title: 2012 m. liepos 10 d. Tarybos rekomendacija dėl Estijos 2012 m. nacionalinės reformų programos su Tarybos nuomone dėl 2012–2015 m. Estijos stabilumo programos

text:
               24.7.2012

               LT

               Europos Sąjungos oficialusis leidinys

               C 219/25

         TARYBOS REKOMENDACIJA
   2012 m. liepos 10 d.
   dėl Estijos 2012 m. nacionalinės reformų programos su Tarybos nuomone dėl 2012–2015 m. Estijos stabilumo programos
   2012/C 219/07
   EUROPOS SĄJUNGOS TARYBA,
   atsižvelgdama į Sutartį dėl Europos Sąjungos veikimo, ypač į jos 121 straipsnio 2 dalį ir 148 straipsnio 4 dalį,
   atsižvelgdama į 1997 m. liepos 7 d. Tarybos reglamentą (EB) Nr. 1466/97 dėl biudžeto būklės priežiūros stiprinimo ir ekonominės politikos priežiūros bei koordinavimo (1), ypač į jo 5 straipsnio 2 dalį,
   atsižvelgdama į Europos Komisijos rekomendaciją,
   atsižvelgdama į Europos Vadovų Tarybos išvadas,
   atsižvelgdama į Užimtumo komiteto nuomonę,
   pasikonsultavusi su Ekonomikos ir finansų komitetu,
   kadangi:

               (1)

               2010 m. kovo 26 d. Europos Vadovų Taryba pritarė Komisijos pasiūlymui įgyvendinti naują darbo vietų kūrimo ir augimo strategiją „Europa 2020“, grindžiamą geresniu ekonominės politikos koordinavimu, ir daugiausia dėmesio skirti toms svarbioms sritims, kuriose reikia imtis veiksmų, kad būtų stiprinamas Europos tvaraus augimo ir konkurencingumo potencialas;

               (2)

               2010 m. liepos 13 d. Taryba priėmė rekomendaciją dėl valstybių narių ir Sąjungos bendrųjų ekonominės politikos gairių (2010–2014 m.), o 2010 m. spalio 21 d. – sprendimą dėl valstybių narių užimtumo politikos gairių (2), kurios kartu sudaro integruotas gaires. Į šias integruotas gaires valstybių narių paprašyta atsižvelgti formuojant nacionalinę ekonominę ir užimtumo politiką;

               (3)

               2011 m. liepos 12 d. Taryba priėmė rekomendaciją (3) dėl Estijos 2011 m. nacionalinės reformų programos ir pateikė savo nuomonę dėl 2011–2015 m. Estijos stabilumo programos;

               (4)

               2011 m. lapkričio 23 d. Komisija patvirtino antrąją metinę augimo apžvalgą, kuria pradedamas antras ex ante bei integruoto politikos koordinavimo Europos semestras, numatytas strategijoje „Europa 2020“. 2012 m. vasario 14 d. Komisija pagal 2011 m. lapkričio 16 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamentą (ES) Nr. 1176/2011 dėl makroekonominių disbalansų prevencijos ir naikinimo (4) priėmė Įspėjimo mechanizmo ataskaitą, kurioje nenurodė, kad Estija yra viena iš valstybių narių, dėl kurios reikės parengti nuodugnią apžvalgą;

               (5)

               2011 m. gruodžio 1 d. Taryba priėmė išvadas, kuriose ragina Socialinės apsaugos komitetą, bendradarbiaujant su Užimtumo komitetu ir kitais komitetais, pateikti savo nuomonę dėl veiksmų, rekomenduojamų pagal strategijos „Europa 2020“ politikos ciklą. Ši nuomonė yra Užimtumo komiteto nuomonės dalis;

               (6)

               vykdant Europos semestro veiklą, Europos Parlamentas buvo tinkamai įtrauktas remiantis Reglamentu (EB) Nr. 1466/97 ir 2012 m. vasario 15 d. priėmė rezoliuciją dėl užimtumo ir socialinių aspektų 2012 m. metinėje augimo apžvalgoje bei rezoliuciją dėl dalyvavimo rengiant 2012 m. metinę augimo apžvalgą;

               (7)

               2012 m. kovo 2 d. Europos Vadovų Taryba patvirtino prioritetus, kuriais turi būti užtikrintas finansinis stabilumas, fiskalinis konsolidavimas ir ekonomikos augimo skatinimo veiksmai. Ji pabrėžė, kad reikia vykdyti diferencijuotą, ekonomikos augimą skatinantį fiskalinį konsolidavimą, atkurti įprastas skolinimo ekonomikai sąlygas, skatinti ekonomikos augimą ir konkurencingumą, spręsti nedarbo problemą, šalinti krizės sukeltas socialines pasekmes ir modernizuoti viešąjį administravimą. Ji paragino valstybes narės įgyvendinti konkrečioms šalims skirtas 2011 m. Tarybos rekomendacijas, be to, šiuos prioritetus įgyvendinti konkrečiomis priemonėmis ir jas įtraukti į savo stabilumo arba konvergencijos programas ir į savo nacionalines reformų programas;

               (8)

               2012 m. kovo 2 d. Europos Vadovų Taryba taip pat paragino valstybes nares, prisijungusias prie pakto „euro plius“, laiku pranešti apie savo įsipareigojimus, kad juos būtų galima įtraukti į stabilumo arba konvergencijos programas ir nacionalines reformų programas;

               (9)

               2012 m. balandžio 26 d. Estija pateikė savo 2012–2015 m. stabilumo programą ir 2012 m. nacionalinę reformų programą. Siekiant atsižvelgti į abiejų programų sąsają, jos vertintos vienu metu;

               (10)

               remdamasi stabilumo programos vertinimu pagal Reglamento (EB) Nr. 1466/97 5 straipsnio 1 dalį, Taryba mano, kad programos biudžeto projekcijas pagrindžiantis 2012–2013 m. makroekonominis scenarijus tikėtinas, nes numatoma, kad BVP vidutiniškai didės apie 2,4 %. Komisijos tarnybų 2012 m. pavasario prognozėje numatyta, kad 2013 m. BVP didės 3,8 %. Programoje išdėstytos biudžeto strategijos tikslas – užtikrinti tvarią fiskalinę politiką, kuri padėtų siekti subalansuoto augimo sukuriant struktūrinį perteklių ir užtikrinant pakankamas fiskalines atsargas bei mažesnę darbo apmokestinimo naštą. Strategija taip pat siekiama laikytis Stabilumo ir augimo pakto reikalavimų. Stabilumo programos tikslas – nuo 2013 m. viršyti struktūrinio pertekliaus vidutinės trukmės laikotarpio biudžeto tikslą.
               Vidutinės trukmės laikotarpio tikslas deramai atitinka Stabilumo ir augimo pakto reikalavimus. Remiantis (perskaičiuotu) struktūriniu biudžeto balansu (5), valdžios sektoriaus išlaidų augimo norma, atsižvelgiant į diskrecines pajamų priemones, iki 2015 m. atitiks Stabilumo ir augimo pakte nustatytą išlaidų kriterijų. Be to, stabilumo programoje nustatytas tikslas pasiekti nominalųjį biudžeto perteklių nuo 2014 m. Skolos santykis gerokai mažesnis nei 60 % BVP, ir, remiantis programa, greičiausiai nuo 2013 m. mažės iki maždaug 10 % 2015 m.;

               (11)

               2011 m. Estijoje susidarė gerokas biudžeto perteklius. Komisijos tarnybų 2012 m. pavasario prognozėse numatytas 2012 m. ekonomikos augimo tempas atrodo daug mažesnis nei 2011 m. (pokytis nuo 7,6 % iki 1,6 %), todėl būtina toliau kontroliuoti išlaidų efektyvumą. 2012 m. Estija numato pradėti taikyti struktūrinę biudžeto taisyklę, kuri padėtų kontroliuoti išlaidas. Įsigaliojusią biudžeto taisyklę reikėtų papildyti sustiprinant įpareigojamąjį daugiamečių išlaidų tikslų pobūdį. Taigi, šiai sričiai skirtą 2011 m. rekomendaciją Estija įgyvendino iš dalies;

               (12)

               darbo rinkoje imtasi daugelio veiksmų, susijusių su darbo apmokestinimu. Tačiau paskatas dirbti galima didinti, sprendžiant plintančios tendencijos naudotis negalios arba darbingumo netekimo išmokomis problemą ir užtikrinant, kad mažas ir dideles pajamas uždirbantiems asmenims, gaunantiems bedarbio ir tėvystės išmokas, dirbti būtų verta. Dėta daug žadančių pastangų aukštam nedarbo lygiui mažinti, tačiau ilgalaikis ir jaunimo nedarbas išlieka didelis. Todėl didėja namų ūkiuose, kuriuose nei vienas narys neturi darbo, augančių vaikų skurdo rizika, kurią reikia šalinti teikiant veiksmingas socialines paslaugas, be kita ko, skirtas šeimai. Šeimoms teikiama parama galėtų būti veiksmingesnė, nedarant poveikio biudžetui, jei tėvystės ir šeimos išmokos būtų skirstomos tikslingiau, o neefektyvios su vaikais susijusios mokesčių išlygos būtų panaikintos;

               (13)

               nacionaliniame efektyvaus energijos vartojimo veiksmų plane numatytos priemonės tebėra nepakankamos, atsižvelgiant į vyraujančią tendenciją atsisakyti visuomeninio transporto. Nauji automobiliai Estijoje suvartoja daugiausia energijos visoje ES. Kuro akcizas nepakankamas, kad padėtų keisti vartotojų įpročius. Į nacionalinę teisę dar ne iki galo perkeltos kelios su energetikos sritimi susijusios ES direktyvos. Estija dar reikia įvairinti energijos tiekimą. Elektros energijos infrastruktūros galėtų būti tobulinama, aktyviau naudojant vėjo energiją;

               (14)

               profesinio rengimo kokybė ir prieinamumas labai pagerėjo, 2012–2013 m. numatyta įgyvendinti daugiau modernizavimo priemonių. Tačiau reikia dėti pastangų, kad perėjimas iš bendrojo lavinimo sistemos į profesinio rengimo sistemą vyktų sklandžiau, galima būtų apsvarstyti galimybę plačiau taikyti labiau į darbą orientuotas programas. Dalyvavimas mokymosi visą gyvenimą programose gerėja, tačiau nepakankamai dėmesio skiriama žemos kvalifikacijos darbuotojams. Tebėra neišspręstos problemos siekiant, kad švietimo rezultatai atitiktų darbo rinkos poreikius. Be to, būtina skubiai reformuoti vidurinį ugdymą ir toliau gerinti vietos institucijų teikiamas švietimo paslaugas. Verslo sektoriaus ir aukštojo mokslo institucijų bendradarbiavimas taip pat tebėra menkas, o žinioms imlią privačiojo sektoriaus dalį reikėtų toliau vystyti;

               (15)

               siekiant atsižvelgti į demografinę gyventojų skaičiaus mažėjimo tendenciją ir užtikrinti subalansuotą ir konkurencingą regioninę plėtrą, būtina užtikrinti, kad vietos valdžios institucijų ilgalaikė finansinė padėtis būtų tvari, vietos lygmens viešosios paslaugos būtų teikiamos geriau, o palyginti fragmentuoti ištekliai naudojami kuo veiksmingiau. Kadangi vietos valdžios institucijos nedidelės, dauguma jų patiria sunkumų teikdamos visuomenei būtinas socialines, sveikatos, darbo rinkos, transporto ir švietimo paslaugas;

               (16)

               Estija prisiėmė tam tikrų įsipareigojimų pagal paktą „euro plius“. Šie įsipareigojimai ir 2011 m. prisiimtų įsipareigojimų įgyvendinimas susiję su užimtumo skatinimu, konkurencingumo gerinimu ir viešųjų finansų tvarumo stiprinimu. Komisija įvertino, kaip įgyvendinami pagal paktą „Euro plius“ prisiimti įsipareigojimai. Į šio vertinimo rezultatus buvo atsižvelgta rengiant rekomendacijas;

               (17)

               atsižvelgdama į Europos semestrą, Komisija atliko išsamią Estijos ekonominės politikos analizę. Ji įvertino stabilumo programą ir nacionalinę reformų programą. Komisija įvertino ne tik jų svarbą tvariai fiskalinei ir socialinei bei ekonominei Estijos politikai, bet ir tai, kaip laikomasi ES taisyklių ir gairių, nes ES priemonėmis prisidedant prie būsimų nacionalinių sprendimų būtina stiprinti bendrą Sąjungos ekonomikos valdymą. Jos rekomendacijos pagal Europos semestrą pateiktos toliau išdėstytose 1–5 rekomendacijose;

               (18)

               atsižvelgdama į šį vertinimą, Taryba išnagrinėjo stabilumo programą ir savo nuomonę (6) pateikia visų pirma toliau išdėstytoje 1 rekomendacijoje,

         REKOMENDUOJA Estijai 2012–2013 m. imtis šių veiksmų:

               1.

               Išsaugoti patikimą fiskalinę būklę, įgyvendinant numatytus biudžeto planus ir užtikrinant, kad iki 2013 m. būtų pasiektas vidutinės trukmės laikotarpio tikslas ir būtų laikomasi išlaidų kriterijaus. Numatomą taikyti biudžeto taisyklę papildyti labiau įpareigojančiomis daugiamečių išlaidų taisyklėmis pagal vidutinės trukmės biudžeto programą, toliau didinti valstybės išlaidų efektyvumą ir įgyvendinti priemones mokestinių prievolių vykdymui pagerinti.

