title: 2012 m. liepos 10 d. Tarybos rekomendacija dėl Italijos 2012 m. nacionalinės reformų programos su Tarybos nuomone dėl 2012–2015 m. Italijos stabilumo programos

text:
               24.7.2012

               LT

               Europos Sąjungos oficialusis leidinys

               C 219/46

         TARYBOS REKOMENDACIJA
   2012 m. liepos 10 d.
   dėl Italijos 2012 m. nacionalinės reformų programos su Tarybos nuomone dėl 2012–2015 m. Italijos stabilumo programos
   2012/C 219/14
   EUROPOS SĄJUNGOS TARYBA,
   atsižvelgdama į Sutartį dėl Europos Sąjungos veikimo, ypač į jos 121 straipsnio 2 dalį ir 148 straipsnio 4 dalį,
   atsižvelgdama į 1997 m. liepos 7 d. Tarybos reglamentą (EB) Nr. 1466/97 dėl biudžeto būklės priežiūros stiprinimo ir ekonominės politikos priežiūros bei koordinavimo (1), ypač į jo 5 straipsnio 2 dalį,
   atsižvelgdama į 2011 m. lapkričio 16 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamentą (ES) Nr. 1176/2011 dėl makroekonominių disbalansų prevencijos ir naikinimo (2), ypač į jo 6 straipsnio 1 dalį,
   atsižvelgdama į Europos Komisijos rekomendaciją,
   atsižvelgdama į Europos Vadovų Tarybos išvadas,
   atsižvelgdama į Užimtumo komiteto nuomonę,
   pasikonsultavusi su Ekonomikos ir finansų komitetu,
   kadangi:

               (1)

               2010 m. kovo 26 d. Europos Vadovų Taryba pritarė Komisijos pasiūlymui įgyvendinti naują darbo vietų kūrimo ir augimo strategiją „Europa 2020“, grindžiamą geresniu ekonominės politikos koordinavimu ir daugiausia dėmesio skiriančią toms svarbioms sritims, kuriose reikia imtis veiksmų, kad būtų stiprinamas Europos tvaraus augimo ir konkurencingumo potencialas;

               (2)

               2010 m. liepos 13 d. Taryba priėmė rekomendaciją dėl valstybių narių ir Sąjungos bendrųjų ekonominės politikos gairių (2010–2014 m.), o 2010 m. spalio 21 d. – sprendimą dėl valstybių narių užimtumo politikos gairių (3), kurios kartu sudaro integruotas gaires. Į šias integruotas gaires valstybių narių paprašyta atsižvelgti formuojant savo nacionalinę ekonominę ir užimtumo politiką;

               (3)

               2011 m. liepos 12 d. Taryba priėmė rekomendaciją (4) dėl Italijos 2011 m. nacionalinės reformų programos ir pateikė savo nuomonę dėl atnaujintos 2011–2014 m. Italijos stabilumo programos;

               (4)

               2011 m. lapkričio 23 d. Komisija patvirtino antrąją metinę augimo apžvalgą, kuria pradedamas antras ex ante bei integruoto politikos koordinavimo Europos semestras, numatytas strategijoje „Europa 2020“. 2012 m. vasario 14 d. Komisija pagal Reglamentą (ES) Nr. 1176/2011 priėmė Įspėjimo sistemos ataskaitą, kurioje nustatė, kad Italija yra viena iš valstybių narių, dėl kurios reikės parengti nuodugnią apžvalgą;

               (5)

               2011 m. gruodžio 1 d. Taryba priėmė išvadas, kuriose ragina Socialinės apsaugos komitetą, bendradarbiaujant su Užimtumo komitetu ir kitais komitetais, pateikti savo nuomonę dėl veiksmų, rekomenduojamų pagal strategijos „Europa 2020“ politikos ciklą. Ši nuomonė yra Užimtumo komiteto nuomonės dalis;

               (6)

               vykdant Europos semestro veiklą, Europos Parlamentas buvo tinkamai įtrauktas remiantis Reglamentu (EB) Nr. 1466/97 ir 2012 m. vasario 15 d. priėmė rezoliuciją dėl užimtumo ir socialinių aspektų 2012 m. metinėje augimo apžvalgoje bei rezoliuciją dėl dalyvavimo rengiant 2012 m. metinę augimo apžvalgą;

               (7)

               2012 m. kovo 2 d. Europos Vadovų Taryba patvirtino prioritetus, kuriais turi būti užtikrintas finansinis stabilumas, fiskalinis konsolidavimas ir ekonomikos augimo skatinimo veiksmai. Ji pabrėžė, kad pirmenybę reikia teikti diferencijuotam, ekonomikos augimą skatinančiam fiskaliniam konsolidavimui, įprastų skolinimo ekonomikai sąlygų atkūrimui, ekonomikos augimo ir konkurencingumo skatinimui, nedarbo problemos sprendimui, krizės sukeltų socialinių pasekmių šalinimui ir viešojo administravimo modernizavimui;

               (8)

               2012 m. kovo 2 d. Europos Vadovų Taryba taip pat paragino valstybes nares, prisijungusias prie pakto „Euro plius“, laiku pranešti apie savo įsipareigojimus, kad juos būtų galima įtraukti į jų stabilumo arba konvergencijos programas ir į jų nacionalines reformų programas;

               (9)

               2012 m. balandžio 30 d. Italija pateikė savo 2012–2015 m. stabilumo programą ir savo 2012 m. nacionalinę reformų programą. Siekiant atsižvelgti į abiejų programų sąsają, jos vertintos vienu metu. Atlikdama nuodugnią apžvalgą pagal Reglamento (ES) Nr. 1176/2011 5 straipsnį Komisija taip pat įvertino, ar Italijoje esama makroekonominio disbalanso. Nuodugnioje apžvalgoje Komisija padarė išvadą, kad Italijoje susidaręs disbalansas, tačiau jis nėra perviršinis. Visų pirma, kai valstybės skola jau yra atidžiai stebima pagal Stabilumo ir augimo paktą, daugiau dėmesio reikėtų skirti makroekonominiams eksporto rezultatų pokyčiams, siekiant sumažinti neigiamą poveikį ekonomikos veikimui;

