title: 2011 m. liepos 12 d. Tarybos rekomendacija dėl Maltos 2011 m. nacionalinės reformų programos su Tarybos nuomone dėl atnaujintos 2011–2014 m. Maltos stabilumo programos

text:
               21.7.2011

               LT

               Europos Sąjungos oficialusis leidinys

               C 215/10

         TARYBOS REKOMENDACIJA
   2011 m. liepos 12 d.
   dėl Maltos 2011 m. nacionalinės reformų programos su Tarybos nuomone dėl atnaujintos 2011–2014 m. Maltos stabilumo programos
   2011/C 215/04
   EUROPOS SĄJUNGOS TARYBA,
   atsižvelgdama į Sutartį dėl Europos Sąjungos veikimo, ypač į jos 121 straipsnio 2 dalį ir 148 straipsnio 4 dalį,
   atsižvelgdama į 1997 m. liepos 7 d. Tarybos reglamentą (EB) Nr. 1466/97 dėl biudžeto būklės priežiūros stiprinimo ir ekonominės politikos priežiūros bei koordinavimo (1), ypač į jo 5 straipsnio 3 dalį,
   atsižvelgdama į Europos Komisijos rekomendaciją,
   atsižvelgdama į Europos Vadovų Tarybos išvadas,
   atsižvelgdama į Užimtumo komiteto nuomonę,
   pasikonsultavusi su Ekonomikos ir finansų komitetu,
   kadangi:

               (1)

               2010 m. kovo 26 d. Europos Vadovų Taryba pritarė Komisijos pasiūlymui įgyvendinti naują darbo vietų kūrimo ir augimo strategiją „Europa 2020“, grindžiamą geresniu ekonomikos politikos koordinavimu, ir daugiausia dėmesio skirti toms svarbioms sritims, kuriose reikia imtis veiksmų, kad būtų stiprinamas Europos tvaraus augimo ir konkurencingumo potencialas.

               (2)

               2010 m. liepos 13 d. Taryba patvirtino rekomendaciją dėl valstybių narių ir Sąjungos bendrųjų ekonominės politikos gairių (2010–2014 m.), o 2010 m. spalio 21 d. – sprendimą dėl valstybių narių užimtumo politikos gairių (2), kurios kartu sudaro integruotas gaires. Į šias integruotas gaires valstybių narių paprašyta atsižvelgti formuojant nacionalinę ekonomikos ir užimtumo politiką.

               (3)

               2011 m. sausio 12 d. Komisija patvirtino pirmąją metinę augimo apžvalgą, kuria pradedamas naujas ekonomikos valdymo ES ciklas ir pirmas ex ante bei integruoto politikos koordinavimo Europos semestras, numatytas strategijoje „Europa 2020“.

               (4)

               2011 m. kovo 25 d. Europos Vadovų Taryba patvirtino fiskalinio konsolidavimo ir struktūrinių reformų prioritetus (atsižvelgdama į 2011 m. vasario 15 d. ir kovo 7 d. Tarybos išvadas ir Komisijos metinę augimo apžvalgą). Ji pabrėžė, kad pirmenybę reikia teikti patikimų biudžetų ir fiskalinio tvarumo atkūrimui, nedarbo mažinimui reformuojant darbo rinką ir naujoms ekonomikos augimo skatinimo priemonėms. Ji paprašė, kad valstybės narės šiuos prioritetus įgyvendintų konkrečiomis priemonėmis ir jas įtrauktų į savo stabilumo ar konvergencijos programas ir į nacionalines reformų programas.

               (5)

               2011 m. kovo 25 d. Europos Vadovų Taryba taip pat paragino valstybes nares, prisijungusias prie pakto „Euro plius“, laiku pranešti apie savo įsipareigojimus, kad juos būtų galima įtraukti į stabilumo arba konvergencijos programas ir nacionalines reformų programas.

               (6)

               2011 m. balandžio 28 d. Malta pateikė 2011 m. nacionalinę reformų programą, o 2011 m. balandžio 29 d. – atnaujintą 2010–2014 m. stabilumo programą. Siekiant atsižvelgti į abiejų programų sąsają, jos vertintos vienu metu.

               (7)

               Prasidėjus ekonomikos krizei labai sumažėjo eksportas ir investicijos, o realusis BVP 2009 m. sumažėjo 3,4 %. Užimtumo lygis sumažėjo nedaug, nes buvo skiriama valstybės parama. 2010 m. smarkiai išaugus eksportui ir verslo investicijoms, Maltoje gerokai suaktyvėjo ekonominė veikla, o nedarbo lygis pamažu mažėjo. Dėl didelės valdžios sektoriaus skolos (2008 m. ji siekė 61,5 % BVP), vyriausybė nesiėmė plataus užmojo fiskalinių paskatų ir 2009 m. valdžios sektoriaus deficitas išliko mažesnis negu visos euro zonos (3,7 % BVP). 2010 m. valdžios sektoriaus biudžeto deficito ir skolos santykiai išliko iš esmės nepakitę.

               (8)

               Remdamasi atnaujintos stabilumo programos vertinimu pagal Reglamentą (EB) Nr. 1466/97, Taryba mano, kad makroekonominis scenarijus, kuriuo grindžiamos programoje pateiktos biudžeto projekcijos, yra šiek tiek per daug palankus, ypač vėlesniais stabilumo programos vykdymo metais. Stabilumo programoje planuojama valdžios sektoriaus deficitą nuo 3,6 % BVP 2010 m. sumažinti iki mažesnės nei Sutartyje nustatyta pamatinė vertė 2011 m. Po to bus daroma pažanga palaipsniui siekiant vidutinės trukmės tikslo – biudžeto būklę struktūriškai subalansuoti vykdant įsipareigojimą užtikrinti tvarų konsolidavimą, daugiausia grindžiamą išlaidų mažinimu. Tačiau stabilumo programoje vidutinės trukmės tikslo per stabilumo programos laikotarpį pasiekti nenumatoma. Prognozuojama, kad dėl teigiamo ir vis didėjančio pirminio balanso 2014 m. skolos santykis sumažės nuo 68 % BVP – 2010 m. užfiksuotos didžiausios vertės – iki 63,7 %. Komisijos apskaičiuota 2012–2014 m. vidutinė metinė struktūrinio koregavimo priemonių vertė iš esmės atitinka Stabilumo ir augimo paktą. Tačiau biudžeto rezultatai gali būti prastesni negu siekiama dėl galimo išlaidų viršijimo ir informacijos apie priemones, kuriomis grindžiamos konsolidavimo pastangos po 2011 m., trūkumo.

               (9)

               Svarbiausias Maltos uždavinys – vykdyti fiskalinį konsolidavimą vidutinės trukmės tikslui pasiekti. 2011 m. biudžete numatytos priemonės 2011 m. pašalinti perviršinį deficitą, tačiau, jei būtų kokių nuokrypių, reiktų imtis papildomų priemonių. Vidutinės trukmės konsolidavimo strategijos, kuri kol kas nepagrįsta konkrečiomis priemonėmis, patikimumą būtų galima padidinti sustiprinus daugiametę biudžeto sistemą. Didžiausias trūkumas yra tai, kad daugiamečiai tikslai nėra privalomi, tai reiškia, kad fiskalinio planavimo laikotarpis palyginti trumpas. Stabilumo programoje nurodyta, kad svarstoma įvesti išlaidų taisyklę.

