               EUROPOS KOMISIJA
            Briuselis, 2019 02 05
            COM(2019) 71 final
            Rekomendacija
            TARYBOS SPRENDIMAS
            kuriuo suteikiami įgaliojimai dalyvauti derybose dėl Europos Tarybos konvencijos dėl elektroninių nusikaltimų (CETS Nr. 185) Antrojo papildomo protokolo

               AIŠKINAMASIS MEMORANDUMAS

               1.
                     BENDROSIOS APLINKYBĖS

               Informacinių ir ryšių technologijų raida, nors ir suteikia beprecedenčių galimybių žmonijai, taip pat kelia sunkumų, be kita ko, baudžiamosios teisės, taigi ir teisinės valstybės principo užtikrinimo kibernetinėje erdvėje srityje. Elektroniniai nusikaltimai ir kitos nusikalstamos veikos, susijusios su elektroniniais įrodymais kompiuterių sistemose, klesti, su šiomis nusikalstamomis veikomis susiję įrodymai vis dažniau saugomi serveriuose užsienio, keliose skirtingose, kintančiose ar nežinomose jurisdikcijose, t. y. debesijoje, o teisėsaugos įgaliojimus teberiboja teritorinės ribos.

               2015 m. balandžio mėn. Europos saugumo darbotvarkėje
                  1
                Europos Komisija įsipareigojo peržiūrėti kliūtis, trukdančias vykdyti baudžiamuosius kibernetinių nusikaltimų tyrimus, visų pirma tarpvalstybinės prieigos prie elektroninių įrodymų kliūtis. 2018 m. balandžio 17 d. Komisija Tarybai ir Europos Parlamentui pateikė pasiūlymą dėl Reglamento dėl Europos elektroninių įrodymų baudžiamosiose bylose pateikimo ir saugojimo orderių
                  2
                ir pasiūlymą dėl Direktyvos, kuria nustatomos teisinių atstovų skyrimo įrodymams baudžiamosiose bylose rinkti suderintos taisyklės (toliau – pasiūlymai dėl e. įrodymų)
                  3
               . Šių pasiūlymų tikslas – Europos Sąjungoje pagreitinti procesą, susijusį su elektroninių įrodymų, kuriuos saugo ir (arba) laiko kitoje jurisdikcijoje įsisteigę paslaugų teikėjai, apsauga ir gavimu.

               Europos Tarybos konvencija dėl elektroninių nusikaltimų

               Europos Tarybos konvencija dėl elektroninių nusikaltimų (CETS Nr. 185) siekiama palengvinti kovą su nusikalstamomis veikomis, padarytomis naudojantis kompiuterių tinklais. Į ją įtrauktos nuostatos, kuriomis: 1) nusikalstamų veikų nacionalinės baudžiamosios materialinės teisės aspektai suderinami su susijusiomis nuostatomis elektroninių nusikaltimų srityje; 2) nustatyti nacionalinio baudžiamojo proceso įgaliojimai, būtini tokioms nusikalstamoms veikoms, taip pat kitoms baudžiamosioms veikoms, kurios padarytos naudojantis kompiuterine sistema arba kurių įrodymų forma yra elektroninė, tirti ir baudžiamajam persekiojimui vykdyti ir 3) siekiama nustatyti greitą ir veiksmingą tarptautinio bendradarbiavimo tvarką. Prie Konvencijos gali prisijungti Europos Tarybos valstybės narės ir jai nepriklausančios šalys. Šiuo metu prie jos prisijungusios 62 šalys, įskaitant 26 Europos Sąjungos valstybes nares
                  4
               . Konvencijoje nenumatyta, kad Europos Sąjunga gali prie jos prisijungti. Vis dėlto Europos Sąjunga yra pripažinta Konvencijos komiteto (T-CY) organizacija stebėtoja. Šiuo pagrindu Europos Sąjunga dalyvauja Konvencijos komiteto posėdžiuose.

               Konvencijos 46 straipsnio 1 dalies c punkte nustatyta, kad Šalys prireikus periodiškai konsultuojasi, siekdamos palengvinti galimo Konvencijos papildymo ar pakeitimo svarstymą. Konvencijos dėl elektroninių nusikaltimų Šalys jau kurį laiką nagrinėja esamus uždavinius ir kliūtis, dėl kurių nacionalinės teisminės ir policijos institucijos, vykdydamos baudžiamuosius tyrimus, negali susipažinti su elektroniniais įrodymais. 2012–2014 m. šis klausimas nagrinėtas Tarpvalstybinės prieigos prie duomenų darbo grupėje, o 2015–2017 m. – Debesijos įrodymų klausimų grupėje.

               Derybos dėl Konvencijos Antrojo papildomo protokolo

               Debesijos įrodymų klausimų grupei pateikus pasiūlymų
                  5
               , Konvencijos dėl elektroninių nusikaltimų komitetas (T-CY) priėmė keletą rekomendacijų, be kita ko, rekomendaciją dėl derybų dėl Konvencijos dėl elektroninių nusikaltimų Antrojo papildomo protokolo dėl glaudesnio tarptautinio bendradarbiavimo
                  6
                (toliau – Antrasis papildomas protokolas). 2017 m. birželio mėn. Konvencijos dėl elektroninių nusikaltimų komitetas patvirtino įgaliojimus 2017 m. rugsėjo mėn. – 2019 m. gruodžio mėn. rengti Antrąjį papildomą protokolą.

               Pagal minėtus įgaliojimus į Antrąjį papildomą protokolą gali būti įtraukti toliau nurodyti elementai.

               ·Nuostatos dėl veiksmingesnės savitarpio teisinės pagalbos, visų pirma:

               –supaprastintos savitarpio teisinės pagalbos prašymų, susijusių su informacija apie abonentą, tvarkos;

               –tarptautinių įrodymų pateikimo orderių;

               –teisminių institucijų tiesioginio bendradarbiavimo savitarpio teisinės pagalbos prašymų srityje;

               –jungtinių tyrimų ir jungtinių tyrimų grupių;

               –prašymų anglų kalba;

               –pokalbių su liudytojais, nukentėjusiais asmenimis ir ekspertais naudojantis garso ir (arba) vaizdo priemonėmis;

               –skubių savitarpio teisinės pagalbos procedūrų.

               ·Nuostatos, kuriomis sudaromos sąlygos tiesiogiai bendradarbiauti su kitų jurisdikcijų paslaugų teikėjais dėl prašymų pateikti informaciją apie abonentus, prašymų saugoti įrodymus ir skubių prašymų.

               ·Aiškesnė sistema ir griežtesnės apsaugos priemonės, susijusios su esama tarpvalstybine prieiga prie duomenų.

               ·Apsaugos priemonės, įskaitant duomenų apsaugos reikalavimus.

               Derybų dėl įvairių Antrojo papildomo protokolo nuostatų pažanga nevienoda. Dabartinė darbo grupių padėtis, susijusi su įgaliojimuose išdėstytomis keturiomis pagrindinėmis darbo kryptimis, apibūdinta toliau.

               ·2018 m. liepos mėn. protokolo rengimo plenariniame posėdyje preliminariai priimtos nuostatos dėl kalbų, kuriomis teikiami prašymai, ir skubios savitarpio pagalbos.

               ·2018 m. lapkričio mėn. protokolo rengimo plenariniame posėdyje preliminariai priimtos nuostatos dėl vaizdo konferencijų.

               ·2018 m. lapkričio mėn. protokolo rengimo plenariniame posėdyje, be kita ko, buvo galimybė išsamiai aptarti nuostatas dėl jurisdikcijos ir pritarimo modelio, taip pat atnaujinti kai kuriuos elementus, susijusius su tiesioginiu bendradarbiavimu su paslaugų teikėjais, tarptautiniais įrodymų pateikimo orderiais, paieškos ir prisijungimo naudojant asmens duomenis išplėtimu, jungtiniais tyrimais ir jungtinių tyrimų grupėmis bei tyrimo metodų.

               ·Pažanga kitais klausimais (dėl apsaugos priemonių, įskaitant duomenų apsaugos reikalavimus) kol kas nepakankama.

               2.
                     PASIŪLYMO TIKSLAI

               Ši rekomendacija teikiama Tarybai, siekiant gauti įgaliojimus Europos Sąjungos ir jos valstybių narių vardu dalyvauti derybose dėl Antrojo papildomo protokolo, priimti derybinius nurodymus ir paskirti Komisiją derybininke pagal pridedamą derybinių nurodymų projektą, laikantis SESV 218 straipsnio.

               SESV 3 straipsnio 2 dalyje nustatyta, kad Sąjunga naudojasi išimtine kompetencija „tarptautiniams susitarimams sudaryti, (...) jei jų sudarymas gali daryti poveikį bendroms taisyklėms ar pakeisti jų taikymo sritį“. Tarptautinis susitarimas gali daryti poveikį bendroms taisyklėms arba pakeisti jų taikymo sritį, jeigu susitarimu reglamentuojamą sritį reglamentuoja Sąjungos teisės aktai arba jeigu tą sritį didžiąja dalimi reglamentuoja Sąjungos teisė.

               Pagal SESV 82 straipsnio 1 dalį ir 16 straipsnį Sąjunga yra priėmusi bendras taisykles dėl elementų, kuriuos svarstoma įtraukti į Antrąjį papildomą protokolą. Dabartinę Europos Sąjungos teisinę sistemą sudaro Sąjungos bendradarbiavimo baudžiamosiose bylose priemonės, pvz., Direktyva 2014/41/ES dėl Europos tyrimo orderio baudžiamosiose bylose
                  7
               ; Konvencija dėl Europos Sąjungos valstybių narių savitarpio pagalbos baudžiamosiose bylose
                  8
               ; Reglamentas 2018/1727 dėl Eurojusto
                  9
               ; Reglamentas 2016/794 dėl Europolo
                  10
               ; Tarybos pamatinis sprendimas 2002/465/TVR dėl jungtinių tyrimo grupių
                  11
               ;Tarybos pamatinis sprendimas 2009/948/TVR dėl jurisdikcijos įgyvendinimo kolizijų baudžiamuosiuose procesuose prevencijos ir sprendimo
                  12
               . Be to, Sąjunga priėmė kelias direktyvas, kuriomis sustiprinamos įtariamųjų ir kaltinamųjų procesinės teisės
                  13
               .

               Išorės lygmeniu Europos Sąjunga yra sudariusi dvišalių Sąjungos ir trečiųjų šalių susitarimų, pavyzdžiui, ES ir Jungtinių Amerikos Valstijų
                  14
                bei ES ir Japonijos
                  15
                susitarimus dėl savitarpio teisinės pagalbos.

               Asmens duomenų apsauga yra viena pagrindinių teisių, ji įtvirtinta ES sutartyse ir Europos Sąjungos pagrindinių teisių chartijoje; asmens duomenys gali būti tvarkomi tik vadovaujantis Reglamentu (ES) 2016/679 (Bendrasis duomenų apsaugos reglamentas)
                  16
                ir Direktyva (ES) 2016/680 (Policijos duomenų apsaugos direktyva)
                  17
               . Pagrindinė kiekvieno asmens teisė į tai, kad būtų gerbiamas jo privatus ir šeimos gyvenimas, būsto neliečiamybė ir komunikacijos slaptumas, taip pat įtvirtinta Pagrindinių teisių chartijoje; pagarba asmens komunikacijos privatumui yra svarbus šios teisės aspektas. Elektroninių ryšių duomenys gali būti tvarkomi tik pagal Direktyvą 2002/58/EB (E. privatumo direktyva)
                  18
               .

               Be to, siekiant įvertinti, ar sritį didžiąja dalimi reglamentuoja bendros taisyklės, būtina atsižvelgti ne tik į šiuo metu galiojančius atitinkamos srities Sąjungos teisės aktus, bet ir į šios srities ateities perspektyvą, kiek ją galima numatyti atliekant analizę. Antrojo papildomo protokolo taikymo sritis yra tiesiogiai susijusi su būsimais atitinkamų bendrų taisyklių pakeitimais. Šiuo atžvilgiu taip pat svarbūs 2018 m. balandžio mėn. Komisijos pasiūlymai dėl tarpvalstybinės prieigos prie elektroninių įrodymų
                  19
               .

               Į pasiūlymų taikymo sritį patenka konkrečių rūšių paslaugų teikėjai, teikiantys paslaugas Europos Sąjungoje. Teikėjas teikia paslaugas Europos Sąjungoje, kai jis vienos ar daugiau valstybių narių naudotojams suteikia galimybę naudotis savo paslaugomis ir kai jis turi esminį ryšį su Sąjunga, pavyzdžiui, kai jis turi įmonę valstybėje narėje arba kadangi jis teikia paslaugas dideliam skaičiui naudotojų toje valstybėje narėje. Teikėjai, neturintys įmonės Europos Sąjungoje, privalo paskirti teisinį atstovą, kurio atžvilgiu galima vykdyti įrodymų pateikimo orderius.

               Spalio 18 d. Europos Vadovų Tarybos išvadose teigiama, kad „siekiant tiek ES, tiek tarptautiniu lygmeniu veiksmingai kovoti su terorizmu ir kitu sunkių formų ir organizuotu nusikalstamumu, turėtų būti rasti sprendimai, kuriais būtų užtikrinta sparti ir efektyvi tarpvalstybinė prieiga prie e. įrodymų; iki šio teisėkūros ciklo pabaigos turėtų būti susitarta dėl Komisijos pasiūlymų dėl e. įrodymų ir prieigos prie finansinės informacijos, taip pat dėl pasiūlymų siekiant geriau kovoti su pinigų plovimu.  Komisija taip pat turėtų skubiai pateikti derybų įgaliojimus, skirtus tarptautinėms deryboms dėl e. įrodymų“.