               (10)

               remdamasi stabilumo programos vertinimu pagal Reglamento (EB) Nr. 1466/97 5 straipsnio 1 dalį, Taryba mano, kad makroekonominis scenarijus, kuriuo grindžiama ta programa, yra patikimas, darant prielaidą, kad finansų rinkų sąlygos toliau neprastės. Remiantis Komisijos tarnybų 2012 m. pavasario prognoze, tikimasi, kad 2012 m. realusis BVP smarkiai sumažės, o 2013 m. palaipsniui didės. Remiantis perviršinio deficito procedūra, stabilumo programoje išdėstytos biudžeto strategijos tikslas – toliau mažinant išlaidas ir siekiant papildomų pajamų ne vėliau kaip 2012 m. sumažinti valdžios sektoriaus deficitą, kad jis būtų mažesnis už 3 % BVP Sutartyje numatytą pamatinę vertę. Ištaisius perviršinį deficitą, stabilumo programoje patvirtinamas vidutinės trukmės laikotarpio biudžeto tikslas – struktūriniu požiūriu subalansuotas biudžetas, kuris deramai atitinka Stabilumo ir augimo pakto reikalavimus. Italija jį ketina pasiekti 2013 m., t. y. vienais metais anksčiau nei užsibrėžta ankstesnėje stabilumo programoje, imantis dar 2010–2011 m. patvirtintų priemonių. Remiantis (perskaičiuotu) struktūriniu biudžeto balansu (5), planuojamas fiskalinių priemonių vidutinis metinis poveikis 2010–2012 m. bus gerokai didesnis nei 0,5 % BVP, kuriuos rekomenduoja Taryba pagal perviršinio deficito procedūrą. Numatomas struktūrinio koregavimo tempas 2013 m. sudaro sąlygas Italijai tais metais pasiekti vidutinės trukmės laikotarpio biudžeto tikslą, o numatyta valdžios sektoriaus išlaidų augimo norma, atsižvelgiant į diskrecines pajamų priemones, turėtų atitikti Stabilumo ir augimo pakte nustatytą išlaidų kriterijų.
               Pagal stabilumo programos projekcijas, valdžios sektoriaus skolos santykis 2012 m. bus didžiausias, o didėjant pirminiam pertekliui pradės vis labiau mažėti. 2013–2014 m. Italijai bus pereinamasis laikotarpis, todėl jos biudžeto planuose turėtų būti užtikrinta pakankama pažanga siekiant laikytis skolos mažinimo kriterijaus, kaip patvirtina Komisijos tarnybų 2012 m. pavasario prognozėje. Pagal Italijos planus skolos mažinimo kriterijaus bus laikomasi pereinamojo laikotarpio pabaigoje (2015 m.). Siekiant pirmiau nurodytų deficito ir skolos tikslų reikės griežtai ir visiškai įgyvendinti 2010–2011 m. patvirtintų taisomųjų priemonių biudžetą;

               (11)

               kalbant apie fiskalinę sistemą, Italijos parlamentas patvirtino įstatymo projektą, kuriuo į Italijos Konstituciją įtraukiama subalansuoto biudžeto taisyklė. Reikės priimti įgyvendinimo teisės aktus, kuriuose būtų nurodyti pagrindiniai šios taisyklės aspektai, pvz., išsami taikymo tvarka, atitinkami taisomieji mechanizmai, išimtys ir numatytos būtinos įvairių lygių valdžios institucijų koordinavimo priemonės. Vyriausybė įsipareigojo siekti ilgalaikio viešųjų išlaidų veiksmingumo ir kokybės gerinimo, išsamiai peržiūrėdama išlaidas visų lygių valdžios institucijose. Be to, atliekant šias peržiūras būtų galima teikti pirmenybę su augimo skatinimu susijusioms išlaidoms. Siekiant to paties tikslo atliekamas struktūrinių fondų panaudojimo pertvarkymas – 2011 m. kovo mėn. priimtos priemonės, o 2011 m. lapkričio mėn. patvirtintas Sanglaudos veiksmų planas, kuriuo taip pat siekiama paspartinti struktūrinių fondų lėšų įsisavinimą. Tačiau dideli viešojo administravimo gebėjimų trūkumai, visų pirma konvergencijos regionuose, ir toliau trukdo įsisavinti lėšas;

               (12)

               mokesčių sistemos struktūra, didelis mokesčių vengimas ir nedeklaruojamas darbas labai pakenkė šalies ekonominės veiklos rezultatams. Be to, mokestinių prievolių vykdymui ir valdymui poveikį daro daugybė mokesčių išlaidų ir sudėtingos bei apsunkinančios administracinės procedūros. Jau priimtose teisėkūros reformose atliktas dalinis mokesčių naštos perkėlimas nuo gamybos veiksnių link vartojimo ir nuosavybės yra svarbus žingsnis siekiant, kad mokesčių struktūra taptų palankesnė augimui, tačiau reikalinga didesnė pažanga, ir toliau atsižvelgiant į pasiskirstymo poveikį;

               (13)

               2011 m. birželio mėn. socialinių partnerių susitarimas reformuoti derybų dėl darbo užmokesčio sistemą buvo oficialiai įtvirtintas teisės aktuose. Dėl to turėtų būti plačiau taikomos bendrovėse sudaromos sutartys, taigi, labiau atsižvelgiama į konkrečios gamybos veiklos poreikius, ir tai turėtų būti stebima. Tačiau siekiant visapusiškai spręsti dinamiškesnio nominaliųjų vieneto darbo sąnaudų didėjimo, lyginant su jos prekybos partneriais, klausimą, kuris yra vienas Italijos konkurencingumo praradimo veiksnių, derybų dėl darbo užmokesčio sistema turėtų būti reformuojama toliau, leidžiant taikyti lankstesnius susitarimus, taip pat nacionaliniu sektorių lygiu. 2012 m. balandžio mėn. Vyriausybė pasiūlė plataus užmojo darbo rinkos reformą, kad būtų išspręstos užsitęsusios Italijos darbo rinkos problemos, tarp kurių – jos segmentacija. Ši reforma turi būti priimta skubos tvarka, užtikrinant, kad jos tikslas ir siekiai atitiktų Italijos darbo rinkoje kilusias problemas. Reikėtų atidžiai stebėti įdarbinimo paslaugų sistemos liberalizavimo mastą ir veiksmingumą;