               (10)

               Vadovaujantis Komisijos vėliausiu vertinimu, rizika, susijusi su ilgalaikių viešųjų finansų tvarumu, yra didelė. Ilgalaikis visuomenės senėjimo, įskaitant pensijas, poveikis biudžetui Maltoje gerokai didesnis nei ES vidurkis. Be to, atsižvelgiant į tai, kad pensinis amžius vis dar palyginti mažas, kad dažnai į pensiją išeinama pagal ankstyvo išėjimo į pensiją sistemą ir kad vyresnio amžiaus moterų aktyvumas darbo rinkoje labai mažas, darbo rinkoje yra labai nedaug vyresnio amžiaus žmonių. 2006 m. pensijų reforma pradėtas tvarumo užtkrinimas, pailginant pensinį amžių (nors ir labai palaipsniui) ir sprendžiant būsimų pensijų adekvatumo klausimus, visų pirma taikant palankesnes indeksavimo taisykles ir įvedant garantuotą valstybinę minimalią pensiją. Nacionalinėje reformų programoje pranešama apie vykstančias konsultacijas dėl Pensijų darbo grupės pateiktų pasiūlymų, kaip toliau vykdyti pensijų reformą, įskaitant pasiūlymus aiškiai susieti pensinį amžių ir vidutinę tikėtiną gyvenimo trukmę, taip pat pradėti taikyti privalomą antrąją pensijų kaupimo pakopą ir savanorišką trečiąją pensijų kaupimo pakopą. Tačiau nacionalinėje reformų programoje nepateikiama išsami aktyvaus senėjimo strategija, kuri padėtų įgyvendinti vykstančius ir numatomus teisinius pokyčius. Dėl nedeklaruojamo darbo kyla pavojus ilgalaikiam viešųjų finansų tvarumui. Nacionalinėje reformų strategijoje vyriausybė pristato keletą priemonių šiai problemai spręsti, tačiau joje nepateikta pasiūlymų peržiūrėti mokesčių ir pašalpų sistemą siekiant užtikrinti, kad už darbą bus atlyginta. Kitas svarbus Maltos uždavinys – skatinti moterų dalyvavimą darbo rinkoje, nes šalies moterų užimtumo lygis yra mažiausias ES. Nacionalinėje reformų strategijoje vyriausybė pateikė daug dirbančioms moterims skirtų iniciatyvų. Jų įgyvendinimo galimybes ir poveikį reikėtų įvertinti 2012 m.

               (11)

               Pastaraisiais metais Maltoje buvo intensyviai restruktūrizuojama pramonė siekiant tradicinę imlią darbui gamybą pakeisti nauja didelės pridėtinės vertės turinčia veikla. Dėl to atsirado įgūdžių paklausos ir pasiūlos darbo rinkoje neatitikimas; norint dar labiau įvairinti Maltos ekonomiką, reikalingi naujiems sektoriams pritaikyti įgūdžiai.

               (12)

               Maltoje mokyklos nebaigusių asmenų rodiklis didžiausias ES, 2009 m. jis buvo 36,8 %, palyginti su ES vidurkiu (14,4 %). Šalyje taip pat mažas 30–34 metų asmenų, turinčių aukštąjį ar jam prilygstantį išsilavinimą, rodiklis (21,1 %, palyginti su 2009 m. ES vidurkiu – 32,3 %). Iki 2020 m. Malta siekia sumažinti mokyklos nebaigusių asmenų rodiklį iki 29 % ir padidinti 30–34 metų asmenų, turinčių aukštąjį ar jam prilygstantį išsilavinimą, iki 33 %. 2011 m. šalyje pradėtos taikyti priemones, kuriomis per profesinį mokymą arba sudarant galimybes mokyklos nebaigusiems asmenims ją užbaigti siekiama mokyklos galinčius nebaigti asmenis sudominti įvairiomis karjeros galimybėmis.

               (13)

               Malta yra viena nedaugelio ES valstybių narių, kurioje veikia bendras darbo užmokesčio indeksavimo mechanizmas. Darbo užmokesčio didinimas susietas su privalomu pragyvenimo išlaidų koregavimo mechanizmu, pagal kurį darbo užmokestis didinamas atsižvelgiant į infliacijos pokyčius, tačiau darbo užmokestis proporcingai labiau didėja asmenims, gaunantiems mažesnį darbo užmokestį. Kartu su minimaliu darbo užmokesčiu, šis koregavimas gali toliau riboti darbui imlių sektorių konkurencingumą. Šis klausimas itin svarbus atsižvelgiant į neseniai pakilusias energijos kainas, dėl kurių gali susiformuoti darbo užmokesčio ir kainų spiralės.

               (14)

               Maltos energetika beveik visiškai priklausoma nuo importuojamos naftos, todėl jos ekonomikai didelį poveikį daro naftos kainos pokyčiai. Dėl priklausomybės nuo importuojamos naftos ir dėl Maltos energetikos sistemos netobulumo gali kilti problemų verslumui ir mažų ir vidutinių įmonių konkurencingumui. Pasinaudojus galimybėmis gaminti energiją iš atsinaujinančiųjų šaltinių būtų užtikrinta dviguba nauda – pagerintas konkurencingumas ir pasiekti energetikos ir klimato tikslai. Nacionalinėje reformų programoje pateikta nedaug informacijos apie priemones energetikos srityje, todėl jų ekonominį pagrįstumą ir rentabilumą vertinti sudėtinga.

               (15)

               Malta prisiėmė tam tikrų įsipareigojimų pagal paktą „Euro plius“. Šie įsipareigojimai susiję su dviem pakto sritimis: konkurencingumo ir viešųjų finansų tvarumo. Fiskalinėje srityje įsipareigojimai susiję su biudžeto sistemos atskaitomybės ir skaidrumo didinimu, taip pat analizuojamos galimybės pradėti taikyti mechanizmus, skirtus sugriežtinti biudžeto vykdymo drausmę. Našumui didinti parengtos priemonės, kuriomis gerinama verslo aplinka ir finansavimo sąlygos įmonėms, taip pat skatinama konkurencija paslaugų teikimo srityje, ypač telekomunikacijų paslaugų srityje. Nors pakto „Euro plius“ įsipareigojimai nacionalinėje reformų programoje paminėti, jie nėra susiję su užimtumo ir finansinio stabilumo klausimais. Valdžios institucijos didelį dėmesį skiria našumui didinti, tačiau jos nepripažįsta, kad šiuo metu taikomas darbo užmokesčio indeksavimo mechanizmas turi poveikį Maltos konkurencingumui. Šie įsipareigojimai pagal paktą „Euro plius“ buvo įvertinti ir į juos atsižvelgta rengiant rekomendacijas.

               (16)

               Komisija įvertino stabilumo programą ir nacionalinę reformų programą, taip pat Maltos įsipareigojimus pagal paktą „Euro plius“. Komisija įvertino ne tik jų svarbą tvariai fiskalinei ir socialinei bei ekonominei Maltos politikai, bet ir tai, kaip laikomasi ES taisyklių ir gairių, nes būtina stiprinti bendrą ES ekonomikos valdymą ES priemonėmis prisidedant prie būsimų nacionalinių sprendimų. Atsižvelgdama į tai, Komisija mano, kad numatyta pažanga siekiant vidutinės trukmės tikslo yra tinkama, tačiau konsolidavimo strategijai kyla rimtų pavojų, nes ji nepagrįsta konkrečiomis priemonėmis ir išlaidos gali būti viršytos, kaip yra nutikę anksčiau. Be to, neprivaloma vidutinės trukmės biudžeto sistema neskatina fiskalinės drausmės. Dėl palyginti didelių ilgalaikių išlaidų, susijusių su visuomenės senėjimu, Maltos viešųjų finansų ilgalaikiam tvarumui kyla pavojus. Nacionalinėje reformų programoje pripažįstamos pagrindinės struktūrinės problemos, su kuriomis susiduria Maltos ekonomika, tačiau reikėtų skirti daugiau dėmesio tam tikriems klausimams, visų pirma siekti geriau panaudoti ekonomikos darbo jėgos potencialą ir peržūrėti bei imtis reikiamų veiksmų reformuojant darbo užmokesčio nustatymo mechanizmą, kad darbo užmokesčio ir našumo pokyčiai būtų geriau suderinti, ir įvairinti energijos šaltinius.