               2.

               Didinti paskatas dirbti, racionalizuojant socialinių išmokų sistemą ir lanksčiau skirstant negalios, bedarbio ir tėvystės išmokas, kartu užtikrinant tinkamą socialinę apsaugą. Geriau teikti socialines paslaugas, tikslingiau skirstant šeimos ir tėvystės išmokas bei pašalinant su vaikais susijusias iškraipomąsias pajamų mokesčio išlygas. Didinti jaunimo ir ilgalaikių bedarbių dalyvavimą darbo rinkoje.

               3.

               Mokymo ir švietimo programas veiksmingiau susieti su darbo rinkos poreikiais, skatinti verslo ir mokslo bendruomenių bendradarbiavimą. Didinti žemos kvalifikacijos darbuotojų galimybes dalyvauti mokymosi visą gyvenimą procese. Skatinti teikti pirmenybę mokslinių tyrimų ir inovacijų sistemoms, taip pat remti jų internacionalizaciją.

               4.

               Gerinti energijos vartojimo efektyvumą, visų pirma pastatų ir transporto, ir stiprinti aplinkos srities paskatas, susijusias su transporto priemonėmis ir atliekomis, be kita ko, apsvarstant kitas paskatas, pvz., transporto priemonių apmokestinimą. Skatinti naudoti atsinaujinančią energiją, be kita ko, tobulinant infrastruktūrą ir teisės aktus. Toliau plėtoti tarpvalstybines jungtis, kad rinka neliktų iš dalies izoliuota.

               5.

               Stiprinti savivaldybių fiskalinį tvarumą, didinant vietos valdžios institucijų efektyvumą ir užtikrinant veiksmingą paslaugų teikimą, visų pirma nustatant didesnes paskatas jungtis arba skatinant savivaldybes bendradarbiauti. Per priimtiną laikotarpį turėtų būti pateikti atitinkami reformų pasiūlymai.

      Priimta Briuselyje 2012 m. liepos 10 d.

            Tarybos vardu

            Pirmininkas

         V. SHIARLY

      (1)  OL L 209, 1997 8 2, p. 1.

      (2)  Toliau taikomos 2012 metais pagal 2012 m. balandžio 26 d. Tarybos sprendimą 2012/238/ES dėl valstybių narių užimtumo politikos gairių (OL L 119, 2012 5 4, p. 47).

      (3)  OL C 213, 2011 7 20, p. 5.

      (4)  OL L 306, 2011 11 23, p. 25.

      (5)  Pagal ciklą pakoreguotas balansas (atėmus vienkartines ir laikinąsias priemones), Komisijos tarnybų perskaičiuotas remiantis programoje pateikta informacija ir taikant bendrai sutartą metodiką.

      (6)  Pagal Reglamento (EB) Nr. 1466/97 5 straipsnio 2 dalį.


title: 2016 m. liepos 12 d. Tarybos rekomendacija dėl 2016 m. Liuksemburgo nacionalinės reformų programos su Tarybos nuomone dėl 2016 m. Liuksemburgo stabilumo programos

text:
               18.8.2016

               LT

               Europos Sąjungos oficialusis leidinys

               C 299/101

         TARYBOS REKOMENDACIJA
   2016 m. liepos 12 d.
   dėl 2016 m. Liuksemburgo nacionalinės reformų programos su Tarybos nuomone dėl 2016 m. Liuksemburgo stabilumo programos
   (2016/C 299/24)
   EUROPOS SĄJUNGOS TARYBA,
   atsižvelgdama į Sutartį dėl Europos Sąjungos veikimo, ypač į jos 121 straipsnio 2 dalį ir 148 straipsnio 4 dalį,
   atsižvelgdama į 1997 m. liepos 7 d. Tarybos reglamentą (EB) Nr. 1466/97 dėl biudžeto būklės priežiūros stiprinimo ir ekonominės politikos priežiūros bei koordinavimo (1), ypač į jo 5 straipsnio 2 dalį,
   atsižvelgdama į Europos Komisijos rekomendaciją,
   atsižvelgdama į Europos Parlamento rezoliucijas,
   atsižvelgdama į Europos Vadovų Tarybos išvadas,
   atsižvelgdama į Užimtumo komiteto nuomonę,
   atsižvelgdama į Ekonomikos ir finansų komiteto nuomonę,
   atsižvelgdama į Socialinės apsaugos komiteto nuomonę,
   atsižvelgdama į Ekonominės politikos komiteto nuomonę,
   kadangi:

               (1)

               2015 m. lapkričio 26 d. Komisija priėmė metinę augimo apžvalgą, kuria pradedamas 2016 m. Europos ekonominės politikos koordinavimo semestras. 2016 m. kovo 17–18 d. Europos Vadovų Taryba patvirtino metinėje augimo apžvalgoje nustatytus prioritetus. 2015 m. lapkričio 26 d. Komisija pagal Europos Parlamento ir Tarybos reglamentą (ES) Nr. 1176/2011 (2) priėmė Įspėjimo mechanizmo ataskaitą, kurioje Liuksemburgas nenurodytas kaip viena iš valstybių narių, dėl kurių reikės parengti nuodugnią apžvalgą. Tą pačią dieną Komisija priėmė rekomendaciją dėl Tarybos rekomendacijos dėl euro zonos ekonominės politikos. Tą rekomendaciją Europos Vadovų Taryba patvirtino 2016 m. vasario 18–19 d., o Taryba ją priėmė 2016 m. kovo 8 d. (3) Kaip šalis, kurios valiuta yra euro, atsižvelgdama į glaudžias ekonominės ir pinigų sąjungos šalių ekonomikos sąsajas, Liuksemburgas turėtų užtikrinti, kad ta rekomendacija būtų visiškai ir laiku įgyvendinta;

               (2)

               Liuksemburgo ataskaita paskelbta 2016 m. vasario 26 d. Ataskaitoje įvertinta Liuksemburgo pažanga, padaryta įgyvendinant 2015 m. liepos 14 d. priimtas šaliai skirtas rekomendacijas ir siekiant nacionalinių tikslų pagal strategiją „Europa 2020“;

               (3)

               2016 m. balandžio 29 d. Liuksemburgas pateikė 2016 m. nacionalinę reformų programą ir 2016 m. stabilumo programą. Siekiant atsižvelgti į jų tarpusavio sąsajas, abi programos vertintos vienu metu;

               (4)

               į atitinkamas konkrečioms šalims skirtas rekomendacijas atsižvelgta sudarant 2014–2020 m. Europos struktūrinių ir investicijų fondų programas. Kaip numatyta Europos Parlamento ir Tarybos reglamento (ES) Nr. 1303/2013 (4) 23 straipsnyje, Komisija, jei tai būtina siekiant remti atitinkamų Tarybos rekomendacijų įgyvendinimą, gali paprašyti valstybės narės peržiūrėti savo partnerystės sutartį ir susijusias programas bei pasiūlyti jų pakeitimų. Kaip naudotųsi šia nuostata, Komisija išsamiau nurodė Priemonių, kuriomis Europos struktūrinių ir investicijų fondų veiksmingumas siejamas su patikimu ekonomikos valdymu, taikymo gairėse;

               (5)

               šiuo metu Liuksemburgui taikoma Stabilumo ir augimo pakto prevencinė dalis. 2016 m. stabilumo programoje Vyriausybė planuoja 2017 m. pasiekti subalansuotą biudžetą, o vėlesniais metais – nedidelį perteklių, kuris iki 2020 m. turėtų siekti 0,4 % BVP. Vidutinio laikotarpio biudžeto tikslo bus ir toliau laikomasi visą programos laikotarpį. Tačiau stabilumo programoje Liuksemburgas skelbia, kad nuo 2017 m. vidutinio laikotarpio biudžeto tikslas bus nebe 0,5 % BVP struktūrinis perteklius (tikslas iki 2016 m.), o 0,5 % BVP struktūrinis deficitas. Stabilumo programoje numatoma, kad valdžios sektoriaus skolos santykis su BVP laipsniškai sumažės iki 23,5 % BVP 2020 m. Makroekonominis scenarijus, kuriuo grindžiamos šios biudžeto projekcijos, yra tikėtinas, išskyrus 2017 m. ir 2018 m., kai jis yra palankus. Remiantis Komisijos 2016 m. pavasario prognoze numatoma, kad struktūrinis perteklius 2016 m. sumažės iki 1,4 % BVP, o 2017 m. mažės toliau iki 0,3 % BVP, taigi ir toliau viršys vidutinio laikotarpio biudžeto tikslą. Galimi nuokrypiai ateityje būtų vertinami atsižvelgiant į reikalavimą išlaikyti vidutinio laikotarpio biudžeto tikslo lygio struktūrinį balansą ir į poreikį užtikrinti ilgalaikį viešųjų finansų tvarumą, visų pirma pensijų srityje. Remdamasi stabilumo programos vertinimu ir atsižvelgdama į Komisijos 2016 m. pavasario prognozę, Taryba mano, kad Liuksemburgas turėtų laikytis Stabilumo ir augimo pakto nuostatų;

               (6)

               Liuksemburgo valdžios institucijos paskelbė visapusiškos mokesčių reformos, kuri turėtų įsigalioti 2017 m., pagrindines kryptis. Įgyvendinant reformą daugiausia pakeitimų numatoma tiesioginio apmokestinimo (tiek asmenų, tiek bendrovių) srityje. Jos tikslas – palaipsniui sumažinti pelno mokesčio tarifą (siekiant padidinti konkurencingumą) ir padidinti gyventojų pajamų mokesčio progresyvumą (siekiant padidinti teisingumą). Be to, padidinus tam tikras mokesčių išlaidas, ypač susijusias su būsto sektoriumi, kyla rizika susiaurinti mokesčio bazę. Tam tikri tarptautiniai įvykiai taip pat gali turėti įtakos Liuksemburgo mokesčių sistemos struktūrai ir parodyti, kad bent dalis fiskalinių pajamų yra pažeidžiama. Siekiant užtikrinti šių pajamų nuspėjamumą, yra galimybių toliau plėsti mokesčių bazę, visų pirma peržiūrint šiuo metu mažus būsto nuosavybės mokesčius, ir geriau panaudoti alternatyvius šaltinius, įskaitant aplinkosaugos mokesčius. Šiuo atžvilgiu lengvatinio pajamų iš intelektinės nuosavybės apmokestinimo panaikinimas leidžia šiek tiek išplėsti pelno mokesčio bazę. Mokesčių reformų priėmimas ir įgyvendinimas bus atidžiai stebimi atsižvelgiant į Europos semestrą;

               (7)

               Liuksemburgo valdžios institucijos, pripažindamos riziką, susijusią su didele priklausomybe nuo finansų sektoriaus, siekė įvairinti ekonomiką. Atsižvelgiant į dideles darbo sąnaudas šalyje, veikla, kurios pridėtinė vertė didesnė, turi potencialą pasiūlyti alternatyvių augimo galimybių. Todėl Liuksemburgo ekonomikos įvairinimo sėkmė didele dalimi priklauso nuo tų sektorių, kuriems darbo sąnaudos turi ne tokį didelį poveikį. Tokie sektoriai daugiausia pagrįsti moksliniais tyrimais ir inovacijomis, todėl jie yra imlūs technologijoms ir žinioms. Tolesnė ir taip jau sėkmingo nefinansinių paslaugų sektoriaus plėtra taip pat galėtų padėti įvairinti ekonomiką. Sumažinus arba pašalinus esamas ekonominę plėtrą ribojančias kliūtis investicijoms ir inovacijoms būtų išlaisvintas inovacijų potencialas ir padedama įvairinti. Nors valstybės investicijos viršija euro zonos vidurkį, privačios investicijos atsilieka. Siekiant išlaikyti ekonomikos augimo perspektyvas, labai svarbu išlaikyti aukštą investicijų lygį. Šalies ataskaitoje pateikta analizė rodo, kad Liuksemburgo taikomos verslo paslaugas ir mažmeninės prekybos subjektų įsisteigimą reglamentuojančios normos yra griežčiausios Sąjungoje. Svarbiausi apribojimai verslo paslaugų sektoriuje yra susiję su akcijų valdymo reikalavimais, balsavimo teisėmis ir daugiadalykiais apribojimais, o mažmeninės prekybos sektoriuje – su veiklos ir įsisteigimo reikalavimais;

               (8)

               pastaraisiais dešimtmečiais nuolat augusios būsto kainos ir kelerius ateinančius metus prognozuojama sparti gyventojų ir užimtumo dinamika galėtų tapti kliūtimi numatytam gyventojų skaičiaus ir darbo jėgos augimui. Tokia perspektyva dar labiau tikėtina atsižvelgiant į tai, kad ekonomika didžia dalimi priklauso nuo aukštos kvalifikacijos darbuotojų iš kaimyninių šalių, kurie sudaro apie vieną trečdalį visų darbuotojų, indėlio. Gyvenamosios paskirties nekilnojamojo turto kainų dinamiką lemia pasiūlos ir paklausos neatitikimas, ypač būsto už prieinamą kainą trūkumas. Dėl to, kad trūksta žemės naujos statyboms, o administracinė veikla, susijusi su statybos leidimų suteikimo procedūromis, neoptimali, būsto pasiūlai trūksta lankstumo. Reikšminga mokesčių subsidijų, teikiamų įgyvendinant dabartinę politiką, dalis taip pat greičiausiai bus nustatoma pagal būsto kainą, nes būsto pasiūla nelanksti. Taip pat reikėtų sustiprinti pastangas suteikti socialinį būstą už prieinamą kainą. Dabartinė būsto rinka ne tik atbaido namų ūkius nuo minties pasirinkti Liuksemburgą nuolatine gyvenamąja vieta, tačiau kartu paaštrina eismo spūsčių ir taršos problemą. 2015 m. pranešime apie gyventojų senėjimą pateiktos naujos demografinės prognozės taip pat toliau skatina šalinti kliūtis investicijoms į transporto ir būsto sektorius ir į jas reikėtų atsižvelgti būsimuose keturių sektorių (būsto, transporto, ekonominės veiklos zonų ir gamtos kraštovaizdžio) planuose;