               (14)

               nepaisant pastangų pagerinti moterų užimtumą (daugiausia tikslinėmis mokestinėmis paskatomis), Italijos moterų užimtumo lygis (2011 m. – 46,5 %) yra gerokai mažesnis nei ES 27 valstybių narių vidurkis (2011 m. – 58,5 %). Reikia dėti daugiau pastangų teikiant vaikų ir pagyvenusių asmenų priežiūros paslaugas. Su didžiule problema susiduria privačiame sektoriuje dirbančios pagyvenusios moterys, nes moterų išėjimo į pensiją amžius per 2012–2018 m. laikotarpį padidės penkeriais metais;

               (15)

               jaunimo nedarbas Italijoje 2011 m. vidutiniškai siekė 29,1 %, o 2012 m. pirmaisiais mėnesiais dar padidėjo. Visų pirma, tretinio mokslo įstaigų absolventų nedarbo lygis yra didelis, o įgyti įgūdžiai neatitinka darbo rinkai reikalingų įgūdžių. Gamybinės praktikos kaip galimybės patekti į darbo rinką skatinimas yra sveikintinas, tačiau dar reikia sustiprinti atitinkamas priemones, kaip antai naują profesinio ir kito mokymo standartų sistemą ir įgūdžių sertifikavimo sistemą. Komisija įsteigė veiksmų grupę, kuri sanglaudos fondų lėšas perskirstys priemonėms, skirtoms jaunimo užimtumui bei mažųjų ir vidutinių įmonių (toliau – MVĮ) plėtrai remti;

               (16)

               mokyklos nebaigimo lygis, kuris nacionaliniu mastu siekia 18,8 % ir skirtinguose regionuose labai nevienodas, daro neigiamą poveikį jaunimo nedarbui. Sprendžiant mokyklos nebaigimo problemą reikėtų imtis tikslingesnių ir labiau suderintų veiksmų, kurie apimtų prevencines, intervencines ir kompensacines priemones. Reikėtų šalinti tretinio mokslo sistemos trūkumus, visų pirma visiškai įgyvendinant 2010 m. universitetų reformą ir universitetų rezultatus labiau susiejant su viešojo finansavimo skyrimu;

               (17)

               Italija patvirtino svarbias paslaugų, visų pirma laisvųjų profesijų, liberalizavimo ir tinklų pramonės šakų konkurencingumo didinimo priemones. Tačiau daug problemų vis dar kyla energetikos ir transporto sektoriuose, pirmiausia geležinkelių ir uostų, kur infrastruktūros ir rinkos kliūtys išlieka didelės;

               (18)

               nors jau priimtos kai kurios administracinį supaprastinimą skatinančios priemonės, verslo aplinka Italijoje išlieka sudėtinga. Visų pirma, teismų sistema nukenčia nuo įvairiausių išteklių naudojimo, procedūrų ir institucinės struktūros trūkumų, kurie atsispindi prastuose Italijos civilinės teisenos sistemos rezultatuose – bylų nagrinėjimas užtrunka pernelyg ilgai ir dažnai vėluojama;

               (19)

               MVĮ sunku gauti finansavimą, o rizikos kapitalo intensyvumas yra silpnas. 2011 m. gruodžio mėn. buvo pradėta taikyti nuolaida už naują įmonių nuosavą kapitalą, kad įmonės galėtų į apmokestinamas pajamas neįskaičiuoti hipotetinio pelno iš injekcijų į nuosavą kapitalą. Tai turėtų padėti padidinti MVĮ ir investicijas į inovacijas. Nors buvo imtasi kai kurių privačių mokslinių tyrimų ir technologinės plėtros skatinimo priemonių, visų pirma refinansuotas į mokslinius tyrimus investuojančių įmonių mokesčių kreditas, intensyvumas išlieka žemas, o novatoriškų projektų įgyvendinimas – silpnas;

               (20)

               Italija prisiėmė tam tikrų įsipareigojimų pagal paktą „Euro plius“. Šie įsipareigojimai, taip pat 2011 m. prisiimti ir įgyvendinami įsipareigojimai, yra susiję su užimtumo skatinimu, konkurencingumo gerinimu, viešųjų finansų tvarumo didinimu ir finansinio stabilumo stiprinimu. Komisija įvertino, kaip įgyvendinami pagal paktą „Euro plius“ prisiimti įsipareigojimai. Į šio vertinimo rezultatus buvo atsižvelgta rengiant toliau išdėstytas rekomendacijas;

               (21)

               atsižvelgdama į Europos semestrą, Komisija atliko išsamią Italijos ekonominės politikos analizę. Ji įvertino stabilumo programą ir nacionalinę reformų programą ir pateikė nuodugnią apžvalgą. Komisija įvertino ne tik jų svarbą tvariai fiskalinei ir socialinei bei ekonominei Italijos politikai, bet ir tai, kaip laikomasi ES taisyklių ir gairių, nes ES lygio priemonėmis prisidedant prie būsimų nacionalinių sprendimų būtina stiprinti bendrą Sąjungos ekonomikos valdymą. Jos rekomendacijos pagal Europos semestrą pateiktos toliau išdėstytose 1–6 rekomendacijose;

               (22)

               atsižvelgdama į šį vertinimą, Taryba išnagrinėjo stabilumo programą ir savo nuomonę (6) visų pirma pateikė toliau išdėstytoje 1 rekomendacijoje;

               (23)

               atsižvelgdama į Komisijos nuodugnios apžvalgos ir šio vertinimo rezultatus, Taryba išnagrinėjo nacionalinę reformų programą ir stabilumo programą. Jos rekomendacijos pagal Reglamento (ES) Nr. 1176/2011 6 straipsnį pateiktos toliau išdėstytose 1, 4, 5 ir 6 rekomendacijose,

         REKOMENDUOJA Italijai 2012–2013 m. imtis šių veiksmų:

               1.