               Komisijos pasiūlymai dėl e. įrodymų yra koordinuotų ir nuoseklių Europos Sąjungos veiksmų viduje ir tarptautiniu lygmeniu pagrindas, tinkamai atsižvelgiant į ES taisykles, be kita ko, dėl Europos Sąjungos valstybių narių ir jų piliečių nediskriminavimo. Nors Komisija savo pasiūlymų dėl e. įrodymų poveikio vertinime jau pažymėjo, kad pasiūlymus būtų naudinga papildyti dvišaliais ar daugiašaliais susitarimais dėl tarpvalstybinės prieigos prie elektroninių įrodymų ir susijusiomis apsaugos priemonėmis, Komisija, prieš pradėdama derybas su trečiosiomis šalimis, nusprendė pasiūlyti ES taisykles dėl tinkamos tarpvalstybinės prieigos prie elektroninių įrodymų tvarkos ir apsaugos priemonių
                  20
               .

               Tarptautiniu lygmeniu Komisija toliau kaip stebėtoja dalyvauja susijusiose diskusijose pagal Europos Tarybos konvencijos dėl elektroninių nusikaltimų sistemą
                  21
               . Apie tarpvalstybinę prieigą prie elektroninių įrodymų reguliariai diskutuota per naujausius ES ir JAV teisingumo ir vidaus reikalų ministrų susitikimus.

               Komisija rekomendaciją dalyvauti derybose dėl Konvencijos dėl elektroninių nusikaltimų Antrojo papildomo protokolo ir rekomendaciją pradėti derybas su Jungtinėmis Amerikos Valstijomis rengiasi priimti vienu metu. Nors šių dviejų procesų pažanga bus nevienoda, jais sprendžiami tarpusavyje susiję klausimai ir vienose derybose prisiimti įsipareigojimai gali turėti tiesioginį poveikį drauge vykdomoms kitoms deryboms.

               Nors pasiūlymais dėl e. įrodymų sprendžiama konkrečių rūšių paslaugų teikėjų, teikiančių paslaugas ES rinkoje, padėtis, kyla rizika, kad prievolės gali prieštarauti trečiųjų šalių teisės aktams. Siekiant pašalinti šią teisės koliziją ir laikantis tarptautinės tarpusavio pagarbos principo, į pasiūlymus dėl e. įrodymų įtrauktos nuostatos dėl specialių mechanizmų, taikytinų, jeigu paslaugų teikėjas susiduria su prieštaraujančiomis prievolėmis, nustatytomis pagal trečiosios šalies teisę, kai prašoma pateikti įrodymus. Šie mechanizmai, be kita ko, apima peržiūros procedūrą, kuria siekiama išaiškinti tokią situaciją.  Europos Tarybos konvencijos dėl elektroninių nusikaltimų Antruoju papildomu protokolu turėtų būti siekiama išvengti Konvencijos dėl elektroninių nusikaltimų tarpusavyje prieštaraujančių Šalių  prievolių.

               Todėl galima manyti, kad Antrojo papildomo protokolo sudarymas gali daryti poveikį bendroms taisyklėms ar pakeisti jų taikymo sritį.

               Todėl Sąjunga turi išimtinę kompetenciją derėtis dėl Antrojo papildomo protokolo, kuriuo papildoma Konvencija dėl elektroninių nusikaltimų (pagal SESV 3 straipsnio 2 dalį).

               Antrojo papildomo protokolo dalykas priklausytų ES politikos ir kompetencijos sritims, visų pirma teisminio bendradarbiavimo baudžiamosiose bylose priemonių srityje (SESV 82 straipsnio 1 dalis) ir duomenų apsaugos srityje (SESV 16 straipsnis), ir, laikantis ES teisės aktų, derybų nebūtų galima vykdyti nedalyvaujant ES. Be to, Komisijai tenka bendras vaidmuo atstovauti Europos Sąjungai pagal ES sutarties 17 straipsnio 1 dalį. Atsižvelgiant į tai, kas išdėstyta pirmiau, Taryba turėtų paskirti Komisiją derybininke dėl Antrojo papildomo protokolo, kuriuo papildoma Europos Tarybos konvencija dėl elektroninių nusikaltimų (CETS Nr. 185).

               3.
                     TOJE PAČIOJE POLITIKOS SRITYJE GALIOJANČIOS NUOSTATOS

               Derybos turėtų padėti užtikrinti, kad sutartos nuostatos būtų suderinamos su ES teise ir valstybių narių prievolėmis pagal ją, taip pat atsižvelgiant į jos būsimą raidą. Be to, taip pat reikės užtikrinti, kad į Antrąjį papildomą protokolą būtų įtraukta atskyrimo nuostata, pagal kurią Europos Sąjungos valstybėms narėms, kurios tampa Antrojo papildomo protokolo Šalimis, būtų sudarytos sąlygos reguliuoti tarpusavio santykius remiantis ES teisės aktais. Visų pirma turėtų būti išsaugotas Europos Komisijos pasiūlymų dėl e. įrodymų, kuriuos per teisėkūros procedūros metu vykstančias derybas plėtoja teisėkūros institucijos ir galutinių teisės aktų dėl e. įrodymų, kurie bus galiausiai priimti, veikimas tarp Europos Sąjungos valstybių narių.

               Į Antrąjį papildomą protokolą turėtų būti įtrauktos būtinos pagrindinių teisių ir laisvių apsaugos priemonės, pripažintos Europos Sąjungos pagrindinių teisių chartijoje, visų pirma teisė į privatų ir šeimos gyvenimą, būsto neliečiamybę ir komunikacijos slaptumą, pripažintos Chartijos 7 straipsnyje, teisė į asmens duomenų apsaugą, pripažinta Chartijos 8 straipsnyje, teisė į veiksmingą teisinę gynybą ir teisingą bylos nagrinėjimą, pripažinta Chartijos 47 straipsnyje, nekaltumo prezumpcija ir teisė į gynybą, pripažintos Chartijos 48 straipsnyje, ir teisėtumo ir nusikalstamos veikos bei bausmės proporcingumo principai, pripažinti Chartijos 49 straipsnyje. Antrasis papildomas protokolas turėtų būti taikomas atsižvelgiant į šias teises ir principus.

               Į protokolą turi būti įtrauktos tinkamos duomenų ir privatumo apsaugos priemonės, susijusios su asmens duomenų bei elektroninių ryšių duomenų rinkimu, perdavimu ir tolesniu naudojimu, siekiant užtikrinti, kad ES paslaugų teikėjai visapusiškai vykdytų savo prievoles pagal ES duomenų apsaugos privatumo teisės aktus, kiek toks tarptautinis susitarimas galėtų būti teisinis pagrindas perduodant duomenis, reaguojant į Papildomo protokolo Šalies, kuri nepriklauso ES, pateiktus įrodymų pateikimo orderius arba prašymus, dėl kurių duomenų valdytojas arba tvarkytojas privalėtų atskleisti asmens duomenis bei elektroninių ryšių duomenis. Šios apsaugos priemonės turėtų padėti užtikrinti ES piliečių pagrindinių teisių ir laisvių apsaugą, įskaitant privatumo ir asmens duomenų apsaugą, kai asmens duomenys bei elektroninių ryšių duomenys atskleidžiami Europos Sąjungai nepriklausančių šalių teisėsaugos institucijoms.

               Atsižvelgiant į tai, kad Europos Komisijos pasiūlymuose dėl e. įrodymų nėra nuostatų dėl valdžios institucijų prieigos prie duomenų be tarpininko pagalbos (tiesioginės prieigos), šių priemonių naudojimas gali būti grindžiamas tik nacionaline teise. Jeigu Antrajame papildomame protokole būtų numatytos nuostatos dėl paieškos ir prisijungimo naudojant asmens duomenis išplėtimo bei tyrimo metodų, pagrindinis tikslas turėtų būti nustatyti tvirtesnes tokios tiesioginės tarpvalstybinės prieigos prie duomenų tvarkos apsaugos priemones, kad būtų užtikrinta ES piliečių pagrindinių teisių ir laisvių apsauga, įskaitant privatumo ir asmens duomenų apsaugą.

               Sudarius Antrąjį papildomą protokolą Šalims turėtų būti leidžiama sudaryti dvišalius tarpusavio susitarimus ar sutartis, taip pat Protokolo Šalių ir Europos Sąjungos dvišalius susitarimus ar sutartis, kuriais būtų reglamentuojami jų santykiai. Šiuo tikslu turėtų būti įtraukta tinkama nuostata, kuria būtų numatyta, kad tuo atveju, kai dvi ar daugiau Konvencijos Šalys jau yra sudariusios susitarimą ar sutartį dėl Konvencija reglamentuojamų klausimų arba jei jos tai padarytų ateityje, jos turi teisę taikyti tą susitarimą arba sutartį arba atitinkamai reguliuoti tuos santykius, jei tai daroma laikantis Konvencijos tikslų ir principų. Europos Sąjungos ir Jungtinių Valstijų susitarimas dėl tarpvalstybinės prieigos prie elektroninių įrodymų, susijusių su teisminiu bendradarbiavimu baudžiamosiose bylose, Jungtinių Amerikos Valstijų ir Europos Sąjungos dvišaliuose santykiuose turėtų būti viršesnis už bet kokį per derybas dėl Antrojo papildomo protokolo pasiektą susitarimą ar priemones, jeigu jie apima tuos pačius klausimus.

               Rekomendacija

               TARYBOS SPRENDIMAS

               kuriuo suteikiami įgaliojimai dalyvauti derybose dėl Europos Tarybos konvencijos dėl elektroninių nusikaltimų (CETS Nr. 185) Antrojo papildomo protokolo

               EUROPOS SĄJUNGOS TARYBA,

               atsižvelgdama į Sutartį dėl Europos Sąjungos veikimo, ypač į jos 218 straipsnio 3 ir 4 dalis,

               atsižvelgdama į Europos Komisijos rekomendaciją,

               kadangi:

               (1)2017 m. birželio 9 d. Europos Tarybos konvencijos dėl elektroninių nusikaltimų (CETS Nr. 185) Šalių komitetas (T-CY) priėmė sprendimą, kuriuo patvirtinami Konvencijos Antrojo papildomo protokolo rengimo įgaliojimai;

               (2)Antrojo papildomo protokolo rengimo įgaliojimai apima šiuos svarstytinus elementus: nuostatas dėl veiksmingesnės savitarpio teisinės pagalbos (supaprastintos savitarpio teisinės pagalbos prašymų suteikti informaciją apie abonentus tvarkos; tarptautinių įrodymų pateikimo orderių; teisminių institucijų tiesioginio bendradarbiavimo savitarpio teisinės pagalbos prašymų srityje; jungtinių tyrimų ir jungtinių tyrimų grupių; prašymų anglų kalba; pokalbių su liudytojais, nukentėjusiais asmenimis ir ekspertais naudojantis garso ir (arba) vaizdo priemonėmis; skubių savitarpio teisinės pagalbos procedūrų); nuostatas, kuriomis sudaromos sąlygos tiesiogiai bendradarbiauti su kitų jurisdikcijų paslaugų teikėjais dėl prašymų pateikti informaciją apie abonentus, prašymų saugoti įrodymus ir skubių prašymų; aiškesnę sistemą ir griežtesnes apsaugos priemones, susijusias su esama tarpvalstybine prieiga prie duomenų; apsaugos priemones, įskaitant duomenų apsaugos reikalavimus;

               (3)Sąjunga priėmė bendras taisykles, kurios didžiąja dalimi sutampa su numatytais svarstomais Antrojo papildomo protokolo elementais. Tai visų pirma apima išsamų rinkinį priemonių, kuriomis siekiama palengvinti teisminį bendradarbiavimą baudžiamosiose bylose
                  22
               , užtikrinti minimaliuosius procesinių teisių standartus
                  23
                ir duomenų bei privatumo apsaugos priemones
                  24
               ;

               (4)Komisija taip pat pateikė teisėkūros pasiūlymą dėl Reglamento dėl Europos elektroninių įrodymų baudžiamosiose bylose pateikimo ir saugojimo orderių ir pasiūlymą dėl Direktyvos, kuria nustatomos teisinių atstovų skyrimo įrodymams baudžiamosiose bylose rinkti suderintos taisyklės, kurioje nustatyti Europos įrodymų pateikimo ir saugojimo orderiai, adresuojami tiesiogiai paslaugų teikėjo atstovui kitoje valstybėje narėje
                  25
               ;

               (5)todėl Antrasis papildomas protokolas gali daryti poveikį bendroms Sąjungos taisyklėms arba pakeisti jų taikymo sritį;

               (6)Sutarties dėl Europos Sąjungos veikimo 82 straipsnio 1 dalyje ir 16 straipsnyje konkrečiai nurodyta Sąjungos kompetencija teisminio bendradarbiavimo baudžiamosiose bylose ir duomenų apsaugos ir privatumo srityse. Siekiant apsaugoti Sąjungos teisės vientisumą ir užtikrinti, kad tarptautinės teisės ir Sąjungos teisės taisyklės toliau derėtų, būtina, kad Sąjunga dalyvautų derybose dėl Antrojo papildomo protokolo;

               (7)Antrasis papildomas protokolas turėtų apimti būtinas pagrindinių teisių ir laisvių apsaugos priemones, įskaitant teisę į asmens duomenų ir privatumo apsaugą, teisę į privatų ir šeimos gyvenimą, būsto neliečiamybę ir komunikacijos slaptumą, pripažintas Chartijos 7 straipsnyje, teisę į asmens duomenų apsaugą, pripažintą Chartijos 8 straipsnyje, teisę į veiksmingą teisinę gynybą ir teisingą bylos nagrinėjimą, pripažintas Chartijos 47 straipsnyje, nekaltumo prezumpciją ir teisę į gynybą, pripažintas Chartijos 48 straipsnyje, ir
                  teisėtumo ir nusikalstamos veikos bei bausmės proporcingumo principus, pripažintus Chartijos 49 straipsnyje. Antrasis papildomas protokolas turėtų būti taikomas atsižvelgiant į šias teises ir principus;

               (8)pagal Europos Parlamento ir Tarybos reglamento (ES) 2018/1725
                  26
                42 straipsnio 1 dalį buvo konsultuojamasi su Europos duomenų apsaugos priežiūros pareigūnu ir jis pateikė nuomonę ... m. ...  d.
                  27
               ,

               PRIĖMĖ ŠĮ SPRENDIMĄ:

               1 straipsnis

               Komisija įgaliojama Sąjungos vardu derėtis dėl Europos Tarybos konvencijos dėl elektroninių nusikaltimų (CETS Nr. 185) Antrojo papildomo protokolo.