               (17)

               Atsižvelgdama į šį vertinimą, taip pat į 2010 m. vasario 16 d. Tarybos rekomendaciją pagal Sutarties dėl Europos Sąjungos veikimo 126 straipsnio 7 dalį, Taryba išnagrinėjo 2011 m. atnaujintą Maltos stabilumo programą ir pateikė savo nuomonę (3), kurią visų pirma išdėstė toliau pateikiamose 1 ir 2 rekomendacijose. Atsižvelgdama į 2011 m. kovo 25 d. Europos Vadovų Tarybos išvadas, Taryba išnagrinėjo Maltos nacionalinę reformų programą,

         REKOMENDUOJA Maltai 2011–2012 m. imtis šių veiksmų:

               1.

               Užtikrinti, kad 2011 m. perviršinis deficitas būtų pašalintas pagal rekomendacijas pagal perviršinio deficito procedūrą, ir būti pasirengus imtis papildomų priemonių, kad būtų užkirstas kelias galimiems nuokrypiams, taip pat priimti konkrečias priemones, kuriomis siekiama 2012 m. deficito tikslo. Sumažinti didelę viešojo sektoriaus skolą ir užtikrinti adekvatų procesą, siekiant vidutinės trukmės tikslo. Siekiant didinti vidutinės trukmės konsolidavimo strategijos patikimumą, apibrėžti reikalaujamas plataus masto priemones nuo 2013 m. ir toliau, įtraukti fiskalinius tikslus į taisyklėmis grindžiamą privalomą daugiametę biudžeto sistemą ir pagerinti biudžeto vykdymo priežiūrą.

               2.

               Pensijų sistemos tvarumui užtikrinti imtis veiksmų, tokių kaip laipsniško pensinio amžiaus didinimo paspartinimo ir jo susiejimo su vidutine tikėtina gyvenimo trukme. Taikant didesnį įstatymais nustatytą pensinį amžių ir įgyvendinant išsamią aktyvaus senėjimo strategiją neskatinti naudotis ankstyvo išėjimo į pensiją sistema ir skatinti privatų pensijų kaupimą.

               3.

               Švietimo sistemą geriau pritaikyti darbo rinkos poreikiams, visų pirma imantis papildomų pastangų, kad būtų sudaryta daugiau galimybių siekti aukštojo išsilavinimo ir didinti profesinio mokymo sistemos efektyvumą. Imtis tolesnių priemonių iki 2012 m. sumažinti mokyklos nebaigusių asmenų skaičių – nustatyti, analizuoti ir įvertinti šio reiškinio priežastis ir parengti reguliarios priežiūros ir ataskaitų teikimo mechanizmą, kad būtų galima įvertinti, ar priemonės įgyvendinamos sėkmingai.

               4.

               Peržiūrėti ir imtis reikiamų veiksmų reformuoti, pasikonsultavus su socialiniais partneriais ir vadovaujantis nacionaline praktika, darėjimosi dėl daro užmokesčio ir darbo užmokesčio indeksavimo sistemą, kad darbo užmokesčio didėjimas geriau atspindėtų darbo našumo ir konkurencingumo pokyčius.

               5.

               Aktyviau mažinti Maltos priklausomybę nuo importuojamos naftos ir tuo tikslu investuoti į atsinaujinančiuosius energijos šaltinius ir pasinaudoti visomis ES skiriamomis lėšomis infrastruktūrai modernizuoti ir energijos vartojimo efektyvumui skatinti.

      Priimta Briuselyje 2011 m. liepos 12 d.

            Tarybos vardu

            Pirmininkas

         J. VINCENT-ROSTOWSKI

      (1)  OL L 209, 1997 8 2, p. 1.

      (2)  2011 m. gegužės 19 d. Tarybos sprendimu 2011/308/ES dėl valstybių narių užimtumo politikos gairių (OL L 138, 2011 5 26, p. 56) taikytina 2011 m.

      (3)  Numatyta Reglamento (EB) Nr. 1466/97 5 straipsnio 3 dalyje.


title: 2013 m. liepos 9 d. Tarybos rekomendacija dėl 2013 m. Lietuvos nacionalinės reformų programos su Tarybos nuomone dėl 2012–2016 m. Lietuvos konvergencijos programos

text:
               30.7.2013

               LT

               Europos Sąjungos oficialusis leidinys

               C 217/51

      TARYBOS REKOMENDACIJA

   2013 m. liepos 9 d.
   dėl 2013 m. Lietuvos nacionalinės reformų programos su Tarybos nuomone dėl 2012–2016 m. Lietuvos konvergencijos programos
   2013/C 217/13
   EUROPOS SĄJUNGOS TARYBA,
   atsižvelgdama į Sutartį dėl Europos Sąjungos veikimo, ypač į jos 121 straipsnio 2 dalį ir 148 straipsnio 4 dalį,
   atsižvelgdama į 1997 m. liepos 7 d. Tarybos reglamentą (EB) Nr. 1466/97 dėl biudžeto būklės priežiūros stiprinimo ir ekonominės politikos priežiūros bei koordinavimo (1), ypač į jo 9 straipsnio 2 dalį,
   atsižvelgdama į Europos Komisijos rekomendacijas,
   atsižvelgdama į Europos Vadovų Tarybos išvadas,
   atsižvelgdama į Užimtumo komiteto nuomonę,
   atsižvelgdama į Ekonomikos ir finansų komiteto nuomonę,
   atsižvelgdama į Socialinės apsaugos komiteto nuomonę,
   atsižvelgdama į Ekonominės politikos komiteto nuomonę,
   kadangi:

               (1)

               2010 m. kovo 26 d. Europos Vadovų Taryba pritarė Komisijos pasiūlymui įgyvendinti naują darbo vietų kūrimo ir augimo strategiją „Europa 2020“, grindžiamą geresniu ekonominės politikos koordinavimu, ir daugiausia dėmesio skirti toms svarbioms sritims, kuriose reikia imtis veiksmų, kad būtų stiprinamas Europos tvaraus augimo ir konkurencingumo potencialas;

               (2)

               2010 m. liepos 13 d. Taryba priėmė rekomendaciją dėl valstybių narių ir Sąjungos bendrųjų ekonominės politikos gairių (2010–2014 m.), o 2010 m. spalio 21 d. – sprendimą dėl valstybių narių užimtumo politikos gairių (2), kurios kartu sudaro integruotas gaires. Į šias integruotas gaires valstybių narių paprašyta atsižvelgti formuojant nacionalinę ekonominę ir užimtumo politiką;

               (3)

