos kurso srities klausimus;5.  Taryba nustato derybų dėl susitarimų, susijusių su pinigais ir valiutos kurso režimu, ir jų sudarymo tvarką;6.  2000 m. lapkričio 29 d. Italijos Respublika Bendrijos vardu su San Marino Respublika sudarė Susitarimą dėl pinigų;7.  2009 m. vasario 10 d. Taryba nutarė, kad Komisija turėtų peržiūrėti, kaip veikia galiojantys susitarimai, ir apsvarstyti galimybę padidinti viršutines išleidžiamų monetų skaičiaus ribas;8.  Komunikate dėl piniginių susitarimų su Monaku, San Marinu ir Vatikanu veikimo[6] Komisija priėjo prie išvados, kad reikia iš dalies pakeisti dabartinį Susitarimą dėl pinigų su San Marino Respublika tam, kad būtų užtikrinti nuoseklesni Bendrijos ir susitarimus dėl pinigų pasirašiusių šalių santykiai;9.  todėl reikėtų kuo greičiau persvarstyti Susitarimą dėl pinigų su San Marinu, kad naujoji tvarka įsigaliotų 2010 m. sausio 1 d. – tuo pačiu metu kaip naujosios eurų monetų išleidimo tvarkos taisyklės, nustatytos 2008 m. gruodžio 19 d. Komisijos rekomendacijoje dėl apyvartinių eurų monetų nacionalinių pusių ir išleidimo bendrųjų gairių, kurią Taryba patvirtino 2009 m. vasario 10 d. išvadose.PRIĖMĖ ŠĮ SPRENDIMĄ:1 straipsnisItalijos Respublika kuo greičiau praneša San Marino Respublikai apie būtinybę iš dalies pakeisti galiojantį Susitarimą dėl pinigų, kurį Europos bendrijos vardu sudarė Italijos Respublika ir San Marino Respublika, ir pasiūlo persvarstyti atitinkamas susitarimo nuostatas.2 straipsnisBendrija siekia, kad persvarstant Susitarimą su San Marino Respublika būtų padaryti šie pakeitimai:10.  Susitarimą sudarytų Bendrija ir San Marino Respublika. Susitarimo tekstas būtų kodifikuotas dabartinio susitarimo tekstas su pakeitimais;11.  tiesiogiai į savo teisę perkeldama atitinkamus teisės aktus arba lygiaverčiais veiksmais San Marino Respublika įsipareigotų imtis visų reikiamų priemonių tam, kad:12.  būtų taikomi visi reikiami Bendrijos bankų ir finansų srities teisės aktai, ypač teisės aktai, kuriais reglamentuojama susijusių įstaigų veikla ir priežiūra;13.  būtų taikomi visi reikiami Bendrijos teisės aktai, susiję su pinigų plovimo prevencija, sukčiavimo ir grynųjų ir negrynųjų mokėjimo priemonių klastojimo prevencija, medaliais bei žetonais ir statistinės atskaitomybės reikalavimais.San Marino Respublika užtikrina, kad visi reikiami Bendrijos bankų ir finansų srities teisės aktai jos teritorijoje būtų įgyvendinti iki 2015 m. sausio 1 d. Parengiamas Susitarimo priedas, kuriame nurodomi terminai, iki kurių būtina imtis minėtų priemonių;14.  būtų persvarstytas viršutinių San Marino išleidžiamų eurų monetų skaičiaus ribų nustatymo metodas. Naujosios viršutinės ribos apskaičiuojamos taikant metodą, pagrįstą nekintama dalimi, kuria siekiama išvengti pernelyg didelio numizmatų spekuliavimo San Marino monetomis ir patenkinti paklausą kolekcinių monetų rinkoje, ir kintama dalimi, kuri apskaičiuojama n-1 metais išleistų monetų, vidutiniškai tenkančių vienam Italijos gyventojui, skaičių padauginus iš San Marino gyventojų skaičiaus;15.  būtų įsteigtas jungtinis komitetas, stebėsiantis, kaip įgyvendinamas Susitarimas. Jungtinį komitetą sudarytų San Marino Respublikos, Italijos Respublikos, Komisijos ir ECB atstovai. Jungtinis komitetas galėtų kiekvienais metais persvarstyti nekintamą dalį, kad būtų atsižvelgta į infliaciją ir pokyčius kolekcininkų rinkoje. Jungtinis komitetas sprendimus priimtų vieningai. Jungtinis komitetas priimtų savo darbo tvarkos taisykles;16.  San Marino Respublikos eurų monetas kaldintų Instituto Poligrafico e Zecca dello Stato . Tačiau jungtiniam komitetui pritarus San Marino Respublika galėtų iš ES eurų monetų kalyklų pasirinkti kitą rangovą. Kad ECB patvirtintų visą monetų emisiją, San Marino Respublikos išleistų monetų skaičius pridedamas prie šalies, kurioje yra įsikūrusi jas kaldinanti monetų kalykla, išleistų monetų skaičiaus;17.  ginčus, kurie gali kilti taikant Susitarimą, spręstų Europos Bendrijų Teisingumo Teismas.Jeigu Bendrija arba San Marinas laiko, kad kita Šalis neįvykdė prievolės, kurią ji turi pagal Susitarimą dėl pinigų, ji (jis) dėl to gali kreiptis į Teisingumo Teismą. Teismo sprendimas Šalims yra privalomas, ir jos turi imtis būtinų priemonių, kad jį įvykdytų per Teismo sprendime nustatytą laikotarpį. Jeigu per minėtą laikotarpį Bendrija arba San Marinas nesiima sprendimui įvykdyti būtinų priemonių, kita Šalis gali nedelsdama nutraukti Susitarimą.3 straipsnisDerybas su San Marino Respublika Bendrijos vardu veda Italijos Respublika ir Komisija. Derybose kaip visateisis dalyvis dalyvauja Europos centrinis bankas, kai sprendžiami su jo kompetencija susiję klausimai. Italijos Respublika ir Komisija pateikia susitarimo projektą Ekonomikos ir finansų komitetui, kad šis pareikštų savo nuomonę.4 straipsnisSusitarimą sudaro Taryba.Šis sprendimas skirtas Italijos Respublikai ir Komisijai.Priimta Briuselyje […]Tarybos varduPirmininkas [1] Tarybos išvados dėl apyvartinių eurų monetų nacionalinių pusių ir išleidimo bendrųjų gairių, 2009 m. vasario 10 d. 2922-asis Ekonomikos ir finansų tarybos posėdis.[2] COM (2009)359, 2009 m. liepos 14 d.[3] San Marinas, pavyzdžiui, šioje srityje pasiekė tam tikros sėkmės: daugiausia kaldino tam tikrų nominalų eurų monetas, kurios dabar naudojamos sandoriuose nominaliąja verte.[4] OL C […], […], p. […].[5] OL C […], […], p. […].[6] COM(2009)359


				|

		52013DC0351

			Rekomendacija TARYBOS REKOMENDACIJA dėl 2013 m. Belgijos nacionalinės reformų programos su Tarybos nuomone dėl 2012–2016 m. Belgijos stabilumo programos /* COM/2013/0351 final - 2013/ () */

Rekomendacija
TARYBOS REKOMENDACIJA
dėl 2013 m. Belgijos
nacionalinės reformų programos
su Tarybos nuomone dėl 2012–2016 m. Belgijos stabilumo programos