               Kaip planuota, įgyvendinti biudžeto strategiją ir užtikrinti, kad 2012 m. perviršinis deficitas būtų ištaisytas. Užtikrinti numatytą struktūrinį pirminį perteklių, siekiant, kad ne vėliau kaip 2013 m. pradėtų mažėti skolos ir BVP santykis. Padaryti pakankamą pažangą siekiant vidutinės trukmės laikotarpio biudžeto tikslo, kartu laikantis išlaidų kriterijaus ir darant tinkamą pažangą, kad būtų laikomasi skolos mažinimo kriterijaus.

               2.

               Užtikrinti, kad su ES sistema būtų suderinti įgyvendinimo teisės aktuose nurodomi pagrindiniai Konstitucijoje nustatytos subalansuoto biudžeto taisyklės aspektai, įskaitant tinkamas įvairių lygių valdžios institucijų koordinavimo priemones. Toliau siekti ilgalaikio viešųjų išlaidų veiksmingumo ir kokybės gerinimo, atliekant numatytas išlaidų peržiūras ir įgyvendinant 2011 m. Sanglaudos veiksmų planą, kurio tikslas – pagerinti ES fondų lėšų įsisavinimą ir valdymą, visų pirma Pietų Italijoje.

               3.

               Imtis papildomų veiksmų sprendžiant jaunimo nedarbo problemą, įskaitant švietimo sistemą labiau pritaikant prie darbo rinkos poreikių, sudarant palankias sąlygas perėjimui į darbo rinką, taip pat remiant besikuriančias įmones ir skatinant darbuotojų samdymą. Įgūdžius ir kvalifikacijas pripažinti visoje šalyje, taip skatinant darbuotojų judumą. Imtis priemonių mažinant tretinio mokslo įstaigų ir mokyklų nebaigimo lygį.

               4.

               Nedelsiant priimti darbo rinkos reformą, siekiant spręsti darbo rinkos segmentacijos problemą ir nustatyti integruotą bedarbio pašalpų sistemą. Imtis papildomų veiksmų skatinant aktyvesnį moterų dalyvavimą darbo rinkoje, visų pirma teikiant vaikų ir vyresnio amžiaus žmonių priežiūros paslaugas. Stebėti ir prireikus stiprinti naujos darbo užmokesčio nustatymo sistemos įgyvendinimą siekiant prisidėti prie darbo užmokesčio augimo ir našumo suderinimo sektorių ir bendrovių lygiu.

               5.

               Tęsti kovą su mokesčių vengimu. Kovoti su šešėline ekonomika ir nedeklaruojamu darbu, pavyzdžiui, dažniau atliekant patikrinimus ir vykdant kontrolę. Imtis priemonių, kad būtų susiaurinta atleidimo nuo mokesčių, nuolaidų ir lengvatinių PVM tarifų taikymo sritis ir supaprastintas mokesčių kodeksas. Imtis papildomų priemonių, kad mokesčių našta nuo kapitalo ir darbo būtų perkelta juos pakeičiant nuosavybės, vartojimo ir aplinkos mokesčiais.

               6.

               Įgyvendinti priimtas paslaugų sektoriaus liberalizavimo ir supaprastinimo priemones. Toliau dėti pastangas siekiant pagerinti patekimą į rinką tinklų pramonės šakose, taip pat infrastruktūros pajėgumus ir tarpusavio jungtis. Labiau supaprastinti verslo reguliavimo sistemą ir stiprinti administracinius gebėjimus. Gerinti galimybes pasinaudoti finansinėmis priemonėmis, pirmiausia nuosavu kapitalu, kad būtų finansuojamos augančios įmonės ir inovacijos. Įgyvendinti numatytą civilinės teisenos sistemos pertvarkymą ir skatinti naudoti alternatyvaus ginčų sprendimo priemones.

      Priimta Briuselyje 2012 m. liepos 10 d.

            Tarybos vardu

            Pirmininkas

         V. SHIARLY

      (1)  OL L 209, 1997 8 2, p. 1.

      (2)  OL L 306, 2011 11 23, p. 25.

      (3)  Toliau taikomos 2012 metais pagal 2012 m. balandžio 26 d. Tarybos sprendimą 2012/238/ES dėl valstybių narių užimtumo politikos gairių (OL L 119, 2012 5 4, p. 47).

      (4)  OL C 215, 2011 7 21, p. 4.

      (5)  Pagal ciklą pakoreguotas balansas (atėmus vienkartines ir laikinąsias priemones), Komisijos tarnybų perskaičiuotas remiantis programoje pateikta informacija ir taikant bendrai sutartą metodiką.

      (6)  Pagal Reglamento (EB) Nr. 1466/97 5 straipsnio 2 dalį.


title: 2004 m. gruodžio 28 d. Komisijos rekomendacija papildanti rekomendaciją 96/129/EB dėl Europos šaunamojo ginklo leidimotekstas svarbus EEE

text:
               12.1.2005

               LT

               Europos Sąjungos oficialusis leidinys

               L 9/1

      KOMISIJOS REKOMENDACIJA

   2004 m. gruodžio 28 d.
   papildanti rekomendaciją 96/129/EB dėl Europos šaunamojo ginklo leidimo
   (tekstas svarbus EEE)
   (2005/11/EB)
   EUROPOS BENDRIJŲ KOMISIJA,
   atsižvelgdama į Europos bendrijos steigimo sutartį, ypač į jos 211 straipsnio antrą įtrauką,
   kadangi

               (1)

               1991 m. birželio 18 d. Tarybos direktyvoje 91/477/EEB dėl ginklų įsigijimo ir laikymo kontrolės (1) numatytas Europos šaunamojo ginklo leidimo įvedimas.