               2 straipsnis

               Derybiniai nurodymai išdėstyti priede.

               3 straipsnis

               Šios derybos vedamos konsultuojantis su Tarybos paskirtu specialiuoju komitetu.

               4 straipsnis

               Šis sprendimas skirtas Komisijai.

               Priimta Briuselyje

                     Tarybos vardu

                     Pirmininkas

                     (1)

                        Komisijos komunikatas Europos Parlamentui ir Tarybai „Europos saugumo darbotvarkė“, 2015 m. balandžio 28 d., COM(2015) 185 final.

                     (2)

                        Pasiūlymas dėl Europos Parlamento ir Tarybos reglamento dėl Europos elektroninių įrodymų baudžiamosiose bylose pateikimo ir saugojimo orderių, 2018 m. balandžio 17 d., COM(2018) 225 final.

                     (3)

                        Pasiūlymas dėl Europos Parlamento ir Tarybos direktyvos, kuria nustatomos teisinių atstovų skyrimo įrodymams baudžiamosiose bylose rinkti suderintos taisyklės, 2018 m. balandžio 17 d., COM(2018)  226 final.

                     (4)

                        Visos, išskyrus Airiją ir Švediją, kurios pasirašė Konvenciją, bet jos neratifikavo, tačiau įsipareigojo prie jos prisijungti.

                     (5)

                        T-CY debesijos įrodymų klausimų grupės 2016 m. rugsėjo 16 d. galutinė ataskaita „Baudžiamosios justicijos prieiga prie debesijos elektroninių įrodymų. Rekomendacijos, ką būtų galima apsvarstyti T-CY“.

                     (6)

                        Konvencijos dėl elektroninių nusikaltimų Pirmąjį papildomą protokolą dėl rasistinio ir ksenofobinio pobūdžio veikų, padarytų naudojantis kompiuterinėmis sistemomis, kriminalizavimo (CETS Nr. 189), galėjo pasirašyti šalys, 2003 m. pasirašiusios Konvenciją. Prie Pirmojo papildomo protokolo yra prisijungusi 31 šalis, įskaitant 17 ES valstybių narių.

                     (7)

                        2014 m. balandžio 3 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyva 2014/41/ES dėl Europos tyrimo orderio baudžiamosiose bylose, OL L 130, 2014 5 1, p. 1.

                     (8)

                        2000 m. gegužės 29 d. Tarybos aktas, pagal Europos Sąjungos sutarties 34 straipsnį patvirtinantis Konvenciją dėl Europos Sąjungos valstybių narių savitarpio pagalbos baudžiamosiose bylose, OL C 197, 2000 7 12, p. 1.

                     (9)

                        2018 m. lapkričio 14 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamentas (ES) 2018/1727 dėl Europos Sąjungos bendradarbiavimo baudžiamosios teisenos srityje agentūros (Eurojusto), kuriuo pakeičiamas ir panaikinamas Tarybos sprendimas 2002/187/TVR.

                     (10)

                        2016 m. gegužės 11 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamentas (ES) 2016/794 dėl Europos Sąjungos teisėsaugos bendradarbiavimo agentūros (Europolo), kuriuo pakeičiami ir panaikinami Tarybos sprendimai 2009/371/TVR, 2009/934/TVR, 2009/935/TVR, 2009/936/TVR ir 2009/968/TVR, OL L 135, 2016 5 24, p. 53.

                     (11)

                        2002 m. birželio 13 d. Tarybos pamatinis sprendimas 2002/465/TVR dėl jungtinių tyrimo grupių, OL L 162, 2002 6 20, p. 1.

                     (12)

                        Tarybos pamatinis sprendimas 2009/948/TVR dėl jurisdikcijos įgyvendinimo kolizijų baudžiamuosiuose procesuose prevencijos ir sprendimo, OL L 328, 2009 12 15, p. 42.

                     (13)

                        2010 m. spalio 20 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyva 2010/64/ES dėl teisės į vertimo žodžiu ir raštu paslaugas baudžiamajame procese, OL L 280, 2010 10 26, p. 1. 2012 m. gegužės 22 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyva 2012/13/ES dėl teisės į informaciją baudžiamajame procese, OL L 142, 2012 6 1, p. 1. 2013 m. spalio 22 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyva 2013/48/ES dėl teisės turėti advokatą vykstant baudžiamajam procesui ir Europos arešto orderio vykdymo procedūroms ir dėl teisės reikalauti, kad po laisvės atėmimo būtų informuota trečioji šalis, ir teisės susisiekti su trečiaisiais asmenimis ir konsulinėmis įstaigomis laisvės atėmimo metu, OL L 294, 2013 11 6, p. 1. 2016 m. spalio 26 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyva (ES) 2016/1919 dėl teisinės pagalbos įtariamiesiems ir kaltinamiesiems vykstant baudžiamajam procesui ir prašomiems perduoti asmenims vykstant Europos arešto orderio vykdymo procedūroms, OL L 297, 2016 11 4, p. 1. 2016 m. gegužės 11 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyva (ES) 2016/800 dėl procesinių garantijų vaikams, kurie baudžiamajame procese yra įtariamieji ar kaltinamieji, OL L 132, 2016 5 21, p. 1. 2016 m. kovo 9 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyva (ES) 2016/343 dėl tam tikrų nekaltumo prezumpcijos ir teisės dalyvauti nagrinėjant baudžiamąją bylą teisme aspektų užtikrinimo, OL L 65, 2016 3 11, p. 1. 2012 m. gegužės 22 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyva 2012/13/ES dėl teisės į informaciją baudžiamajame procese.

                     (14)

                        2009 m. spalio 23 d. Tarybos sprendimas 2009/820/BUSP dėl Europos Sąjungos ir Jungtinių Amerikos Valstijų susitarimo dėl ekstradicijos bei Europos Sąjungos ir Jungtinių Amerikos Valstijų susitarimo dėl savitarpio teisinės pagalbos sudarymo Europos Sąjungos vardu, OL L 291, 2009 11 7, p. 40–41.

                     (15)

                        Europos Sąjungos ir Japonijos susitarimas dėl savitarpio teisinės pagalbos baudžiamosiose bylose, OL L 39, 2010 2 12, p. 20.

                     (16)

                        2016 m. balandžio 27 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamentas (ES) 2016/679 dėl fizinių asmenų apsaugos tvarkant asmens duomenis ir dėl laisvo tokių duomenų judėjimo ir kuriuo panaikinama Direktyva 95/46/EB.

                     (17)

                        2016 m. balandžio 27 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyva (ES) 2016/680 dėl fizinių asmenų apsaugos kompetentingoms institucijoms tvarkant asmens duomenis nusikalstamų veikų prevencijos, tyrimo, atskleidimo ar baudžiamojo persekiojimo už jas arba bausmių vykdymo tikslais ir dėl laisvo tokių duomenų judėjimo, ir kuriuo panaikinamas Tarybos pamatinis sprendimas 2008/977/TVR.

                     (18)

                        2002 m. liepos 12 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyva 2002/58/EB dėl asmens duomenų tvarkymo ir privatumo apsaugos elektroninių ryšių sektoriuje (Direktyva dėl privatumo ir elektroninių ryšių), OL L 201, 2002 7 31, p. 37, iš dalies pakeista 2009 m. lapkričio 25 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyva 2009/136/EB, iš dalies keičiančia Direktyvą 2002/22/EB dėl universaliųjų paslaugų ir paslaugų gavėjų teisių, susijusių su elektroninių ryšių tinklais ir paslaugomis, Direktyvą 2002/58/EB dėl asmens duomenų tvarkymo ir privatumo apsaugos elektroninių ryšių sektoriuje ir Reglamentą (EB) Nr. 2006/2004 dėl nacionalinių institucijų, atsakingų už vartotojų apsaugos teisės aktų vykdymą, bendradarbiavimo.

                     (19)

                        Pasiūlymas dėl Europos Parlamento ir Tarybos reglamento dėl Europos elektroninių įrodymų baudžiamosiose bylose pateikimo ir saugojimo orderių, 2018 m. balandžio 17 d., COM(2018) 225 final. Pasiūlymas dėl Direktyvos, kuria nustatomos teisinių atstovų skyrimo įrodymams baudžiamosiose bylose rinkti suderintos taisyklės, 2018 m. balandžio 17 d., COM(2018) 226 final.

                     (20)

                        Derybos su Europos Parlamentu ir Taryba tęsiamos, tačiau 2018 m. gruodžio 7 d. Teisingumo ir vidaus reikalų taryba susitarė dėl bendro požiūrio į Komisijos pasiūlymą dėl reglamento.

                     (21)

                        Europos Tarybos Budapešto konvencija dėl elektroninių nusikaltimų (CETS Nr. 185), 2001 m. lapkričio 23 d., http://conventions.coe.int.

                     (22)

                        2000 m. gegužės 29 d. Tarybos aktas, patvirtinantis Konvenciją dėl Europos Sąjungos valstybių narių savitarpio pagalbos baudžiamosiose bylose, OL C 197, 2000 7 12, p. 1; Europos Parlamento ir Tarybos reglamentas (ES) 2018/1727 dėl Europos Sąjungos bendradarbiavimo baudžiamosios teisenos srityje agentūros (Eurojusto) ir kuriuo panaikinamas Tarybos sprendimas 2002/187/TVR, OL L 295, 2018 11 21. 2016 m. gegužės 11 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamentas (ES) 2016/794 dėl Europos Sąjungos teisėsaugos bendradarbiavimo agentūros (Europolo), kuriuo pakeičiami ir panaikinami Tarybos sprendimai 2009/371/TVR, 2009/934/TVR, 2009/935/TVR, 2009/936/TVR ir 2009/968/TVR, OL L 135, 2016 5 24, p. 53. 2002 m. birželio 13 d. Tarybos pamatinis sprendimas 2002/465/TVR dėl jungtinių tyrimo grupių, OL L 162, 2002 6 20, p. 1. Tarybos pamatinis sprendimas 2009/948/TVR dėl jurisdikcijos įgyvendinimo kolizijų baudžiamuosiuose procesuose prevencijos ir sprendimo, OL L 328, 2009 12 15, p. 42. Direktyva 2014/41/ES dėl Europos tyrimo orderio baudžiamosiose bylose, OL L 130, 2014 5 1, p. 1.

                     (23)

                        2010 m. spalio 20 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyva 2010/64/ES dėl teisės į vertimo žodžiu ir raštu paslaugas baudžiamajame procese, OL L 280, 2010 10 26, p. 1. 2012 m. gegužės 22 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyva 2012/13/ES dėl teisės į informaciją baudžiamajame procese, OL L 142, 2012 6 1, p. 1. 2013 m. spalio 22 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyva 2013/48/ES dėl teisės turėti advokatą vykstant baudžiamajam procesui ir Europos arešto orderio vykdymo procedūroms ir dėl teisės reikalauti, kad po laisvės atėmimo būtų informuota trečioji šalis, ir teisės susisiekti su trečiaisiais asmenimis ir konsulinėmis įstaigomis laisvės atėmimo metu, OL L 294, 2013 11 6, p. 1. 2016 m. spalio 26 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyva (ES) 2016/1919 dėl teisinės pagalbos įtariamiesiems ir kaltinamiesiems vykstant baudžiamajam procesui ir prašomiems perduoti asmenims vykstant Europos arešto orderio vykdymo procedūroms, OL L 297, 2016 11 4, p. 1. 2016 m. gegužės 11 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyva (ES) 2016/800 dėl procesinių garantijų vaikams, kurie baudžiamajame procese yra įtariamieji ar kaltinamieji, OL L 132, 2016 5 21, p. 1.

                     (24)

                        2016 m. balandžio 27 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamentas (ES) 2016/679 dėl fizinių asmenų apsaugos tvarkant asmens duomenis ir dėl laisvo tokių duomenų judėjimo ir kuriuo panaikinama Direktyva 95/46/EB. 2016 m. balandžio 27 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyva (ES) 2016/680 dėl fizinių asmenų apsaugos kompetentingoms institucijoms tvarkant asmens duomenis nusikalstamų veikų prevencijos, tyrimo, atskleidimo ar baudžiamojo persekiojimo už jas arba bausmių vykdymo tikslais ir dėl laisvo tokių duomenų judėjimo, ir kuriuo panaikinamas Tarybos pamatinis sprendimas 2008/977/TVR.

                     (25)

                        COM(2018) 225 final ir COM(2018) 226 final.

                     (26)

                        2018 m. spalio 23 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamentas (ES) 2018/1725 dėl fizinių asmenų apsaugos Sąjungos institucijoms, organams, tarnyboms ir agentūroms tvarkant asmens duomenis ir dėl laisvo tokių duomenų judėjimo, kuriuo panaikinamas Reglamentas (EB) Nr. 45/2001 ir Sprendimas Nr. 1247/2002/EB (OL L 295, 2018 11 21, p. 39).

                     (27)

                        OL C ...