EUROPOS SĄJUNGOS TARYBA,
atsižvelgdama į Sutartį dėl
Europos Sąjungos veikimo, ypač į jos 121 straipsnio 2 dalį
ir 148 straipsnio 4 dalį,
atsižvelgdama į 1997 m. liepos
7 d. Tarybos reglamentą (EB) Nr. 1466/97 dėl biudžeto
būklės priežiūros stiprinimo ir ekonominės politikos
priežiūros bei koordinavimo[1],
ypač į jo 5 straipsnio 2 dalį,
atsižvelgdama į 2011 m.
lapkričio 16 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamentą (ES)
Nr. 1176/2011 dėl makroekonominių disbalansų prevencijos ir
naikinimo[2],
ypač į jo 6 straipsnio 1 dalį,
atsižvelgdama į Europos Komisijos
rekomendaciją[3],
atsižvelgdama į Europos Parlamento
rezoliucijas[4],
atsižvelgdama į Europos Vadovų
Tarybos išvadas,
atsižvelgdama į Užimtumo komiteto
nuomonę,
pasikonsultavusi su Ekonomikos ir finansų
komitetu,
kadangi:
(1)       2010 m. kovo 26 d.
Europos Vadovų Taryba pritarė Komisijos pasiūlymui
įgyvendinti naują augimo ir darbo vietų kūrimo „Europa
2020“, grindžiamą geresniu ekonominės politikos koordinavimu, ir
daugiausia dėmesio skirti toms svarbioms sritims, kuriose reikia imtis
veiksmų, kad būtų stiprinamas Europos tvaraus augimo ir
konkurencingumo potencialas;
(2)       2010 m. liepos
13 d. Taryba, remdamasi Komisijos pasiūlymais, priėmė
rekomendaciją dėl valstybių narių ir Sąjungos
bendrųjų ekonominės politikos gairių (2010–2014 m.), o
2010 m. spalio 21 d. – sprendimą dėl valstybių
narių užimtumo politikos gairių[5],
kurios kartu sudaro integruotas gaires. Į šias integruotas gaires
valstybių narių paprašyta atsižvelgti formuojant nacionalinę
ekonominę ir užimtumo politiką;
(3)       2012 m. birželio
29 d. valstybių ar vyriausybių vadovai nusprendė priimti
Susitarimą dėl ekonomikos augimo ir darbo vietų kūrimo,
kuriuo nustatė nuoseklią nacionalinių, ES ir euro zonos
veiksmų, naudojant visus galimus svertus, priemones ir politikos
strategijas, sistemą. Jie nutarė, kokių veiksmų
reikėtų imtis valstybių narių lygmeniu, visų pirma
išreikšdami tvirtą įsipareigojimą siekti strategijos „Europa
2020“ tikslų ir įgyvendinti konkrečioms šalims skirtas
rekomendacijas;
(4)       2012 m. liepos 6 d.
Taryba priėmė rekomendaciją dėl 2012 m. Belgijos
nacionalinės reformų programos ir nuomonę dėl atnaujintos
2011–2015 m. Belgijos stabilumo programos;
(5)       2012 m. lapkričio
28 d. Komisija priėmė metinę augimo apžvalgą[6], kuria pradedamas 2013 m.
Europos ekonominės politikos koordinavimo semestras. Be to, 2012 m.
lapkričio 28 d. Komisija pagal Reglamentą (ES)
Nr. 1176/2011 priėmė Įspėjimo mechanizmo
ataskaitą[7],
kurioje nurodė, kad Belgija yra viena iš valstybių narių,
dėl kurios reikės parengti nuodugnią apžvalgą;
(6)       2013 m. kovo 14 d.
Europos Vadovų Taryba patvirtino prioritetus, kuriais turi būti
užtikrintas finansinis stabilumas, fiskalinis konsolidavimas ir ekonomikos
augimo skatinimo veiksmai. Ji pabrėžė, kad reikia vykdyti
diferencijuotą, ekonomikos augimą skatinantį fiskalinį
konsolidavimą, atkurti įprastas skolinimo ekonomikai sąlygas,
skatinti ekonomikos augimą ir konkurencingumą, spręsti nedarbo
problemą, šalinti socialines krizės pasekmes ir modernizuoti
viešąjį administravimą;
(7)       2013 m. balandžio
10 d. Komisija pagal Reglamento (ES) Nr. 1176/2011 dėl
makroekonominių disbalansų prevencijos ir naikinimo 5 straipsnį
paskelbė Belgijai skirtą nuodugnią apžvalgą[8]. Komisijai atlikus
analizę, galima daryti išvadą, kad Belgijoje yra susidaręs
makroekonominis disbalansas, kurį reikia stebėti ir dėl kurio
reikėtų imtis politikos veiksmų. Visų pirma
reikėtų toliau skirti dėmesį makroekonominiams
pokyčiams prekių išorės konkurencingumo ir įsiskolinimo
srityse, pirmiausia dėl didelės valstybės skolos pasekmių
realiajai ekonomikai;
(8)       2013 m. balandžio
29 d. Belgija pateikė 2013 m. atnaujintą 2012–2016 m.
stabilumo programą ir 2013 m. nacionalinę reformų
programą. Siekiant atsižvelgti į abiejų programų
sąsają, jos vertintos vienu metu;
(9)       remdamasi 2013 m.
stabilumo programos vertinimu pagal Tarybos reglamentą (EB)
Nr. 1466/97, Taryba mano, kad makroekonominis scenarijus, kuriuo
grindžiamos programoje pateiktos biudžeto projekcijos, yra tikėtinas.
Palyginti su Komisijos 2013 m. pavasario prognozėmis, kuriose
prognozuojama, kad BVP 2013 m. nesikeis ir 2014 m. padidės 1,2 %,
jis šiek tiek optimistiškesnis (prognozuojant atitinkamai 0,2 % ir
1,5 % didėjimą). Nuo 2010 m. Belgija įgyvendino
konsolidavimo priemones, visų pirma 2012 m. ir, taip pat
2012 m., pradėjo pensijų sistemos, bedarbių pašalpų
sistemos ir produktų rinkų struktūrines reformas. Vis dėlto
fiskalinės priemonės buvo nepakankamos, kad atitiktų
2009 m. gruodžio 2 d. Tarybos rekomendacijas ištaisyti perviršinio
deficito padėtį. Be to, atsižvelgiant į bankų grupės Dexia
rekapitalizavimą, kuris deficito rezultatams turėjo 0,8 % BVP
neigiamą poveikį, ir prastesnius, nei tikėtasi, ekonominius
pokyčius antrąjį 2012 m. pusmetį, vėluojama iki
nustatyto termino pašalinti perviršinį deficitą. Kadangi perviršinis
deficitas 2012 m. nebuvo pašalintas, dabar numatoma, kad nuo 2013 m.
deficitas turėtų būti sumažintas iki mažesnio nei 3 % BVP
lygio. Programoje nustatytas biudžeto strategijos tikslas – iki 2015 m.
pasiekti struktūriniu požiūriu subalansuotą biudžetą ir po
metų pasiekti vidutinės trukmės laikotarpio tikslą.
Programa pakeitė vidutinės trukmės laikotarpio tikslą nuo
0,5 % BVP iki 0,75 % BVP perviršio. Naujas vidutinės
trukmės laikotarpio tikslas atitinka Stabilumo ir augimo pakto
reikalavimus. Programa atitinka naują 2013 m. PDP terminą,
tačiau, remiantis pavasario prognozėmis, patikimumo riba siekiant
nepažeisti Sutarties pamatinės vertės yra nedidelė – pagal
prognozes 2013 m. deficitas sieks 2,9 % BVP. Planuojama metinė
pažanga siekiant vidutinės trukmės laikotarpio tikslo, kuris pagal
prognozes turėtų būti pasiektas 2016 m., struktūriniu
požiūriu viršija 0,5 % BVP. Konsolidavimo priemonių po
2013 m. nenurodyta. Remiantis programoje pateikta informacija, valdžios
sektoriaus augimo tempas, atėmus diskrecines pajamų priemones,
2014–2016 m. turėtų prisidėti prie metinio
struktūrinio koregavimo siekiant vidutinės trukmės laikotarpio
tikslo 0,5 % BVP. Pagal programą skolos santykis pasieks
didžiausią 100,0 % BVP lygį 2013 m. ir iki 2016 m.
palaipsniui sumažės iki 93,0 % BVP. Prognozuojama, kad nuo 2014 iki
2016 m. Belgijoje bus pereinamasis laikotarpis, kiek tai susiję su
skolos kriterijaus laikymusi. Pagal planus skolos kriterijus bus pasiektas
pereinamojo laikotarpio pabaigoje. Remiantis Komisijos 2013 m. pavasario
prognozėmis, pagal kurias prognozuojama, kad skolos santykis pasieks 101,4 %
2013 m. ir toliau didės iki 102,1 % BVP 2014 m. (darant
prielaidą, kad politika nesikeis), skolos mažinimo taisyklės
laikymasis 2014 m. nebus užtikrintas, ir tai rodo, kad pažanga siekiant vidutinės
trukmės laikotarpio tikslo yra nepakankama. Programoje nepaaiškinama, kaip
planuojamas koregavimas bus paskirstytas skirtingais valdžios lygmenimis – tai
klausimas, kuris taip pat minėtas praėjusių metų
konkrečiai šaliai skirtoje rekomendacijoje. Be nustatytos taisyklėmis
pagrįstos daugiametės valdžios sektoriaus programos yra būtina
parengti aiškius koordinavimo susitarimus ir dėl jų sutarti, siekiant
užtikrinti labiau savaiminį tvirtų regionų, bendruomenių ir
vietos valdžios įstaigų įsipareigojimų siekti biudžeto
tikslų prisiėmimą ir užtikrinti jų vykdymą;
(10)     Belgijoje jau
2010–2020 m. laikotarpiu labai smarkiai padidės projektuojamos su
visuomenės senėjimu susijusios išlaidos (+2,0 proc. punkto BVP),
visų pirma pensijų ir ilgalaikės priežiūros srityse.
Pradėta senatvės socialinio draudimo sistemos reforma
turėtų teigiamai paveikti vyresnio amžiaus žmonių užimtumo
lygį. Vis dėlto prognozės rodo, kad Belgija nepasieks šioje
srityje nusistatyto 2020 m. tikslo. Atsižvelgiant į problemos
dydį reikės vykdyti daugiau reformų, siekiant pašalinti faktinio
pensinio amžiaus ir teisės aktais nustatyto pensinio amžiaus
atotrūkį. Priemonės, kuriomis teisės aktais nustatytas
pensinis amžius susiejamas su tikėtinos vidutinės gyvenimo
trukmės pokyčiais, turėtų padėti užtikrinti ilgalaikį
pensijų sistemos tvarumą. Poreikį pasiekti finansinį tvarumą
reikės suderinti su poreikiu išlaikyti senatvės socialinio draudimo
sistemos adekvatumą. Atsižvelgiant į gana aukštą priežiūros
Belgijos globos įstaigose kainą reikėtų išnagrinėti
būdus, kaip veiksmingiau panaudoti viešąsias lėšas
ilgalaikės priežiūros paslaugoms, sumažinti sveikatos priežiūros
ir reabilitacijos paslaugų sąnaudas ir sukurti geresnes savarankiško
gyvenimo sąlygas;
(11)     Belgijos ilgalaikį
konkurencingumo praradimą lėmė keli veiksniai, be kita ko, darbo
užmokesčio nustatymo sistema, gamybos veiksnių rinkų veikimo
sutrikimai ir su sąnaudomis nesusiję veiksniai, susiję su
ekonomikos inovaciniais gebėjimais. 1996 m. darbo užmokesčio
norma, kuria siekta išlaikyti konkurencingumą pagrindinių prekybos
partnerių atžvilgiu, ne visada atliko savo vaidmenį. Iki šiol
priimtos skubios priemonės darbo užmokestį labiau susieti su našumo
lygiu yra priemonės teisinga linkme, tačiau yra nepakankamos, kad
būtų užtikrintas darbo užmokesčio ir našumo pokyčių
suderinamumas ilguoju laikotarpiu. Vis dar reikia struktūriškai
patobulinti derybų dėl darbo užmokesčio sistemą, be kita
ko, nustatant savaiminius patikslinimus, kai darbo užmokesčio normos
nesilaikoma arba kai sveikatos indeksas didėja sparčiau nei darbo
užmokestis pagrindiniuose prekybos partneriuose. Derybų dėl darbo
užmokesčio sistema turėtų užtikrinti, kad darbo užmokesčio
pokyčiai atitiktų vietos lygmens našumo dinamiką. Belgijos
specializacija – tarpinių produktų, kurių tarptautinė konkurencija
yra didelė, gamyba, todėl yra sunku į galutinę kainą
įtraukti gamybos veiksnių kainos pokyčius. Nors Belgijos stipri
mokslinių tyrimų ir inovacijų sistema švelnino sąnaudų
konkurencingumo problemą, įmonių MTTP veikla išlieka labai
koncentruota ir daugelis įmonių atsilieka MTTP veiklos srityje.
Reikia pagerinti pagrindines sąlygas perėjimui link žinioms
imlesnės ekonomikos pagreitinti, daugiausia dėmesio skiriant
verslumui, įmonių dinamiškumo skatinimui ir žmogiškojo kapitalo
formavimui;
(12)     elektros energijos, dujų
ir daugelio kitų prekių ir paslaugų kainos Belgijoje yra
aukštesnės nei kitose valstybėse narėse – tai rodo silpną
konkurenciją ir struktūrines kliūtis. Kainos mažmeninės
prekybos sektoriuje išlieka aukštesnės už euro zonos vidurkį, o
laisvosioms profesijoms taikomi apribojimai stabdo inovacinių verslo
modelių plėtrą ir riboja investicijas. Belgija pasiekė tik
nedidelę pažangą didindama konkurenciją tinklų
pramonėje ir dar iki galo neužbaigtas stiprių ir nepriklausomų
reguliavimo institucijų kūrimas. Belgijoje mobiliojo
plačiajuosčio ryšio skverbtis yra antra pagal mažumą ES,