               2012 m. birželio 29 d. valstybių narių valstybių ar vyriausybių vadovai nusprendė priimti Susitarimą dėl ekonomikos augimo ir darbo vietų kūrimo, kuriuo nustatė nuoseklią nacionalinių, ES ir euro zonos veiksmų, naudojant visus galimus svertus, priemones ir politikos strategijas, sistemą. Jie nutarė, kokių veiksmų reikėtų imtis valstybių narių lygmeniu, visų pirma išreikšdami tvirtą įsipareigojimą siekti strategijos „Europa 2020“ tikslų ir įgyvendinti konkrečioms šalims skirtas rekomendacijas;

               (4)

               2012 m. liepos 10 d. Taryba priėmė rekomendaciją (3) dėl 2012 m. Lietuvos nacionalinės reformų programos ir nuomonę dėl 2012–2015 m. Lietuvos konvergencijos programos;

               (5)

               2012 m. lapkričio 28 d. Komisija priėmė metinę augimo apžvalgą, kuria pradedamas 2013 m. Europos ekonominės politikos koordinavimo semestras. Be to, 2012 m. lapkričio 28 d. Komisija pagal 2011 m. lapkričio 16 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamentą (ES) Nr. 1176/2011 dėl makroekonominių disbalansų prevencijos ir naikinimo (4) priėmė Įspėjimo mechanizmo ataskaitą, kurioje nenurodė, kad Lietuva yra viena iš valstybių narių, dėl kurios reikės parengti nuodugnią apžvalgą;

               (6)

               Europos Parlamentas aktyviai dalyvavo Europos semestre pagal Reglamentą (EB) Nr. 1466/97 ir 2013 m. vasario 7 d. priėmė Rezoliuciją dėl užimtumo ir socialinių aspektų 2013 m. metinėje augimo apžvalgoje ir Rezoliuciją dėl indėlio į 2013 m. metinę augimo apžvalgą;

               (7)

               2013 m. kovo 14 d. Europos Vadovų Taryba patvirtino prioritetus, kuriais turi būti užtikrintas finansinis stabilumas, fiskalinis konsolidavimas ir ekonomikos augimo skatinimo veiksmai. Ji pabrėžė, kad reikia vykdyti diferencijuotą, ekonomikos augimui palankų fiskalinį konsolidavimą, atkurti įprastas skolinimo ekonomikai sąlygas, skatinti ekonomikos augimą ir konkurencingumą, mažinti nedarbą, šalinti socialinius krizės padarinius ir modernizuoti viešąjį administravimą;

               (8)

               2013 m. balandžio 9 d. Lietuva pateikė 2013 m. nacionalinę reformų programą, o 2013 m. balandžio 26 d. – 2012–2016 m. konvergencijos programą. Siekiant atsižvelgti į abiejų programų sąsają, jos vertintos vienu metu;

               (9)

               remdamasi konvergencijos programos vertinimu pagal Tarybos reglamentą (EB) Nr. 1466/97, Taryba mano, kad makroekonominis scenarijus, kuriuo grindžiamos programoje pateiktos biudžeto projekcijos, yra tikėtinas ir iš esmės atitinka Komisijos tarnybų 2013 m. pavasario prognozės vertinimą. Nuo 2009 m. vykdytas plataus užmojo fiskalinis konsolidavimas padėjo 2012 m. valdžios sektoriaus deficitą sumažinti iki 3,2 % BVP, kuris, atsižvelgiant į sisteminės pensijų reformos išlaidas, laikomas pakankamu, kad būtų panaikintas sprendimas dėl perviršinio deficito. Deficito mažinimas iš dalies taip pat buvo pagrįstas sparčiu ekonomikos augimu ir laikinu išlaidų įšaldymu. Konvergencijos programa pakeitė vidutinės trukmės laikotarpio tikslą nuo + 0,5 % iki – 1,0 % – tai vis dar atitinka Stabilumo ir augimo pakto tikslus.
               Konvergencijos programoje pateikta biudžeto strategija siekiama vidutinės trukmės laikotarpio tikslą pasiekti 2016 m. Remiantis (perskaičiuotu) struktūriniu biudžeto balansu, metinė pažanga siekiant vidutinės trukmės laikotarpio tikslo struktūriniu požiūriu viršija 0,5 % BVP. Stabilumo ir augimo pakto išlaidų kriterijus programos laikotarpiu tenkinamas. Koregavimas šiek tiek pasislinkęs į laikotarpio pradžią ir iš esmės susijęs su išlaidų ribojimu, tačiau tik iš dalies yra paremtas konkrečiomis priemonėmis, įskaitant vienkartines, kurios ne visada nurodytos. Pagal Komisijos tarnybų 2013 m. pavasario prognozes, struktūrinis koregavimas 2013 ir 2014 m. turėtų siekti atitinkamai 0,3 % ir 0,0 % BVP – mažiau už reikalaujamą 0,5 % BVP lygį ir tai taip pat verčia abejoti konvergencijos programos koregavimo planu. Tolesnės konsolidavimo priemonės turėtų būti sukonkretintos ir reikėtų apsvarstyti struktūrinių reformų, įskaitant perėjimą prie pajamomis grįstų priemonių, galimybę. Bendroji valdžios sektoriaus skola išlieka mažesnė nei 60 % BVP (40,7 % 2012 m.) ir numatoma, kad programos laikotarpiu ji šiek tiek sumažės. Pagal konvergencijos programą numatoma, kad skola sumažės iki 39,7 % 2013 m. ir toliau iki 34,5 % 2016 m., o pagal Komisijos tarnybų 2013 m. pavasario prognozę – kad ji sumažės iki 40,1 % BVP 2013 m. ir 39,4 % 2014 m. Skirtumą lemia mažesnio deficito prielaida konvergencijos programoje;

               (10)

               nors deficito padėtis per kelerius metus pagerėjo, Lietuvai ir toliau stinga pakankamų fiskalinių galimybių reaguoti į neigiamus sukrėtimus. Vis dėlto dar yra galimybių panaudoti mažesnį iškraipomąjį poveikį turinčias mokesčių priemones ir toliau gerinti mokestinių prievolių vykdymą. Lietuvos mokesčių ir BVP santykis ir toliau buvo žemiausias Sąjungoje ir konsolidavimo priemonėmis daugiausia dėmesio buvo skirta išlaidoms. Dar yra galimybių pasinaudoti papildomais mažiausiai ekonomikos augimui kenkiančiais mokestinių pajamų šaltiniais, tokiais kaip aplinkos ir periodiniais nekilnojamojo turto mokesčiais. Nors Lietuva ėmėsi veiksmų padidinti pajamas iš periodinio turto mokesčio, atrodo, kad dar gali būti dedama daugiau pastangų. Lietuvos pajamos iš aplinkos mokesčių vis mažėja ir 2011 m. buvo antros pagal mažumą Sąjungoje (viena iš priežasčių – mažiausias transporto mokesčių lygis Sąjungoje) ir tai neskatina mažinti didelį Lietuvos ekonomikos energijos vartojimo intensyvumą. Vykdant fiskalinį konsolidavimą reikėtų didinti ekonomikos augimą skatinančių išlaidų, pavyzdžiui, moksliniams tyrimams ir švietimui, dalį. Vėluojama įgyvendinti fiskalinę sistemą stiprinančius teisės aktus. Lietuvos fiskalinė sistema nepadėjo išvengti procikliškos fiskalinės politikos teigiamo gamybos apimties atotrūkio metais. 2012 m. padarytas Įstatymo dėl biudžeto sandaros pakeitimas yra žingsnis tinkama linkme. Reikia tobulinti biudžeto sudarymo proceso stebėseną, atskaitomybę ir vykdymą, visų pirma savivaldybių atveju, bei užtikrinti privalomąjį vidutinės trukmės laikotarpio sistemos pobūdį;