               (2)

               1993 m. vasario 25 d. Komisijos rekomendacijoje 93/216/EEB dėl Europos šaunamojo ginklo leidimo (2) ir 1996 m. sausio12 d. Komisijos rekomendacijoje 96/129/EB, papildančioje rekomendaciją 93/216/EEB dėl Europos šaunamojo ginklo leidimo (3), Komisija paragino valstybes nares išduoti tokį dokumentą, kuris atitiktų prie minėtųjų rekomendacijų pridedamą pavyzdį.

               (3)

               Šis Europos šaunamojo ginklo leidimo pavyzdys turi būti pakeistas dėl naujų valstybių narių įstojimo,

         REKOMENDUOJA, KAD:
   1 straipsnis
   Čekijos Respublika, Estijos Respublika, Kipro Respublika, Latvijos Respublika, Lietuvos Respublika, Vengrijos Respublika, Maltos Respublika, Lenkijos Respublika, Slovėnijos Respublika ir Slovakijos Respublika išduoda Europos šaunamojo ginklo leidimą, atitinkantį priede pateikiamą pavyzdį.
   2 straipsnis
   Kitos valstybės narės, jau išduodančios Europos šaunamojo ginklo leidimą, atitinkantį rekomendacijos 96/129/EEB priede pateikiamą pavyzdį, šiame priede pateikiamo pavyzdžio leidimą išduoda laipsniškai, kol nebus išnaudotos ankstesnio pavyzdžio kortelių atsargos, ir ne vėliau kaip iki 2006 m. gegužės 1 d.

      Priimta Briuselyje, 2004 m. gruodžio 28 d.

            Komisijos vardu

         Günter VERHEUGEN

            Pirmininko pavaduotojas

      (1)  OL L 256, 1991 9 13, p. 51.

      (2)  OL L 93, 1993 4 17, p. 39.

      (3)  OL L 30, 1996 2 8, p. 47.

      PRIEDAS
      Europos šaunamojo ginklo leidimo (1996 m. pavyzdys) pakeitimas, įvedant lingvistinius pakeitimus, reikalingus dėl 2004 m. gegužės 1 d. įvykusios plėtros.


				|

		52013DC0356

			Rekomendacija TARYBOS REKOMENDACIJA dėl 2013 m. Estijos nacionalinės reformų programos su Tarybos nuomone dėl 2012–2017 m. Estijos stabilumo programos /* COM/2013/0356 final - 2013/ () */