daugiausia dėl reguliavimo ir koordinavimo problemų, susijusių
su gebėjimu naudotis dažnių spektru. Nors tai, kad daugiau
vartotojų pakeitė energijos tiekėją, sumažino tradicinio energijos
operatoriaus dominavimą, konkurencija mažmeninėje elektros energijos
ir dujų rinkoje ir elektros energijos didmeninėje rinkoje vis dar
apsunkinta ir, palyginti su kaimyninėmis šalimis, dėl didelių
paskirstymo išlaidų neproporcingai didinamos grynosios kainos pramoniniams
vartotojams. Belgijos sprendimas kontroliuoti galutiniams vartotojams taikomas
elektros energijos ir dujų mažmenines kainas gali stabdyti investicijas
į pajėgumus ir naujų dalyvių patekimą į rinką.
Licencijavimo sąlygos pašto sektoriuje vis dar kelia
nuogąstavimų. Vidaus geležinkelių keleivių transportas
neatvertas konkurencijai, o teisės aktai dėl uostų darbo
jėgos dar nemodernizuoti. Atsižvelgiant į minėtų
sektorių svarbą konkurencingumui, būtina skubiai priimti šias
priemones;
(13)     Belgijos mokesčių
sistema neproporcingai pagrįsta tiesioginiais mokesčiais ir joje yra
spragų, kurios mažina jos teisingumą. Nors Belgija dėjo tam
tikrų pastangų sumažinti bendrą darbo jėgos apmokestinimą,
netiesioginių mokesčių norma daugumai darbuotojų
kategorijų vis dar yra viena didžiausių ES. Belgija išlieka viena iš
šalių, kuriose aplinkos mokesčiai sudaro mažiausią bendrų
mokestinių pajamų dalį. Dar yra galimybių imtis
priemonių siekiant supaprastinti mokesčių sistemą ir
padidinti jos veiksmingumą, be kita ko, sumažinant ir supaprastinant
mokesčių išlaidas bei panaikinant nepagrįstas arba neveiksmingas
sumažinto PVM normas.
(14)     Belgijoje dalyvavimo darbo
rinkoje lygis yra mažesnis už ES vidurkį ir jis nedidėja, be to,
smarkiai skiriasi regionų ir gyventojų grupių užimtumo ir
nedarbo lygis. Gyventojų grupės, kurių dalyvavimo darbo rinkoje
lygis žemiausias, apima iš migrantų šeimų kilusius asmenis,
pagyvenusius asmenis ir žemos kvalifikacijos jaunus asmenis iš visų
regionų. Šioms grupėms taip pat kyla didesnė skurdo ir
socialinės atskirties rizika. Bedarbio pašalpų sistemos reforma yra
žingsnis reikiama linkme, tačiau vien tik tuo nebus užtikrinta
veiksmingesnė darbo pasiūlos ir paklausos atitiktis, jeigu ji nebus
susieta su veiksminga pagalba ieškant darbo ir mokymo galimybėmis.
Tikslinių mažinimo priemonių federaliniu lygmeniu ir regionų
įgyvendinamų užimtumo rėminimo schemų sąveika kelia
daug painiavos. Nors žemos kvalifikacijos jauniems žmonėms skirtomis
schemomis greičiausiai galėtų pasinaudoti ir migrantai,
trūksta visapusiškos konkrečiai šiai tikslinei grupei skirtos
strategijos. Be to, atrodo, kad būtų sunku išspręsti tam tikras
darbo jėgos neatitikties darbo rinkos poreikiams problemas smarkiai
nepadidinus tarpregioninio darbuotojų judumo. Reikalingi išsamesni
vertinimai, kaip padidinti švietimo ir mokymo paslaugų skaidrumą ir
veiksmingumą bei kaip sustiprinti skirtingų mokymo teikėjų
sąveiką;
(15)     šiltnamio efektą
sukeliančių dujų projekcijos iki 2020 m. rodo, kad Belgija
neįvykdys savo 15 % mažinimo tikslo. Neaišku, kaip pavienėmis
skirtingų valdžios įstaigų iniciatyvomis būtų
užtikrinta, kad šis tikslas būtų pasiektas, arba kaip našta bus
pasidalinta tarp regionų. Neaiškus bendras emisijų mažinimo
priemonių, visų pirma susijusių su transporto sektoriumi ir
pastatais, poveikis. Apskaičiuota, kad dėl grūsčių
Belgijos ekonomika praranda net 2 % BVP – tai vienas didžiausių
lygių Europoje, tačiau naujos transporto mokesčių sistemos
įgyvendinimas trijuose regionuose atidėtas iki 2016 m.;
(16)     dėl
koordinavimo aspektų, susijusių su regionine viešosios
administracijos struktūra, svarbu, kad viešasis valdymas būtų
organizuotas veiksmingai, nes dėl įvairių tinklų,
lygių ir subjektų egzistavimo gali būti dubliuojamos
struktūros, silpninamas valdymas ir didinamos administracinės
išlaidos. Šie klausimai yra itin svarbūs mokesčių ir dalijimosi
našta įgyvendinant biudžetines priemones, be kita ko, apimančias
švietimą ir socialinę apsaugą, srityse, kuriose apskritai
būtina daugiau bendradarbiauti ir derinti veiksmus;
(17)     atsižvelgdama į Europos
semestrą, Komisija atliko išsamią Belgijos ekonominės politikos
analizę. Ji įvertino stabilumo programą ir nacionalinę
reformų programą ir pateikė nuodugnią apžvalgą.
Komisija įvertino ne tik jų svarbą tvariai fiskalinei ir
socialinei bei ekonominei Belgijos politikai, bet ir tai, kaip laikomasi ES
taisyklių ir gairių, nes ES priemonėmis prisidedant prie
būsimų nacionalinių sprendimų būtina stiprinti
bendrą Europos Sąjungos ekonomikos valdymą. Jos rekomendacijos
atsižvelgiant į Europos semestrą pateiktos toliau išdėstytose
1–7 rekomendacijose;
(18)     atsižvelgdama į šį
vertinimą, Taryba išnagrinėjo Belgijos stabilumo programą ir
savo nuomonę[9] visų
pirma pateikė 1 rekomendacijoje;
(19)     atsižvelgdama į Komisijos
nuodugnios apžvalgos ir šio vertinimo rezultatus, Taryba išnagrinėjo
Belgijos nacionalinę reformų programą ir stabilumo
programą. Jos rekomendacijos pagal Reglamento (ES) Nr. 1176/2011
dėl makroekonominių disbalansų prevencijos ir naikinimo 6
straipsnį pateiktos toliau išdėstytose 1, 2, 3, 4 ir 5
rekomendacijose;
(20)     atsižvelgdama į Europos
semestrą, Komisija taip pat atliko visos euro zonos ekonominės
politikos analizę. Ja remdamasi Taryba parengė konkrečias rekomendacijas
valstybėms narėms, kurių valiuta yra euras. Belgija taip pat
turėtų užtikrinti, kad šios rekomendacijos būtų
įgyvendintos visiškai ir laiku,
REKOMENDUOJA Belgijai 2013–2014 m.
imtis šių veiksmų:
1.           Priimti papildomas priemones
siekiant įgyvendinti struktūrinio koregavimo priemones, nurodytas
Tarybos sprendime, siekiant 2013 m. pašalinti perviršinį
deficitą ir padidinti konsolidavimo tvarumą ir patikimumą.
Siekiant tvariai panaikinti fiskalinį disbalansą būtina
patikimai įgyvendinti plataus užmojo struktūrines reformas, kurios
padidintų koregavimo pajėgumą ir paskatintų augimą.
Pašalinus perviršinį deficitą tinkamu tempu vykdyti
struktūrinį koregavimą, kad iki 2016 m. būtų pasiektas
vidutinės trukmės laikotarpio tikslas, ir užtikrinti, kad didelis
skolos santykis imtų patikimai mažėti. Šiuo tikslu iki 2013 m. spalio
15 d. pateikti 2014 m. augimui palankias struktūrines priemones, kuriomis
būtų užtikrintas tvarus perviršinio deficito pašalinimas ir pakankama
pažanga siekiant vidutinės trukmės laikotarpio tikslo. Užtikrinti,
kad koregavimas būtų paskirstytas visu laikotarpiu arba netgi
būtų sutelktas į laikotarpio pradžią. Priimti aiškius
koordinavimo susitarimus, siekiant užtikrinti, kad biudžeto tikslai
vidutinės trukmės laikotarpio planavimo požiūriu būtų
teisiškai privalomi federaliniu ir federalinei valdžiai atskaitingu lygiu, be
kita ko, laiku priimant taisyklę dėl valdžios sektoriaus balanso /
perviršio, kuri atitiktų Sutarties dėl stabilumo, koordinavimo ir
valdymo ekonominėje ir pinigų sąjungoje reikalavimus, ir visuose
valdžios sluoksniuose padidinti dalijimosi našta skaidrumą ir
atskaitomybę.
2.           Sustiprinti pastangas
siekiant pašalinti faktinio pensinio amžiaus ir teisės aktais nustatyto
pensinio amžiaus atotrūkį, be kita ko, greitai palaipsniui
panaikinant ankstyvo pasitraukimo iš darbo rinkos galimybes. Senatvės
socialinio draudimo sistemos pertvarką pagrįsti aktyviam
senėjimui palankiomis užimtumo rėmimo priemonėmis ir darbo
rinkos reformomis. Sparčiau priimti sprendimą susieti teisės
aktais nustatytą pensinį amžių su vidutine tikėtina
gyvenimo trukme. Toliau didinti viešųjų išlaidų ilgalaikei
priežiūrai globos įstaigose veiksmingumą.
3.           Siekiant atkurti
konkurencingumą tęsti vykdomus veiksmus pertvarkyti darbo
užmokesčio nustatymo, įskaitant darbo užmokesčio
indeksavimą, sistemą, visų pirma, konsultuojantis su
socialiniais partneriais pagal nacionalinę tvarką imtis
struktūrinių priemonių, siekiant užtikrinti, kad darbo
užmokestis būtų nustatomas atsižvelgiant į našumo pokyčius,
būtų atsižvelgta į regioninius našumo ir darbo rinkos
sąlygų skirtumus ir būtų užtikrintas savaiminis
tikslinimas, kai darbo užmokesčio kitimas neigiamai veikia
sąnaudų konkurencingumą.
4.           Pateikti konkrečias su
tam tikru laikotarpiu susietas struktūrines priemones, skirtas
konkurencijai paslaugų sektoriuje padidinti, pašalinant kliūtis
mažmeninės prekybos sektoriuje ir per didelius laisvosioms profesijoms
taikomus apribojimus ir pagerinti mobiliojo plačiajuosčio ryšio
teikimą. Toliau gerinti energetikos sektoriaus veikimą mažinant
paskirstymo išlaidas ir stebint mažmeninio pardavimo kainas, stiprinti
energetikos, telekomų ir transporto sektorių (geležinkelio, oro
uostų, uostų, kelių transporto) reguliavimo įstaigų
nepriklausomumą. Pašalinti likusias reguliavimo kliūtis pašto sektoriuje.
5.           Nustatyti konkrečius tam
tikro laikotarpio pasiūlymus darbo jėgos apmokestinimą pakeisti
mažiau augimą iškraipančiomis mokesčių bazėmis,
visų pirma išnagrinėjus aplinkos mokesčių galimybes,
pavyzdžiui, galimybes apmokestinti dyzeliną, šildymo kurą ir
įmonių automobilių asmeninį naudojimą. Supaprastinti
mokesčių sistemą sumažinant su pajamų apmokestinimu
susijusias mokesčių išlaidas, padidinant PVM veiksmingumą ir
pagerinant mokestinių prievolių vykdymą pašalinus esamas
spragas.
6.           Toliau mažinti paskatas
nedirbti užtikrinant veiksmingą darbo paieškos reikalavimų
vykdymą ir asmens poreikiams pritaikytas visiems bedarbiams skirtas
pagalbos ieškant darbo paslaugas. Imtis priemonių padidinti darbo
jėgos judumą tarp regionų. Supaprastinti ir sustiprinti užimtumo
paskatų, aktyvinimo, darbo jėgos atitikties darbo rinkai, švietimo,
mokymosi visą gyvenimą ir profesinio mokymo vyresnio amžiaus
žmonėms ir jaunimui politikos darną. Sukurti visapusiškas
socialinės įtraukties strategijas iš migrantų šeimų
kilusiems asmenims.
7.           Imtis konkrečių
priemonių ir sutarti dėl aiškaus federalinių ir regioninių
valdžios įstaigų užduočių atskyrimo, kad būtų
užtikrinta pažanga siekiant tikslų sumažinti šiltnamio efektą
sukeliančių dujų išmetimą sektoriuose, kuriems netaikoma
apyvartinių taršos leidimų prekybos sistema, visų pirma
transporto ir pastatų.
Priimta Briuselyje
                                                                       Tarybos
vardu
                                                                       Pirmininkas
[1]               OL L 209, 1997 8 2, p. 1.
[2]               OL L 306, 2011 11 23, p. 25.
[3]               COM(2013) 351 final.
[4]               P7_TA(2013)0052 ir P7_TA(2013)0053.
[5]               2013 m. balandžio 22 d. Tarybos
sprendimas 2013/208/ES.
[6]               COM(2012) 750 final.
[7]               COM(2012) 751 final.
[8]               SWD(2013) 113 final.
[9]               Pagal Tarybos reglamento (EB) Nr. 1466/97 5 straipsnio 2
dalį.