               (9)

               užtikrinti ekonomikos įvairinimą gali būti sudėtinga dėl to, kad kai kuriuose sektoriuose darbo užmokesčio pokyčiai gali neatitikti našumo pokyčių. Tai dar labiau sumažina galimų tikslinių sektorių skaičių, paliekant iš esmės tik tuos, kurių pridėtinė vertė didelė. Per pastarąjį dešimtmetį Liuksemburge vienetui tenkančios darbo sąnaudos augo sparčiau negu daugelyje euro zonos valstybių narių. Visuose ekonomikos sektoriuose taikomas automatinis darbo užmokesčio indeksavimas riboja darbo užmokesčio svyravimą įvairiuose sektoriuose ir dėl jo gali būti neatsižvelgta į darbo našumo diferencialus. Tačiau dėl ilgai trunkančio mažos infliacijos laikotarpio nebuvo taikytas automatinis darbo užmokesčio koregavimas ir darbo užmokesčio pokyčiai buvo nedideli. Dėl nedidelių darbo užmokesčio pokyčių ir staigaus produkcijos apimties padidėjimo sumažėjo nuostoliai dėl sąnaudų konkurencingumo. Tomis aplinkybėmis darbo užmokesčio pokyčių stebėsena yra pagrįsta;

               (10)

               ilguoju laikotarpiu su amžiumi susiję įsipareigojimai tebekelia pavojų, ypač kiek tai susiję su pensijų išlaidomis. Liuksemburgas nedaug pasistūmėjo siekdamas panaikinti teisės aktų nustatyto ir faktinio pensinio amžiaus atotrūkį apribojant ankstyvą išėjimą į pensiją. 2015 m. liepos mėn. Parlamentui buvo pateiktas įstatymo, kuriuo keičiamos ankstyvo išėjimo į pensiją sistemos, projektas. Tačiau nors viena sistema bus panaikinta, bus iš dalies palengvintos galimybės dalyvauti kitose priešpensinėse sistemose. 2015 m. liepos mėn. buvo priimtas ir nuo 2016 m. sausio 1 d. įgyvendinamas įstatymas dėl neįgalių darbuotojų perklasifikavimo. Pagal šį įstatymą neįgaliems darbuotojams sudaryta daugiau galimybių išlikti darbo rinkoje, vadinasi, sumažės žmonių, dalyvaujančių ankstyvo išėjimo į pensiją sistemoje, skaičius. Ankstyvas išėjimas į pensiją išlieka plačiai paplitęs ir yra nedaug paskatų dirbti ilgiau. Vis dar trūksta išsamios amžiaus politikos strategijos, kaip užtikrinti, kad vyresnio amžiaus darbuotojai ilgiau dirbtų, ir suteikti paskatų bei įgūdžių jiems sugrįžti į darbą. Amžiaus paktas, kuriuo siekiama skatinti įmones, kuriose dirba daugiau kaip 150 darbuotojų, išlaikyti vyresnio amžiaus darbuotojus, vis dar svarstomas Parlamente;

               (11)

               pagal 2012 m. pensijų reformą, kas penkerius metus nuo reformos priėmimo reikėtų stebėti ir įvertinti pensijų sistemos tvarumą. Vyriausybė patvirtino, kad ketina paspartinti vertinimą ir jį atlikti 2016 m., o ne 2017 m., kaip iš pradžių planuota, ir sudarė darbo grupę pensijų klausimu, kurios užduotis – atlikti vertinimą. Nebuvo padaryta pažangos susiejant teisės aktų nustatytą pensinį amžių su tikėtina gyvenimo trukme, kaip anksčiau rekomendavo Taryba. Liuksemburgas yra vienintelė valstybė narė, kuri nenumato 2013–2060 m. didinti teisės aktų nustatyto ir ankstyvo išėjimo į pensiją amžiaus. 2015 m. pranešime apie gyventojų senėjimą prognozuotas su amžiumi susijusių išlaidų padidėjimas sumažintas, tačiau tai paaiškinta beveik vien tik palankesnėmis demografinėmis prognozėmis, nors nepriimta jokių naujų reformų. NET po šios peržiūros prognozuojamas išlaidų pensijoms didėjimas išlieka didžiausias Sąjungoje. Be to, Liuksemburgui gresia rizika, susijusi su numatomu ilgalaikės priežiūros išlaidų, kurios, išreikštos BVP dalimi, yra vienos didžiausių iš visų valstybių narių, padidėjimu. Tai savo ruožtu yra grindžiama didžiausiu prognozuojamu neaktyvių gyventojų dalies padidėjimu Sąjungoje iki 2060 m. Atliktas parengiamasis darbas, susijęs su reforma, kuria siekiama užtikrinti ilgalaikės priežiūros draudimo ilgalaikį tvarumą;

               (12)

               atsižvelgdama į Europos semestrą, Komisija atliko išsamią Liuksemburgo ekonominės politikos analizę ir ją paskelbė 2016 m. šalies ataskaitoje. Be to, ji įvertino stabilumo programą ir nacionalinę reformų programą, taip pat veiksmus, kurių Liuksemburgas ėmėsi atsižvelgdamas į ankstesniais metais jam skirtas rekomendacijas. Komisija įvertino ne tik jų svarbą tvariai fiskalinei ir socialinei bei ekonominei Liuksemburgo politikai, bet ir tai, kaip laikomasi ES taisyklių ir gairių, nes ES lygio priemonėmis prisidedant prie būsimų nacionalinių sprendimų būtina stiprinti bendrą ES ekonomikos valdymą. Jos rekomendacijos atsižvelgiant į Europos semestrą pateiktos toliau išdėstytose 1 ir 2 rekomendacijose;

               (13)

               atsižvelgdama į šį vertinimą, Taryba išnagrinėjo stabilumo programą ir mano (5), kad Liuksemburgas turėtų laikytis Stabilumo ir augimo pakto,

         REKOMENDUOJA Liuksemburgui 2016–2017 m. imtis šių veiksmų:

               1.

               Užtikrinti ilgalaikį valstybinių pensijų tvarumą didinant faktinį pensinį amžių, ribojant ankstyvą išėjimą į pensiją, didinant paskatas dirbti ilgiau ir susiejant teisės aktų nustatytą pensinį amžių su tikėtina gyvenimo trukme.

               2.

               Pašalinti ekonominę plėtrą ribojančias kliūtis investicijoms ir inovacijoms verslo paslaugų sektoriuje. Šalinti kliūtis, trukdančias investicijoms į gyvenamąjį būstą.

      Priimta Briuselyje 2016 m. liepos 12 d.

            Tarybos vardu

            Pirmininkas

         P. KAŽIMÍR

      (1)  OL L 209, 1997 8 2, p. 1.

      (2)  2011 m. lapkričio 16 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamentas (ES) Nr. 1176/2011 dėl makroekonominių disbalansų prevencijos ir naikinimo (OL L 306, 2011 11 23, p. 25).

      (3)  OL C 96, 2016 3 11, p. 1.

      (4)  2013 m. gruodžio 17 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamentas (ES) Nr. 1303/2013, kuriuo nustatomos Europos regioninės plėtros fondui, Europos socialiniam fondui, Sanglaudos fondui, Europos žemės ūkio fondui kaimo plėtrai ir Europos jūros reikalų ir žuvininkystės fondui bendros nuostatos ir Europos regioninės plėtros fondui, Europos socialiniam fondui, Sanglaudos fondui ir Europos jūros reikalų ir žuvininkystės fondui taikytinos bendrosios nuostatos ir panaikinamas Tarybos reglamentas (EB) Nr. 1083/2006 (OL L 347, 2013 12 20, p. 320).

      (5)  Pagal Reglamento (EB) Nr. 1466/97 5 straipsnio 2 dalį.


title: 2013/142/ES: 2013 m. kovo 12 d. Komisijos rekomendacija, kaip Europos Parlamento rinkimus padaryti dar demokratiškesnius ir sklandesnius

text:
               21.3.2013

               LT

               Europos Sąjungos oficialusis leidinys

               L 79/29

         KOMISIJOS REKOMENDACIJA
   2013 m. kovo 12 d.
   kaip Europos Parlamento rinkimus padaryti dar demokratiškesnius ir sklandesnius
   (2013/142/ES)
   EUROPOS KOMISIJA,
   atsižvelgdama į Sutartį dėl Europos Sąjungos veikimo, ypač į jos 292 straipsnį;
   kadangi:

               (1)

               Europos Sąjungos sutarties 10 straipsnio 2 dalyje nustatyta, kad piliečiai Sąjungos lygiu yra tiesiogiai atstovaujami Europos Parlamente. Tai padeda garantuoti, kad demokratinė kontrolė ir atskaitomybė būtų užtikrinta sprendimų priėmimo lygiu;

               (2)

               Europos Sąjungos sutarties 10 straipsnio 3 dalyje nustatyta, kad kiekvienas pilietis turi teisę dalyvauti demokratiniame Sąjungos gyvenime ir kad sprendimai priimami kuo atviriau ir kiek įmanoma labiau juos priartinant prie piliečių;

               (3)

               Lisabonos sutartimi sustiprintas Sąjungos piliečių politinis vaidmuo, sukurtas tvirtas piliečių tarpusavio ryšys, užtikrinama galimybė piliečiams naudotis savo politinėmis teisėmis ir dalyvauti demokratiniame Sąjungos gyvenime;

               (4)

               stiprinti ES sprendimų priėmimo proceso demokratinį teisėtumą ir jį kuo labiau priartinti prie Sąjungos piliečių ypač svarbu imantis ES lygmens veiksmų, kurie būtini finansų ir valstybių skolos krizei įveikti;

               (5)

               2012 m. lapkričio 28 d. Komisijos komunikate „Stiprios ir veiksmingos ekonominės ir pinigų sąjungos projektas. Europos masto diskusijų pradžia“ (1), pabrėžta, kad sustiprintas demokratinis teisėtumas ir atskaitomybė yra esminė bet kurios Europos Sąjungos reformos dalis;

               (6)

               Europos Sąjungos sutarties 10 straipsnio 4 dalimi ir Europos Sąjungos pagrindinių teisių chartijos 12 straipsnio 2 dalimi Europos politinėms partijoms suteikiamas svarbiausias vaidmuo, nes jos prisideda formuojant europinį politinį sąmoningumą ir reiškiant Sąjungos piliečių valią;

               (7)

               kad Europos politinėms partijoms būtų sudarytos galimybės visapusiškai atlikti savo užduotį, 2012 m. rugsėjo 12 d. Komisija priėmė reglamento dėl Europos politinių partijų ir Europos politinių fondų statuto ir finansavimo pasiūlymą (2). Juo siekiama užtikrinti, kad Europos politinės partijos būtų matomesnės, o jų finansavimo sistema – lankstesnė, skaidresnė ir veiksmingesnė. Komisija taip pat pasiūlė, kad per Europos Parlamentą rinkimus Europos politinės partijos imtųsi visų reikiamų priemonių, kad Sąjungos piliečiai būtų tinkamai informuoti apie ryšius tarp nacionalinių politinių partijų ir Europos politinių partijų. Priėmus naująjį reglamentą turėtų būti panaikintas ir pakeistas 2003 m. lapkričio 4 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamentas (EB) Nr. 2004/2003 dėl reglamentų, reglamentuojančių Europos politines partijas, ir šių partijų finansavimo taisyklių (3);

               (8)

               užtikrinus nacionalinių partijų, už kurias balsuoja Sąjungos piliečiai, ir Europos politinių partijų tarpusavio ryšio matomumą, pastarosios galėtų betarpiškiau išreikšti Sąjungos piliečių valią ir tai labai padidintų Sąjungos sprendimų priėmimo proceso skaidrumą;

               (9)

               skaidresnis Europos Parlamento rinkimų procesas padės geriau atsižvelgti į Lisabonos sutartimi įtvirtintą svarbesnį Europos Parlamento vaidmenį ir didesnius įgaliojimus. Siekiant glaudesnės institucinės integracijos, Sąjungos piliečius būtina labiau įtraukti į Sąjungos demokratinį procesą;

               (10)

               papildomomis priemonėmis būtų užtikrintas didesnis Europos politinių partijų matomumas per visą rinkimų procesą – nuo kampanijos iki balsavimo, ir joms būtų suteikta galimybė veiksmingai sumažinti atotrūkį tarp politikos ir Sąjungos piliečių, sustiprintas Komisijos reglamento dėl Europos politinių partijų ir Europos politinių fondų statuto ir finansavimo pasiūlyme Europos politinėms partijoms nustatytas įpareigojimas teikti informaciją;