Rekomendacija
TARYBOS REKOMENDACIJA
dėl 2013 m. Estijos nacionalinės
reformų programos
su Tarybos nuomone dėl 2012–2017 m. Estijos stabilumo programos
EUROPOS SĄJUNGOS TARYBA,
atsižvelgdama į Sutartį dėl
Europos Sąjungos veikimo, ypač į jos 121 straipsnio 2 dalį
ir 148 straipsnio 4 dalį,
atsižvelgdama į 1997 m. liepos 7 d.
Tarybos reglamentą (EB) Nr. 1466/97 dėl biudžeto būklės
priežiūros stiprinimo ir ekonominės politikos priežiūros bei
koordinavimo[1],
ypač į jo 5 straipsnio 2 dalį,
atsižvelgdama į Europos Komisijos
rekomendaciją[2],
atsižvelgdama į Europos Parlamento
rezoliucijas[3],
atsižvelgdama į Europos Vadovų
Tarybos išvadas,
atsižvelgdama į Užimtumo komiteto
nuomonę,
pasikonsultavusi su Ekonomikos ir finansų
komitetu,
kadangi:
(1)       2010 m. kovo 26 d.
Europos Vadovų Taryba pritarė Komisijos pasiūlymui
įgyvendinti naują augimo ir darbo vietų kūrimo
strategiją „Europa 2020“, grindžiamą geresniu ekonominės
politikos koordinavimu, ir daugiausia dėmesio skirti toms svarbioms
sritims, kuriose reikia imtis veiksmų, kad būtų stiprinamas
Europos tvaraus augimo ir konkurencingumo potencialas;
(2)       2010 m. liepos
13 d., remdamasi Komisijos pasiūlymais, Taryba priėmė
rekomendaciją dėl valstybių narių ir Sąjungos
bendrųjų ekonominės politikos gairių (2010–2014 m.), o
2010 m. spalio 21 d. – sprendimą dėl valstybių
narių užimtumo politikos gairių[4],
kurios kartu sudaro integruotas gaires. Į šias integruotas gaires
valstybių narių paprašyta atsižvelgti formuojant nacionalinę
ekonominę ir užimtumo politiką;
(3)       2012 m. birželio
29 d. valstybių ir vyriausybių vadovai nusprendė priimti
Susitarimą dėl ekonomikos augimo ir darbo vietų kūrimo,
kuriuo nustatė nuoseklią nacionalinių, ES ir euro zonos
veiksmų, naudojant visus galimus svertus, priemones ir politikos
strategijas, sistemą. Jie nutarė, kokių veiksmų
reikėtų imtis valstybių narių lygmeniu, visų pirma
išreikšdami tvirtą įsipareigojimą siekti strategijos „Europa
2020“ tikslų ir įgyvendinti konkrečioms šalims skirtas
rekomendacijas;
(4)       2012 m. liepos 6 d.
Taryba priėmė rekomendaciją dėl Estijos 2012 m.
nacionalinės reformų programos ir nuomonę dėl atnaujintos
2011–2015 m. Estijos stabilumo programos;
(5)       2012 m. lapkričio
28 d. Komisija priėmė metinę augimo apžvalgą[5], kuria pradedamas 2013 m.
Europos ekonominės politikos koordinavimo semestras. Be to, 2012 m.
lapkričio 28 d. Komisija pagal Reglamentą (ES)
Nr. 1176/2011 dėl makroekonominių disbalansų prevencijos ir
naikinimo priėmė Įspėjimo mechanizmo ataskaitą[6], kurioje nenurodė, kad
Estija yra viena iš valstybių narių, dėl kurios reikės
parengti nuodugnią apžvalgą;
(6)       2013 m. kovo 14 d. Europos
Vadovų Taryba patvirtino prioritetus, kuriais turi būti užtikrintas
finansinis stabilumas, fiskalinis konsolidavimas ir ekonomikos augimo skatinimo
veiksmai. Ji pabrėžė, kad reikia vykdyti diferencijuotą,
ekonomikos augimą skatinantį fiskalinį konsolidavimą,
atkurti įprastas skolinimo ekonomikai sąlygas, skatinti ekonomikos
augimą ir konkurencingumą, spręsti nedarbo problemą, šalinti
socialines krizės pasekmes ir modernizuoti viešąjį
administravimą;
(7)       2013 m. balandžio
30 d. Estija pateikė 2013 m. atnaujintą 2012–2017 m.
stabilumo programą ir 2013 m. nacionalinę reformų programą.
Siekiant atsižvelgti į abiejų programų sąsają, jos
vertintos vienu metu;
(8)       remdamasi 2013 m.
stabilumo programos vertinimu pagal Tarybos reglamentą (EB)
Nr. 1466/97, Taryba mano, kad makroekonominis scenarijus, kuriuo
grindžiamos programoje pateiktos biudžeto projekcijos, 2013–2014 m. yra
tikėtinas – numatoma, kad realus BVP vidutiniškai didės apie
3,3 %. Komisijos 2013 m. pavasario prognozėje numatyta, kad
2013–2014 m. BVP augs 3,5 %. 2012 m. Estija pasiekė
0,3 % BVP nominalų biudžeto deficitą. Programoje patvirtinamas
ankstesnis vidutinės trukmės laikotarpio tikslas – struktūrinis
perteklius. Tai platesnio užmojo tikslas, nei reikalaujama Stabilumo ir augimo
paktu. 2012 m. Estijos struktūrinis balansas buvo perteklinis, šalis
savo vidutinės trukmės laikotarpio tikslą pasiekė vienais
metais anksčiau, nei numatyta jos ankstesnėje programoje. Stabilumo
programoje išdėstytos biudžeto strategijos tikslas – užtikrinti
tvarią fiskalinę politiką, kuri padėtų siekti
subalansuoto augimo nenukrypstant nuo vidutinės trukmės laikotarpio
tikslo ir užtikrinant pakankamas fiskalines atsargas bei mažesnę darbo
apmokestinimo naštą. Programoje numatyta, kad 2013 m. planuojamas
nominalus deficitas (0,5 % BVP) prognozės laikotarpiu mažės,
2014 m. taps neutralus, o vėliau – virs pertekliumi. Iš bendro
perskaičiuoto struktūrinio balanso vertinimo, įskaitant
išlaidų kriterijaus analizę, matyti, kad Estija 2013 m. nuo
vidutinės trukmės laikotarpio tikslo smarkiai nenukrypsta, o
2014 m. vėl pasieks struktūrinį perteklių. Skolos
santykis gerokai mažesnis nei 60 % BVP, ir, remiantis programa,
greičiausiai nuo 2013 m. mažės iki maždaug 9 % 2015–2016 m.
Pagal Sutarties dėl stabilumo, koordinavimo ir valdymo reikalavimus Estija
2013 m. planuoja nustatyti struktūrinio biudžeto balanso
taisyklę. Įsigaliojusią biudžeto taisyklę reikėtų
papildyti sustiprinant įpareigojamąjį daugiamečių
išlaidų tikslų pobūdį;
(9)       kalbant apie darbo
rinką, nors užimtumas toliau auga, augimą stabdo likusios
kliūtys, įskaitant nemažėjantį jaunimo ir ilgalaikį
nedarbą, gebėjimų paklausos ir pasiūlos neatitiktį,
didėjantį darbo jėgos trūkumą, įskaitant darbo
jėgos nuostolius dėl ilgalaikių sveikatos problemų.
Reikėtų kurti lankstesnę ir tikslingesnę socialinių
išmokų sistemą, pagal kurią paramos paslaugos ir paskatos
galėtų būti teikiamos bedarbiams ir neaktyviems asmenims, kurie
galėtų vėl įsidarbinti, o siekiant padėti asmenims,
kuriems labiausiai to reikia, būtų stiprinamos aktyvumo skatinimo
priemonės. Šeimos politikos išlaidų ekonominis efektyvumas
galėtų būti pagerintas, kad nedarytų poveikio biudžetui;
vienas iš būdų – lėšų skyrimas ne tėvystės
išmokoms, o veiksmingesnėms priemonėms, kaip antai vaikų
priežiūros paslaugos, o tai galėtų daryti teigiamą
poveikį moterų užimtumui. Siekiant akivaizdesnių regionų