title: 2013 m. balandžio 26 d. Europos Centrinio Banko rekomendacija, skirta Europos Sąjungos Tarybai dėl Suomen Pankki išorės auditoriaus (ECB/2013/12)

text:
               3.5.2013

               LT

               Europos Sąjungos oficialusis leidinys

               C 126/1

         EUROPOS CENTRINIO BANKO REKOMENDACIJA
   2013 m. balandžio 26 d.
   skirta Europos Sąjungos Tarybai dėl Suomen Pankki išorės auditoriaus
   (ECB/2013/12)
   2013/C 126/01
   EUROPOS CENTRINIO BANKO VALDANČIOJI TARYBA,
   atsižvelgdama į Europos centrinių bankų sistemos ir Europos Centrinio Banko statutą, ypač į jo 27 straipsnio 1 dalį,
   kadangi:

               (1)

               Europos Centrinio Banko (ECB) ir valstybių narių, kurių valiuta yra euro, nacionalinių centrinių bankų sąskaitų auditą atlieka nepriklausomi išorės auditoriai, kuriuos rekomenduoja ECB valdančioji taryba ir tvirtina Europos Sąjungos Taryba;

               (2)

               dabartinio Suomen Pankki išorės auditoriaus įgaliojimai baigėsi po 2012 finansinių metų audito, todėl būtina paskirti išorės auditorius nuo 2013 finansinių metų;

               (3)

                  Suomen Pankki išorės auditoriumi 2013–2019 finansiniams metams pasirinko PricewaterhouseCoopers Oy,

         PRIĖMĖ ŠIĄ REKOMENDACIJĄ:
   Rekomenduojama PricewaterhouseCoopers Oy skirti Suomen Pankki išorės auditoriumi 2013–2019 finansiniams metams.

      Priimta Frankfurte prie Maino 2013 m. balandžio 26 d.