               (11)

               kai kuriose valstybėse narėse jau įprasta, kad kai kurios arba visos nacionalinės partijos Europos Parlamento rinkimų balsavimo biuleteniuose nurodytų ryšį su Europos politine partija. Siekiant užtikrinti Europos politinių partijų matomumą per visą Europos Parlamento rinkimų procesą, svarbu, kad visos valstybės narės skatintų ir sudarytų sąlygas informuoti rinkėjus apie ryšį tarp nacionalinių partijų ir Europos politinių partijų. Siekiant didesnio Europos Parlamento rinkimų skaidrumo, drauge didinant Europos Parlamento rinkimuose dalyvaujančių politinių partijų atskaitomybę ir rinkėjų pasitikėjimą šiuo procesu, prieš rinkimus nacionalinės partijos turėtų viešai paskelbti apie savo ryšį su atitinkama Europos politine partija. Be įvairių partijų renginių, pvz., partijų kongresų, per nacionalinių partijų rinkimų kampanijas iš tiesų tinkamiausia ir veiksmingiausia paskelbti apie tokį ryšį, užtikrinant tokios informacijos matomumą;

               (12)

               Europos Parlamento ir Tarybos sprendimu Nr. 1093/2012/ES (4) 2013-ieji paskelbti Europos piliečių metais. Šiais metais svarbu toliau užtikrinti didesnes piliečių galias per rinkimus į Europos Parlamentą;

               (13)

               Lisabonos sutartimi nustatyta, kad Komisijos pirmininką pagal Europos Sąjungos sutarties 17 straipsnio 7 dalyje nustatytą procedūrą renka Europos Parlamentas, laikydamasis Lisabonos sutarties Deklaracijoje Nr. 11 numatytos tvarkos. Šiomis procedūromis reikalaujama, kad būtų atsižvelgta į Europos Parlamento rinkimus ir kad renkant Komisijos pirmininką būtų surengtos tinkamos Europos Vadovų Tarybos ir Europos Parlamento konsultacijos. Taigi, šiomis nuostatomis įtvirtintas svarbesnis Europos Parlamento vaidmuo skiriant Komisijos pirmininką ir Europos Parlamento rinkimų rezultatų svarba šiame procese;

               (14)

               2012 m. lapkričio 22 d. Europos Parlamento rezoliucijoje dėl 2014 m. Europos Parlamento rinkimų (5) Europos Parlamentas ragina Europos politines partijas skirti kandidatus Komisijos pirmininko pareigoms užimti ir tikisi, kad šie kandidatai atliks vadovaujamą vaidmenį Parlamento rinkimų kampanijos metu, visų pirma asmeniškai pristatydami savo programas visose Sąjungos valstybėse narėse. Joje taip pat pabrėžta, kad Europos Parlamento rinkimams tenka svarbesnis vaidmuo renkant Komisijos pirmininką;

               (15)

               2012 m. lapkričio 28 d. komunikate „Stiprios ir veiksmingos ekonominės ir pinigų sąjungos projektas. Europos masto diskusijų pradžia“ Komisija pabrėžė, kad per 2014 m. vyksiančius Europos Parlamento rinkimus politinių partijų skiriami kandidatai Komisijos pirmininko pareigoms užimti yra vienas svarbiausių žingsnių kuriant tikrą Europos politinę erdvę;

               (16)

               todėl tikslinga geriau informuoti Sąjungos piliečius apie tai, kad atsižvelgiant į jų balsus bus nuspręsta, kas eis Komisijos pirmininko pareigas ir kokie partijų, už kurias rinkėjai balsuoja Europos Parlamento rinkimuose, remiami kandidatai bus siūlomi šioms pareigoms užimti;

               (17)

               jeigu per Europos Parlamento rinkimus Europos politinės partijos ir nacionalinės politinės partijos pasiūlytų savo kandidatus Komisijos pirmininko pareigoms užimti ir paskelbtų kandidatų programas, būtų užtikrinta, kad Europos Parlamento rinkimuose atiduodami savo balsus už politinę partiją ES piliečiai taip pat palaikytų tos partijos remiamą kandidatą į Komisijos pirmininkus; Taip būtų padidintas Komisijos pirmininko teisėtumas, Komisijos atskaitomybė Europos Parlamentui ir Europos rinkėjams ir apskritai viso sprendimų priėmimo proceso Sąjungoje demokratinis teisėtumas. Politinių laidų transliacijų tikslas – padėti rinkėjams tinkamai apsispręsti. Todėl nacionalinės politinės partijos taip pat turėtų naudotis šia priemone skelbdamos informaciją apie savo palaikomą kandidatą į Komisijos pirmininko pareigas ir jo programą;

               (18)

               šiuo metu Europos Parlamento rinkimai vyksta keletą dienų, nes skirtingose valstybėse narėse balsavimas vyksta skirtingomis dienomis. Ta pati rinkimų diena, kurią rinkimų apylinkės visoje Europoje užsidarytų tą pačią valandą, labiau atspindėtų visuotinį Sąjungos piliečių dalyvavimą atstovaujamosios demokratijos procese, kuris ir yra ES pamatas;

               (19)

               pagal SESV 22 straipsnio 2 dalį, kurio nuostatos įgyvendintos 1993 m. gruodžio 6 d. Tarybos direktyva 93/109/EB nustatančia išsamias priemones Sąjungos piliečiams, gyvenantiems valstybėje narėje ir nesantiems šios valstybės piliečiais, naudotis balsavimo teise ir būti kandidatais per Europos Parlamento rinkimus (6), Sąjungos piliečiai turi teisę balsuoti ir būti kandidatais Europos Parlamento rinkimuose valstybėje narėje, kurioje jie gyvena;

               (20)

               Direktyva 93/109/EB nustatyta keitimosi informacija priemonė, kuria siekiama užtikrinti, kad per tuos pačius rinkimus asmenys negalėtų balsuoti arba būti kandidatu daugiau nei vienoje valstybėje narėje;

               (21)

               nemažai pastaraisiais metų Komisijos parengtų Direktyvos 93/109/EB taikymo ataskaitų (7) ir galiausiai 2010 m. parengtoje 2009 m. Europos Parlamento rinkimų vertinimo ataskaitoje (8) atskleista priemonės, kuria siekiama užkirsti kelią balsavimui kelis kartus ir buvimo kandidatu keliose vietose, trūkumų. Šie trūkumai visų pirma atsiranda todėl, kad gyvenamosios valstybės narės Sąjungos piliečių buveinės valstybėms narėms pagal direktyvą perduoda nepakankamai išsamius asmens duomenis. Trūkumus taip pat lemia tai, kad rinkimai valstybėse narėse vyksta skirtingomis dienomis. Todėl daug Sąjungos piliečių, kurie užsiregistravo balsuoti gyvenamojoje valstybėje narėje, tapatybė negali būti nustatyta jų buveinės valstybėje narėje;

               (22)

               priemonės, parengtos atsižvelgiant į išsamias konsultacijas su valstybių narių ekspertais ir šioje srityje nustatytą gerą patirtį, galėtų padėti veiksmingai šalinti kai kuriuos tokius trūkumus, kad būtų užtikrinta, jog priemonės tinkamiau būtų taikomos per 2014 m. Europos Parlamento rinkimus ir būtų sumažinta nacionalinėms valdžios institucijoms tenkanti administracinė našta;

               (23)

               dauguma valstybių narių jau įsteigė vieną instituciją ryšiams, kad pagal Direktyvą 93/109/EB būtų keičiamasi rinkėjų ir kandidatų duomenimis. Apskritai priemonė būtų taikoma veiksmingiau, jeigu visos valstybės narės įsteigtų tokią instituciją;

               (24)

               rinkimų apylinkių uždarymo datos valstybėse narėse labai skiriasi – nuo dviejų mėnesių iki penkių dienų prieš rinkimų dieną. Priemonės būtų taikomos veiksmingiau, jeigu valstybės narės, atsižvelgdamos į rinkimų datą kitose valstybėse narėse, siųstų rinkėjų duomenis tuo metu, kai pagal atitinkamos buveinės valstybės narės vidaus tvarką dar galima imtis būtinų priemonių. Be to, būtų galima tobulinti tam tikrus techninius duomenų perdavimo aspektus, siekiant veiksmingiau taikyti priemones. Tokie aspektai apima naudojimąsi bendra elektronine forma ir rašmenimis, perdavimo būdą ir užšifravimo metodus, taikomus siekiant užtikrinti tinkamą asmens duomenų apsaugos lygį;

               (25)

               jeigu gyvenamosios valstybės narės teiktų tam tikrus papildomus rinkėjų asmens duomenis, kurių nėra aiškiai reikalaujama Direktyvoje 93/109/EB, buveinės valstybės narės galėtų veiksmingiau sudaryti savo piliečių rinkėjų sąrašą. Asmens duomenys, būtini priemonių veiksmingumui užtikrinti, valstybėse narėse skiriasi;

               (26)

               keičiantis informacija asmens duomenys turėtų būti tvarkomi laikantis nacionalinės teisės aktų, kuriais įgyvendinama 1995 m. spalio 24 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyva 95/46/EB dėl asmenų apsaugos tvarkant asmens duomenis ir dėl laisvo tokių duomenų judėjimo (9),

         PRIĖMĖ ŠIĄ REKOMENDACIJĄ:

      DEMOKRATIŠKŲ RINKIMŲ ORGANIZAVIMAS

      Skatinti ir sudaryti sąlygas informuoti rinkėjus apie ryšius tarp nacionalinių partijų ir Europos politinių partijų

               1.

               Valstybės narės turėtų skatinti ir sudaryti sąlygas prieš ir per Europos Parlamento rinkimus informuoti rinkėjus apie ryšius tarp nacionalinių partijų ir Europos politinių partijų, inter alia, sudarant sąlygas ir skatinant tokį ryšį nurodyti rinkimuose naudojamuose balsavimo biuleteniuose.

      Informuoti rinkėjus apie ryšius tarp nacionalinių partijų ir Europos politinių partijų

               2.

               Europos Parlamento rinkimuose dalyvaujančios nacionalinės politinės partijos prieš tokius rinkimus turėtų viešai paskelbti apie savo ryšį su Europos politinėmis partijomis. Savo ryšį su Europos politinėmis partijomis nacionalinės politinės partijos turėtų aiškiai nurodyti visoje rinkimų kampanijos medžiagoje, pranešimuose ir politinių laidų transliacijose.

      Remti kandidatą Europos Komisijos pirmininko pareigoms užimti

               3.

               Europos ir nacionalinės politinės partijos prieš Europos Parlamento rinkimus turėtų viešai nurodyti jų remiamą kandidatą Europos Komisijos pirmininko pareigoms užimti ir paskelbti jo programą.
               Nacionalinės politinės partijos turėtų užtikrinti, kad per politinių laidų transliacijas prieš Europos Parlamento rinkimus piliečiai taip pat būtų informuojami apie partijų remiamą kandidatą Europos Komisijos pirmininko pareigoms užimti ir būtų supažindinami su tokio kandidato programa.

      Bendra balsavimo diena

               4.

               Valstybės narės turėtų susitarti dėl bendros Europos Parlamento rinkimų dienos, kurią rinkimų apylinkės būtų uždaromos tuo pačiu metu.

      SKLANDŪS RINKIMAI

      Viena institucija ryšiams

               5.

               Valstybės narės turėtų įsteigti vieną instituciją ryšiams, kuri būtų atsakinga už keitimąsi rinkėjų duomenimis įgyvendinant Direktyvos 93/109/EB 13 straipsnį.

      Duomenų perdavimas

               6.

               Valstybės narės turėtų kuo labiau atsižvelgti į viena kitos rinkimų tvarką, kad gyvenamoji valstybė narė atitinkamai buveinės valstybei narei rinkėjų duomenis perduotų laiku, kad pastaroji galėtų imtis būtinų priemonių.

      Papildomi duomenys, kad būtų galima veiksmingiau nustatyti rinkėjų tapatybę

               7.

               Gyvenamosios valstybės narės, be Direktyvos 93/109/EB 9 straipsnyje nustatytų asmens duomenų, skatinamos perduoti visus susijusius asmens duomenis, kurių buveinės valstybės narės valdžios institucijoms gali prireikti siekiant nustatyti rinkėjų tapatybę.

      Saugios ir veiksmingos techninės duomenų perdavimo priemonės

               8.

               Keisdamosi duomenimis, kaip numatyta Direktyvos 93/109/EB 13 straipsnyje, valstybės narės turėtų taikyti vienodas ir saugias elektronines priemones, kaip nurodyta priede. Valstybės narės kiekvienai buveinės valstybei narei turėtų perduoti vieną duomenų rinkinį, prireikus papildomi duomenys taip pat turėtų būti perduodami rinkiniais.
               Ši rekomendacija skirta valstybėms narėms ir Europos bei nacionalinėms politinėms partijoms.

      Priimta Briuselyje 2013 m. kovo 12 d.

            Komisijos vardu

         Viviane REDING

            Pirmininko pavaduotoja

      (1)  COM(2012) 777 final/2.

      (2)  COM(2012) 499 final.

      (3)  OL L 297, 2003 11 15, p. 1.

      (4)  OL L 325, 2012 11 23, p. 1.

      (5)  2012 m. lapkričio 22 d. Europos Parlamento rezoliucija dėl 2014 m. Europos Parlamento rinkimų (2012/2829(RSP)).