ekonominės plėtros rezultatų, plėtrą reikėtų
labiau koordinuoti;
(10)     švietimo ir mokymo srityje
Estija 2012 m. rekomendacijas įgyvendino iš dalies; aukštojo mokslo
reforma patvirtinta 2012 m., o naują visapusišką profesinio
rengimo ir mokymo reformą numatyta priimti 2013 m. Ypatingą dėmesį
reikės skirti pakankamam socialinių partnerių dalyvavimui, kad
profesinio rengimo studentams būtų užtikrinta pakankamai
gamybinės praktikos vietų. Dar neįvykdytas svarbus vidurinio
ugdymo paslaugų racionalizavimo įsipareigojimas. Palyginti didelio
jaunimo nedarbo problemą reikėtų spręsti, atsižvelgiant
į didelę asmenų, neturinčių vidurinio ar aukštesnio
lygmens profesinio išsilavinimo, dalį. Nepakankamai sprendžiama žemos
kvalifikacijos darbuotojų galimybės dalyvauti mokymosi visą
gyvenimą veikloje problema, o jauniems bedarbiams skirtos priemonės
ne visada tiksliai atitinka darbo rinkos poreikius. Dabartinis viešojo
mokslinių tyrimų sektoriaus ir ekonomikos atotrūkis toliau
stabdo produktyvumo augimą ir daro poveikį Estijos konkurencingumui.
Be to, dėl ekonomikos mažumo tebėra sudėtinga
internacionalizuoti ir suskirstyti pagal prioritetus mokslinių tyrimų
ir inovacijų sistemą;
(11)     energijos vartojimo
intensyvumas Estijoje ir toliau labai didelis. Nors vyriausybė
ėmėsi tam tikrų veiksmų, šias pastangas reikia tęsti
ir didinti, skiriant didesnį dėmesį gyvenamųjų
pastatų renovacijai. Estijos naujų automobilių parko energijos
vartojimo intensyvumas yra pats didžiausias Europos Sąjungoje ir,
nepaisant augančio degalų akcizo, vartotojų įpročiai
nesikeičia. Jei nebus imtasi papildomų priemonių, ypač
transporto ir būsto srityje, Estija greičiausiai neįvykdys savo
šiltnamio efektą sukeliančių dujų mažinimo tikslo.
Atsižvelgiant į tai, kad tarptautinių jungčių nepakanka,
Estijos energijos rinka ir toliau yra palyginti izoliuota;
(12)     paslaugos, kurias vietos
valdžios institucijos yra teisiškai įpareigotos teikti, daugumoje
sektorių yra teikiamos neveiksmingai, ypač tai pasakytina apie
ilgalaikę priežiūrą, šeimų rėmimo paslaugas, sveikatos
priežiūrą, švietimą ir transportą. Tokią
padėtį lemia prasti vietos valdžios institucijų administraciniai
gebėjimai, taip pat vietos valdžios institucijų pajamų ir
pavestų pareigų neatitiktis. Dar neparengta jokio perspektyvaus plano
vietos valdžiai tobulinti;
(13)     atsižvelgdama į Europos
semestrą, Komisija atliko išsamią Estijos ekonominės politikos
analizę. Ji įvertino stabilumo programą ir nacionalinę
reformų programą. Komisija įvertino ne tik jų svarbą
tvariai fiskalinei ir socialinei bei ekonominei Estijos politikai, bet ir tai,
kaip laikomasi ES taisyklių ir gairių, nes ES priemonėmis
prisidedant prie būsimų nacionalinių sprendimų būtina
stiprinti bendrą Europos Sąjungos ekonomikos valdymą. Jos
rekomendacijos atsižvelgiant į Europos semestrą pateiktos toliau
išdėstytose 1–5 rekomendacijose;
(14)     atsižvelgdama į šį
vertinimą, Taryba išnagrinėjo Estijos stabilumo programą ir savo
nuomonę[7]
visų pirma pateikė toliau išdėstytoje 1 rekomendacijoje;
(15)     atsižvelgdama į Europos
semestrą, Komisija taip pat atliko visos euro zonos ekonominės
politikos analizę. Remdamasi šios analizės rezultatais, Komisija
paskelbė konkrečias rekomendacijas toms valstybėms narėms,
kurių valiuta yra euro. Estija, kaip ir kitos šalys, turėtų
užtikrinti visišką šių rekomendacijų įgyvendinimą
laiku,
REKOMENDUOJA Estijai 2013–2014 m. imtis
šių veiksmų:
1.       Vykdyti augimą skatinančią
fiskalinę politiką ir, kaip numatyta, išlaikyti patikimą
fiskalinę būklę, kuria užtikrinamas vidutinės trukmės
laikotarpio biudžeto tikslo įgyvendinimas per programos laikotarpį.
Numatomą taikyti biudžeto taisyklę papildyti labiau
įpareigojančiomis daugiamečių išlaidų taisyklėmis
pagal vidutinės trukmės laikotarpio biudžeto sistemą ir toliau
gerinti viešųjų išlaidų veiksmingumą.
2.       Didinti paskatas dirbti, labiau
suderinant įvairias socialinių išmokų sistemas, o išmokas
skirstant lanksčiau ir tikslingiau. Tobulinti socialinių
paslaugų, įskaitant vaikų priežiūrą, teikimą,
kartu didinant šeimos politikos veiksmingumą ir ekonominį
efektyvumą. Stiprinti aktyvumo skatinimo priemones, kad ilgalaikiams
bedarbiams, taip pat negalios ir nedarbingumo išmokų (kuriomis
kompensuojamas darbo užmokestis) gavėjams būtų lengviau
grįžti į darbo rinką. Nustatyti koordinuotą
strategiją, pagal kurią regionuose, kuriems būdingas didesnis
nedarbas, būtų skatinama ekonominė plėtra.
3.       Tęsti veiksmus, kuriais didinama
švietimo ir mokymo sistemų atitiktis darbo rinkos poreikiams,
įskaitant aktyvesnį socialinių partnerių dalyvavimą ir
tikslinių priemonių jaunimo nedarbui mažinti įgyvendinimą.
Smarkiai padidinti žemos kvalifikacijos darbuotojų dalyvavimą
mokymosi visą gyvenimą veikloje. Dėti daugiau pastangų
siekiant suskirstyti pagal prioritetus ir internacionalizuoti mokslinių
tyrimų ir inovacijų sistemas ir didinti įmonių, aukštojo
mokslo ir mokslinių tyrimų įstaigų bendradarbiavimą.
4.       Gerinti energijos vartojimo
efektyvumą, visų pirma pastatų ir transporto, ir stiprinti
aplinkos srities paskatas, susijusias su transporto priemonėmis ir
atliekomis, apsvarstant automobilių apmokestinimą ir (arba)
degalų akcizų pakėlimą. Paspartinti tarptautinių
energijos jungčių plėtojimą siekiant diversifikuoti
energijos šaltinius ir skatinti konkurenciją energijos rinkoje.
5.       Tinkamiau derinti vietos valdžios
institucijų pajamas ir pavestas pareigas. Didinti vietos valdžios
institucijų efektyvumą ir užtikrinti, kad vietos valdžios
institucijos teiktų kokybiškas paslaugas.
Priimta Briuselyje
                                                                       Tarybos
vardu
                                                                       Pirmininkas
[1]               OL L 209, 1997 8 2, p. 1.
[2]               COM(2013) 356 final.
[3]               P7_TA(2013) 0052 ir P7_TA(2013) 0053.
[4]               2013 m. balandžio 22 d. Tarybos sprendimas
2013/208/ES.
[5]               COM(2012) 750 final.
[6]               COM(2012) 751 final.
[7]               Pagal Tarybos reglamento (EB) Nr. 1466/97
5 straipsnio 2 dalį.