               (11)

               demografiniai pokyčiai kelia problemų ilgalaikiam Lietuvos fiskaliniu tvarumui. Todėl tebėra svarbu vykdyti visapusišką pensijų sistemos reformą, kuria būtų siekiama užtikrinti pensijų tvarumą ir adekvatumą. Pensijų adekvatumas yra problema, nes vyresnio amžiaus Lietuvos gyventojams kyla didelė skurdo arba atskirties rizika. 2012 m. pensijų kaupimo sistemos reforma skatinama kaupti pensiją pagal antrosios pakopos pensijų kaupimo sistemą, teikiant finansines paskatas iš valstybės biudžeto. Taip pat numatoma galimybė pereinamuoju laikotarpiu atsisakyti privačios pensijų kaupimo sistemos ir grįžti į valstybinio socialinio draudimo fondą bei palaipsniui padidinti pensinį amžių. Reforma bus pradėta įgyvendinti 2014 m. sausio 1 d. Tai svarbūs, tačiau pavieniai veiksmai teisinga linkme, todėl reikalingi didesni pokyčiai, visų pirma susiję su pirmosios pakopos pensijų sistema. Be to, būtina imtis priemonių, kurios padidintų vyresnio amžiaus žmonių galimybes įsidarbinti ir sukurtų jiems palankesnę darbo aplinką;

               (12)

               spręsti nedarbo ir mažo žemos kvalifikacijos darbuotojų aktyvumo darbo rinkoje problemą tebėra itin svarbus uždavinys. Ypač didelis jaunimo ir nekvalifikuotų darbuotojų nedarbo lygis. Gebėjimų paklausos ir pasiūlos neatitiktis tapo ypač akivaizdi krizės metu ir yra didėjanti problema, liudijanti apie švietimo ir darbo rinkos politikos spragas. Dėl jos atsirandantį kvalifikuotos darbo jėgos trūkumą dar labiau aštrina aukštas emigracijos lygis. Taigi, būtina imtis papildomų priemonių, kurios padidintų darbo rinkos lankstumą ir skatintų dalyvavimą darbo rinkoje, visų pirma jaunimo, nekvalifikuotų ir vyresnio amžiaus darbuotojų. Bendra aktyvios darbo rinkos priemonių aprėptis ir atskiroms priemonėms skiriamas finansavimas yra nepakankami ir priemonės yra prastai orientuotos žemos kvalifikacijos darbuotojų ir ilgalaikių bedarbių atžvilgiu. Nuodugniai peržiūrėjus darbo teisę, į šį procesą įtraukiant socialinius partnerius, būtų galima nustatyti nereikalingus apribojimus ir administracines kliūtis, trukdančias nustatyti lanksčias sutarčių sąlygas, atleidimo nuostatas ir lanksčią darbo laiko tvarką. Kad būtų užtikrintas sklandesnis perėjimas iš švietimo sistemos į darbo rinką, galėtų būti didinamas gamybinės praktikos ir stažuočių programų patrauklumas;

               (13)

               susirūpinimą kelia vis dar aukštas skurdo ir socialinės atskirties lygis. Visų pirma nuogąstavimų kelia vaikų skurdo didėjimas. 2012 m. buvo pradėta vykdyti piniginės socialinės paramos sistemos reforma, siekiant padidinti paskatas dirbti (įskaitant pašalpas įsidarbinusiems ilgalaikiams bedarbiams, laipsnišką socialinių išmokų mažinimą nedirbantiems darbingo amžiaus žmonėms) ir sumažinti skurdą. Penkiose savivaldybėse vykdytu bandomuoju projektu pasiekta įspūdingų rezultatų: sutaupyta lėšų ir parama geriau orientuota gavėjams. Dabar būtina įdiegti stebėjimo sistemą, kuri padėtų įvertinti reformos veiksmingumą ir jos poveikį skurdo ir atskirties mažinimui. Reforma taip pat turėtų būti susieta su aktyvumo skatinimo priemonėmis, visų pirma skirtomis ilgalaikių socialinių išmokų gavėjų dalyvavimui darbo rinkoje didinti. Priemonės, kurių imtasi siekiant mažinti skurdą, apima socialinių išmokų aprėpties didinimą ir naują išmokų sumų apskaičiavimo metodą. Be to, 2013 m. sausio 1 d. minimalus atlyginimas padidintas 18 % – tai gali padėti sumažinti neveiklumo spąstų ir dirbančiųjų skurdo problemą. Vis dėlto, atsižvelgiant į problemos dydį, šių priemonių nepakanka, ir nėra visapusiškos kovos su skurdu strategijos ar veiksmų plano;

               (14)

               nuo 2010 m. Vyriausybė vykdo plataus užmojo valstybės valdomų įmonių (VVĮ) reformą. Reforma yra tinkama, patikima ir yra susijusi su teisėkūros bei organizaciniais pokyčiais. Buvo nustatyti reformos reguliavimo aspektai ir užtikrintas visiškas ataskaitų teikimo reikalavimų laikymasis. Dabar kylantis uždavinys – išvengti interesų konflikto, susijusio su reguliavimo ir nereguliavimo funkcijomis, ir atskirti VVĮ komercinę veiklą nuo nekomercinės. Kai reforma bus visiškai įgyvendinta, tai galėtų paskatinti konkurencingumą ir augimą. Todėl bus itin svarbu stebėti, kaip laikomasi reikalavimų;

               (15)

               elektros energijos ir dujų jungtys su kaimyninėmis šalimis tebėra menkai išplėtotos. Dėl to konkurencija energetikos sektoriuje yra labai nedidelė ir energijos kainos yra aukštos. Taip pat svarbia problema išlieka energijos vartojimo efektyvumas. Pažanga, susijusi su pastatų renovavimu ir investicijomis iš JESSICA kontroliuojančiojo fondo, buvo vangi ir su privačiojo būsto renovavimu susijusios problemos lieka labai didelės;

               (16)

               atsižvelgdama į Europos semestrą, Komisija atliko išsamią Lietuvos ekonominės politikos analizę. Ji įvertino nacionalinę reformų programą ir konvergencijos programą. Komisija įvertino ne tik jų svarbą tvariai fiskalinei ir socialinei bei ekonominei Lietuvos politikai, bet ir tai, kaip laikomasi ES taisyklių ir gairių, nes ES priemonėmis prisidedant prie būsimų nacionalinių sprendimų būtina stiprinti bendrą Sąjungos ekonomikos valdymą. Jos rekomendacijos atsižvelgiant į Europos semestrą pateiktos toliau išdėstytose 1–6 rekomendacijose;

               (17)

               atsižvelgdama į šį vertinimą, Taryba išnagrinėjo konvergencijos programą ir savo nuomonę (5) visų pirma pateikė 1 rekomendacijoje,

         REKOMENDUOJA Lietuvai 2013–2014 m. imtis šių veiksmų:

               1.

               Užtikrinti ekonomikos augimui palankų fiskalinį konsolidavimą ir įgyvendinti, kaip planuota, biudžeto strategiją, vykdant struktūrinio koregavimo priemones, kurios leis Lietuvai pasiekti vidutinės trukmės laikotarpio tikslą. Pirmenybę teikti ekonomikos augimą skatinančioms išlaidoms. Toliau stiprinti fiskalinę sistemą, visų pirma užtikrinant įgyvendinamas ir privalomas viršutines išlaidų ribas pagal vidutinės trukmės laikotarpio biudžeto sistemą. Peržiūrėti mokesčių sistemą ir apsvarstyti galimybę padidinti tuos mokesčius, kurie mažiausiai kenkia ekonomikos augimui, kaip antai periodinius turto ir aplinkos mokesčius, be kita ko, įvesti automobilių mokesčius, kartu toliau gerinant mokestinių prievolių vykdymą.