    ---documentbreak---

               EUROPOS KOMISIJA
            Briuselis, 2019 02 05
            COM(2019) 71 final
            PRIEDAS
            prie
            rekomendacijos dėl TARYBOS SPRENDIMO
            kuriuo suteikiami įgaliojimai dalyvauti derybose dėl Europos Tarybos konvencijos dėl elektroninių nusikaltimų (CETS Nr. 185) Antrojo papildomo protokolo

               PRIEDAS

               1.TIKSLAI

               Komisija per derybas turėtų siekti toliau išsamiai išdėstytų tikslų.

               (a)Derybomis turėtų būti užtikrintas visiškas Konvencijos ir papildomų protokolų suderinamumas su ES teise ir ja nustatytomis valstybių narių prievolėmis, visų pirma kiek tai susiję su ES nepriklausančioms šalims suteiktais tyrimo įgaliojimais.

               (b)Visų pirma derybomis turėtų būti užtikrinta pagarba pagrindinėms teisėms, laisvėms ir bendriesiems ES teisės principams, įtvirtintiems Europos Sąjungos sutartyse ir ES pagrindinių teisių chartijoje, įskaitant proporcingumo principą, procesines teises, nekaltumo prezumpciją ir asmenų, kurių atžvilgiu vyksta baudžiamasis procesas, teises į gynybą, taip pat teisę į privatumą ir asmens duomenų bei elektroninių ryšių duomenų apsaugą, kai tokie duomenys tvarkomi, įskaitant perdavimą teisėsaugos institucijoms Europos Sąjungai nepriklausančiose šalyse, ir bet kokias teisėsaugos ir teisminių institucijų prievoles šioje srityje.

               (c)Be to, Antrasis papildomas protokolas turėtų būti suderinamas su Komisijos teisėkūros pasiūlymais dėl e. įrodymų, kuriuos per teisėkūros procedūros metu vykstančias derybas plėtoja teisėkūros institucijos, ir galutiniais teisės aktais dėl e. įrodymų, kurie bus galiausiai priimti, ir užkirsti kelią teisės kolizijai. Visų pirma tokiu protokolu turėtų būti kuo labiau sumažinta rizika, kad pagal būsimą ES priemonę priimti įrodymų pateikimo orderiai nederės su trečiųjų šalių, kurios yra Antrojo papildomo protokolo Šalys, teisės aktais. Jei drauge su protokolu bus priimtos tinkamos duomenų ir privatumo apsaugos priemonės, protokolas padėtų ES paslaugų teikėjams visapusiškai vykdyti savo prievoles pagal ES duomenų ir privatumo apsaugos teisę, kiek toks tarptautinis susitarimas galėtų būti teisinis pagrindas perduodant duomenis, reaguojant į Antrojo papildomo protokolo Šalies, kuri nepriklauso ES, pateiktus įrodymų pateikimo orderius arba prašymus, dėl kurių duomenų valdytojas arba tvarkytojas privalėtų atskleisti asmens duomenis arba elektroninių ryšių duomenis.

               2.KONKRETŪS KLAUSIMAI

               I.Ryšys su ES teise ir kitais (galimais) susitarimais

               (d)Reikėtų užtikrinti, kad Antrajame papildomame protokole būtų numatyta atskyrimo sąlyga, pagal kurią valstybės narės, palaikydamos tarpusavio santykius, toliau taikytų Europos Sąjungos taisykles, o ne Antrąjį papildomą protokolą.

               (e)Antrasis papildomas protokolas gali būti taikomas, jeigu nėra kitų konkretesnių tarptautinių susitarimų, privalomų Europos Sąjungai arba jos valstybėms narėms ir kitoms Konvencijos Šalims, o jei tokie tarptautiniai susitarimai sudaryti, tik tokiu mastu, kokiu tam tikri klausimai nėra jais reglamentuojami. Tokie konkretesni susitarimai turėtų būti viršesni už Antrąjį papildomą protokolą, jeigu jie suderinami su Konvencijos tikslais ir principais.

               II.Nuostatos dėl veiksmingesnės savitarpio teisinės pagalbos

               (f)Pagal dabartinio projekto nuostatas dėl kalbų, kuriomis teikiami prašymai, jie turėtų būti teikiami Šaliai, kuriai teikiamas prašymas, priimtina kalba arba jie turėtų būti teikiami kartu su vertimu į tokią kalbą. Europos Sąjunga turėtų pritarti preliminariai priimtiems teksto ir aiškinamosios ataskaitos projektams.

               (g)Dabartinio projekto nuostatomis dėl skubios savitarpio pagalbos sudaromos sąlygos skubos tvarka prašyti savitarpio pagalbos išsiunčiant tokį prašymą elektronine forma, kai prašančioji Šalis mano, kad susidarė ekstremalioji situacija, kuri apibrėžiama kaip situacija, kai bet kurio fizinio asmens gyvybei ar saugumui gresia didelis ir neišvengiamas pavojus. Europos Sąjunga turėtų pritarti preliminariai priimtiems teksto ir aiškinamosios ataskaitos projektams. Savitarpio pagalbos taikymo sritis turėtų būti tokia pati, kaip nustatyta Konvencijos 25 straipsnyje.

               (h)Kalbant apie nuostatas dėl vaizdo konferencijų, Europos Sąjunga turėtų siekti, kad, kai įmanoma, Antrasis papildomas protokolas derėtų su atitinkamomis galiojančių Europos Sąjungos ir jos valstybių narių bei kitų Konvencijos Šalių tarptautinių susitarimų nuostatomis. Nuostatomis valstybėms narėms turėtų būti numatyta galimybė užtikrinti galiojančių procesinių teisių apsaugos priemonių, kylančių iš Sąjungos ir nacionalinės teisės, laikymąsi.

               (i)Kalbant apie nuostatas dėl pritarimo modelio, Europos Sąjunga turėtų siekti, kad teksto ir aiškinamojo memorandumo projekte būtų nurodyti tokie elementai kaip privalomi ilgiausi terminai, per kuriuos nacionalinės valdžios institucijos turi priimti sprendimus, kad būtų paspartintos procedūros. Be to, ji turėtų užtikrinti, kad paslaugų teikėjams tenkanti našta būtų proporcinga ir prireikus būtų taikomos teisių gynimo priemonės.

               III.Nuostatos, leidžiančios tiesiogiai bendradarbiauti su paslaugų teikėjais kitose jurisdikcijose

               (j)Kalbant apie nuostatas dėl tiesioginio bendradarbiavimo su įvairių jurisdikcijų paslaugų teikėjais, Europos Sąjunga turėtų užtikrinti, kad Antrasis papildomas protokolas būtų suderintas su ES teise ir į jį būtų įtrauktos tinkamos apsaugos priemonės, ir kad paslaugų teikėjams tenkanti našta būtų proporcinga.

               (k)Kalbant apie nuostatas dėl tarptautinių įrodymų pateikimo orderių, Europos Sąjunga turėtų užtikrinti, kad į Antrąjį papildomą protokolą būtų įtrauktos atitinkamos pagrindinių teisių apsaugos priemonės, atsižvelgiant į skirtingą atitinkamų kategorijų duomenų jautrumo lygį ir į įvairių kategorijų duomenims nustatytas apsaugos priemones, susijusias su Europos įrodymų pateikimo orderiais.

               (l)Kalbant apie nuostatas dėl tarptautinių įrodymų pateikimo orderių, Europos Sąjunga neturėtų prieštarauti tam, kad į Antrąjį papildomą protokolą būtų įtrauktos papildomos apsaugos priemonės ir atsisakymo pripažinti pagrindai, palyginti su Komisijos pasiūlymais dėl e. įrodymų, kuriuos per teisėkūros procedūros metu vykstančias derybas plėtoja teisėkūros institucijos, ir galutiniais teisės aktais dėl e. įrodymų, kurie bus galiausiai priimti, kaip antai paslaugų teikėjo valstybės pranešimą ir sutikimą, taip pat išankstinę peržiūrą, kurią atlieka teismas arba nepriklausoma administracinė įstaiga, jei tai neproporcingai nesumažina priemonės veiksmingumo pagal Antrąjį papildomą protokolą (pvz., teisėtai nustatytos skubos atvejais). Visos papildomos apsaugos priemonės ir atsisakymo pripažinti pagrindai neturėtų daryti poveikio ES pasiūlymų dėl e. įrodymų veikimui valstybėse narėse.

               IV.Griežtesnės apsaugos priemonės, susijusios su esama tarpvalstybine prieiga prie duomenų

               (m)Kalbant apie nuostatas dėl paieškos ir prisijungimo naudojant asmens duomenis išplėtimo bei tyrimo metodų, Europos Sąjunga turėtų užtikrinti, kad į Antrąjį papildomą protokolą būtų įtrauktos atitinkamos pagrindinių teisių apsaugos priemonės. Todėl teksto projekte taip pat turėtų būti nustatyta sąlyga, kad prijungtoje kompiuterinėje sistemoje saugomi duomenys yra teisėtai prieinami iš pradinės sistemos, kad prieiga yra būtina bei proporcinga ir kad įrenginiuose nepažeidžiamos toliau išdėstytos apsaugos priemonės.

               (n)Europos Sąjunga taip pat neturėtų riboti tokių prieigos galimybių, kurios šiuo metu numatytos valstybėse narėse.

               V.Apsaugos priemonės, įskaitant duomenų apsaugos reikalavimus

               (o)Europos Sąjunga turėtų užtikrinti, kad Antrajame papildomame protokole būtų nustatytos tinkamos duomenų apsaugos priemonės, apibrėžtos Direktyvoje (ES) 2016/680, Reglamente (ES) 2016/679 ir Direktyvoje 2002/58/EB, susijusios su asmens duomenų ir elektroninių ryšių duomenų, įtrauktų į elektroninius įrodymus, kurių prašo prašančioji institucija, rinkimu, perdavimu ir tolesniu naudojimu. Šios apsaugos priemonės į Antrąjį papildomą protokolą turėtų būti įtrauktos atsižvelgiant į apsaugos priemones, išdėstytas ES susitarimuose, pvz., ES ir JAV bendrajame susitarime ir atnaujintoje Europo Tarybos konvencijoje dėl asmenų apsaugos ryšium su asmens duomenų automatizuotu tvarkymu (CETS Nr. 108). Šiomis apsaugos priemonėmis turėtų būti sprendžiami duomenų tvarkymo klausimai, susiję tiek su teisėsaugos institucijų savitarpio pagalba, tiek su tiesioginiu teisėsaugos institucijų ir paslaugų teikėjų tarpusavio bendradarbiavimu. Europos Sąjunga turėtų siekti, kad šios apsaugos priemonės būtų taikomos visiems tyrimo įgaliojimams, tiek jau esamiems pagal Konvenciją, tiek kuriamiems pagal Antrąjį papildomą protokolą.

               3.TERITORINIS TAIKYMAS, ĮSIGALIOJIMAS IR KITOS BAIGIAMOSIOS NUOSTATOS

               Jei įmanoma ir tikslinga, Papildomo protokolo baigiamosios nuostatos, įskaitant nuostatas dėl įsigaliojimo, išlygų, denonsavimo ir pan., turėtų būti parengtos pagal Europos Tarybos konvencijos dėl elektroninių nusikaltimų (CETS Nr. 185) nuostatas. Nuostatos, nukrypstančios nuo standartinių sąlygų, turėtų būti įtraukiamos tik tada, kai tai būtina siekiant Antrojo papildomo protokolo tikslų ir atsižvelgiant į jo konkrečias aplinkybes.


title: Rekomendacija TARYBOS SPRENDIMAS kuriuo suteikiami įgaliojimai pradėti derybas dėl Jungtinių Tautų Europos ekonominės komisijos susitarimo dėl suvienodintų techninių normų priėmimo ratinėms transporto priemonėms, įrangai ir dalims, kurios gali būti montuojamos ir (arba) naudojamos ratinėse transporto priemonėse, ir pagal tas normas suteiktų patvirtinimų abipusio pripažinimo sąlygų (pataisytas 1958 m. susitarimas)

text: ---pagebreak---  ---pagebreak---  ---pagebreak---  ---pagebreak---  ---pagebreak---


               EUROPOS KOMISIJA
            Briuselis, 2019 06 05
            COM(2019) 534 final
            Rekomendacija
            TARYBOS REKOMENDACIJA
            ištaisyti pastebėtą didelį nukrypimą nuo koregavimo plano, kuriuo siekiama vidutinio laikotarpio biudžeto tikslo, Vengrijoje
            {SWD(2019) 534 final}

               Rekomendacija

               TARYBOS REKOMENDACIJA

               ištaisyti pastebėtą didelį nukrypimą nuo koregavimo plano, kuriuo siekiama vidutinio laikotarpio biudžeto tikslo,

                  Vengrijoje

               EUROPOS SĄJUNGOS TARYBA,

               atsižvelgdama į Sutartį dėl Europos Sąjungos veikimo, ypač į jos 121 straipsnio 4 dalį,

               atsižvelgdama į 1997 m. liepos 7 d. Tarybos reglamentą (EB) Nr. 1466/97 dėl biudžeto būklės priežiūros stiprinimo ir ekonominės politikos priežiūros bei koordinavimo
                  1
               , ypač į jo 10 straipsnio 2 dalies antrą pastraipą,

               atsižvelgdama į Europos Komisijos rekomendaciją,

               kadangi:

               (1)pagal Sutarties 121 straipsnį valstybės narės turi siekti užtikrinti patikimus valstybės finansus vidutiniu laikotarpiu, koordinuodamos ekonominę politiką ir vykdydamos daugiašalę priežiūrą, kad išvengtų perviršinio valdžios sektoriaus deficito;

               (2)Stabilumo ir augimo pakto (SAP) pagrindinis tikslas yra patikimi valstybės finansai – priemonė sudaryti geresnes sąlygas kainų stabilumui ir dideliam tvariam augimui, leidžiančiam kurti naujas darbo vietas;