            ECB Pirmininkas

         Mario DRAGHI


title: 2014/661/ES: 2014 m. rugsėjo 10 d. Komisijos rekomendacija dėl 2 ir 3-monochlorpropano-1,2-diolio (2 ir 3-MCPD), 2- ir 3-MCPD riebalų rūgščių esterių ir glicidilo riebalų rūgščių esterių maiste stebėsenos  Tekstas svarbus EEE

text:
               12.9.2014

               LT

               Europos Sąjungos oficialusis leidinys

               L 271/93

         KOMISIJOS REKOMENDACIJA
   2014 m. rugsėjo 10 d.
   dėl 2 ir 3-monochlorpropano-1,2-diolio (2 ir 3-MCPD), 2- ir 3-MCPD riebalų rūgščių esterių ir glicidilo riebalų rūgščių esterių maiste stebėsenos
   (Tekstas svarbus EEE)

      (2014/661/ES)

   EUROPOS KOMISIJA,
   atsižvelgdama į Sutartį dėl Europos Sąjungos veikimo, ypač į jos 292 straipsnį,
   kadangi:

               (1)

               3-monochlorpropano-1,2-diolis (3-MCPD) yra perdirbant maistą susidarantis teršalas, priskiriamas prie žmonėms galimai kancerogeniškų teršalų, kuriems nustatyta 2 μg/kg kūno masės leidžiamoji paros dozė (LPD) (1). Didžiausia leidžiamoji 20 μg/kg koncentracija hidrolizuotame augaliniame baltyme (HVP) ir sojų padaže buvo nustatyta Komisijos reglamentu (EB) Nr. 1881/2006 (2) skystiems produktams, kuriuose sausosios medžiagos sudaro 40 %, o tai atitinka 50 μg/kg sausųjų medžiagų didžiausią leidžiamąją koncentraciją;

               (2)

               2- ir 3-monochlorpropano-1,2-diolio (MCPD) esteriai ir glicidilo esteriai yra svarbūs perdirbtų valgomųjų aliejų, naudojamų kaip maisto produktai arba maisto sudedamosios dalys, teršalai. Europos maisto saugos tarnybos (EFSA) Teršalų maisto grandinėje reikalų mokslinė grupė (CONTAM) sutiko su 100 % 3-MCPD patekimo iš jo esterių į žmogaus organizmą (3) įverčiu;

               (3)

               glicidilo riebalų rūgščių esteriai (GE) yra teršalai, susidarantys rafinuojant valgomąjį aliejų dezodoravimo etapu. Glicidilo riebalų rūgščių esterių toksikologinė reikšmė dar nėra visiškai išaiškinta. Pats glicidolis priskiriamas prie žmonėms tikriausiai kancerogeniškų teršalų. Remiantis naujausiais moksliniais tyrimais, (beveik) visas glicidolis iš riebalų rūgščių esterių patenka į žmogaus virškinamąjį traktą;

               (4)

               2013 m. rugsėjo 20 d. EFSA paskelbė mokslinę ataskaitą apie 3-monochlorpropano-1,2-diolio (3-MCPD) maiste Europoje 2009–2011 m. analizę ir preliminarius poveikio vertinimo rezultatus (4);

               (5)

               reikia daugiau duomenų apie MCPD riebalų rūgščių esterių ir glicidilo riebalų rūgščių esterių buvimą, kad poveikio vertinimas būtų tikslesnis;

               (6)

               todėl yra tikslinga rekomenduoti atlikti MCPD, MCPD esterių ir glicidilo esterių stebėseną augaliniuose aliejuose ir riebaluose, iš jų pagamintuose maisto produktuose ir maisto produktuose, kurių sudėtyje yra augalinių aliejų ir riebalų,

         PRIĖMĖ ŠIĄ REKOMENDACIJĄ:

               1.

               Valstybės narės turėtų, aktyviai įtraukdamos pašarų ir maisto tvarkymo subjektus, atlikti 2 ir 3-MCPD, 2 ir 3-MCPD riebalų rūgščių esterių ir glicidilo riebalų rūgščių esterių maiste stebėseną, ypač:

                           a)

                           augaliniuose aliejuose ir riebaluose ir jų gaminiuose, kaip antai margarine ir panašiuose gaminiuose;

                           b)

                           specialios mitybinės paskirties maisto produktuose, kaip apibrėžta Europos Parlamento ir Tarybos direktyvoje 2009/39/EB (5), kūdikiams ir mažiems vaikams skirtuose maisto produktuose, įskaitant pradinio maitinimo kūdikių mišinius ir tolesnio maitinimo mišinius, kaip apibrėžta Komisijos direktyvoje 2006/141/EB (6) ir kūdikiams skirtuose specialiosios medicininės paskirties dietiniuose maisto produktuose, kaip apibrėžta Komisijos direktyvoje 1999/21/EB (7);

                           c)

                           smulkiuose konditerijos kepiniuose, duonoje ir bandelėse;

                           d)

                           (rūkytos) mėsos produktų konservuose ir (rūkytos) žuvies produktų konservuose;

                           e)

                           bulvių ar grūdų užkandžiuose, kituose keptų bulvių produktuose;

                           f)

                           maisto produktuose, kurių sudėtyje yra augalinio aliejaus, ir maisto produktuose, paruoštuose (pagamintuose) su augaliniais aliejais.

                     Pripažįstama, kad 2 ir 3-MCPD, 2 ir 3-MCPD riebalų rūgščių esterių ir glicidilo riebalų rūgščių esterių analizė b–f punktuose minėtuose maisto produktuose yra labai sudėtinga ir šiuo metu dar nėra tarplaboratoriniu lyginamuoju tyrimu patvirtintų analizės metodų. Todėl, siekiant užtikrinti surinktų duomenų patikimumą, atliekant maisto produktų analizę ypatingą dėmesį būtina skirti b–f punktuose nurodytiems maisto produktams.
               Todėl valstybės narės, kurios ketina atlikti 2 ir 3-MCPD, 2 ir 3-MCPD riebalų rūgščių esterių ir glicidilo riebalų rūgščių esterių analizę b–f punktuose minėtuose maisto produktuose, gali paprašyti, jei tikslinga ir būtina, Komisijos Jungtinio tyrimų centro, Etaloninių medžiagų ir matavimų instituto (IRMM), Maisto biotechnologijų standartų skyriaus techninės pagalbos.

               2.

               Siekiant užtikrinti, kad iš partijų imami mėginiai būtų reprezentatyvūs, valstybės narės turėtų laikytis Komisijos reglamento (EB) Nr. 333/2007 (8) priedo B dalyje nustatytų mėginių ėmimo procedūrų.

               3.

               Siekiant nustatyti, ar yra su esteriu surišto MCPD ir glicidolio, rekomenduojama taikyti Amerikos naftos chemikų draugijos standartinius metodus. Tie metodai yra dujų chromatografijos ir masės spektrometrijos metodai (GC-MS), kurie buvo patvirtinti atlikus tarplaboratorinį lyginamąjį augalinių aliejų ir riebalų tyrimą ir kuriuos galima rasti www.aocs.org.
               Nepageidaujamos medžiagos aptikimo riba neturėtų būti didesnė kaip 100 μg/kg atliekant MCPD ir glicidolio, surišto su riebalų rūgščių esteriais, analizę valgomuosiuose aliejuose ir riebaluose. Pageidautina, kad kitiems maisto produktams, kurių sudėtyje yra daugiau kaip 10 % riebalų, nepageidaujamos medžiagos aptikimo riba turėtų būti ne didesnė, jei ji siejama su riebalų kiekiu maiste, t. y. atliekant MCPD ir glicidolio riebalų rūgščių esterių analizę maiste, kuriame yra 20 % riebalų, nepageidaujamos medžiagos aptikimo riba neturėtų būti didesnė nei 20 μg/kg pagal bendrą masę. Maisto produktams, kurių sudėtyje yra mažiau kaip 10 % riebalų, nepageidaujamos medžiagos aptikimo riba turėtų būti ne didesnė kaip 10 μg/kg pagal bendrą masę.

               4.

               Laboratorijos turėtų taikyti kokybiškas kontrolės procedūras, kad analizės metu būtų išvengta glicidilo esterių transformacijos į MCPD esterius ir atvirkščiai. Be to, būtina vienareikšmiškai nurodyti matuojamąjį dydį ir atskirai pranešti apie 2- ir 3- MCPD buvimą tiriamoje 2- ir 3- MCPD riebalų rūgščių esterių matricoje, kadangi abu jie vertinami kaip 3-MCPD. Atskirai turėtų būti pranešama apie šiuos matuojamuosius dydžius:

                           —

                           2-MCPD

                           —

                           3-MCPD

                           —

                           2-MCPD esterius

                           —

                           3-MCPD esterius

                           —

                           glicidilo esterius.

                     Šiuo metu nėra laisvo glicidolio buvimo (1) punkte nurodytuose maisto produktuose įrodymų. Vis dėlto, jei laisvas glicidolis būtų tiriamas, apie tai turėtų būti pranešta atskirai.

               5.

               Valstybės narės turėtų užtikrinti, kad analizių rezultatai būtų reguliariai (kas šešis mėnesius) siunčiami EFSA šios organizacijos duomenų pateikimo formatu, laikantis EFSA maisto ir pašarų standartinio mėginių aprašo (SMA) gairių (9) ir papildomų EFSA konkrečių ataskaitų teikimo reikalavimų.
               Siekiant užtikrinti, kad būtų pateikiama kuo daugiau naudingos turimos stebėsenos informacijos, bus parengtas supaprastintas, mažiau privalomų laukų turintis formatas.

               6.

               Siekiant užtikrinti vienodą šios rekomendacijos taikymą ir tyrimų rezultatų palyginamumą bus parengtos gairės.

      Priimta Briuselyje 2014 m. rugsėjo 10 d.