               2.

               Priimti ir įgyvendinti teisės aktus dėl visapusiškos pensijų sistemos reformos. Suderinti teisės aktais nustatytą pensinį amžių su vidutine tikėtina gyvenimo trukme, apriboti galimybes anksčiau išeiti į pensiją, nustatyti aiškias pensijų indeksavimo taisykles ir skatinti naudoti papildomo kaupimo schemas, kartu užtikrinant vykdomų reformų įgyvendinimą. Pensijų reformą pagrįsti priemonėmis, kuriomis didinamos vyresnio amžiaus žmonių galimybės įsidarbinti.

               3.

               Spręsti didelio žemos kvalifikacijos darbuotojų ir ilgalaikio nedarbo lygio problemą, nukreipiant išteklius į aktyvios darbo rinkos politikos priemones, kartu didinant jų aprėptį ir veiksmingumą. Didinti jaunimo galimybes įsidarbinti, pavyzdžiui, pagal Jaunimo garantijų iniciatyvą, gerinti gamybinės praktikos schemų vykdymą ir jų veiksmingumą bei spręsti nuolatinės gebėjimų paklausos ir pasiūlos neatitikties problemą. Konsultuojantis su socialiniais partneriais peržiūrėti darbo teisės aktų tinkamumą, kiek tai susiję su lanksčiomis sutarčių sąlygomis, atleidimo nuostatomis ir lanksčia darbo laiko tvarka.

               4.

               Įgyvendinti konkrečias tikslines priemones, skirtas skurdui ir socialinei atskirčiai mažinti. Toliau stiprinti piniginės socialinės paramos sistemos reformos sąsajas su aktyvumo skatinimo priemonėmis.

               5.

               Užbaigti valstybės valdomų įmonių reformos įgyvendinimą, visų pirma užtikrinant, kad būtų atskirtos nuosavybės ir reguliavimo funkcijos, ir įdėmiai stebėti, ar laikomasi reformos reikalavimų.

               6.

               Suintensyvinti veiksmus, kad būtų pagerintas pastatų energinis efektyvumas, be kita ko, šalinant kliūtis ir sparčiai įgyvendinant kontroliuojančiojo fondo iniciatyvą. Skatinti energijos tinklų konkurenciją gerinant elektros energijos ir dujų tinklų jungtis su kitomis valstybėmis narėmis.

      Priimta Briuselyje 2013 m. liepos 9 d.

            Tarybos vardu

            Pirmininkas

         R. ŠADŽIUS

      (1)  OL L 209, 1997 8 2, p. 1.

      (2)  Toliau taikomą 2013 m. pagal 2013 m. balandžio 22 d. Tarybos sprendimą 2013/208/ES dėl valstybių narių užimtumo politikos gairių (OL L 118, 2013 4 30, p. 21).

      (3)  OL C 219, 2012 7 24, p. 54.

      (4)  OL L 306, 2011 11 23, p. 25.

      (5)  Pagal Reglamento (EB) Nr. 1466/97 9 straipsnio 2 dalį.


title: 2016 m. liepos 12 d. Tarybos rekomendacija dėl 2016 m. Lenkijos nacionalinės reformų programos su Tarybos nuomone dėl 2016 m. Lenkijos konvergencijos programos

text:
               18.8.2016

               LT

               Europos Sąjungos oficialusis leidinys

               C 299/15

         TARYBOS REKOMENDACIJA
   2016 m. liepos 12 d.
   dėl 2016 m. Lenkijos nacionalinės reformų programos su Tarybos nuomone dėl 2016 m. Lenkijos konvergencijos programos
   (2016/C 299/04)
   EUROPOS SĄJUNGOS TARYBA,
   atsižvelgdama į Sutartį dėl Europos Sąjungos veikimo, ypač į jos 121 straipsnio 2 dalį ir 148 straipsnio 4 dalį,
   atsižvelgdama į 1997 m. liepos 7 d. Tarybos reglamentą (EB) Nr. 1466/97 dėl biudžeto būklės priežiūros stiprinimo ir ekonominės politikos priežiūros bei koordinavimo (1), ypač į jo 9 straipsnio 2 dalį,
   atsižvelgdama į Europos Komisijos rekomendaciją,
   atsižvelgdama į Europos Parlamento rezoliucijas,
   atsižvelgdama į Europos Vadovų Tarybos išvadas,
   atsižvelgdama į Užimtumo komiteto nuomonę,
   atsižvelgdama į Ekonomikos ir finansų komiteto nuomonę,
   atsižvelgdama į Socialinės apsaugos komiteto nuomonę,
   atsižvelgdama į Ekonominės politikos komiteto nuomonę,
   kadangi:

               (1)

               2015 m. lapkričio 26 d. Komisija priėmė metinę augimo apžvalgą, kuria pradedamas 2016 m. Europos ekonominės politikos koordinavimo semestras. 2016 m. kovo 17–18 d. Europos Vadovų Taryba patvirtino metinėje augimo apžvalgoje nustatytus prioritetus. 2015 m. lapkričio 26 d. Komisija pagal Europos Parlamento ir Tarybos reglamentą (ES) Nr. 1176/2011 (2) priėmė Įspėjimo mechanizmo ataskaitą, kurioje Lenkija nenurodyta kaip viena iš valstybių narių, dėl kurių reikės parengti nuodugnią apžvalgą.

               (2)

               2016 m. Lenkijos ataskaita paskelbta 2016 m. vasario 26 d. Joje įvertinta Lenkijos pažanga, padaryta įgyvendinant 2015 m. liepos 14 d. Tarybos priimtas šaliai skirtas rekomendacijas ir siekiant nacionalinių tikslų pagal strategiją „Europa 2020“.

               (3)

               2016 m. balandžio 28 d. Lenkija pateikė 2016 m. nacionalinę reformų programą ir 2016 m. konvergencijos programą. Siekiant atsižvelgti į jų tarpusavio sąsajas, abi programos vertintos vienu metu;

               (4)

               į atitinkamas konkrečioms šalims skirtas rekomendacijas atsižvelgta sudarant 2014–2020 m. Europos struktūrinių ir investicijų fondų programas. Kaip numatyta Europos Parlamento ir Tarybos reglamento (ES) Nr. 1303/2013 (3) 23 straipsnyje, Komisija, jei tai būtina siekiant remti atitinkamų Tarybos rekomendacijų įgyvendinimą, gali paprašyti valstybės narės peržiūrėti savo partnerystės sutartį ir susijusias programas bei pasiūlyti jų pakeitimų. Kaip naudotųsi šia nuostata, Komisija išsamiau nurodė Priemonių, kuriomis Europos struktūrinių ir investicijų fondų veiksmingumas siejamas su patikimu ekonomikos valdymu, taikymo gairėse;

               (5)