               (3)2018 m. birželio 22 d. Taryba pagal Sutarties 121 straipsnio 4 dalį nustatė, kad Vengrijoje 2017 m. buvo pastebėtas didelis nukrypimas nuo vidutinio laikotarpio biudžeto tikslo – 1,0 % BVP struktūrinio valdžios sektoriaus deficito. Atsižvelgdama į nustatytą didelį nukrypimą, 2018 m. birželio 22 d. Taryba Vengrijai
                  2
                rekomendavo imtis būtinų priemonių užtikrinti, kad 2018 m. grynųjų pirminių valdžios sektoriaus išlaidų
                  3
                nominalus augimas neviršytų 2,8 %, o tai atitiktų 1,0 % BVP metinį struktūrinį koregavimą. Vengrijai taip pat rekomenduota visas nenumatytas pajamas panaudoti deficitui mažinti – taip šalis laikytųsi tinkamo koregavimo plano, kuriuo siekiama vidutinio laikotarpio biudžeto tikslo. 2018 m. gruodžio 4 d. Taryba padarė išvadą, kad Vengrija nesiėmė veiksmingų priemonių, kuriomis būtų atsižvelgiama į 2018 m. birželio 22 d. Tarybos rekomendaciją. Tuo remdamasi, 2018 m. gruodžio 4 d. Taryba pateikė Vengrijai patikslintą rekomendaciją imtis būtinų priemonių užtikrinti, kad 2019 m. grynųjų pirminių valdžios sektoriaus išlaidų nominalus augimas neviršytų 3,3 %, o tai atitiktų 1,0 % BVP metinį struktūrinį koregavimą;

               (4)2018 m., remiantis Komisijos 2019 m. pavasario prognoze ir Eurostato patvirtintais 2018 m. rezultatų duomenimis, grynųjų pirminių valdžios sektoriaus išlaidų augimas gerokai viršijo išlaidų kriterijų ir rodo didelį nukrypimą (1,3 % BVP nukrypimą). Struktūrinis balansas pablogėjo nuo -3,4 % BVP 2017 m. iki -3,7 % BVP ir rodo didelį nukrypimą nuo rekomenduojamo struktūrinio koregavimo (1,3 % BVP nukrypimą). Struktūrinio balanso rodomo nukrypimo dydį neigiamai veikia didelis pajamų trūkumas ir didesnės investicijų išlaidos ekonomikos perkaitimo sąlygomis, nors apskaičiuota, kad dėl mažėjančių palūkanų išlaidų jis šiek tiek pagerėjo. Išlaidų kriterijų labai neigiamai veikia jį apskaičiuojant taikomas vidutinio laikotarpio potencialus BVP augimas, kuris apima labai mažą potencialų BVP augimą po krizės. Be to, neatrodo, kad apskaičiuojant BVP defliatorių, kuriuo grindžiamas išlaidų kriterijus, tinkamai atsižvelgiama į padidėjusį sąnaudų spaudimą, kuris daro poveikį valdžios sektoriaus išlaidoms. Atlikus koregavimą pagal šiuos veiksnius, atrodo, kad išlaidų kriterijus tinkamai atspindi fiskalines pastangas ir vis tiek rodo didelį nukrypimą. Atsižvelgiant į šiuos veiksnius, abu rodikliai patvirtina didelį nukrypimą nuo SAP prevencinės dalies reikalavimų 2018 m.;

               (5)atlikusi bendrą vertinimą, 2019 m. birželio 5 d. Komisija laikėsi nuomonės, kad pastebėtas didelis Vengrijos nukrypimas nuo koregavimo plano siekiant vidutinio laikotarpio biudžeto tikslo, ir pateikė įspėjimą Vengrijai pagal Sutarties 121 straipsnio 4 dalį ir Reglamento (EB) Nr. 1466/97 10 straipsnio 2 dalies pirmą pastraipą;

               (6)pagal Reglamento (EB) Nr. 1466/97 10 straipsnio 2 dalies antrą pastraipą per vieną mėnesį nuo įspėjimo priėmimo dienos Taryba atitinkamai valstybei narei turi pateikti rekomendaciją imtis būtinų politikos priemonių. Reglamente (EB) Nr. 1466/97 numatyta, kad rekomendacijoje valstybei narei bus nustatytas ne ilgesnis kaip penkių mėnesių terminas nukrypimui ištaisyti. Tuo remiantis tikslinga nustatyti 2019 m. spalio 15 d. terminą, iki kurio Vengrija turi ištaisyti nukrypimą. Iki to termino Vengrija turėtų pateikti ataskaitą dėl veiksmų, kurių imtasi atsižvelgiant į šią rekomendaciją;

               (7)remiantis Komisijos 2019 m. pavasario prognozėje pateiktomis gamybos apimties atotrūkio projekcijomis, Vengrijoje 2019 ir 2020 m. ekonominės sąlygos ir toliau bus geros. Numatoma, kad 2019 m. realusis BVP augs pagal potencialų BVP (3,7 %), tačiau 2020 m. realiojo BVP augimas (2,8 %) bus mažesnis už augimo potencialą (3,6 %). Vengrijos valdžios sektoriaus skolos santykis viršija 60 % BVP ribą. Taigi, minimalios reikalaujamos struktūrinės pastangos, kurios nustatytos pagal Reglamentą (EB) Nr. 1466/97 ir bendrai sutartą koregavimo matricą pagal SAP prevencinę dalį ir kuriomis atsižvelgiama į vyraujančias ekonomines aplinkybes ir galimas tvarumo problemas, tiek 2019, tiek 2020 m. sudaro bent 0,75 % BVP;

               (8)2017 m. Vengrijos struktūrinis deficitas padidėjo 1,4 % BVP, o 2018 m. – 0,3 % BVP iki 3,7 % BVP 2018 m. Komisijos 2019 m. pavasario prognozėje numatoma, kad nuo 2019 m. jis mažės. 2019 m. minimalaus koregavimo reikalavimą turėtų papildyti papildomos pastangos, būtinos siekiant ištaisyti bendrą nukrypimą, kad Vengrija vėl laikytųsi tinkamo konsolidavimo plano po 2017 m. nukrypimų. Turint omenyje pastebėto didelio nukrypimo nuo rekomenduojamo koregavimo plano, kuriuo siekiama vidutinio laikotarpio tikslo, mastą, atrodo tikslinga, kad 2019 m. papildomos pastangos, palyginti su tomis, kurias lemia bendrai sutarta koregavimo matrica pagal SAP prevencinę dalį, sudarytų 0,25 % BVP; jos paspartins koregavimą siekiant grįžti prie vidutinio laikotarpio biudžeto tikslo. 2019 m. reikalingos pastangos atitinka 2018 m. gruodžio 4 d. Tarybos rekomenduotą koregavimą. 2020 m. minimalus 0,75 % BVP koregavimo reikalavimas atrodo tinkamas, jei 2019 m. bus laikomasi prašomo koregavimo;

               (9)2019 m. reikalaujamas struktūrinio balanso pagerėjimas 1,0 % BVP, o 2020 m. – 0,75 % BVP atitinka grynųjų pirminių valdžios sektoriaus išlaidų nominalų augimą, 2019 m. neviršijantį 3,3 %, o 2020 m. – 4,7 %;

               (10)Komisijos 2019 m. pavasario prognozėje numatoma, kad 2019 m. struktūrinis balansas pagerės 0,4 % BVP, o 2020 m. dar 0,6 % BVP. Todėl, siekiant 2019 m. užtikrinti 1,0 % BVP struktūrinį pagerėjimą, o 2020 m. – 0,75 % GDP struktūrinį pagerėjimą, reikia priimti priemones, kurių bendras struktūrinis poveikis būtų 0,6 % BVP 2019 m., ir papildomas priemones, kurių struktūrinis poveikis būtų 0,2 % BVP 2020 m., palyginti su Komisijos 2019 m. pavasario prognozėje nurodytu dabartiniu baziniu scenarijumi;

               (11)kadangi nesiimta veiksmų pagal ankstesnes rekomendacijas ištaisyti pastebėtą didelį nukrypimą, būtina imtis skubių veiksmų, kad Vengrijos fiskalinė politika vėl būtų grindžiama atsargumo principu;

               (12)kad pasiektų rekomenduojamus biudžeto tikslus, Vengrija turi priimti ir griežtai įgyvendinti būtinas priemones ir atidžiai stebėti einamųjų išlaidų raidą;

               (13)iki 2019 m. spalio 15 d. Vengrija turėtų Tarybai pateikti ataskaitą dėl veiksmų, kurių imtasi atsižvelgiant į šią rekomendaciją;

               (14)tinkama šią rekomendaciją paskelbti viešai,

               REKOMENDUOJA VENGRIJAI:

               (1)imtis būtinų priemonių užtikrinti, kad 2019 m. grynųjų pirminių valdžios sektoriaus išlaidų nominalus augimas neviršytų 3,3 %, o 2020 m. – 4,7 %, o tai 2019 m. atitiktų 1,0 % BVP metinį struktūrinį koregavimą, o 2020 m. – 0,75 % BVP, ir taip valstybė narė laikytųsi tinkamo koregavimo plano, kuriuo siekiama vidutinio laikotarpio biudžeto tikslo;

               (2)visas nenumatytas pajamas panaudoti deficitui mažinti; biudžeto konsolidavimo priemonėmis turėtų būti užtikrintas ilgalaikis valdžios sektoriaus struktūrinio balanso pagerėjimas augimą skatinančiu būdu;

               (3)iki 2019 m. spalio 15 d. Tarybai pateikti ataskaitą dėl veiksmų, kurių imtasi atsižvelgiant į šią rekomendaciją. Ataskaitoje turėtų būti nurodytos pakankamai konkretizuotos priemonės, apie kurias paskelbta patikima informacija, siekiant laikytis reikalaujamo koregavimo plano, įskaitant kiekvienos iš jų poveikį biudžetui, taip pat atnaujintos ir išsamios 2019–2020 m. biudžeto projekcijos.

               Ši rekomendacija skirta Vengrijai.

               Priimta Briuselyje

                     Tarybos vardu

                     Pirmininkas

                     (1)

                        OL L 209, 1997 8 2, p. 1.

                     (2)

                        OL C 223, 2018 6 27, p. 1.

                     (3)

                        Grynąsias pirmines valdžios sektoriaus išlaidas sudaro visos valdžios sektoriaus išlaidos, atmetus palūkanų išlaidas, Sąjungos fondų pajamomis visiškai kompensuojamas Sąjungos programų išlaidas ir išlaidų nedarbo išmokoms nediskrecinius pokyčius. Nacionaliniu lygmeniu finansuojamas bendrojo pagrindinio kapitalo formavimas išlyginamas per ketverių metų laikotarpį. Diskrecinės pajamų priemonės ar teisės aktais nustatytas pajamų didinimas įskaičiuotas. Vienkartinės priemonės, susijusios tiek su pajamomis, tiek su išlaidomis, neįskaičiuotos.


               EUROPOS KOMISIJA
            Briuselis, 2019 06 27
            COM(2019) 291 final
            Rekomendacija
            TARYBOS SPRENDIMAS
            kuriuo suteikiami įgaliojimai pradėti derybas dėl regioninės žvejybos valdymo organizacijos arba struktūros sukūrimo siekiant išsaugoti ir valdyti gyvuosius jūrų išteklius vakarų ir vidurio Atlante

               AIŠKINAMASIS MEMORANDUMAS

               1.REKOMENDACIJOS APLINKYBĖS

               •Rekomendacijos pagrindimas ir tikslai

               Vakarų vidurio Atlanto žuvininkystės komisija (WECAFC) yra patariamasis organas, įsteigtas 1973 m. pagal Jungtinių Tautų Maisto ir žemės ūkio organizacijos (FAO) įstatų VI straipsnį. Jos tikslas – skatinti jūrų gyvųjų išteklių išsaugojimą, valdymą ir gausinimą jos kompetencijos rajone. Tačiau WECAFC priimami sprendimai jos nariams nėra privalomi. WECAFC sekretoriatą valdo ir finansuoja FAO. Sąjunga yra WECAFC narė.

               Atsižvelgdama į Sąjungos vyriausiosios įgaliotinės užsienio reikalams ir saugumo politikai ir Europos Komisijos bendrame komunikate „Tarptautinis vandenynų valdymas. Mūsų vandenynų darnaus valdymo darbotvarkė“ numatytą 2 veiksmą „siekiant užpildyti regioninio valdymo spragas, skatinti regioninį žuvininkystės valdymą ir bendradarbiavimą pagrindiniuose vandenynų rajonuose“, Sąjunga įsipareigojo „rem[ti] iki 2020 m. numatytą Žvejybos rytų vidurio Atlante komiteto ir Vakarų vidurio Atlanto žuvininkystės komisijos modernizavimą“.

               2012 m. pradėtas strateginio perorientavimo procesas: jis apėmė veiklos rezultatų peržiūrą (2013–2014 m.), strateginį planą (2014 m.), du perorientavimo ir strateginio planavimo seminarus (2014 ir 2015 m.) ir perorientavimo proceso sąnaudų ir naudos analizę (2016 m.). 16-ojoje plenarinėje WECAFC sesijoje (2016 m.) Komisijos nariai susitarė pradėti procesą, kuriuo siekiama išsiaiškinti tam tikrus pagrindinius klausimus, susijusius su regioninės žvejybos valdymo organizacijos (RŽVO) sukūrimu WECAFC rajone. 2018 m. pabaigoje WECAFC sekretoriatas parengė diskusijoms skirtą dokumentą, kuriame paaiškinami klausimai, susiję su tikslais, kompetencijos rajonu, išteklių aprėptimi, institucine struktūra, finansiniu poveikiu ir t. t. 2019 m. kovo 25 ir 26 d. Barbadose įvyko 1-asis parengiamasis seminaras dėl WECAFC perorientavimo, kuriame siekta pasirengti 2019 m. liepos mėn. vyksiančiam 17-ajam plenariniam WECAFC posėdžiui, kuriame bus nagrinėjamas RŽVO sukūrimo WECAFC rajone klausimas.