      (6)  OL L 329, 1993 12 30, p. 34.

      (7)  COM(97) 731 galutinis, COM(2000) 843 galutinis, COM(2006) 790 galutinis.

      (8)  COM(2010) 605 galutinis.

      (9)  OL L 281, 1995 11 23, p. 31.

      PRIEDAS

         Išsamios Direktyvos 93/109/EB 13 straipsnio įgyvendinimo techninės priemonės

                  1.

                  Keisdamosi duomenimis, kaip numatyta Direktyvos 93/109/EB 13 straipsnyje, valstybės narės turėtų naudoti XML (angl. Extensible Markup Language) formato rinkmenas. Šios XML rinkmenos turėtų būti saugiai perduodamos naudojant tik elektronines priemones.

                  2.

                  Keisdamosi informacija, valstybės narės rinkėjų duomenis turėtų registruoti ir perduoti naudodamos universalųjį ženklų vaizdavimo formatą – 8 bitų kodą (UTF–8).

                  3.

                  Siekdamos užtikrinti tinkamą perduodamų asmens duomenų apsaugos lygį, valstybės narės turėtų laikytis Žiniatinklio konsorciumo (W3C) rekomendacijos dėl XML šifravimo sintaksės ir tvarkymo, įskaitant apsikeitimą viešuoju ir privačiuoju raktu.


title: ES greitojo reagavimo pajėgumų kūrimas 2010 m. gruodžio 14 d. Europos Parlamento rekomendacija Tarybai dėl ES greitojo reagavimo pajėgumų kūrimo (2010/2096(INI))

text:
               15.6.2012

               LT

               Europos Sąjungos oficialusis leidinys

               CE 169/140

         2010 m. gruodžio 14 d., antradienisES greitojo reagavimo pajėgumų kūrimas
   P7_TA(2010)0465
   2010 m. gruodžio 14 d. Europos Parlamento rekomendacija Tarybai dėl ES greitojo reagavimo pajėgumų kūrimo (2010/2096(INI))
   2012/C 169 E/21

      Europos Parlamentas,

               —

               atsižvelgdamas į Lisabonos sutarties 196 straipsnį, kuriame nurodoma, kad „Sąjunga skatina valstybių narių bendradarbiavimą, siekdama didinti gaivalinių nelaimių arba žmogaus sukeltų katastrofų prevencijos ir apsaugos nuo jų sistemų veiksmingumą“ ir kad „Sąjunga savo veiksmais siekia: c) skatinti tarptautinio civilinės saugos darbo nuoseklumą“,

               —

               atsižvelgdamas į Sutarties dėl Europos Sąjungos veikimo 214 straipsnį, kuriame nurodyta, kad Sąjungos veiksmų humanitarinės pagalbos srityje paskirtis – suteikti „pagalbą ir paramą žmonėms trečiosiose šalyse, nukentėjusiems nuo gaivalinių nelaimių ar žmogaus sukeltų katastrofų, ir juos apsaugoti“ ir kad šie veiksmai „vykdomi laikantis tarptautinės teisės principų ir nešališkumo, neutralumo bei nediskriminavimo principų“,

               —

               atsižvelgdamas į Europos konsensusą dėl humanitarinės pagalbos, kurį 2007 m. gruodžio mėn. bendrai pasirašė Europos Sąjungos Tarybos, Europos Parlamento ir Europos Komisijos pirmininkai, ir į konsensuso įgyvendinimo veiksmų planą, kurį 2008 m. gegužės mėn. pateikė Komisija,

               —

               atsižvelgdamas į Tarybos 2007 m. gruodžio mėn. išvadas, kuriose Komisija raginama kuo geriau pasinaudoti Bendrijos civilinės saugos mechanizmu ir toliau stiprinti valstybių narių tarpusavio bendradarbiavimą,

               —

               atsižvelgdamas į 2006 m. lapkričio 27 d. pataisytas Karinių ir civilinės gynybos išteklių naudojimo gaires teikiant tarptautinę pagalbą įvykus nelaimei (Oslo gairės),

               —

               atsižvelgdamas į 2009 m. vasario 23 d. Komisijos komunikatą Tarybai ir Europos Parlamentui „Nelaimių rizikos mažinimo besivystančiose šalyse ES paramos strategija“,

               —

               atsižvelgdamas į 2008 m. kovo mėn. Komisijos komunikatą Europos Parlamentui ir Tarybai dėl ES pajėgumo reaguoti į nelaimes didinimo (COM(2008)0130) ir į Europos Parlamento 2008 m. birželio 19 d. rezoliuciją dėl ES pajėgumo reaguoti į nelaimes gerinimo (1),

               —

               atsižvelgdamas į 2006 m. gegužės 9 d. Michelio Barnier pranešimą „Europos civilinės saugos pajėgos: Europos pagalba“,

               —

               atsižvelgdamas į 2010 m. vasario 10 d. Europos Parlamento rezoliuciją dėl žemės drebėjimo Haityje (2),

               —

               atsižvelgdamas į savo 2010 m. rugsėjo 21 d. rezoliuciją dėl stichinių ir žmogaus sukeltų nelaimių prevencijos,

               —

               atsižvelgdamas į 2010 m. kovo 23 d. pasiūlymą dėl rekomendacijos Tarybai (B7–0228/2010), pateiktą pagal Darbo tvarkos taisyklių 121 straipsnio 1 dalį, dėl ES greitojo reagavimo pajėgumų kūrimo, kurį ALDE frakcijos vardu pateikė Anneli Jäätteenmäki, Charles Goerens, Louis Michel, Marielle De Sarnez ir Frédérique Ries,

               —

               atsižvelgdamas į Darbo tvarkos taisyklių 121 straipsnio 3 dalį,

               —

               atsižvelgdamas į Vystymosi komiteto pranešimą ir Užsienio reikalų komiteto nuomonę (A7–0332/2010),

               A.

               kadangi nelaimių, dėl kurių nukenčia žmonės bei patiriama ekonominė ir aplinkosaugos žala, skaičius pasaulyje didėja; kadangi dauguma atvejų šias krizes paskatina klimato kaita ir šių krizių poveikis didėja, jos vyksta dažniau ir apima vis daugiau regionų visame pasaulyje; kadangi Europos Sąjunga deda daug pastangų siekdama reaguoti į šias krizes,

               B.

               kadangi Europos Sąjungoje ir už jos ribų dėl pasaulinės finansų padėties ir biudžeto apribojimų yra sudėtinga vykdyti daugiau ir dažnesnių intervencijų, taigi reikia numatyti ekonomiškai efektyvesnes operacijas,

               C.

               kadangi išteklių dalijimasis tarp Bendrijos civilinės saugos mechanizmą taikančios trisdešimt vienos šalies (27 ES valstybės narės, Norvegija, Lichtenšteinas, Kroatija ir Islandija) arba vykdant intensyvesnį valstybių narių bendradarbiavimą gali būti vertingas operaciniu ir finansiniu aspektais,

               D.

               kadangi Komisijos biudžetas, skirtas humanitarinėms nelaimėms, ir konkrečiai Humanitarinės pagalbos generalinio direktorato biudžetas ne tik buvo įšaldytas, bet ir per pastaruosius penkerius metus iš tiesų kiek sumažėjo,

               E.

               kadangi pastaraisiais metais padaryta pažanga siekiant labiau suderinto ES reagavimo į nelaimes, ypač palaipsniui stiprinant civilinės saugos mechanizmą, siekiant geresnės civilinės saugos ir humanitarinės pagalbos sąveikos ir (arba) koordinavimo ir pripažįstant, kad integruotas požiūris į nelaimės valdymą apima ne tik reagavimą, bet prevenciją ir pasirengimą,

               F.

               kadangi Europos Sąjunga reagavo į žemės drebėjimą Haityje ne tik skubiai pradėdama svarbią ir didelio masto humanitarinės pagalbos intervenciją, bet ir taikydama civilinės saugos mechanizmą, kurį ji galėjo dislokuoti nedelsdama, taip pat pirmą kartą panaudodama du modulius (vandens valymo stotis ir pažangus medicinos punktas), finansuojamus vykdant 2008 m. parengiamuosius veiksmus, susijusius su ES greito reagavimo pajėgumais,

               G.

               kadangi per pastaruosius krizės laikotarpius išmoktos pamokos parodo, jog reikia tobulinti ES reagavimo į nelaimes pajėgumus veiksmingumo, koordinavimo ir viešumo požiūriais, ir kadangi šios nelaimės dar kartą parodė, kad reikia sukurti ES greitojo reagavimo pajėgumus (Europos civilinės saugos pajėgas),

               H.

               kadangi ES gebėjimas apsaugoti piliečių gyvybes ir turtą yra labai svarbus jos patikimumo veiksnys,

               1.

               teikia tokias rekomendacijas Tarybai:

                           a)

                           pripažįsta, kad, įtraukus civilinę saugą ir humanitarinę pagalbą į vieno Komisijos nario, atsakingo už humanitarinę pagalbą ir reagavimą į krizes, portfelį, Komisijoje sukuriama didesnė sinergija ir padedama labiau suderinti bendrus ES reagavimo į nelaimes pajėgumus;

                           b)

                           ragina labiau integruoti ECHO GD civilinės saugos ir humanitarinės pagalbos darbo metodus ir kartu išsaugoti jų ypatybes aiškiai nustačius skirtumą ir apibrėžus jų vaidmenį, kad būtų galima maksimaliai sustiprinti sąveiką ir papildomumą bei padidinti veiksmingumą; taip pat ragina, kad karinis ir civilinis personalas ir humanitarinės pagalbos teikėjai, dalyvaujantys reagavimo į nelaimę ar humanitarinės pagalbos operacijose, imtųsi veiksmų vadovaudamiesi neutralumo, nepriklausomumo ir nešališkumo principais;

                           c)

                           pakartoja, kad civilinės saugos ištekliai, naudojami per humanitarinę krizę, turi būti grindžiami poreikiais, turi papildyti humanitarinės pagalbos priemones ir būti su jomis suderinti, kaip numatyta Europos konsensuse dėl humanitarinės pagalbos ir Jungtinių Tautų gairėse (Oslo gairės), siekiant užtikrinti, kad būtų laikomasi humanitarinių neutralumo, humaniškumo, nešališkumo ir nepriklausomumo principų;

                           d)

                           primygtinai ragina, kad ištikus stichinei ar žmogaus sukeltai nelaimei teikiant ES pagalbą, jei įmanoma, turėtų būti siekiama padėti vietos ekonomikai, pvz., perkami vietoje ar regione pagaminti maisto produktai, taip pat ūkininkams suteikiamos būtinos medžiagos, kad būtų atgaivinta kaimo ekonomika;

                           e)

                           ragina Tarybą ir Komisiją išsamiau paaiškinti Europos išorės veiksmų tarnybos (EIVT) ir Komisijos sudarytus bendradarbiavimo ir koordinavimo susitarimus siekiant valdyti atsaką į didelio masto nelaimę už Europos Sąjungos teritorijos ribų;

                           f)

                           siūlo tam tikroje vietoje imtis koordinuojamų veiksmų bendradarbiaujant su nelaimės ištiktos valstybės vyriausybe ir pasitelkiant ES ir valstybių narių atstovus vietoje, kad būtų galima užtikrinti tikslingą ir kompetentingą atsaką nelaimės ištiktose vietovėse;

                           g)

                           ragina Tarybą prioritetą teikti ES reagavimo į nelaimes pajėgumų stiprinimui, ypač atsižvelgiant į diskusijas dėl ES civilinės saugos pajėgų sukūrimo ir imtis tolesnių veiksmų atsižvelgus į Europos Parlamento ne kartą išsakytus prašymus, kad 2006 m. M. Barnier pranešime išdėstyti pasiūlymai turėtų būti įgyvendinti;

                           h)

                           ragina nedelsiant sukurti ES civilinės saugos pajėgas, kurios turi būti atitinkamai aprūpintos būtinomis technologijomis ir techniniais ištekliais;

                           i)

                           taip pat ragina, kad, vykdant operacijas įvykus stichinei nelaimei, būtų geriau koordinuojama valstybių narių humanitarinės pagalbos agentūrų, civilinės saugos mechanizmų ir Humanitarinės pagalbos generalinio direktorato bei bet kokių būsimų Europos civilinės saugos pajėgų veikla;

                           j)

                           ragina Komisiją kartu su paramą gaunančių šalių nacionalinėmis vyriausybėmis, vietos valdžios institucijomis ir pilietinės visuomenės organizacijomis parengti programas atsižvelgiant į bendruomeninius nelaimių prevencijos ir atsakomųjų veiksmų valdymo pajėgumus;

                           k)

                           ragina Tarybą pagal įprastą teisėkūros procedūrą priimti priemones (kurias turi pasiūlyti Komisija) siekiant tobulinti esamo ES civilinės saugos mechanizmo, kuris šiuo metu grindžiamas valstybių narių ad hoc ir savanorišku indėliu, nuspėjamumo ir išankstinio planavimo pajėgumus; siūlo, kad šios priemonės apimtų susitarimus, kurie jau išbandyti vykdant ES parengiamuosius veiksmus, įskaitant ES lygmens lėšas, savanorišką išteklių sutelkimą, esamų pajėgumų apibrėžimą, galimų įvykių nustatymą ir tolesnės mokymo veiklos plėtrą;

                           l)