            Komisijos vardu

         Tonio BORG

            Komisijos narys

      (1)  Maisto produktų mokslinio komiteto nuomonė dėl 3-monochlorpropano-1,2-diolio (3-MCPD), kuria atnaujinama jo 1994 m. nuomonė (priimta 2001 m. gegužės 30 d.), http://ec.europa.eu/food/fs/sc/scf/out91_en.pdf.

      (2)  2006 m. gruodžio 19 d. Komisijos reglamentas (EB) Nr. 1881/2006, nustatantis didžiausias leistinas tam tikrų teršalų maisto produktuose koncentracijas (OL L 364, 2006 12 20, p. 5).

      (3)  Europos Komisijos prašymu Teršalų maisto grandinėje reikalų mokslinės grupės (CONTAM) pateiktas pranešimas dėl 3-MCPD esterių, http://www.efsa.europa.eu/en/efsajournal/doc/1048.pdf.

      (4)  Europos maisto saugos tarnyba, 2013 m. 3-monochlorpropano-1,2-diolio (3-MCPD) maiste Europoje 2009–2011 m. analizė ir preliminarūs poveikio vertinimo rezultatai (angl. 2013 Analysis of occurrence of 3-monochloropropane-1,2-diol (3-MCPD) in food in Europe in the years 2009–2011 and preliminary exposure assessment). EFSA leidinys 2013 m.; 11(9):3381, 45 p., doi:10.2903/j.efsa.2013.3381. Galima rasti internete adresu www.efsa.europa.eu/efsajournal.

      (5)  2009 m. gegužės 6 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyva 2009/39/EB dėl specialios mitybinės paskirties maisto produktų (OL L 124, 2009 5 20, p. 21).

      (6)  2006 m. gruodžio 22 d. Komisijos direktyva 2006/141/EB dėl pradinių mišinių kūdikiams ir tolesnio maitinimo mišinių, iš dalies keičianti Direktyvą 1999/21/EB (OL L 401, 2006 12 30, p. 1).

      (7)  1999 m. kovo 25 d. Komisijos direktyva 1999/21/EB dėl specialiosios medicininės paskirties dietinių maisto produktų(OL L 91, 1999 4 7, p. 29).

      (8)  2007 m. kovo 28 d. Komisijos reglamentas (EB) Nr. 333/2007, nustatantis mėginių ėmimo ir analizės metodus vykdant oficialią švino, kadmio, gyvsidabrio, neorganinio alavo, 3-MCPD ir benzo(a)pireno koncentracijos maisto produktuose kontrolę (OL L 88, 2007 3 29, p. 29).

      (9)  http://www.efsa.europa.eu/en/datex/datexsubmitdata.htm.


title: 2017 m. liepos 11 d. Tarybos rekomendacija, dėl 2017 m. Lietuvos nacionalinės reformų programos su Tarybos nuomone dėl 2017 m. Lietuvos stabilumo programos

text:
               9.8.2017

               LT

               Europos Sąjungos oficialusis leidinys

               C 261/62

         TARYBOS REKOMENDACIJA
   2017 m. liepos 11 d.
   dėl 2017 m. Lietuvos nacionalinės reformų programos su Tarybos nuomone dėl 2017 m. Lietuvos stabilumo programos
   (2017/C 261/14)
   EUROPOS SĄJUNGOS TARYBA,
   atsižvelgdama į Sutartį dėl Europos Sąjungos veikimo, ypač į jos 121 straipsnio 2 dalį ir 148 straipsnio 4 dalį,
   atsižvelgdama į 1997 m. liepos 7 d. Tarybos reglamentą (EB) Nr. 1466/97 dėl biudžeto būklės priežiūros stiprinimo ir ekonominės politikos priežiūros bei koordinavimo (1), ypač į jo 5 straipsnio 2 dalį,
   atsižvelgdama į Europos Komisijos rekomendaciją,
   atsižvelgdama į Europos Parlamento rezoliucijas,
   atsižvelgdama į Europos Vadovų Tarybos išvadas,
   atsižvelgdama į Užimtumo komiteto nuomonę,
   atsižvelgdama į Ekonomikos ir finansų komiteto nuomonę,
   atsižvelgdama į Socialinės apsaugos komiteto nuomonę,
   atsižvelgdama į Ekonominės politikos komiteto nuomonę,
   kadangi:

               (1)

               2016 m. lapkričio 16 d. Komisija priėmė metinę augimo apžvalgą, kuria pradedamas 2017 m. Europos ekonominės politikos koordinavimo semestras. 2017 m. kovo 9–10 d. Europos Vadovų Taryba patvirtino metinėje augimo apžvalgoje nustatytus prioritetus. 2016 m. lapkričio 16 d. Komisija, remdamasi Europos Parlamento ir Tarybos reglamentu (ES) Nr. 1176/2011 (2), priėmė įspėjimo mechanizmo ataskaitą, kurioje Lietuva nenurodyta kaip viena iš valstybių narių, dėl kurių reikės parengti nuodugnią apžvalgą. Tą pačią dieną Komisija taip pat priėmė rekomendaciją dėl Tarybos rekomendacijos dėl euro zonos ekonominės politikos; tą rekomendaciją Europos Vadovų Taryba patvirtino 2017 m. kovo 9–10 d.2017 m. kovo 21 d. Taryba priėmė rekomendaciją dėl euro zonos ekonominės politikos (toliau – euro zonai skirta rekomendacija) (3);

               (2)

               kaip valstybė narė, kurios valiuta yra euro, atsižvelgdama į glaudžias ekonominės ir pinigų sąjungos šalių ekonomikos sąsajas, Lietuva turėtų užtikrinti, kad euro zonai skirta rekomendacija būtų visiškai ir laiku įgyvendinta, kaip nurodyta toliau išdėstytoje 2 rekomendacijoje;

               (3)

               2017 m. vasario 22 d. paskelbta 2017 m. Lietuvos ataskaita. Joje įvertinta Lietuvos pažanga, padaryta įgyvendinant 2016 m. liepos 12 d. Tarybos priimtas šaliai skirtas rekomendacijas, veiksmai, kurių Lietuva ėmėsi atsižvelgdama į ankstesniais metais priimtas šaliai skirtas rekomendacijas, ir Lietuvos pažanga siekiant nacionalinių tikslų pagal strategiją „Europa 2020“;

               (4)

               Lietuva pateikė 2017 m. nacionalinę reformų programą 2017 m. balandžio 27 d., o 2017 m. stabilumo programą – 2017 m. balandžio 28 d. Siekiant atsižvelgti į jų tarpusavio sąsajas, abi programos vertintos vienu metu;

               (5)

               į atitinkamas konkrečioms šalims skirtas rekomendacijas atsižvelgta sudarant 2014–2020 m. Europos struktūrinių ir investicijų fondų (toliau – ESI fondai) programas. Kaip numatyta Europos Parlamento ir Tarybos reglamento (ES) Nr. 1303/2013 (4) 23 straipsnyje, Komisija, jei tai būtina siekiant remti atitinkamų Tarybos rekomendacijų įgyvendinimą, gali paprašyti valstybės narės peržiūrėti savo partnerystės sutartį ir susijusias programas bei pasiūlyti jų pakeitimų. Kaip naudotųsi šia nuostata, Komisija išsamiau nurodė Priemonių, kuriomis ESI fondų veiksmingumas siejamas su patikimu ekonomikos valdymu, taikymo gairėse;

               (6)

               šiuo metu Lietuvai taikoma Stabilumo ir augimo pakto prevencinė dalis. 2017 m. stabilumo programoje Vyriausybė planuoja nominaliojo balanso pagerėjimą nuo 0,4 % BVP deficito 2017 m. iki 1,3 % BVP pertekliaus 2020 m. Numatyta, kad vidutinio laikotarpio biudžeto tikslo, t. y. 1 % BVP struktūrinio deficito, bus laikomasi su atsarga visą programos laikotarpį. Į leistą koregavimo planą 2016 m. įtraukta sisteminė pensijų reforma. 2017 m. į jį įtrauktos papildomos svarbios struktūrinės darbo rinkos ir pensijų reformos. 2017 m. stabilumo programoje numatoma, kad bendras valdžios sektoriaus skolos santykis su BVP nuo 40,2 % BVP 2016 m. sumažės iki 33,8 % 2020 m. Makroekonominis scenarijus, kuriuo grindžiamos tos biudžeto projekcijos, yra tikėtinas. Vis dėlto priemonės, kurių reikia norint pasiekti planuojamus pertekliaus tikslus 2018 m. ir vėliau, nėra pakankamai konkretizuotos;

               (7)