                  Parengus privalomą priemonę, skirtą reformuoti WECAFC vakarų ir vidurio Atlanto rajone, bus sukurtas tvirtas pagrindas tvariam jūrų biologinių išteklių valdymui ir išsaugojimui šiame rajone. Tai atitinka Europos Parlamento ir Tarybos reglamento (ES) Nr. 1380/2013 dėl bendros žuvininkystės politikos 28 straipsnį ir 2012 m. kovo 19 d. Tarybos išvadas dėl Komisijos komunikato dėl bendros žuvininkystės politikos išorės aspekto.

               •Suderinamumas su toje pačioje politikos srityje galiojančiomis nuostatomis

                  RŽVO yra tarptautinės organizacijos, kurias formuoja valstybės. Jų nariai – regiono šalys (pakrantės valstybės), regioninės integracijos organizacijos, tokios kaip ES, ir žvejybos subjektai, turintys žvejybos interesų konkrečiame rajone. Kai kurios RŽVO valdo visus konkrečiame rajone esančius žuvų išteklius, kitos daugiausia dėmesio skiria tam tikroms toli – per plačias geografines teritorijas – migruojančioms rūšims, pirmiausia tunams. Kai kurių organizacijų vaidmuo vien patariamasis, tačiau dauguma jų turi valdymo įgaliojimų ir gali nustatyti laimikio bei žvejybos pastangų apribojimus, technines priemones ir kontrolės prievoles.

                  Pagal Komisijos komunikatą „Dalyvavimas regioninėse žuvininkystės organizacijose“ Europos Sąjunga, atstovaujama Komisijos, aktyviai dalyvauja 6 tunų išteklių žvejybos valdymo organizacijose ir 11 kitų žuvų išteklių žvejybos valdymo organizacijų.

                  Pagrindinis ES veiksmų šiuose forumuose siekis – skatinti įgyvendinti priemones, kuriomis didinamas RŽVO veiksmingumas, o prireikus gerinamas jų valdymas. Tai atitinka Sąjungos vyriausiosios įgaliotinės užsienio reikalams ir saugumo politikai ir Europos Komisijos bendrą komunikatą „Tarptautinis vandenynų valdymas. Mūsų vandenynų darnaus valdymo darbotvarkė“ ir Tarybos išvadas dėl to bendro komunikato.

               2.TEISINIAI REKOMENDACIJOS ASPEKTAI

               •Teisinis pagrindas

                  Šios rekomendacijos tikslas – gauti iš Tarybos įgaliojimus Komisijai ES vardu derėtis dėl RŽVO sukūrimo vakarų ir vidurio Atlanto rajone.  Tarybos suteikiamų įgaliojimų pradėti derybas teisinis pagrindas – Sutarties dėl Europos Sąjungos veikimo (SESV) 218 straipsnio 3 ir 4 dalys.

               •Priemonės pasirinkimas

                  Pagal SESV 218 straipsnio 3 ir 4 dalis Komisija teikia rekomendacijas Tarybai, o ji priima sprendimą, kuriuo suteikiami įgaliojimai pradėti derybas. Taryba gali pateikti nurodymus derybininkui ir paskirti specialųjį komitetą deryboms pagal derybų nurodymus prižiūrėti.

               3.KONSULTACIJŲ SU SUINTERESUOTAISIAIS SUBJEKTAIS REZULTATAI

               Ši iniciatyva susijusi su įsipareigojimu, prisiimtu pagal Sąjungos vyriausiosios įgaliotinės užsienio reikalams ir saugumo politikai ir Europos Komisijos bendrą komunikatą „Tarptautinis vandenynų valdymas. Mūsų vandenynų darnaus valdymo darbotvarkė“; dėl jos buvo surengtos konsultacijos su suinteresuotaisiais subjektais. Be to, 2019 m. kovo mėn. Komisija Tarybos darbo grupėje pateikė neoficialų dokumentą ir pasiūlė ES remti WECAFC reformavimo procesą, kuriam iš esmės pritarė valstybės narės.

               4.POVEIKIS BIUDŽETUI

                  ES prisijungusi prie Konvencijos, todėl gali būti reikalaujama, kad naujajai organizacijai būtų mokamas 100 000 EUR metinis finansinis įnašas pagal biudžeto eilutę 11.03.02 (privalomi įnašai RŽVO). ES įnašas gali skirtis, priklausomai nuo galutinio susitarimo dėl kriterijų, pagal kuriuos būtų apskaičiuojami šalių įnašai organizacijos išlaidoms. Tiksli suma per metinę biudžeto procedūrą bus numatyta atitinkamose biudžeto eilutėse.

                  Taip pat galimi savanoriški įnašai į organizacijos biudžetą pagal biudžeto eilutę 11.06.62.03, skirtą moksliniams tyrimams skatinti, tačiau šiuo etapu nustatyti tikslią sumą sunku. Be to, biudžeto eilutėje 11.01.04.01 numatyta techninė pagalba, kuria siekiama paremti mokslinių rekomendacijų teikimą NPFC susitikime. Numatytos šios veiklos sąnaudos – 10 000 EUR per metus.

               Rekomendacija

               TARYBOS SPRENDIMAS

               kuriuo suteikiami įgaliojimai pradėti derybas dėl regioninės žvejybos valdymo organizacijos arba struktūros sukūrimo siekiant išsaugoti ir valdyti gyvuosius jūrų išteklius vakarų ir vidurio Atlante

               EUROPOS SĄJUNGOS TARYBA,

               atsižvelgdama į Sutartį dėl Europos Sąjungos veikimo, ypač į jos 218 straipsnio 3 ir 4 dalis,

               atsižvelgdama į Europos Komisijos rekomendaciją,

               kadangi:

               (1)Sąjunga yra kompetentinga priimti jūrų biologinių išteklių išsaugojimo priemones pagal bendrą žuvininkystės politiką ir sudaryti susitarimus su trečiosiomis valstybėmis bei tarptautinėmis organizacijomis;

               (2)pagal Tarybos sprendimą 98/392/EB Sąjunga yra 1982 m. gruodžio 10 d. Jungtinių Tautų jūrų teisės konvencijos susitariančioji šalis. Pagal tą konvenciją visos tarptautinės bendruomenės narės privalo bendradarbiauti išsaugant ir valdant biologinius jūrų išteklius;

               (3)pagal Tarybos sprendimą 98/414/EB Sąjunga yra Susitarimo dėl 1982 m. gruodžio 10 d. Jungtinių Tautų jūrų teisės konvencijos nuostatų, susijusių vienos valstybės ribas viršijančių su žuvų išteklių ir toli migruojančių žuvų išteklių apsauga ir valdymu, įgyvendinimo susitariančioji šalis;

               (4)Europos Parlamento ir Tarybos reglamente (ES) Nr. 1380/2013 nustatyta, kad siekdama užtikrinti tausų jūrų biologinių išteklių ir jūrų aplinkos naudojimą, valdymą ir išsaugojimą Sąjunga žuvininkystės išorės santykiuose laikosi savo tarptautinių įsipareigojimų ir politikos tikslų, taip pat to reglamento 2 ir 3 straipsniuose išdėstytų tikslų bei principų;

               (5)Vakarų vidurio Atlanto žuvininkystės komisija (WECAFC) yra patariamasis organas, įsteigtas 1973 m. pagal Jungtinių Tautų Maisto ir žemės ūkio organizacijos (FAO) įstatų VI straipsnį; jos tikslas – skatinti jūrų gyvųjų išteklių išsaugojimą, valdymą ir gausinimą jos kompetencijos rajone;

               (6)2012 m. WECAFC pradėjo strateginio perorientavimo procesą: jis apima veiklos rezultatų peržiūrą (2013–2014 m.), strateginį planą (2014 m.), du perorientavimo ir strateginio planavimo seminarus (2014 ir 2015 m.) ir pirmąjį parengiamąjį seminarą (2019 m. kovo mėn.);

               (7)nuo 2019 m. liepos mėn., vyks tarptautinės konsultacijos siekiant sudaryti tarptautinį susitarimą, kuriuo remiantis būtų sukurta regioninė žvejybos valdymo organizacija arba struktūra, turinti įgaliojimus priimti teisiškai privalomus sprendimus dėl jūrų gyvųjų išteklių išsaugojimo ir valdymo vakarų ir vidurio Atlante, ir kuriame dalyvautų WECAFC nariai,

               PRIĖMĖ ŠĮ SPRENDIMĄ:

               1 straipsnis

               Komisijai suteikiami įgaliojimai Europos Sąjungos vardu derėtis dėl regioninės žvejybos valdymo organizacijos arba struktūros sukūrimo siekiant išsaugoti ir valdyti gyvuosius jūrų išteklius vakarų ir vidurio Atlante.

               2 straipsnis

               Šios derybos vedamos konsultuojantis su [Tarybos paskirto specialiojo komiteto pavadinimas] ir laikantis šio sprendimo priede išdėstytų derybinių nurodymų.

               3 straipsnis

               Šis sprendimas skirtas Komisijai.

               Priimta Briuselyje

                     Tarybos vardu

                     Pirmininkas

    ---documentbreak---

               EUROPOS KOMISIJA
            Briuselis, 2019 06 27
            COM(2019) 291 final
            PRIEDAS
            prie
            rekomendacijos dėl Tarybos sprendimo, kuriuo suteikiami įgaliojimai pradėti derybas dėl regioninės žvejybos valdymo organizacijos arba struktūros sukūrimo siekiant išsaugoti ir valdyti gyvuosius jūrų išteklius vakarų ir vidurio Atlante

               PRIEDAS

               Derybiniai nurodymai, kuriais remdamasi Komisija Europos Sąjungos vardu turi vesti derybas dėl regioninės žvejybos valdymo organizacijos arba struktūros sukūrimo siekiant išsaugoti ir valdyti gyvuosius jūrų išteklius vakarų ir vidurio Atlante

               1.Derybų tikslas – suteikti Europos Sąjungai galimybę dalyvauti Vakarų vidurio Atlanto žuvininkystės komisijos (WECAFC) derybų procese siekiant sudaryti susitarimą, kuriuo remiantis būtų sukurta regioninė žvejybos valdymo organizacija ar struktūra (toliau – Susitarimas), galinti priimti teisiškai privalomus sprendimus dėl jūrų gyvųjų išteklių išsaugojimo ir valdymo vakarų ir vidurio Atlante.

               2.Derybose su kitomis šalimis, dalyvaujančiomis kuriant regioninę žvejybos valdymo organizaciją arba struktūrą siekiant išsaugoti ir valdyti gyvuosius jūrų išteklius vakarų ir vidurio Atlante, Komisija sieks užtikrinti, kad:

               –Susitarimas derėtų su tarptautine teise, visų pirma su 1982 m. Jungtinių tautų jūrų teisės konvencijos, 1995 m. Susitarimo dėl vienos valstybės ribas viršijančių žuvų išteklių ir toli migruojančių žuvų išteklių išsaugojimo ir valdymo, 1995 m. Susitarimo dėl skatinimo žvejybos laivams atviroje jūroje laikytis tarptautinių išsaugojimo ir valdymo priemonių, nedarant poveikio pakrantės valstybių teisėms ir įsipareigojimams, ir 2009 m. Susitarimo dėl uosto valstybės priemonių, kuriomis siekiama užkirsti kelią neteisėtai, nedeklaruojamai ir nereglamentuojamai žvejybai, atgrasyti nuo jos ir ją panaikinti, nuostatomis;

               –Susitarimu būtų užtikrintas tiems patiems ištekliams nustatytų išsaugojimo ir valdymo priemonių, kurios yra taikomos nacionalinei jurisdikcijai priklausančiuose vandenyse, ir priemonių, kurios yra priimtos pagal Jungtinių Tautų jūrų teisės konvencijos (UNCLOS) 118 straipsnį ir Jungtinių Tautų susitarimo dėl žuvų išteklių (UNFSA) 8 straipsnį ir taikomos tarptautiniuose vandenyse, suderinamumas;

               –Susitarimu nebūtų sudaroma kliūčių Tarptautinės Atlanto tunų apsaugos komisijos (ICCAT) ir (arba) Žvejybos šiaurės vakarų Atlante organizacijos (NAFO) funkcijoms bei įgaliojimams vykdyti ir būtų užtikrinamas glaudus bendradarbiavimas ir koordinavimas įgyvendinant priemones, kurių atitinkamai imamasi pagal Susitarimą, ir priemones, kurių imasi ICCAT ir (arba) NAFO;

               –Susitarimu būtų skatinama taikyti Sąjungos išteklių išsaugojimo ir valdymo metodą visuose pasaulio vandenynuose ir stiprinamas jos įsipareigojimas visame pasaulyje užtikrinti ilgalaikį žvejybos išteklių išsaugojimą ir tausų jų naudojimą;

               –Susitarimas atitiktų tikslus ir principus, kurių Sąjunga siekia vykdydama Reglamente (ES) Nr. 1380/2013 išdėstytą bendrą žuvininkystės politiką;

               –Susitarimu būtų sukurta regioninė žvejybos valdymo organizacija arba struktūra, galinti priimti teisiškai privalomus sprendimus dėl jūrų gyvųjų išteklių išsaugojimo ir valdymo vakarų ir vidurio Atlante;

               –Susitarimas sudarytų sąlygas dalyvauti žvejybos subjektams ir regioninėms ekonominės integracijos organizacijoms, kurioms jų valstybės narės perdavė įgaliojimus, susijusius su klausimais, patenkančiais į Susitarimo taikymo sritį;