                           taip pat ragina sudaryti realius biudžetus, iš kurių asignavimai veiksmams įvykus stichinei nelaimei ar humanitarinei pagalbai būtų skiriami atsižvelgiant į ankstesnių metų išlaidas;

                           m)

                           laikosi nuomonės, kad ES civilinės saugos pajėgos turėtų būti grindžiamos ES civilinės saugos mechanizmu, turėtų padėti optimizuoti esamas priemones, kurios taptų veiksmingesnės ir viešesnės, apimti savanorišką egzistuojančių logistikos ir žmogiškųjų išteklių sutelkimą mokymų reaguoti nelaimės atveju ar nelaimių valdymo vystant iniciatyvas, kurių imtasi vykdant parengiamuosius veiksmus, srityje, taip pat šios pajėgos turėtų būti pajėgios užtikrinti pirmosios pagalbos suteikimą per 24 valandas po nelaimės;

                           n)

                           rekomenduoja, kad ES civilinės saugos pajėgos būtų grindžiamos principais, pagal kuriuos jos turėtų:

                                       —

                                       būti pagrįstos poreikių, dalyvaujant visiems humanitarinės pagalbos teikėjams, vertinimu,

                                       —

                                       būti civilinės,

                                       —

                                       veikti vadovaujant Europos Sąjungai,

                                       —

                                       laikytis tarptautinės humanitarinės teisės,

                                       —

                                       gerbti valstybių narių savanorišką dalyvavimo planuojamame susitarime pobūdį,

                                       —

                                       remtis vadinamuoju naštos pasidalijimo principu,

                                       —

                                       būti pasirengusios ES nepriklausančių šalių dalyvavimui,

                                       —

                                       pripažinti JT visuotinį vaidmenį koordinuojant tarptautinės pagalbos teikimą už Europos Sąjungos teritorijos ribų,

                                       —

                                       būti prevencinės atsižvelgiant į konkrečius scenarijus;

                           o)

                           mano, kad visų pirma tuomet, kai vykdomos humanitarinės pagalbos operacijos, ES, remdamasi tuo, kas išmokta vykdant intervencines priemones Haityje ir Pakistane, pagal galimybes veiksmų turėtų imtis tuomet, kai koordinavimą vykdo JT, ir dėmesį telkti į tas sritis, kuriose jos intervencija gali užtikrinti didesnę pridėtinę vertę;

                           p)

                           mano, kad Europos civilinės saugos pajėgos galėtų būti pagrįstos atsižvelgiant į kai kurių valstybių narių įsipareigojimą savanoriškai suteikti iš anksto nustatytus civilinės saugos modulius, kuriais būtų galima iš karto pasinaudoti ES operacijose, kurias koordinuoja Stebėsenos ir informacijos centras (angl. MIC), o valstybės narės ir toliau kontroliuotų daugumą šių modulių, jau prieinamų nacionaliniu lygmeniu (dėl to nesusidarytų ir didelių papildomų išlaidų), ir mano, kad šių parengties padėtyje esančių modulių naudojimas sudarytų ES civilinės saugos sistemos, skirtos atsakomiesiems veiksmams įvykus nelaimei ES ir už jos ribų, branduolį;

                           q)

                           mano, kad ES galėtų finansuoti papildomus civilinės saugos modulius, atsižvelgiant į tam tikrus konkrečius reikalavimus tais atvejais, kai nustatomos spragos ir kai Europos lygmeniu galima sukurti pridėtinę vertę, ir pabrėžia, kad būtina padidinti transporto ir parengties padėtyje esančių transporto modulių kūrimo finansavimą;

                           r)

                           pabrėžia, kad reikia parengti visapusišką ir iniciatyvų požiūrį, kuriuo būtų naudojamasi reaguojant į nelaimes ir pagal kurį būtų koordinuojamos įvairios galimos Sąjungos ir jos valstybių narių veiksmų priemonės, pvz., krizių valdymas (civilinio ir karinio pobūdžio), finansinė pagalba ir vystymas arba socialinė ar aplinkosaugos politika; mano, kad atsižvelgiant į tai reikėtų užtikrinti veiksmingesnį valdymą pereinamuoju etapu nuo reagavimo į nelaimę iki atstatymo po nelaimės; primena apie pasiūlymą sukurti Europos savanoriškos humanitarinės pagalbos korpusą, kaip numatyta pagal Lisabonos sutarties nuostatas (214 straipsnio 5 dalis) ir, atsižvelgdamas į tai, kad 2011 m. paskelbti Europos savanoriškos veiklos metais, ragina Europos Komisiją ir Tarybą kartu su Europos Parlamentu kuo skubiau parengti šio korpuso veiklos taisykles ir procedūras, ypač remiantis kai kurių valstybių narių įgyvendintomis panašiomis iniciatyvomis;

                           s)

                           primena Tarybai, kad kariniai ištekliai ir pajėgumai reaguojant į nelaimes, visų pirma teikiant paramą logistikos, transporto ir su infrastruktūra susijusiose srityse, kai vykdomos humanitarinės pagalbos operacijos, turėtų būti naudojami išimtinais atvejais, kaip paskutinė išeitis, ir visada laikantis esamų susitarimų, pvz., Europos konsensuso dėl humanitarinės pagalbos ir Oslo gairių dėl karinių ir civilinės gynybos išteklių naudojimo teikiant tarptautinę pagalbą įvykus nelaimei;

                           t)

                           pripažįsta, kad pagal Europos konsensusą dėl humanitarinės pagalbos ir Oslo gaires kariniais ir civiliniais gynybos ištekliais teikiant pagalbą ištikus nelaimei turėtų būti naudojamasi tik tada, kai nebėra kitos išeities; primena, kad karinės priemonės, kartu su civiline sauga ir humanitarine pagalba dažnai labai svarbios reaguojant į krizes, ir pažymi, kad kariniai ištekliai gali būti reikalingi siekiant panaikinti itin svarbių pajėgumų spragas (visų pirma strateginės reikšmės transportavimo, specializuotų išteklių, sunkiosios inžinerijos ir transporto srityse); taigi pabrėžia, kad reikia plėtoti visapusišką požiūrį ir gerinti civilinių ir karinių pajėgumų sąveiką ir nustatyti sritis, kuriose valstybės narės gali telkti savo pastangas ir pajėgumus ES lygmeniu prisidedant prie ES reagavimo į nelaimes veiksmų, nes tai ypač svarbu esant sudėtingai ekonominei padėčiai;

                           u)

                           pabrėžia, kad reikia kurti nuolat prieinamus civilinius pajėgumus ES, kurie veiktų nepriklausomai nuo karinių struktūrų, ir nustatyti sritis, kuriose valstybės narės gali telkti savo pastangas ir pajėgumus ES lygmeniu;

                           v)

                           ragina Tarybą ir Komisiją bendradarbiauti įgyvendinant viešumo veiksmų planą, į kurį turėtų būti įtrauktos konkrečios priemonės siekiant didinti ES reagavimo į nelaimes viešumą;

                           w)

                           ragina naudoti Pasaulinę aplinkos ir saugumo stebėjimo sistemą (angl. GMES) siekiant stebėti potencialius krizės regionus ir užtikrinti galimybę būti geriau pasirengusiems suteikti humanitarinę pagalbą ir pabrėžia, kad labai svarbu nustatyti tolesnės ES veiklos mechanizmą ir įvertinti suteiktą pagalbą;

                           x)

                           ragina didinti tyrimų biudžetus ir pramoninius pajėgumus, pvz. iš palydovų gaunamų vaizdų gamybą pagal Pasaulinės aplinkos ir saugumo stebėjimo sistemos programą, siekiant pagerinti nelaimių valdymo etapais galimybes;

                           y)

                           ragina Tarybą atsižvelgti į išdėstytas rekomendacijas analizuojant būsimą Komisijos komunikatą dėl Europos Sąjungos reagavimo į nelaimes pajėgumų stiprinimo, apie kurį paskelbė Europos Komisija, taip pat darant išvadas dėl šio komunikato;

               2.

               paveda Pirmininkui perduoti šią rekomendaciją Tarybai ir Komisijai susipažinti.

      (1)  OL C 286 E, 2009 11 27, p. 15.

      (2)  Priimti tekstai, P7_TA(2010)0015.


title: 2013 m. liepos 9 d. Tarybos rekomendacija dėl 2013 m. Liuksemburgo nacionalinės reformų programos su Tarybos nuomone dėl 2012–2016 m. Liuksemburgo stabilumo programos

text:
               30.7.2013

               LT

               Europos Sąjungos oficialusis leidinys

               C 217/55

      TARYBOS REKOMENDACIJA

   2013 m. liepos 9 d.
   dėl 2013 m. Liuksemburgo nacionalinės reformų programos su Tarybos nuomone dėl 2012–2016 m. Liuksemburgo stabilumo programos
   2013/C 217/14
   EUROPOS SĄJUNGOS TARYBA,
   atsižvelgdama į Sutartį dėl Europos Sąjungos veikimo, ypač į jos 121 straipsnio 2 dalį ir 148 straipsnio 4 dalį,
   atsižvelgdama į 1997 m. liepos 7 d. Tarybos reglamentą (EB) Nr. 1466/97 dėl biudžeto būklės priežiūros stiprinimo ir ekonominės politikos priežiūros bei koordinavimo (1), ypač į jo 5 straipsnio 2 dalį,
   atsižvelgdama į Europos Komisijos rekomendaciją,
   atsižvelgdama į Europos Vadovų Tarybos išvadas,
   atsižvelgdama į Užimtumo komiteto nuomonę,
   atsižvelgdama į Ekonomikos ir finansų komiteto nuomonę,
   atsižvelgdama į Socialinės apsaugos komiteto nuomonę,
   atsižvelgdama į Ekonominės politikos komiteto nuomonę,
   kadangi:

               (1)

               2010 m. kovo 26 d. Europos Vadovų Taryba pritarė Komisijos pasiūlymui įgyvendinti naują darbo vietų kūrimo ir augimo strategiją „Europa 2020“, grindžiamą geresniu ekonominės politikos koordinavimu, ir daugiausia dėmesio skirti toms svarbioms sritims, kuriose reikia imtis veiksmų, kad būtų stiprinamas Europos tvaraus augimo ir konkurencingumo potencialas;

               (2)

               2010 m. liepos 13 d. Taryba priėmė rekomendaciją dėl valstybių narių ir Sąjungos bendrųjų ekonominės politikos gairių (2010–2014 m.), o 2010 m. spalio 21 d. – sprendimą dėl valstybių narių užimtumo politikos gairių (2), kurios kartu sudaro integruotas gaires. Į šias integruotas gaires valstybių narių paprašyta atsižvelgti formuojant nacionalinę ekonominę ir užimtumo politiką;

               (3)

               2012 m. birželio 29 d. valstybių narių valstybių ar vyriausybių nusprendė priimti Susitarimą dėl ekonomikos augimo ir darbo vietų kūrimo, kuriuo nustatė nuoseklią nacionalinių, ES ir euro zonos veiksmų, naudojant visus galimus svertus, priemones ir politikos strategijas, sistemą. Jie nutarė, kokių veiksmų reikėtų imtis valstybių narių lygmeniu, visų pirma išreikšdami tvirtą įsipareigojimą siekti strategijos „Europa 2020“ tikslų ir įgyvendinti konkrečioms šalims skirtas rekomendacijas;

               (4)

               2012 m. liepos 10 d. Taryba priėmė rekomendaciją (3) dėl Liuksemburgo 2012 m. nacionalinės reformų programos ir nuomonę dėl 2012–2015 m. Liuksemburgo stabilumo programos;

               (5)

               2012 m. lapkričio 28 d. Komisija priėmė metinę augimo apžvalgą, kuria pradedamas 2013 m. Europos ekonominės politikos koordinavimo semestras. Be to, 2012 m. lapkričio 28 d. Komisija pagal 2011 m. lapkričio 16 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamentą (ES) Nr. 1176/2011 dėl makroekonominių disbalansų prevencijos ir naikinimo (4) priėmė Įspėjimo mechanizmo ataskaitą, kurioje Liuksemburgas nebuvo nurodytas kaip viena iš valstybių narių, dėl kurios reikės parengti nuodugnią apžvalgą;

               (6)

               vykdant Europos semestro veiklą, Europos Parlamentas buvo tinkamai įtrauktas remiantis Reglamentu (EB) Nr. 1466/97, ir 2013 m. vasario 7 d. priėmė rezoliuciją dėl užimtumo ir socialinių aspektų 2013 m. metinėje augimo apžvalgoje bei rezoliuciją dėl dalyvavimo rengiant 2013 m. metinę augimo apžvalgą;

               (7)

               2013 m. kovo 14 d. Europos Vadovų Taryba patvirtino prioritetus, kuriais turi būti užtikrintas finansinis stabilumas, fiskalinis konsolidavimas ir ekonomikos augimo skatinimo veiksmai. Ji pabrėžė, kad reikia vykdyti diferencijuotą, ekonomikos augimą skatinantį fiskalinį konsolidavimą, atkurti įprastas skolinimo ekonomikai sąlygas, skatinti ekonomikos augimą ir konkurencingumą, spręsti nedarbo problemą, šalinti socialines krizės pasekmes ir modernizuoti viešąjį administravimą;

               (8)

               2013 m. balandžio 26 d. Liuksemburgas pateikė 2013 m. nacionalinę reformų programą ir 2012–2016 m. stabilumo programą. Siekiant atsižvelgti į abiejų programų sąsają, jos vertintos vienu metu;