               2017 m. stabilumo programoje Lietuva paprašė leisti jai pasinaudoti laikinu 0,5 % BVP nuokrypiu pagal prevencinę dalį; tokį prašymą ji pateikė pagal Bendrai sutartą poziciją dėl lankstumo taikant Stabilumo ir augimo paktą, kurią 2016 m. vasario mėn. patvirtino Ecofin taryba, atsižvelgdama į svarbių struktūrinių reformų, turinčių teigiamą poveikį ilgalaikiam viešųjų finansų tvarumui, planuojamą įgyvendinimą. Reformos visų pirma yra susijusios su pensijų sistemos tvarumo didinimu taikant aiškesnę indeksavimo tvarką ir palaipsniui ilginant pensijų draudimo stažą. Tačiau reformomis dar nenustatytas automatinis pensinio amžiaus ir tikėtinos gyvenimo trukmės susiejimas. Be to, reformomis modernizuojami darbo santykiai: įvedamos naujos rūšies darbo sutartys, sutrumpinami įspėjimo dėl atleidimo iš darbo terminai, nustatomos mažesnės išeitinės išmokos ir lankstesnis darbo laiko reguliavimas. Reformomis taip pat padidinama nedarbo ir socialinio draudimo išmokų aprėptis ir adekvatumas, išplečiama aktyvios darbo rinkos politikos taikymo sritis ir mažinamas nelegalaus ir neapdrausto darbo lygis. Valdžios institucijų vertinimu, reformos turi teigiamą poveikį viešųjų finansų tvarumui, nes ilguoju laikotarpiu per metus leistų vidutiniškai sutaupyti iki 3,8 % BVP išlaidų pensijoms, o vykdant su darbo rinka susijusią reformą vidutinio metinio užimtų asmenų skaičiaus padidėjimas galėtų būti iki 10 % ir tai yra iš esmės tikėtina prielaida. Todėl visiškai ir laiku įgyvendinta ši reforma turės teigiamą poveikį viešųjų finansų tvarumui. Tuo remiantis šiuo metu Lietuva gali būti vertinama kaip atitinkanti reikalavimus, kad 2017 m. galėtų pasinaudoti prašytu laikinu nuokrypiu, su sąlyga, kad ji tinkamai įgyvendins sutartas reformas, kurių įgyvendinimas bus stebimas per Europos semestrą. Vis dėlto atsižvelgiant į poreikį užtikrinti, kad toliau būtų laikomasi minimalaus kriterijaus (t. y. 1,5 % BVP struktūrinio deficito), ir į anksčiau leistą ribą (0,1 % BVP) pagal sisteminės pensijų reformos išlygą, šiuo metu Lietuva gali būti vertinama kaip atitinkanti reikalavimus, kad 2017 m. galėtų taikyti papildomą laikiną 0,4 % BVP nuokrypį, kuris yra kiek mažesnis nei prašytas 0,5 % BVP dydis;

               (8)

               2016 m. liepos 12 d. Taryba Lietuvai rekomendavo užtikrinti, kad 2017 m. nuokrypis nuo vidutinio laikotarpio biudžeto tikslo neviršytų leidžiamos ribos, siejamos su sistemine pensijų reforma (5). Atsižvelgiant į 2016 m. leistas ribas, siejamas su pensijų reforma, ir 2017 m. leistą laikiną nuokrypį, siejamą su struktūrinių reformų įgyvendinimu, struktūriniam balansui 2017 m. būtų leidžiama pablogėti 1,3 % BVP. Remiantis Komisijos 2017 m. pavasario prognoze, numatoma, kad Lietuva 2017 m. laikysis šio reikalavimo. 2018 m. Lietuva turėtų pasiekti savo vidutinio laikotarpio tikslą, atsižvelgiant į su sisteminės pensijų reformos įgyvendinimu siejamą ribą, kurią leista taikyti 2016 m., ir su struktūrine reforma siejamą ribą, kurią leista taikyti 2017 m., nes laikini nuokrypiai galioja trejų metų laikotarpį. Remiantis Komisijos 2017 m. pavasario prognoze, tai atitinka didžiausią grynųjų pirminių valdžios sektoriaus išlaidų (6) nominalųjį augimą, sudarantį 6,4 % BVP 2018 m. ir atitinkantį -0,6 % BVP struktūrinio balanso pablogėjimą. Jeigu politika nesikeis, Lietuva 2018 m. turėtų laikytis šio reikalavimo. Apskritai Taryba mano, kad 2017 ir 2018 m. Lietuva turėtų atitikti Stabilumo ir augimo pakto nuostatas;

               (9)

               paskutinį kartą padidinus neapmokestinamąjį pajamų dydį, per kelerius pastaruosius metus iš esmės sumažėjo mokesčių našta mažas pajamas gaunantiems asmenims ir dabar ji yra artima Sąjungos vidurkiui. Tačiau kompensacinis mokesčių didinimas buvo ribotas, todėl mokestinės pajamos, kaip BVP dalis, tebėra tarp mažiausių Sąjungoje ir tai riboja Lietuvos gebėjimą spręsti savo socialines problemas. Mažas mokestines pajamas lemia santykinai didelė šešėlinės ekonomikos dalis ir santykinai mažos pajamos iš aplinkosaugos ir kapitalo mokesčių;

               (10)

               nors per kelerius pastaruosius metus Lietuva padarė pažangą gerindama PVM surinkimą, PVM nepriemoka Lietuvoje yra tarp didžiausių Sąjungoje. Prasto mokesčių surinkimo problemą gilina tai, kad darbo užmokestis nėra pakankamai deklaruojamas. Pagerinus mokestinių prievolių vykdymą padidėtų biudžeto pajamos, mokesčių sistemos teisingumas ir ekonomikos efektyvumas;

               (11)

               pagyvenusių išlaikomo amžiaus žmonių koeficientas didės dar sparčiau ir numatoma, kad pagal galiojančias pensijų taisykles išlaidos pensijoms, kaip BVP dalis, iki ketvirtojo dešimtmečio pabaigos padidės maždaug 50 %. Siekiant apriboti spaudimą, kurį viešiesiems finansams sukels išlaidos pensijoms, labai svarbu pensijų išmokas susieti su tikėtina gyvenimo trukme;

               (12)

               Lietuva atidėjo naujojo Darbo kodekso ir kitų teisės aktų dėl naujojo socialinio modelio įsigaliojimą. Tai šaliai suteikia progą užtikrinti tinkamą lankstumo ir užimtumo garantijų pusiausvyrą darbo santykiuose. Didelė žmonių, kuriems gresia skurdas arba socialinė atskirtis, dalis ir didėjanti pajamų nelygybė tebėra svarbūs iššūkiai Lietuvai. 20 % turtingiausių namų ūkių ir 20 % skurdžiausių namų ūkių pajamų santykis padidėjo nuo 5,3 2012 m. iki 7,5 2015 m. ir yra antras pagal dydį Sąjungoje. Tai kenkia ekonomikos augimui, makroekonominiam stabilumui ir įtraukios visuomenės vystymuisi. Šiuo metu minimalios socialinės apsaugos sistema šis uždavinys nėra veiksmingai sprendžiamas, nes išlaidos socialinei apsaugai yra nedidelės. Be to, pajamų, skaičiuojamų prieš mokesčius bei socialinius pervedimus ir po jų, nelygybės skirtumas yra vienas iš mažiausių Sąjungoje. Vis dėlto kova su skurdu ir socialine atskirtimi yra vienas svarbiausių klausimų Vyriausybės darbotvarkėje. Teisės aktuose dėl naujojo socialinio modelio numatyta didinti bedarbio pašalpų aprėptį ir adekvatumą, taip pat vyksta tam tikros diskusijos socialinės paramos adekvatumo didinimo klausimais. Šiuos svarbius sprendimus dar reikia priimti ir įgyvendinti. Spręsdama pagyvenusių žmonių skurdo problemą, 2016 m. Lietuva savo pensijų teisės aktus papildė indeksavimo mechanizmu, kuris gali būti naudojamas pensijų adekvatumui padidinti;

               (13)

               svarbu, kad Lietuva spręstų jai kylančius su gebėjimais susijusius uždavinius ir šalintų neigiamus darbingo amžiaus gyventojų skaičiaus mažėjimo padarinius. Pakankamų pagrindinių gebėjimų neturinčių moksleivių dalis tebėra didelė. Nepaisant didelės tretinį išsilavinimą įgijusių asmenų dalies, aukštojo mokslo sistemą silpnina žemi kokybės standartai ir finansinės paskatos, kuriomis veikiau remiamas nesaikingumas ir neefektyvumas, o ne skatinama siekti rezultatų. Turėtų būti dedamos pastangos užtikrinti aukštos kokybės mokymą visais švietimo sistemos lygmenimis (be kita ko, pertvarkant karjeras ir darbo sąlygas). Tai yra labai svarbu norint išspręsti prastų mokymosi rezultatų ir švietimo sistemos trūkumų problemą ir užtikrinti aukštojo mokslo kokybę (tam, be kita ko, reikia pradėti skirti finansavimą pagal rezultatus ir konsoliduoti aukštojo mokslo įstaigas). Vis dar žemas dalyvavimo suaugusiųjų mokymosi programose lygis Lietuvoje mažina darbo rinkos reformų veiksmingumą ir trukdo ugdyti kvalifikuotesnę darbo jėgą. Lietuva įdėjo daug pastangų, kad padidintų viešai teikiamų mokymosi galimybių pasiūlą ir aktualumą, tačiau kol kas šios pastangos apčiuopiamų rezultatų nedavė. Kad dalyvavimo suaugusiųjų mokymosi programose lygis taptų aukštesnis ir tvaresnis, Lietuvai taip pat reikia skatinti žmones pradėti mokytis bei teikti daugiau paskatų darbdaviams, kad jie suteiktų mokymosi galimybių savo darbuotojams;