               šiuo metu Lenkijai taikoma Stabilumo ir augimo pakto prevencinė dalis. Savo 2016 m. konvergencijos programoje Vyriausybė planuoja, kad nominalus deficitas padidės nuo 2,6 % BVP 2015 m. iki 2,9 % BVP 2017 m., o 2019 m. sumažės iki 1,3 % BVP. Vidutinio laikotarpio biudžeto tikslo – 1 % BVP struktūrinį deficitą – programos laikotarpiu iki 2019 m. pasiekti nenumatoma Konvergencijos programoje numatoma, kad valdžios sektoriaus skolos santykis su BVP nuo 51,3 % 2015 m. padidės iki 52,5 % 2017 m., o 2019 m. sumažės iki 50,4 %. Makroekonominis scenarijus, kuriuo grindžiamos šios biudžeto projekcijos, yra tikėtinas 2016 m. ir palankus vėlesniais metais. Remiantis Komisijos 2016 m. pavasario prognoze, esama rizikos, kad bus smarkiai nukrypta nuo rekomenduojamo koregavimo 2016 m. ir, jeigu politika nesikeis, 2017 m. Remdamasi konvergencijos programos vertinimu ir atsižvelgdama į Komisijos 2016 m. pavasario prognozę, Taryba mano, kad esama rizikos, jog Lenkija nesilaikys Stabilumo ir augimo pakto nuostatų. Todėl siekiant užtikrinti, kad 2016 m. ir 2017 m. būtų laikomasi nuostatų, reikės papildomų priemonių;

               (6)

               Lenkija yra vienintelė valstybė narė, kuri neturi visavertės nepriklausomos fiskalinės tarybos ir nėra paskelbusi planų ją sukurti, nors ji turi nepriklausomas fiskalines institucijas, kurios atlieka kai kurias iš šios tarybos funkcijų. Be Lenkijos Konstitucijoje įtvirtintos skolos stabdžio taisyklės, Lenkija 2013 m. priėmė išlaidų stabilizavimo taisyklę, kuri pirmą kartą visapusiškai buvo taikyta 2015 m. biudžete. Tačiau taisyklė buvo iš dalies pakeista 2015 m. gruodžio mėn. ir pagal ją bus leidžiama padidinti išlaidas, ypač dabartinėmis mažos infliacijos sąlygomis. Dėl nepalankios pirminės biudžeto būklės ir numatomo visuomenės senėjimo išlaidų didėjimo, daugiausia susijusio su sveikatos priežiūros išlaidomis, kyla didelė rizika ilgalaikiam fiskaliniam tvarumui. Dėl prognozuojamo skolos didėjimo skolos tvarumo požiūriu fiskalinė rizika vidutiniu laikotarpiu yra didelė, jei politika nebus keičiama;

               (7)

               prognozuojama, kad PVM pajamos, kaip BVP dalis, 2015 m. išliks mažos, nepaisant iki šiol nustatytų priemonių, pavyzdžiui, atvirkštinio apmokestinimo mechanizmo ar bendros įmonių atsakomybės pažeidžiamuose sektoriuose. Padidinti PVM surinkimą ir kovoti su sukčiavimu PVM yra Vyriausybės prioritetai ir šiuo klausimu yra rengiama strategija. Numatoma, kad ji apims, pavyzdžiui, tokias priemones: naujas IT priemones, skirtas sukčiavimo PVM atvejams nustatyti bei su juo kovoti, ir mokesčių administravimo reformą. 2017 m. sausio mėn. bus įvesta mažesnė įmonių mokėjimų grynaisiais pinigais riba. Neveiksmingas mokesčių administravimas – ilgalaikė ir iki šiol aktuali Lenkijos problema. Mokesčių surinkimo išlaidų santykis, t. y. administracinės išlaidos, palytinti su grynosiomis surenkamomis mokestinėmis pajamomis, yra didžiausias Sąjungoje;

               (8)

               Lenkija toliau taiko lengvatinius PVM tarifus daugeliui prekių ir paslaugų. Dėl to prarandama pajamų ir mažinamas PVM sistemos veiksmingumas. Duomenys rodo, kad lengvatiniai PVM tarifai nėra veiksminga socialinės politikos priemonė, visų pirma dėl to, kad jie nėra specialiai taikomi pažeidžiamiems namų ūkiams. Dažnai jie virsta didelėmis subsidijomis turtingiems mokesčių mokėtojams. Manoma, kad socialinės išmokos ir pajamų mokestis yra tikslingesnės priemonės, taigi, labiau tinkamos siekiant perskirstymo tikslų. Potencialiai dėl lengvatinių PVM tarifų ir pasirinktinių išimčių taikymo prarandamos pajamos yra vienos iš didžiausių Sąjungoje;

               (9)

               nepaisant neseniai padarytos pažangos Lenkijos darbo rinkoje susiduriama su didelėmis problemomis – senėjančia darbo jėga, mažu našumu ir didele darbo rinkos segmentacija. Prie jų prisideda švietimo sistemos trūkumai. Nors pastaraisiais metais švietimo sistema buvo labai pagerinta, mokiniai vis dar įgauna nepakankamai kompleksinių įgūdžių, reikalingų sparčiai kintančiai darbo rinkai ir inovacijoms. Palyginti žema Lenkijos aukštojo mokslo ir mokslo apskritai reputacija neigiamai veikia mokymo kokybę. Lenkijos aukštojo mokslo tarptautinimo lygis yra labai ribotas, vertinant tiek pagal užsienio studentų skaičių, tiek pagal tarptautinį mokslinį bendradarbiavimą. Aukštojo mokslo finansavimo modelis nepakankamai skatina kokybę, nes jis daugiausia grindžiamas universitetų padėtimi praeityje ir kiekybiniais rodikliais, tokiais kaip studentų ir akademinių darbuotojų skaičius. Pasak darbdavių, aukštųjų mokyklų absolventai stokoja tokių kompleksinių gebėjimų kaip gebėjimas spręsti problemas, kritinis mąstymas ar komandinis darbas. Mokymosi visą gyvenimą programose dalyvaujama menkai, o profesinis švietimas ir mokymas neatitinka rinkos poreikių;

               (10)

               nors pastaraisiais metais labai padaugėjo galimybių naudotis ikimokyklinio ugdymo paslaugomis ir padidėjo naudojimasis jomis, ankstyvosios vaiko priežiūros paslaugų pasiūla tebėra viena prasčiausių Sąjungoje. Iki septynerių metų padidinus amžių, nuo kurio privaloma lankyti mokyklą, ir panaikinus privalomą ikimokyklinio ugdymo įstaigų lankymą penkerių metų vaikams, taip pat dėl naujų išmokų vaikui gali būti daromas neigiamas poveikis dalyvavimui darbo rinkoje, ypač moterų dalyvavimui, iš padėtį reikia atidžiai stebėti;

               (11)

               nepaisant didelio nuolatinių darbo sutarčių padaugėjimo 2015 m., terminuotų darbo sutarčių dalis Lenkijoje yra viena didžiausių Sąjungoje. Lenkija neseniai ėmėsi kai kurių priemonių darbo rinkos segmentacijos problemai spręsti. Buvo padarytas darbo kodekso pakeitimas, padidintos su kai kuriomis civilinės teisės sutartimis susijusios socialinio draudimo įmokos ir 2017 m. sausio mėn. numatoma nustatyti minimalų valandinį darbo užmokestį pagal civilinės teisės sutartis dirbantiems asmenims. Vis dėlto dėl tam tikrų darbo kodekso ypatybių darbdaviai neskatinami samdyti darbuotojus pagal neterminuotas sutartis ir tokios sutartys vis dar naudojamos ribotai. Taip yra daugiausia dėl sudėtingo darbo rinkos reglamentavimo ir didelių netiesioginių išlaidų, patiriamų atleidžiant iš darbo pagal tokias sutartis. Tarp jų – didelės procedūrinės išlaidos, išlaidos, susijusios su ilgais ir neaiškiais ginčų nagrinėjimo mechanizmais, taip pat tokios nuostatos, kaip vyresnio amžiaus darbuotojų speciali apsauga nuo atleidimo iš darbo;