               (9)

               remdamasi stabilumo programos vertinimu pagal Reglamentą (EB) Nr. 1466/97, Taryba mano, kad makroekonominis scenarijus, kuriuo grindžiamos programoje pateiktos biudžeto projekcijos, yra tikėtinas. Visų pirma, 2013 m. stabilumo programos scenarijus labai panašus į Komisijos tarnybų 2013 m. pavasario prognozę, nors 2014 m. scenarijus šiek tiek optimistiškesnis. Vidutinės trukmės laikotarpio deficito projekcijos pagrįstos gana optimistiniu augimo scenarijumi, didesniu už potencialų augimą. Stabilumo programoje išdėstytos biudžeto strategijos tikslas – sumažinti deficitą nuo 0,8 % BVP 2012 m. iki 0,6 % BVP 2014 m. Tačiau prognozuojama, kad programos laikotarpio pabaigos metais (2015 ir 2016 m.) deficitas išaugs iki 1,3 % BVP. Tai lemia naujų PVM taisyklių dėl elektroninių paslaugų įvedimas nuo 2015 m. sausio 1 d. Pagal šias taisykles PVM pajamos, gautos iš elektroninės prekybos veiklos, bus pervedamos iš tiekėjo įsisteigimo šalies į kliento gyvenamosios vietos šalį. Valdžios institucijų vertinimu, dėl naujųjų taisyklių PVM pajamos sumažės 1,4 % BVP. Vyriausybė jau paskelbė, kad siekiant kompensuoti dalį prarastų pajamų bus didinamas standartinis PVM tarifas. Stabilumo programoje patvirtintas ankstesnis vidutinės trukmės laikotarpio biudžeto tikslas – 0,5 % BVP struktūrinis perteklius. Vidutinės trukmės laikotarpio tikslas atitinka Stabilumo ir augimo pakto reikalavimus. Remiantis Komisijos tarnybų 2013 m. pavasario prognoze ir stabilumo programoje pateiktu (perskaičiuotu) struktūriniu biudžeto balansu, 2012 m. Liuksemburgas tikisi 0,1 % BVP struktūrinio pertekliaus (šis dydis mažesnis už vidutinės trukmės laikotarpio tikslą), o vidutinės trukmės laikotarpio tikslą numato pasiekti 2013 m. Tačiau numatoma, kad Liuksemburgas nuo savo vidutinės trukmės laikotarpio tikslo vėl nukryps 0,3 % 2014 m. ir dar daugiau 2015 ir 2016 m. Nacionalinės valdžios institucijos pakartojo tikslą grįžti prie vidutinės trukmės laikotarpio tikslo ne vėliau kaip 2017 m., kad turėtų daugiau veiksmų laisvės. Bendroji valdžios sektoriaus skola – 20,8 % BVP 2012 m. – yra gerokai mažesnė nei Sutartyje nustatyta pamatinė vertė;

               (10)

               pastaruoju metu Liuksemburgas sugebėjo neviršyti valdžios sektoriaus deficito 3 % BVP ribos ir taip išvengė perviršinio deficito procedūros. Taip atsitiko labiau dėl didelių pajamų negu dėl išlaidų ribojimo. Konkrečiai 2012 m. valdžios sektoriaus išlaidų augimas, neatsižvelgiant į diskrecines pajamų priemones, pagal apskaičiavimus bus didesnis už Stabilumo ir augimo pakte nustatytą išlaidų kriterijų. Valdžios sektoriaus išlaidų augimo nuokrypis nuo išlaidų kriterijaus turėtų siekti 1,3 % BVP ir viršyti Reglamente (EB) Nr. 1466/97 nustatytą 0,5 % BVP ribą. Tačiau šiam nuokrypiui įvertinti reikia atlikti bendrą vertinimą atsižvelgiant į kitus veiksnius: i) 2012 m. deficitas struktūriniu požiūriu padidėjo tik 0,2 % BVP; ii) Liuksemburgo ekonomika dėl šalies mažumo ir jos atvirumo laipsnio yra labai nepastovi; iii) pagal Komisijos tarnybų 2013 m. pavasario prognozę Liuksemburgas vidutinės trukmės laikotarpio tikslą turėtų pasiekti jau 2013 m. Visi šie elementai rodo, kad nuokrypis nėra struktūrinis. Vis dėlto didelis Liuksemburgo valdžios sektoriaus surenkamų pajamų kintamumas (dėl to iki šiol pajamų būdavo surenkama daugiau, nei planuota) kelia riziką viešųjų finansų tvarumui. Siekiant šią riziką geriau valdyti, reikėtų įstatymiškai nustatyti tiek skolos, tiek išlaidų apribojimus. Be to, reikėtų nurodyti stebėsenos organą ir iš anksto apibrėžti veiksmus, jei tų apribojimų būtų nesilaikoma. Minėtų PVM priemonių įsigaliojimas 2015 m. sausio 1 d. ir didelis neigiamas poveikis mokesčių surinkimui vėliau rodo, kad Liuksemburgui svarbu nustatyti vidutinės trukmės laikotarpio biudžeto sistemą. Konkrečiai dėl to reikėtų, kad 2014 m. biudžeto kryptys būtų ypač atsargios;

               (11)

               šiuo metu mažiau kaip trečdalis mokestinių pajamų surenkama iš vartojimo mokesčių, iš dalies taip yra dėl nedidelių standartinių ir lengvatinių PVM tarifų. Liuksemburgas pirmauja ES pagal prekių ir paslaugų kategorijų, kurioms taikomi lengvatiniai PVM tarifai, skaičių. Labai didelis finansų sektorius, kuriam PVM netaikomas, taip pat prisideda prie to, kad PVM santykis su BVP nedidelis. Apskritai Liuksemburge yra galimybių surinkti daugiau pajamų padidinus standartinį PVM tarifą. Be to, Liuksemburgo pelno mokesčio sistemai būdingas didelis įsiskolinimui palankus mokestinis iškraipymas – tai viena iš privačiojo sektoriaus didelio skolos santykio su BVP priežasčių;

               (12)

               2012 m. gruodžio mėn. patvirtintą Liuksemburgo pensijų sistemos reformą tegalima laikyti svarbiu pirmu žingsniu tinkama kryptimi. Net atsižvelgiant į daugelį patvirtintos pensijų sistemos reformos aspektų, Liuksemburgui vis tiek reikėtų įgyvendinti ilgalaikę tvarumo didinimo politiką, kuri atitiktų 8,6 proc. punkto BVP nuolatinį pirminio balanso pagerėjimą, kad išnyktų fiskalinis atotrūkis. Todėl Liuksemburgui reikia visapusiškesnės pensijų sistemos reformos. Įvedus viršutinę pensijų koregavimo ribą, grindžiamą realaus darbo užmokesčio padidėjimu, išaugtų pensijų rezervai, o padidinant faktinį pensinį amžių derinant pensinį amžių ar pensijų išmokas su tikėtinos gyvenimo trukmės pokyčiais, padėtų užtikrinti ilgalaikį pensijų sistemos tvarumą. Be to, reikėtų apriboti ankstyvo išėjimo į pensiją galimybes ir užtikrinti, kad labiau apsimokėtų dirbti ilgiau negu reikalaujamas minimumas. Taip pat numatoma, kad ilgalaikės priežiūros išlaidų poveikis fiskaliniam tvarumui Liuksemburgo tvarumo atotrūkį padidins 2,1 proc. punkto. Numatomas tiek vyresnio amžiaus žmonių, tiek priklausomų asmenų skaičiaus augimas Liuksemburge yra didelis, palyginti su ES vidurkiu;

               (13)

               našumas Liuksemburge šiuo metu yra gana didelis. Tačiau našumo didėjimo galimybės tampa vis labiau ribotos. Todėl vienetui tenkančių darbo sąnaudų augimas turėtų būti ribojamas užtikrinant geresnę darbo užmokesčio ir našumo koreliaciją. Liuksemburgas ėmėsi priemonių darbo užmokesčio augimui riboti: 2012–2014 m. pakoreguota indeksavimo sistema. Tačiau ši reforma tėra laikina ir negarantuoja, kad darbo užmokestis laikui bėgant keisis pagal našumo pokyčius. Našumas ne visuose ekonomikos sektoriuose vienodas, o finansų sektoriuje jis beveik du kartus aukštesnis negu visuose kituose sektoriuose. Liuksemburgo konkurencingumui kils didelė rizika nuo 2015 m., kai vėl bus įprastai taikoma automatinio indeksavimo sistema. Todėl reikėtų imtis papildomų priemonių siekiant ilgesniam laikui reformuoti darbo užmokesčio nustatymo sistemą, kad ateityje būtų išvengta tolesnio konkurencingumo blogėjimo;

               (14)

               Liuksemburgo ekonomika labai priklauso nuo finansų sektoriaus: jis sudaro maždaug 30 % visos pridėtinės vertės ir 25 % surenkamų mokestinių pajamų. Šalies konkurencingumui ateityje apsaugoti reikėtų kurti alternatyvias kompetencijos nišas. Tačiau Liuksemburgo mokslinių tyrimų ir inovacijų sistema tebėra labai silpna ir tikėtina, kad Liuksemburgas MTTP intensyvumo tikslo iki 2020 m. nepasieks. Liuksemburgas gerokai atsilieka nuo ES vidurkio pagal viešųjų mokslinių tyrimų įstaigų ir įmonių bendradarbiavimo rodiklius – tai susiję su tuo, kad šiuo metu privatusis mokslinių tyrimų sektorius atsietas nuo viešosios mokslinių tyrimų sistemos. Liuksemburgas turėtų imtis veiksmų MTTP intensyvumo mažėjimo tendencijai stabdyti ir visų pirma padėti didinti įmonių MTTP intensyvumą. Tikslingesnės pažangiosios specializacijos strategijos rengimas galėtų būti ypač svarbus maksimizuojant viešojo mokslinių tyrimų finansavimo poveikį ekonomikai, visų pirma užtikrinant sverto poveikį privačiojo sektoriaus investicijoms. Šalia tokio tikslinio metodo, turėtų būti vykdoma visapusiška horizontalioji politika, kurioje daugiausia dėmesio skiriama novatoriškų įmonių kūrimui ir plėtrai;

               (15)

               jaunimo nedarbas vis dar tebėra didelis (18 %) ir labai priklauso nuo išsilavinimo lygio. Jauni rezidentai dėl darbo intensyviai konkuruoja su nerezidentais, dažnai turinčiais aukštesnę kvalifikaciją. Nors Liuksemburgas įrodė tvirtą pasiryžimą kovoti su jaunimo nedarbu, reikia papildomų pastangų. Siekiant maksimalių rezultatų, patvirtintos priemonės turėtų būti visapusiškos reformų strategijos dalis, įskaitant geresnę aktyvumo skatinimo politiką, kad būtų mažinama priklausomybė nuo išmokų. Liuksemburge taikoma jaunimo pagrindinių gebėjimų testavimo sistema pagal programą PISA (5) yra gana silpna. Reikia papildomų priemonių norint pakeisti nuo 2006 m. stebimą neigiamą tendenciją, susijusią su skaitymo, matematikos ir gamtos mokslų įgūdžiais. Papildomų pastangų reikėtų švietimo ištekliams gerinti ir tikslingiau nukreipti mokykloms, kuriose mokosi pažeidžiami mokiniai, taip pat kalbų mokymosi ir atsilikimo mažinimo ištekliams didinti. Reikėtų geriau išnagrinėti specifines migrantų kilmės asmenų darbo rinkoje patiriamas problemas ir jas spręsti tikslinėmis priemonėmis, įskaitant su kalbos įgūdžiais susijusias priemones. Šiuo atžvilgiu ypač daug dėmesio reikėtų skirti profesiniam rengimui ir mokymui. Reikėtų imtis papildomų priemonių ikimokykliniam ugdymui gerinti ir mažinti mokyklos nebaigusių asmenų skaičių, visų pirma tarp migrantų kilmės asmenų. Reikėtų gerinti vyresnio amžiaus darbuotojų įsidarbinimo galimybes, be kita ko, užtikrinant galimybes kelti kvalifikaciją;

               (16)

               Liuksemburgas įsipareigojo iki 2020 m. 20 %, palyginti su 2005 m., sumažinti šiltnamio efektą sukeliančių dujų išmetimą sektoriuose, kuriems netaikoma apyvartinių taršos leidimų prekybos sistema, bet numatoma, kad nuo to tikslo bus nukrypta 23 procentiniais punktais, atsižvelgiant į naujausias 2020 m. prognozes, paremtas esamomis priemonėmis. Transporto sektoriuje 2011 m. į aplinką išleista 68 % išmetalų, kuriems netaikoma apyvartinių taršos leidimų prekybos sistema, – tai pagrindinis spręstinas Liuksemburgo uždavinys. Šiuo metu taikomos priemonės padės užtikrinti tik apie trečdalį šiltnamio efektą sukeliančių dujų išmetimo sumažinimo, kuris būtinas tikslui pasiekti. Todėl priemones reikia gerokai sugriežtinti, visų pirma padidinti kuro apmokestinimą, kad sumažėtų apmokestinimo atotrūkis nuo kaimyninių šalių. Taip pat reikėtų paspartinti transporto priemonių mokesčio reformą. Liuksemburgas turėtų toliau įgyvendinti projektus, kuriais skatinama naudotis viešuoju transportu. Reikėtų įvesti mokesčius už kelių transporto sistemos apkrovimą, kad būtų skatinama pereiti prie viešojo transporto. Reikėtų skatinti geresnes transporto jungtis su kaimyniniais regionais;

               (17)

               atsižvelgdama į Europos semestrą, Komisija atliko išsamią Liuksemburgo ekonominės politikos analizę. Ji įvertino nacionalinę reformų programą ir stabilumo programą. Komisija įvertino ne tik jų svarbą tvariai fiskalinei ir socialinei bei ekonominei Liuksemburgo politikai, bet ir tai, kaip laikomasi ES taisyklių ir gairių, nes ES priemonėmis prisidedant prie būsimų nacionalinių sprendimų būtina stiprinti bendrą Sąjungos ekonomikos valdymą. Jos rekomendacijos atsižvelgiant į Europos semestrą pateiktos toliau išdėstytose 1–6 rekomendacijose;

               (18)

               atsižvelgdama į šį vertinimą, Taryba išnagrinėjo stabilumo programą ir savo nuomonę (6) visų pirma pateikė toliau išdėstytoje 1 rekomendacijoje;

               (19)

               atsižvelgdama į Europos semestrą, Komisija atliko visos euro zonos ekonominės politikos analizę. Tuo remdamasi Taryba pateikė valstybėms narėms, kurių valiuta yra euro (7), skirtas rekomendacijas. Liuksemburgas, kaip šalis, kurios valiuta yra euro, taip pat turėtų užtikrinti, kad tos rekomendacijos būtų visiškai ir laiku įgyvendintos,

         REKOMENDUOJA Liuksemburgui 2013–2014 m. imtis šių veiksmų:

               1.