               –Susitarimo pagrindinis tikslas būtų žvejybos išteklių išsaugojimas ir valdymas (be kita ko, vykdant tiriamąją žvejybą) taikant atsargumo principą ir kad Susitarimu būtų siekiama užtikrinti, jog gyvieji jūrų biologiniai ištekliai būtų naudojami taip, kad atkurti ir išlaikyti žvejojamų rūšių populiacijų dydžiai viršytų dydžius, kuriais gali būti užtikrintas didžiausias galimas tausios žvejybos laimikis, taip pat kad būtų užtikrinamas tinkamas nuo žvejybos veiklos priklausančių asmenų pragyvenimo lygis ir prisidedama prie jūros gėrybių tiekimo;

               –Susitarimu būtų siekiama įgyvendinti ekosisteminį žuvininkystės valdymo metodą atsižvelgiant į klimato kaitą ir taip prisidėti prie visų darnaus vandenynų valdymo aspektų, užtikrinti, kad bet koks neigiamas žvejybos veiklos poveikis jūrų ekosistemai būtų kuo mažesnis, ir stengtis užkirsti kelią jūrų aplinkos būklės blogėjimui;

               –Susitarimas apimtų visą dabartinį WECAFC rajoną arba jo dalį, pageidautina, įskaitant pakrantės valstybių išskirtines ekonomines zonas (IEZ);

               –Susitarime būtų nustatytas veiksmingas sprendimų priėmimo procesas, pageidautina numatant, kai taikoma, balsų daugumos mechanizmus ir prieštaravimo procedūras;

               –į Susitarimą būtų įtraukti tinkami, įtraukūs ir skaidrūs atitinkamų duomenų rinkimo ir patikimų mokslinių rekomendacijų rengimo mechanizmai, padedantys priimti sprendimus ir tinkamai įtraukti suinteresuotuosius subjektus;

               –į Susitarimą būtų įtraukti tinkami mechanizmai, kuriais būtų skatinama veiksminga žvejybos veiklos stebėsena, kontrolė bei priežiūra ir kova su neteisėta, nedeklaruojama ir nereglamentuojama (NNN) žvejyba, taip pat perkrovimo veiklos reguliavimas, inspektavimo programos jūroje bei uostuose ir žuvininkystės produktų atsekamumas;

               –Susitarimu būtų remiamas bendradarbiavimas kovojant su priverstiniu darbu, susijusiu su NNN žvejyba, ir skatinamas deramas darbas žuvininkystės sektoriuje, laikantis Tarptautinės darbo organizacijos konvencijos dėl darbo žvejybos sektoriuje;

               –Susitarime būtų nustatytas mechanizmas, kuriuo būtų skatinama laikytis Susitarimo ir juo įsteigtos organizacijos arba struktūros priimtų priemonių;

               –Susitarime būtų nustatyta reguliari juo įsteigtos organizacijos arba struktūros priimtų priemonių peržiūra;

               –Susitarime būtų numatyta tinkama administracinė struktūra ir organai, taip pat pakankami finansiniai ištekliai, prie kurių sąžiningai prisidėtų visi nariai;

               –Susitarime ES laivynui būtų numatyta galimybė naudotis žvejybos ištekliais ir tinkama jų dalis aptariamame rajone;

               –Susitarime būtų numatytas taikus ginčų sprendimo procesas;

               –Susitarime būtų tinkamai atsižvelgiama į visas konkrečias mažų besivystančių salų valstybių aplinkybes aptariamame rajone.


               EUROPOS KOMISIJA
            Briuselis, 2017 11 22
            COM(2017) 770 final
            Rekomendacija
            TARYBOS REKOMENDACIJA
            dėl euro zonos ekonominės politikos
            {SWD(2017) 660 final}

               Rekomendacija

               TARYBOS REKOMENDACIJA

               dėl euro zonos ekonominės politikos

               EUROPOS SĄJUNGOS TARYBA,

               atsižvelgdama į Sutartį dėl Europos Sąjungos veikimo, ypač į jos 136 straipsnį kartu su 121 straipsnio 2 dalimi,

               atsižvelgdama į 1997 m. liepos 7 d. Tarybos reglamentą (EB) Nr. 1466/97 dėl biudžeto būklės priežiūros stiprinimo ir ekonominės politikos priežiūros bei koordinavimo
                  1
               , ypač į jo 5 straipsnio 2 dalį,

               atsižvelgdama į 2011 m. lapkričio 16 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamentą (ES) Nr. 1176/2011 dėl makroekonominių disbalansų prevencijos ir naikinimo
                  2
               , ypač į jo 6 straipsnio 1 dalį,

               atsižvelgdama į Europos Komisijos rekomendaciją,

               atsižvelgdama į Europos Vadovų Tarybos išvadas,

               atsižvelgdama į Ekonomikos ir finansų komiteto nuomonę,

               atsižvelgdama į Ekonominės politikos komiteto nuomonę,

               kadangi:

               (1)euro zonos ekonomikos augimas tęsiasi ir apima vis daugiau šalių. Atsigavimą vis labiau skatina vidaus paklausa, o pagrindinis ekonomikos ir investicijų augimo veiksnys – privatus vartojimas. Per visus 2016 m. ir pirmąjį 2017 m. pusmetį toliau augo užimtumas. Nedarbo lygis iš esmės sumažėjo, nors vis tiek viršija 2008 m. lygį. Vis dėlto atsigavimui euro zonoje būdingos tam tikros netipinės savybės: maža grynoji infliacija ir lėtas darbo užmokesčio augimas, neatspindintys pagerėjimo darbo rinkoje, kurį rodo standartiniai darbo rinkos rodikliai, didelis einamosios sąskaitos perteklius ir įsisenėjęs, nors ir mažėjantis investicijų deficitas. Panašu, kad lėtą darbo užmokesčio augimą visų pirma lemia kai kurių šalių darbo rinkoje išlikęs vangumas, mažos infliacijos lūkesčiai, į kuriuos atsižvelgiama derybose dėl darbo užmokesčio, ir menkas produktyvumo augimas. Realiosios namų ūkių pajamos padidėjo, bet daugelyje šalių tebėra mažesnės už 2008 m. lygį. Atskirose euro zonos šalyse tebesiskiria BVP vienam gyventojui ir nedarbo rodikliai. Ilgalaikio nedarbo ir jaunimo nedarbo lygis tebėra aukštas, o skurdas, socialinė atskirtis ir nelygybė tebėra didelė problema keliose valstybėse narėse;

               (2)apskritai euro zonos ekonominiai rodikliai rodytų, kad verta toliau remti paklausą, investicijas ir darbo užmokesčio augimą, nerizikuojant sukelti infliacinio spaudimo, ir kartu skatinti vidaus bei išorės perbalansavimą ir ekonominę bei socialinę konvergenciją. Tačiau reikia atidžiai stebėti požymius, kad atsiranda naujų disbalanso veiksnių, pvz., kai kurių valstybių narių būsto rinkoje
                  3
               ;

               (3)euro zonoje tebėra svarbių disbalanso veiksnių. Nors šalys, kurios yra grynosios skolininkės, padarė didelę pažangą taisydamos išorės balansą, kai kuriose šalyse, kurios yra skolintojos, laikosi didelis einamosios sąskaitos perteklius, o tai rodo bendrą visuminės paklausos nepakankamumą. Dėl to 2016 m. euro zonoje užfiksuotas 3,3 % BVP perteklius; numatoma, kad 2019 m. jis sumažės iki 2,9 % BVP. Labiausiai įsiskolinusių valstybių narių grynosios tarptautinių investicijų pozicijos gerėjo lėtai ir vis dar reikia nuolat dėti perbalansavimo pastangas. Šalių, kurių einamosios sąskaitos deficitas ilgą laiką buvo didelis, neigiamos grynosios tarptautinių investicijų pozicijos, kurios paprastai susijusios su didelėmis privačiojo arba valdžios sektoriaus skolos sankaupomis, vis dar didelės ir yra pažeidžiamumo šaltinis. Kartu šalyse, kurioms būdingas didelis einamosios sąskaitos perteklius, taip pat reikia pastangų remti vidaus paklausą ir taip užtikrinti perbalansavimą euro zonoje;

               (4)darbo užmokesčio augimas prisideda prie ekonomikos atsigavimo euro zonoje, nes palaikoma visuminė paklausa, taip pat euro zonoje mažina nelygybę ir užtikrina aukštus pragyvenimo standartus. Veiksmingi darbo užmokesčio nustatymo mechanizmai turėtų užtikrinti, kad darbo užmokestis skirtųsi priklausomai nuo konkrečios šalies sąlygų ir tinkamai atsižvelgiant į produktyvumo pokyčius. Paspartinti perbalansavimą euro zonoje padėtų struktūrinių reformų, dėl kurių produktyvumas išaugtų visose šalyse, įgyvendinimas, investicijoms remti skirtų viešųjų išlaidų kokybės ir struktūros gerinimas, darbo užmokesčio augimo ir didesnės paklausos dinamikos skatinimas šalyse, kurios yra grynosios skolintojos, ir priemonių, kuriomis ribojamas vienetui tenkančių darbo sąnaudų augimas, įgyvendinimas šalyse, kurios yra grynosios skolininkės;

               (5)siekiant užtikrinti stabilesnį ir tvaresnį ekonomikos atsigavimą itin svarbus bendrų makroekonominės politikos, įskaitant pinigų, fiskalinę ir struktūrinę politiką, priemonių derinio euro zonoje nuoseklumas ir pusiausvyra. Kelerius pastaruosius metus šiame politikos priemonių derinyje daugiausia dėmesio skirta pinigų politikai ir imtasi naujų nestandartinių priemonių ECB numatytam vidutinio laikotarpio infliacijos tikslui pasiekti, taip remiant augimą ir darbo vietų kūrimą. ECB pranešė, kad 2018 m. sausio mėn. pradės turto pirkimo rekalibravimą. Jį reikia palaikyti imantis kitų sričių politikos priemonių valstybėse narėse, kuriose yra tokių politikos veiksmų galimybių;

               (6)siekiant užtikrinti tinkamą bendrą euro zonos fiskalinę kryptį ir sklandų pinigų sąjungos veikimą, būtina glaudžiai koordinuoti nacionalinę fiskalinę politiką, vadovaujantis bendromis taisyklėmis. Bendromis fiskalinėmis taisyklėmis siekiama užtikrinti skolos tvarumą nacionaliniu lygmeniu, kartu suteikiant makroekonominio stabilizavimo galimybių. Taigi valstybių narių fiskalinės kryptys ir bendra euro zonos fiskalinė kryptis turi užtikrinti priemonių, kuriomis siekiama ilgalaikio nacionalinių viešųjų finansų tvarumo ir trumpalaikio makroekonominio stabilizavimo atskirų šalių ir euro zonos lygmeniu, pusiausvyrą. Atsižvelgiant į dabartinį euro zonos ekonomikos atsigavimą, kuriam būdingos tam tikros netipinės savybės, nuo krizės likusią skolą ir ECB numatomą turto pirkimo rekalibravimą, atrodytų tikslinga užtikrinti, kad bendra euro zonos fiskalinė kryptis būtų iš esmės neutrali. Reikia, kad euro zonos valstybių narių fiskalinės pastangos būtų tinkamai diferencijuotos atsižvelgiant į fiskalinio manevravimo galimybes ir šalutinį poveikį atskirose šalyse;

               (7)ryžtingai patobulinus nacionalinių biudžetų (tiek pajamų, tiek išlaidų dalies) struktūrą ir valdymą, pavyzdžiui, nukreipiant išteklius į materialias ir nematerialias investicijas, trumpuoju laikotarpiu padidėtų viešųjų biudžetų poveikis paklausai ir ilguoju laikotarpiu išaugtų produktyvumas. Vykdyti patikimą ir augimui palankią fiskalinę politiką padeda nacionalinių fiskalinių sistemų veikimo gerinimas ir tinkamai valdomos išlaidų peržiūros;

               (8)skatinant augimą bei užimtumą ir siekiant mažinti nelygybę itin svarbus tinkamos struktūros apmokestinimas. Siekiant padidinti mokesčių sistemų veiksmingumą ir teisingumą, labai svarbu jas supaprastinti ir kovoti su mokestiniu sukčiavimu, mokesčių slėpimu ir vengimu. Taip galima atlaisvinti išteklių viešosioms investicijoms, švietimui ir sveikatos priežiūrai ir prisidedama prie investicijų ir užimtumo rėmimo ir didesnio socialinio teisingumo. Siekiant apsaugoti valdžios sektoriaus pajamas, išvengti įmonių tarpusavio konkurencijos iškraipymo, išlaikyti socialinę sanglaudą ir kovoti su didėjančia nelygybe itin svarbu imtis kovos su agresyviu mokesčių planavimu priemonių. Kita galinga kovos su mokesčių vengimu ir kartu bendrosios rinkos sąlygų įmonėms gerinimo priemonė būtų bendra konsoliduotoji pelno mokesčio bazė;

               (9)lemiami ekonominio atsparumo, taip pat ciklinės, realios ir socialinės konvergencijos visose euro zonos valstybėse narėse veiksniai yra struktūrinės ir institucinės darbo ir produktų rinkų savybės ir tinkamai veikiančios viešojo administravimo institucijos. Atsparios ekonominės struktūros padeda išvengti to, kad sukrėtimai turėtų didelį ir ilgalaikį poveikį pajamoms ir užimtumui atskirose valstybėse narėse ir visoje euro zonoje. Taip jos mažina ekonominius svyravimus ir kuria palankią aplinką tvariam ir integraciniam augimui. Geresnis struktūrinių reformų, visų pirma nurodytųjų konkrečioms šalims skirtose rekomendacijose, įgyvendinimo koordinavimas gali sukelti teigiamą šalutinį poveikį valstybėse narėse ir sustiprinti teigiamą tų reformų poveikį;