               (12)

               dėl konkretiems sektoriams taikomos lengvatinės socialinio draudimo tvarkos, visų pirma smarkiai subsidijuojamų ūkininkų ir kalnakasių pensijų sistemų, patiriama didelių biudžeto išlaidų, ir tai gali mažinti darbo jėgos judumą. Nuo 2007 m. po truputį mažėjo pagal specialią ūkininkams skirtą socialinio draudimo sistemą apdraustų asmenų, ir Vyriausybė numato, kad 2019 m. tokių asmenų iš viso bus 1,18 mln., o pensijų išmokų gavėjų skaičius, siekiantis 1,229 mln., greičiausiai didės iki 2018 m. Nuo 2011 m. valstybės biudžeto išlaidų ūkininkams skirtai sistemai (KRUS) dalis nuolat siekė 1 % BVP. Ūkininkams nenustatyta bendra mokestinė prievolė ar reikalavimas turėti apskaitos sistemą, o KRUS savifinansavimas yra menkas. 2014 m. Lenkijoje buvo 1 382 mln. ūkių, iš kurių 52 % nesiekė 5 ha (GUS). Kalnakasiams netaikoma bendroji nustatyto dydžio įmokomis finansuojama valstybinė pensijų sistema; jiems taikomi lengvatiniai pensijų daugiklio koeficientai, dėl kurių valstybė patiria daugiau kaip 0,5 % BVP išlaidų per metus. Dėl nepalankios demografinės perspektyvos darbingo amžiaus gyventojų dalis jau mažėja. Todėl būtina išsaugoti užimtumo, ypač vyresnio amžiaus darbuotojų, didėjimo tendenciją, be kita ko, siekiant išlaikyti valstybinės pensijų sistemos adekvatumą ir tvarumą. Nors vidutinis faktinis senatvės pensijos amžius pastaraisiais metais padidėjo, jis išlieka gerokai mažesnis už teisės aktais nustatytą pensinį amžių. Todėl būtina didinti faktinį senatvės pensijos amžių, siekiant užtikrinti ilgalaikį būsimų pensijų socialinį adekvatumą ir valstybės finansų stabilumą, taip pat padidinti dalyvavimą darbo rinkoje;

               (13)

               nepaisant nemažų pastarųjų metų investicijų, transporto, energetikos ir ryšių tinkluose tebėra kliūčių ir trūkumų. Investicinę veiklą stabdo viešojo administravimo ir mokesčių sistemos kliūtys, mokslinių tyrimų, technologinės plėtros ir inovacijų aplinka bei lėtas sutarčių vykdymo užtikrinimas. Valdymo ir administraciniai gebėjimų silpnybės neigiamai veikia galimybes laiku įgyvendinti geležinkelių sektoriaus investicinius projektus ir kitus transporto, energetikos ir telekomunikacijų infrastruktūros projektus. Lenkijos ekonomika vis dar yra imli energijai ir lemia didelį anglies dioksido išmetimą į aplinką; potenciali nauda dėl pagerinto energijos vartojimo efektyvumo būtų didelė. Elektros energijos gamybos įrenginiai senėja ir tebėra labai priklausomi nuo anglių. Elektros energijos tinklas nepakankamai sujungtas su kaimyninių šalių tinklais. Nuo 2016 m. sausio 1 d. turėjusios pradėti galioti atsinaujinančiosios energijos rėmimo schemos įsigaliojimas nukeltas ir tai lėmė netikrumą dėl investicijų. Pagrindiniai investicijas, ypač statybų sektoriuje, stabdantys veiksniai – labai menka teritorijų planavimo aprėptis ir nestabilumas, visų pirma vietos lygmeniu, taip pat pernelyg didelis reglamentavimas bei reguliavimo ir administracinis nenuoseklumas, dėl kurių apsunkinamas statybos leidimų išdavimas;

               (14)

               atsižvelgdama į Europos semestrą, Komisija atliko išsamią Lenkijos ekonominės politikos analizę ir ją paskelbė 2016 m. šalies ataskaitoje. Be to, ji įvertino konvergencijos programą ir nacionalinę reformų programą, taip pat veiksmus, kurių Lenkija ėmėsi atsižvelgdama į ankstesniais metais jai skirtas rekomendacijas. Komisija įvertino ne tik jų svarbą tvariai fiskalinei ir socialinei bei ekonominei Lenkijos politikai, bet ir tai, kaip laikomasi ES taisyklių ir gairių, nes ES lygio priemonėmis prisidedant prie būsimų nacionalinių sprendimų būtina stiprinti bendrą ES ekonomikos valdymą. Rekomendacijos atsižvelgiant į Europos semestrą pateiktos toliau išdėstytose 1–3 rekomendacijose;

               (15)

               atsižvelgdama į šį vertinimą, Taryba išnagrinėjo konvergencijos programą; jos nuomonė (4) pateikta visų pirma toliau išdėstytoje 1 rekomendacijoje,

         REKOMENDUOJA Lenkijai 2016–2017 m. imtis šių veiksmų:

               1.

               Užtikrinti 0,5 % BVP metinį fiskalinį koregavimą 2016 m. ir 2017 m. siekiant vidutinio laikotarpio biudžeto tikslo. Stiprinti fiskalinę sistemą, be kita ko, įsteigiant nepriklausomą fiskalinę tarybą. Gerinti mokesčių surinkimą užtikrinant geresnį PVM prievolių vykdymą ir riboti dažną lengvatinių PVM tarifų taikymą.

               2.

               Užtikrinti pensijų sistemos tvarumą ir adekvatumą ir didinti dalyvavimą darbo rinkoje pradedant preferencinės pensijų tvarkos reformą, pašalinant kliūtis sudaryti pastovesnes darbo sutartis ir gerinant švietimo ir mokymo atitiktį darbo rinkos poreikiams.

               3.

               Imtis priemonių siekiant pašalinti kliūtis investicijoms į transporto, statybos ir energetikos infrastruktūrą ir padidinti teritorijų planavimo vietos lygmeniu aprėptį.

      Priimta Briuselyje 2016 m. liepos 12 d.

            Tarybos vardu

            Pirmininkas

         P. KAŽIMÍR

      (1)  OL L 209, 1997 8 2, p. 1.

      (2)  2011 m. lapkričio 16 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamentas (ES) Nr. 1176/2011 dėl makroekonominių disbalansų prevencijos ir naikinimo (OL L 306, 2011 11 23, p. 25).

      (3)  2013 m. gruodžio 17 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamentas (ES) Nr. 1303/2013, kuriuo nustatomos Europos regioninės plėtros fondui, Europos socialiniam fondui, Sanglaudos fondui, Europos žemės ūkio fondui kaimo plėtrai ir Europos jūros reikalų ir žuvininkystės fondui bendros nuostatos ir Europos regioninės plėtros fondui, Europos socialiniam fondui, Sanglaudos fondui ir Europos jūros reikalų ir žuvininkystės fondui taikytinos bendrosios nuostatos ir panaikinamas Tarybos reglamentas (EB) Nr. 1083/2006 (OL L 347, 2013 12 20, p. 320).

      (4)  Pagal Reglamento (EB) Nr. 1466/97 9 straipsnio 2 dalį.