               Išlaikyti patikimą fiskalinę būklę ir nenukrypti nuo vidutinės trukmės laikotarpio tikslo, kad būtų užtikrintas ilgalaikis viešųjų finansų tvarumas, visų pirma atsižvelgiant į numanomus su visuomenės senėjimu susijusius įsipareigojimus. Stiprinti biudžeto valdymą ir tam priimti vidutinės trukmės laikotarpio biudžeto sistemą, taikomą valdžios sektoriui ir turinčią daugiametes viršutines išlaidų ribas, taip pat įdiegti nepriklausomą fiskalinių taisyklių stebėseną.

               2.

               Imtis priemonių, skirtų įsiskolinimui palankaus pelno apmokestinimo iškraipymo problemai spręsti, ir plačiau taikyti standartinį PVM tarifą.

               3.

               Apriboti su visuomenės senėjimu susijusias išlaidas ir tam didinti ilgalaikės priežiūros išlaidų veiksmingumą, visų pirma daugiau dėmesio skiriant prevencijai, reabilitacijai ir savarankiškam gyvenimui, sustiprinti pastaruoju metu patvirtintą pensijų reformą, imtis papildomų ankstyvo išėjimo į pensiją ribojimo priemonių ir padidinti faktinį pensinį amžių derinant pensinį amžių ar pensijų išmokas su tikėtinos gyvenimo trukmės pokyčiais.

               4.

               Konsultuojantis su socialiniais partneriais ir atsižvelgiant į nacionalinę praktiką, imtis papildomų struktūrinių priemonių (be dabartinio įšaldymo) darbo užmokesčio nustatymo sistemai, įskaitant darbo užmokesčio indeksavimą, reformuoti, jos priklausomybei nuo našumo, pokyčių atskiruose sektoriuose ir darbo rinkos sąlygų stiprinti ir konkurencingumui skatinti. Dėti daugiau pastangų ekonomikos struktūrai diversifikuoti, skatinant privačiojo sektoriaus investicijas į mokslinius tyrimus, visų pirma plėtojant viešųjų mokslinių tyrimų įstaigų ir įmonių bendradarbiavimą.

               5.

               Dėti daugiau pastangų jaunimo nedarbui mažinti ir tam gerinti aktyvios darbo rinkos politikos modelį ir stebėseną. Stiprinti bendrąjį lavinimą ir profesinį mokymą, kad jaunimo įgūdžiai labiau atitiktų darbo rinkos paklausą, visų pirma migrantų kilmės asmenų atveju. Didinti pastangas, kad būtų padidintas vyresnio amžiaus darbuotojų aktyvumo lygis, ir tam, be kita ko, gerinti jų galimybes įsidarbinti mokantis visą gyvenimą.

               6.

               Imtis daugiau priemonių, kad būtų įvykdytas šiltnamio efektą sukeliančių dujų išmetimo mažinimo tikslas sektoriuose, kuriems netaikoma apyvartinių taršos leidimų prekybos sistema, pirmiausia didinant transportui skirtų energetikos produktų mokesčius.

      Priimta Briuselyje 2013 m. liepos 9 d.

            Tarybos vardu

            Pirmininkas

         R. ŠADŽIUS

      (1)  OL L 209, 1997 8 2, p. 1.

      (2)  Toliau taikomos 2013 m. pagal 2013 m. balandžio 22 d. Tarybos sprendimą 2013/208/ES dėl valstybių narių užimtumo politikos gairių (OL L 118, 2013 4 30, p. 21).

      (3)  OL C 219, 2012 7 24, p. 58.

      (4)  OL L 306, 2011 11 23, p. 25.

      (5)  PISA yra EBPO tarptautinio studentų vertinimo programa.

      (6)  Pagal Reglamento (EB) Nr. 1466/97 5 straipsnio 2 dalį.

      (7)  Žr. šio Oficialiojo leidinio p. 97.


				|

		52012PC0273

			Rekomendacija TARYBOS SPRENDIMAS kuriuo panaikinamas Sprendimas 2010/422/ES dėl perviršinio deficito Bulgarijoje /* COM/2012/0273 final - 2012/ () */

			   	Rekomendacija
TARYBOS SPRENDIMAS
kuriuo panaikinamas Sprendimas 2010/422/ES
dėl perviršinio deficito Bulgarijoje
EUROPOS SĄJUNGOS TARYBA,
atsižvelgdama į Sutartį dėl
Europos Sąjungos veikimo, ypač į jos 126 straipsnio 12
dalį,
atsižvelgdama į Europos Komisijos
rekomendaciją,
kadangi:
(1)       2010 m. liepos
13 d. Tarybos sprendimu 2010/422/ES[1],
priimtu remiantis Komisijos pasiūlymu pagal Sutarties 126 straipsnio 6
dalį, buvo nustatyta, kad Bulgarijoje susidaręs perviršinis
deficitas. Taryba pažymėjo, kad 2009 m. valdžios sektoriaus deficitas
siekė 3,9 % BVP ir viršijo Sutartyje nustatytą
3 % BVP pamatinę vertę, o bendroji valdžios sektoriaus
skola buvo 14,8 % BVP, t. y. daug mažesnė už Sutartyje
nustatytą 60 % BVP pamatinę vertę[2];
(2)       2010 m. liepos
13 d., vadovaudamasi Sutarties 126 straipsnio 7 dalimi ir 1997 m.
liepos 7 d. Tarybos reglamento (EB) Nr. 1467/97 dėl perviršinio
deficito procedūros įgyvendinimo paspartinimo ir paaiškinimo[3] 3 straipsnio 4 dalimi ir
remdamasi Komisijos rekomendacija, Taryba pateikė Bulgarijai skirtą
rekomendaciją, kad perviršinio deficito padėtis būtų
ištaisyta ne vėliau kaip 2011 m. Rekomendacija buvo paskelbta viešai;
(3)       pagal sutarčių
prieduose pateikto Protokolo dėl perviršinio deficito procedūros 4
straipsnį Komisija teikia šiai procedūrai vykdyti reikalingus
duomenis. Taikydamos šį protokolą, pagal 2009 m. gegužės
25 d. Tarybos reglamento (EB) Nr. 479/2009 dėl Europos bendrijos
steigimo sutarties priede pateikto Protokolo dėl perviršinio deficito
procedūros taikymo[4]
3 straipsnį valstybės narės du kartus per metus, t. y. iki
balandžio 1 d. ir spalio 1 d., privalo pranešti valdžios sektoriaus
deficito ir skolos duomenis ir kitus susijusius kintamuosius;
(4)       svarstydama, ar
reikėtų panaikinti sprendimą dėl perviršinio deficito, Taryba
sprendimą turėtų priimti remdamasi pateiktais duomenimis. Be to,
sprendimas dėl perviršinio deficito turėtų būti panaikintas
tik jei pagal Komisijos prognozes numatoma, kad prognozės laikotarpiu
deficitas neviršys 3 % BVP ribos[5];
(5)       remiantis Komisijos
(Eurostato) duomenimis, pateiktais pagal Reglamento (EB) Nr. 479/2009 14
straipsnį, Bulgarijai pateikus pranešimą iki 2012 m. balandžio
1 d. ir remiantis Komisijos tarnybų 2012 m. pavasario prognoze
patvirtinamos šios išvados:
–
laikotarpiu, einančiu po perviršinio deficito
nustatymo metų, biudžeto tikslai buvo nuolat viršijami. 2010 m.
valdžios sektoriaus deficitas buvo sumažintas iki 3,1 % BVP, o
2011 m. – iki 2,1 % BVP, palyginti su nustatytais pradiniais
tikslais – atitinkamai 3,8 % ir 2,5 %. Ištaisyti deficitą
pirmiausia buvo siekiama griežtai kontroliuojant išlaidų augimą, be
kita ko, įšaldant valdžios sektoriaus darbo užmokestį ir pensijas;
todėl išlaidų ir BVP santykis nuo 2009 m. iki 2011 m. sumažėjo
5,5 procentinio punkto. 2012 m. konvergencijos programoje numatoma, kad
deficitas toliau mažės ir 2012 m. bus 1,6 % BVP, o
2013 m. – 1,3 % BVP. Pagal Komisijos tarnybų 2012 m.
pavasario prognozę numatoma, kad dėl įšaldyto valdžios
sektoriaus darbo užmokesčio ir cikliško pajamų didėjimo valdžios
sektoriaus deficitas 2012 m. dar sumažės iki 1,9 % BVP, o
2013 m. – iki 1,7 % BVP;
–
remiantis prielaida, kad politika nesikeis, pagal
Komisijos tarnybų 2012 m. pavasario prognozę numatoma, kad pagal
ciklą pakoreguotas balansas, atėmus vienkartines ir laikinąsias
priemones, 2012 m. bus 0,7 % BVP, o 2013 m. –
0,8 % BVP. Kartu prognozuojama, kad 2012 m. ir 2013 m.
valdžios sektoriaus išlaidų, atėmus diskrecines pajamų priemones,
augimo rodiklis ir toliau bus mažesnis už lyginamąjį pamatinį
vidutinės trukmės laikotarpio potencialaus BVP augimo rodiklį,
kaip numatyta 1997 m. liepos 7 d. Tarybos reglamento (EB)
Nr. 1466/97 dėl biudžeto būklės priežiūros stiprinimo
ir ekonominės politikos priežiūros bei koordinavimo 5 straipsnio 1
dalyje;
–
pagal Komisijos tarnybų 2012 m. pavasario
prognozę numatoma, kad bendroji valdžios sektoriaus skola padidės
nedaug – nuo 16,3 % BVP 2011 m. iki 18,5 % BVP
2013 m. Tokia skola prognozuojama neatsižvelgiant į galimą
išorės skolos vertybinių popierių emisiją 2012 m.,
kuria būtų iš anksto finansuojamas maždaug 2 % BVP
vertės eurais išreikštų obligacijų išpirkimas 2013 m.
sausio mėn. Naujausioje konvergencijos programoje panašiai numatoma, kad
2013 m. skolos santykis padidės iki 18,4 % BVP;
(6)       pagal Sutarties 126
straipsnio 12 dalį Tarybos sprendimas dėl perviršinio deficito
panaikinamas, kai, Tarybos nuomone, perviršinis deficitas atitinkamoje
valstybėje narėje ištaisomas;
(7)       Tarybos nuomone, perviršinis
deficitas Bulgarijoje ištaisytas, todėl Sprendimas 2010/422/ES
turėtų būti panaikintas,
PRIĖMĖ ŠĮ
SPRENDIMĄ:
1 straipsnis
Atlikus bendrą vertinimą daroma
išvada, kad perviršinis deficitas Bulgarijoje ištaisytas.
2 straipsnis
Sprendimas 2010/422/ES panaikinamas.
3 straipsnis
Šis sprendimas skirtas Bulgarijos Respublikai.
Priimta Briuselyje
                                                                       Tarybos
vardu
                                                                       Pirmininkas
[1]               OL L 199, 2010 7 31, p. 26.
[2]               Vėliau 2009 m. rodikliai buvo patikslinti ir
atitinkamai valdžios sektoriaus deficitas padidintas iki 4,3 % BVP, o
bendroji skola sumažinta iki 14,6 % BVP.
[3]               OL L 209, 1997 8 2, p. 6.
[4]               OL L 145, 2009 6 10, p. 1.
[5]               Remiantis „Stabilumo ir augimo pakto įgyvendinimo
sąlygomis bei stabilumo ir konvergencijos programų formos ir turinio
gairėmis“, dėl kurių Taryba susitarė 2012 m. sausio
24 d. Žr.
http://ec.europa.eu/economy_finance/economic_governance/sgp/pdf/coc/code_of_conduct_en.pdf.