               (14)

               mažos ir vidutinės kvalifikacijos asmenų nedarbo lygis vis dar aukštesnis už Sąjungos vidurkį. Aukštas neįgaliųjų skurdo lygis iš dalies susijęs su jų menka integracija darbo rinkoje. Lietuvos aktyvios darbo rinkos politikos priemonių vaidmuo padedant žmonėms vėl patekti į darbo rinką šiuo metu yra ribotas. Lietuva turi dar nemažai nuveikti, kad jos darbo rinka taptų įtraukesnė, pvz., be kita ko, siūlyti daugiau paramos priemonių neįgaliesiems. Tai reiškia, pvz., kad reikia plėsti remiamąjį įdarbinimą ir Profesinės reabilitacijos programą bei didinti reabilitacijai skirto finansavimo prieinamumą. Neseniai priimtu Užimtumo įstatymu galima pagerinti aktyvios darbo rinkos politikos priemonių teikimą;

               (15)

               per pastaruosius metus Lietuva padarė pažangą gerindama socialinį dialogą. Socialiniai parneriai aktyviai dalyvauja diskusijose dėl naujojo Darbo kodekso ir naujojo socialinio modelio, o Vyriausybė priėmė socialinio dialogo stiprinimo veiksmų planą. Juo siekiama ugdyti socialinių parnerių gebėjimus, propaguoti kolektyvines derybas ir gerinti socialinį dialogą visais lygmenimis;

               (16)

               Lietuvoje sveikatos priežiūros rezultatai tebedaro didelį neigiamą poveikį potencialiai darbo jėgos pasiūlai ir darbo našumui. Nors dedama pastangų pacientų atžvilgiu pereiti prie ekonomiškesnių sveikatos priežiūros rūšių, sveikatos priežiūros sistemos rezultatus vis dar menkina pernelyg didelis naudojimasis stacionarine priežiūra ir nedidelės išlaidos prevencijai bei visuomenės sveikatai. Mokėjimai savo lėšomis yra labai dideli, ypač už vaistus;

               (17)

               neigiami demografiniai pokyčiai reiškia, kad augimas vis labiau priklausys nuo darbo našumo. 2000–2015 m. Lietuvos darbo našumo augimo rodikliai buvo vieni aukščiausių tarp valstybių narių, tačiau pastaruoju metu augimo tempas sulėtėjo. Lietuvos viešosios investicijos yra prastai planuojamos ir menkai susiejamos su šalies strateginiais tikslais. Viešojo sektoriaus MTTP intensyvumas padidėjo ir jo vertė 2015 m. šiek tiek viršijo Sąjungos vidurkį, o verslo MTTP intensyvumas vis dar atsilieka. Įsisenėjusias mokslinių tyrimų ir inovacijų problemas siekiama spręsti 2016 m. priimtomis Lietuvos mokslo ir inovacijų politikos kaitos gairėmis. Jomis skatinama pertvarkyti institucinę MTTP finansavimo sistemą, konsoliduoti mokslinių tyrimų ir aukštojo mokslo įstaigų, mokslo slėnių ir technologijų parkų potencialą ir pagerinti politikos koordinavimą, stebėjimą ir vertinimą. Lietuva padarė tam tikrą pažangą remdama alternatyvius finansavimo šaltinius. Tai padėjo sukurti kelis rizikos kapitalo ir parengiamojo etapo kapitalo fondus. Parlamentas taip pat neseniai priėmė sutelktinio finansavimo įstatymą;

               (18)

               teismus pasiekiančių kyšininkavimo bylų skaičius per kelerius pastaruosius metus tolygiai auga ir tai rodo, kad Lietuva deda daugiau pastangų kovoti su korupcija. Tačiau kai kuriose svarbiose srityse, kaip antai sveikatos priežiūros ir viešųjų pirkimų, nuostatos dėl kovos su smulkia ir aukšto lygio korupcija praktiškai taikomos ne visada. Sveikatos priežiūros sektoriuje dažna neoficialių mokėjimų gydytojams praktika. Viešųjų pirkimų, ypač vykdomų savivaldybių lygmeniu, skaidrumas nepakankamas. Be to, silpna informatorių apsauga atgraso nuo informavimo apie galimus pažeidimus viešajame ir privačiajame sektoriuose. Kovos su korupcija programoje Vyriausybė pirmenybę teikia kovai su korupcija sveikatos priežiūros sektoriuje. Be to, siekdama mažinti korupcijos riziką ir interesų konfliktų galimybę nedidelės vertės viešuosiuose pirkimuose Vyriausybė įpareigojo perkančiąsias organizacijas internete skelbti informaciją apie paskelbtus konkursus, konkursą laimėjusius dalyvius ir skirtas sutartis. Vis dėlto, siekiant užtikrinti šios politikos įgyvendinimą, būtina nuolatinė stebėsena;

               (19)

               atsižvelgdama į 2017 m. Europos semestrą, Komisija atliko išsamią Lietuvos ekonominės politikos analizę ir ją paskelbė 2017 m. šalies ataskaitoje. Be to, ji įvertino 2017 m. stabilumo programą, 2017 m. nacionalinę reformų programą, taip pat veiksmus, kurių Lietuva ėmėsi atsižvelgdama į ankstesniais metais jai skirtas rekomendacijas. Komisija įvertino ne tik jų svarbą tvariai fiskalinei ir socialinei bei ekonominei Lietuvos politikai, bet ir tai, kaip jie atitinka Sąjungos taisykles ir gaires, nes Sąjungos lygio priemonėmis prisidedant prie būsimų nacionalinių sprendimų būtina stiprinti bendrą Sąjungos ekonomikos valdymą;

               (20)

               atsižvelgdama į šį vertinimą, Taryba išnagrinėjo 2017 m. stabilumo programą, o jos nuomonė (7) pateikta visų pirma toliau išdėstytoje 1 rekomendacijoje,

         REKOMENDUOJA Lietuvai 2017–2018 m. imtis šių veiksmų:

               1.

               Vykdyti fiskalinę politiką pagal Stabilumo ir augimo pakto prevencinės dalies reikalavimus, tai reiškia, kad 2018 m. reikia toliau laikytis vidutinio laikotarpio biudžeto tikslo, atsižvelgiant į su sisteminės pensijų reformos įgyvendinimu siejamą ribą ir į leistą laikiną nuokrypį, atitinkantį su struktūrinių reformų įgyvendinimu siejamą ribą. Gerinti mokestinių prievolių vykdymą ir plėsti mokesčių bazę, pereinant prie šaltinių, kurių apmokestinimas mažiau kenkia augimui. Imtis spręsti vidutinio laikotarpio fiskalinio tvarumo problemą, susijusią su pensijomis.

               2.

               Taikyti veiksmingas aktyvios darbo rinkos politikos priemones ir skatinti suaugusiųjų mokymąsi ir taip spręsti kvalifikuotų darbuotojų trūkumo problemas, taip pat gerinti švietimo rezultatus atlyginant už mokymo ir aukštojo švietimo kokybę. Gerinti sveikatos priežiūros sistemos rezultatus: gerinti ambulatorinę priežiūrą, ligų prevenciją ir didinti paslaugų įperkamumą. Padidinti minimalios socialinės apsaugos sistemos adekvatumą.

               3.

               Imtis priemonių našumui didinti: didinti viešųjų investicijų efektyvumą ir jas geriau susieti su šalies strateginiais tikslais.

      Priimta Briuselyje 2017 m. liepos 11 d.

            Tarybos vardu

            Pirmininkas

         T. TÕNISTE

      (1)  OL L 209, 1997 8 2, p. 1.

      (2)  2011 m. lapkričio 16 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamentas (ES) Nr. 1176/2011 dėl makroekonominių disbalansų prevencijos ir naikinimo (OL L 306, 2011 11 23, p. 25).

      (3)  OL C 92, 2017 3 24, p. 1.

      (4)  2013 m. gruodžio 17 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamentas (ES) Nr. 1303/2013, kuriuo nustatomos Europos regioninės plėtros fondui, Europos socialiniam fondui, Sanglaudos fondui, Europos žemės ūkio fondui kaimo plėtrai ir Europos jūros reikalų ir žuvininkystės fondui bendros nuostatos ir Europos regioninės plėtros fondui, Europos socialiniam fondui, Sanglaudos fondui ir Europos jūros reikalų ir žuvininkystės fondui taikytinos bendrosios nuostatos ir panaikinamas Tarybos reglamentas (EB) Nr. 1083/2006 (OL L 347, 2013 12 20, p. 320).

      (5)  Lietuvai leidžiama nukrypti nuo vidutinio laikotarpio biudžeto tikslo 2017 m. ir 2018 m. atsižvelgiant į 2016 m. leistą ribą pagal sisteminės pensijų sistemos išlygą, nes laikini nuokrypiai galioja trejų metų laikotarpį.

      (6)  Grynąsias valdžios sektoriaus išlaidas sudaro bendrosios valdžios sektoriaus išlaidos, atėmus išlaidas palūkanoms, su Sąjungos programomis, kurios visiškai finansuojamos iš gautų Sąjungos lėšų, susijusias išlaidas ir išlaidas, atsirandančias dėl nediskrecinių su bedarbio pašalpomis susijusių pokyčių. Valstybės finansuojamas bendrojo pagrindinio kapitalo formavimas subalansuojamas per 4 metų laikotarpį. Įskaičiuojamos diskrecinės su pajamomis susijusios priemonės arba įstatymais nustatytas pajamų padidėjimas. Vienkartinės priemonės, susijusios tiek su pajamomis, tiek su išlaidomis, neįskaičiuojamos.

      (7)  Pagal Reglamento (EB) Nr. 1466/97 5 straipsnio 2 dalį.