               (10)svarbus atskirų valstybių narių ir visos euro zonos integracinio ekonomikos augimo, mažesnės nelygybės ir ekonominio atsparumo pagrindas – sklandžiai veikiančios darbo rinkos ir socialinės apsaugos sistemos. Siekiant šioje srityje užtikrinti didėjančią konvergenciją, pagal Europos socialinių teisių ramstį nustatyta 20 pagrindinių principų, suskirstytų į tris plačius skyrius: i) lygios galimybės ir galimybė įsidarbinti; ii) tinkamos darbo sąlygos; iii) socialinė apsauga ir įtrauktis;

               (11)nepaisant pažangos vykdant reformas, kuriomis siekiama didinti darbo rinkų gebėjimą prisitaikyti, skirtumai euro zonoje tebėra dideli ir toliau kelia grėsmę sklandžiam jos veikimui. Tinkamos struktūros darbo rinkos politikos priemonės, visapusiškai integruotos su socialinės apsaugos sistemomis, gali prisidėti prie asmenų statuso pokyčių darbo rinkoje arba jų reintegracijos į darbo rinką, sumažinti darbo rinkos segmentaciją, užtikrinti veiksmingą automatinį stabilizavimą ir didinti socialinį teisingumą. Tinkamas darbo grafikas gali sušvelninti sukrėtimus. Veiksmingai ir laiku paskatinti bedarbių, galinčių dalyvauti darbo rinkoje, aktyvumą galima asmenims, ieškantiems darbo, besimokantiems ir persikvalifikuojantiems, teikiant individualizuotą paramą; kartu reikėtų užtikrinti asmenų, kurie darbo rinkoje dalyvauti negali, apsaugą. Atsirandant naujų formų užimtumui ir naujų rūšių darbo sutartims kyla ir spręstinų uždavinių, susijusių su darbo vietos garantijomis ir socialine apsauga. Šiomis aplinkybėmis darbuotojų apsaugos teisės aktais reikia visiems darbuotojams numatyti teisingas ir deramas darbo sąlygas;

               (12)siekiant remti įtraukiąsias darbo rinkas, užtikrinti adekvatų pajamų rėmimą ir tinkamą socialinį palaikymą su galimybe gauti kokybiškų paslaugų, itin svarbu, kad socialinės apsaugos sistemos būtų veiksmingos. Pensijų reformos ir profesinio ir asmeninio gyvenimo pusiausvyros politika taip pat yra dalyvavimo darbo rinkoje skatinimo pagrindas. Reikėtų panaikinti nebūtinus profesinio, sektorinio ir geografinio darbuotojų judumo apribojimus darbuotojų ir socialinės apsaugos sistemose;

               (13)siekiant užtikrinti lygias galimybes ir spręsti įgūdžių pasiūlos ir paklausos neatitikties problemą būtina suteikti galimybę gauti aukštos kokybės išsilavinimą ir mokymą. Adekvačios investicijos į žmogiškąjį kapitalą naudojantis švietimo ir mokymo sistemomis, kuriomis gerinamas mokymasis visą gyvenimą ir užtikrinama, kad įgūdžių lygis atitiktų dabartinius ir būsimus darbo rinkos poreikius, atlieka esminį vaidmenį ilgainiui gerinant ekonomikos gebėjimą prisitaikyti ir tikrą konvergenciją. Investavimas į įgūdžius gali ne tik užtikrinti socialinę įtrauktį ir judumą, bet ir skatinti inovacijas ir didinti produktyvumą bei konkurencingumą;

               (14)produktų rinkų reformos, kuriomis didinama konkurencija, ir reformos, kuriomis gerinama verslo aplinka ir institucijų (įskaitant veiksmingą teisingumo sistemą, kuri sudaro sąlygas užtikrinti sutarčių vykdymą) kokybė, didina ekonominį atsparumą valstybėse narėse ir visoje euro zonoje. Paaiškėjo, kad pagrindinis valstybių narių ekonomikos augimo ir tarpusavio konvergencijos variklis – tolesnė bendrosios rinkos integracija. Bendroji rinka vis dar turi didelį neišnaudotą potencialą ir jai baigti kurti reikia didelės pažangos. Dar neišspręstas uždavinys – bendroji paslaugų (įskaitant finansines paslaugas, skaitmeninę prekybą, energetiką ir transportą) rinka. Vis dėlto daug dėmesio reikėtų skirti ir prekių rinkoms, kad būtų išvengta rinkos segmentacijos. Bendroji skaitmeninė rinka turėtų prisidėti prie teisinės aplinkos užbaigimo, kad paspartėtų ekonominės veiklos skaitmeninimas – būtinas žingsnis, kad pagerėtų produktų rinkų ir bendros konkurencijos rezultatai;

               (15)nors nuo krizės bendras euro zonos bankų sektoriaus atsparumas išaugo ir bankai vėl ėmė daugiau skolinti, pažeidžiamumas išlieka ir jį reikia mažinti. Bankai, ypač mažos ir vidutinės įstaigos, susiduria su mažu pelningumu. Bankų pelningumui spaudimą toliau daro bankų verslo modelių pritaikymo sąnaudos, žemos palūkanų normos ir didėjanti konkurencija su kitų formų finansavimu. Todėl verslo modeliai turi toliau keistis, kad būtų tvarūs ilguoju laikotarpiu. Neveiksnių paskolų ir viso paskolų portfelio santykis beveik visose euro zonos valstybėse narėse, kuriose jis didelis, stabilizavosi arba mažėja, bet pažanga tebėra lėta. Didelis santykis mažina bankų galimybes skolinti, stabdo pinigų politikos perdavimo mechanizmą ir mažina ekonomikos gebėjimą prisitaikyti. Be to, jis yra visos bankų sistemos pažeidžiamumo šaltinis. Remdamasi Veiksmų planu neveiksnių paskolų problemai spręsti, dėl kurio Taryba susitarė 2017 m. liepos mėn., ir kaip pranešta 2017 m. spalio 11 d. Komunikate dėl bankų sąjungos, Komisija šiuo metu rengia ir iki 2018 m. pateiks visapusišką neveiksnioms paskoloms mažinti skirtų priemonių rinkinį;

               (16)siekiant sustiprinti institucinę EPS struktūrą būtina prioritetine tvarka sukurti bankų sąjungą ir daryti tolesnę kapitalo rinkų sąjungos kūrimo pažangą. Kuriant bankų sąjungą padaryta didelė pažanga, tačiau ji vis dar nesukurta. Naujausiame Komisijos komunikate dėl bankų sąjungos sukūrimo bandoma nustatyti planą, kaip remiantis Tarybos jau prisiimtais įsipareigojimais pasiekti susitarimą dėl bankų sąjungos užbaigimo. Tai, kad nėra bendros indėlių garantijų sistemos ir Bendro pertvarkymo fondo bendros finansinio stabilumo stiprinimo priemonės, menkina bankų sąjungos galimybes nutraukti bankų sąsają su valstybėmis. Būtina toliau dėti pastangas, kad bankuose būtų toliau mažinama rizika ir gerinamas rizikos valdymas. Šiuo atžvilgiu būtina skubiai siekti susitarimo dėl teisės aktų rinkinio, kurį Komisija pasiūlė 2016 m. lapkričio mėn., taip pat daryti tolesnę pažangą mažinant neveiksnių paskolų ir padedant bankams diversifikuoti savo investicijas į vyriausybių obligacijas;

               (17)Komisijos baltąja knyga dėl Europos ateities, kurioje išdėstyti galimi scenarijai, pradėtas diskusijų procesas, per kurį 27 ES valstybės narės apsispręs, kokia turi būti būsima Sąjunga. Be to, Komisija pateikė keletą diskusijoms skirtų dokumentų, įskaitant diskusijoms skirtą dokumentą dėl EPS ateities, kuriame nustatyta bendra EPS sukūrimo vizija ir aiškiai išdėstyta jos struktūrai užbaigti reikalingų veiksmų seka. 2017 m. pranešime apie Sąjungos padėtį nurodyti pagrindiniai elementai siekiant įgyvendinti EPS darbotvarkę, o 2017 m. rudenį Komisija pateikė susijusių pasiūlymų,

               REKOMENDUOJA euro zonos valstybėms narėms 2018–2019 m. laikotarpiu atskirai ir kartu imtis šių veiksmų Euro grupėje:

               1.Vykdyti politiką, kuria būtų remiamas tvarus ir integracinis augimas ir gerinamas atsparumas, perbalansavimas ir konvergencija. Padaryti didelę pažangą baigiant kurti bendrąją rinką, visų pirma paslaugų, be kita ko, finansinių paslaugų, skaitmeninės prekybos, energetikos ir transporto. Turint omenyje teigiamas ciklines sąlygas, visos valstybės narės prioritetą turėtų teikti reformoms, kuriomis didinamas produktyvumas ir augimo potencialas, gerinama institucinė ir verslo aplinka, šalinami investavimo trukdžiai, remiamas kokybiškų darbo vietų kūrimas ir mažinama nelygybė. Einamosios sąskaitos deficitą arba didelę išorės skolą turinčios valstybės narės turėtų papildomai siekti riboti vienetui tenkančių darbo sąnaudų augimą. Didelį einamosios sąskaitos perteklių turinčios valstybės narės turėtų papildomai skatinti darbo užmokesčio augimą ir prioritetine tvarka įgyvendinti priemones, kuriomis skatinamos investicijos, remiama vidaus paklausa ir sudaromos perbalansavimo sąlygos euro zonoje.

               2.Siekti, kad bendra euro zonos fiskalinė kryptis būtų iš esmės neutrali ir būtų taikomos subalansuotos politikos priemonės. Vykdant fiskalinę politiką reikėtų pasiekti tinkamą viešųjų finansų tvarumo užtikrinimo, visų pirma didelio skolos santykio mažinimo, ir ekonomikos atsigavimo rėmimo pusiausvyrą. Užtikrindamos veiksmingą nacionalinių fiskalinių sistemų veikimą, valstybės narės turėtų vykdyti SAP atitinkančią fiskalinę politiką, kuria remiamos investicijos ir gerinama viešųjų finansų kokybė ir struktūra, be kita ko, naudojantis išlaidų peržiūromis ir augimui palankiomis bei teisingomis mokesčių struktūromis. Valstybės narės turėtų imtis priemonių, kuriomis mažinamas įsiskolinimui palankus mokestinis iškraipymas ir kovojama su agresyviu mokesčių planavimu siekiant užtikrinti vienodas sąlygas, sąžiningai elgtis su mokesčių mokėtojais ir apsaugoti viešuosius finansus ir stabilumą euro zonoje, ir tas priemones įgyvendinti. Tos priemonės apima tolesnį darbą siekiant bendros konsoliduotosios pelno mokesčio bazės.

               3.Įgyvendinti reformas, kuriomis skatinamas kokybiškų darbo vietų kūrimas, suteikiamos lygios galimybės ir galimybė įsidarbinti, sudaromos tinkamos darbo sąlygos ir remiama socialinė apsauga bei įtrauktis. Reformomis turėtų būti siekiama: i) patikimų ir lanksčių darbo sutarčių kartu teikiant adekvačią paramą, kai keičiasi asmens statusas, ir vengiant darbo rinkos segmentacijos; ii) kokybiškų, veiksmingų ir visą gyvenimą prieinamų švietimo ir mokymo sistemų, kuriomis siekiama įgūdžių pasiūlą suderinti su darbo rinkos poreikiais; iii) veiksmingos aktyvios darbo rinkos politikos, kuria skatinamas dalyvavimas darbo rinkoje; iv) tvarių ir adekvačių socialinės apsaugos sistemų, kuriomis reaguojama į naujų rūšių užimtumą ir darbo santykius; v) sklandaus profesinio, sektorinio ir geografinio darbuotojų judumo; vi) tinkamu lygmeniu veiksmingai vykstančio socialinio dialogo ir derybų dėl darbo užmokesčio; vii) mokesčių naštos perkėlimo nuo darbo jėgos, visų pirma mažas pajamas ir papildomas šeimos pajamas uždirbančių asmenų.

               4.Pagal 2016 m. birželio mėn. Tarybos (ECOFIN) veiksmų gaires tęsti bankų sąjungos sukūrimo darbą, susijusį su rizikos mažinimu ir pasidalijimu, įskaitant Europos indėlių garantijų sistemą, pradedant taikyti Bendro pertvarkymo fondo bendrą fiskalinio stabilumo stiprinimo priemonę ir stiprinant Europos finansų priežiūros institucijų sistemą, kad būtų neleidžiama rizikai kauptis. Imtis priemonių, kad apčiuopiamai paspartėtų neveiksnių paskolų lygio mažinimas, remiantis Tarybos (ECOFIN) sutartu veiksmų planu, ir skatinti tvarkingą finansinio įsiskolinimo mažinimą valstybėse narėse, kuriose susikaupusi didelė privačiojo sektoriaus skola. Stiprinti ES kapitalo rinkų integraciją ir vystymąsi, kad būtų remiamas realiosios ekonomikos augimas kartu apsaugant finansų rinkos stabilumą.

               5.Pasiekti greitą ekonominės ir pinigų sąjungos sukūrimo pažangą, visų pirma remiantis 2017 m. rudenį Komisijos pradėtomis iniciatyvomis, visapusiškai atsižvelgiant į Sąjungos vidaus rinką ir laikantis atviro bei skaidraus požiūrio į euro zonai nepriklausančias valstybes nares.

               Priimta Briuselyje

                     Tarybos vardu

                     Pirmininkas

                     (1)

                        OL L 209, 1997 8 2, p. 1.

                     (2)

                        OL L 306, 2011 11 23, p. 25.

                     (3)

                        Žr. 2018 m. įspėjimo mechanizmo ataskaitą.