title: 2007 m. birželio 13 d. Komisijos rekomendacija, nustatanti veiksmus, skirtus Tarybos reglamento (EB) Nr. 338/97 dėl laukinės faunos ir floros rūšių apsaugos kontroliuojant jų prekybą vykdymui (pranešta dokumentu Nr. C(2007) 2551)

text:
               20.6.2007

               LT

               Europos Sąjungos oficialusis leidinys

               L 159/45

      KOMISIJOS REKOMENDACIJA

   2007 m. birželio 13 d.
   nustatanti veiksmus, skirtus Tarybos reglamento (EB) Nr. 338/97 dėl laukinės faunos ir floros rūšių apsaugos kontroliuojant jų prekybą vykdymui
   (pranešta dokumentu Nr. C(2007) 2551)
   (2007/425/EB)
   EUROPOS BENDRIJŲ KOMISIJA,
   atsižvelgdama į Europos bendrijos steigimo sutartį, ypač į jos 211 straipsnį,
   kadangi:

               (1)

               Neteisėta prekyba į 1996 m. gruodžio 9 d. Tarybos reglamentą (EB) Nr. 338/97 dėl laukinės faunos ir floros rūšių apsaugos kontroliuojant jų prekybą (1), įgyvendinantį Nykstančių laukinių faunos ir floros rūšių tarptautinės prekybos konvenciją (toliau - CITES), įtrauktų rūšių egzemplioriais daro didelę žalą laukinės gyvūnijos ir augalijos ištekliams, mažina laukinės gyvūnijos ir augalijos valdymo programų veiksmingumą, kenkia teisėtai, tvariai prekybai ir kelia grėsmę tvariai plėtrai, ypač daugelyje besivystančios ekonomikos šalių tiekėjų.

               (2)

               Svarbu šalinti pagrindines neteisėtos prekybos laukiniais gyvūnais ir augalais priežastis, siekiant sustiprinti reglamento vykdymo pastangas.

               (3)

               Vadovaudamosi Reglamento (EB) Nr. 338/97 14 straipsniu, valstybės narės imasi atitinkamų priemonių, kad užtikrintų Reglamento (EB) Nr. 338/97 laikymąsi ir vykdymą, o prireikus – teisinių veiksmų taikymą.

               (4)

               Vadovaudamosi Reglamento (EB) Nr. 338/97 15 straipsniu, valstybės narės ir Komisija privalo užtikrinti, kad būtų imtasi reikiamų priemonių supažindinti visuomenę su CITES ir šio reglamento įgyvendinimo nuostatomis.

               (5)

               Vadovaudamosi Reglamento (EB) Nr. 338/97 16 straipsniu, valstybės narės privalo užtikrinti, kad už reglamento pažeidimus būtų taikomos pažeidimo pobūdį ir sunkumą atitinkančios sankcijos.

               (6)

               Pagal nusistovėjusią Teisingumo Teismo praktiką valstybės narės pačios turi užtikrinti, kad bausmės už Bendrijos teisės pažeidimus būtų veiksmingos, atgrasančios ir proporcingos.

               (7)

               Vadovaujantis EB sutarties 10 straipsniu, kad būtų užtikrintas veiksmingas Reglamento (EB) Nr. 338/97 vykdymas, labai svarbus valstybių narių ir jų institucijų vykdomas koordinavimas ir bendradarbiavimas.

               (8)

               Reglamento (EB) Nr. 338/97 taikymui reikalingas tarptautinis bendradarbiavimas, kuris taip pat labai svarbus įgyvendinant CITES uždavinius.

               (9)

               2006 m. lapkričio mėn. paskelbtame Komisijos atliktame ES reglamentų dėl prekybos laukiniais gyvūnais ir augalais vykdymo 25 Europos Sąjungos valstybėse narėse tyrime pripažįstama, kad siekiant palengvinti Reglamento (EB) Nr. 338/97 taikymą, reikia nustatyti prioritetines bendro darbo sritis ir parengti bendras gaires.

               (10)

               2006 m. gruodžio mėn. vykusiame posėdyje priimtomis išvadomis dėl biologinės įvairovės nykimo stabdymo (2) Taryba ragina valstybes nares stiprinti kovos su neteisėta prekyba CITES išvardytomis rūšimis pastangas, o valstybes nares ir Komisiją – stiprinti koordinuotą atsaką ir CITES vykdymo veiksmus.

               (11)

               Šioje rekomendacijoje išdėstyti veiksmai atspindi diskusijas, vykusias Reglamento (EB) Nr. 338/97 14 straipsniu įsteigtoje Vykdymo grupėje ir to paties reglamento 18 straipsniu įsteigtame Laukinės faunos ir floros prekybos komitete,

         REKOMENDUOJA:

               I.

               Valstybės narės turėtų vykdyti šioje rekomendacijoje nurodytus veiksmus, siekdamos palengvinti Reglamento (EB) Nr. 338/97 vykdymą.

               II.

               Siekdamos sustiprinti vykdymo gebėjimus, valstybės narės turėtų imtis tokių veiksmų:

                           a)

                           priimti nacionalinius vykdymo koordinavimo veiksmų planus; juose turėtų būti pateikti aiškiai apibrėžti uždaviniai ir terminai, jie taip pat turėtų būti suderinti bei reguliariai peržiūrimi;

                           b)

                           užtikrinti, kad visos susijusios vykdomosios agentūros turėtų Reglamento (EB) Nr. 338/97 vykdymui reikalingus finansinius ir žmogiškuosius išteklius ir galimybę naudotis specializuota įranga ir reikiama patirtimi;

                           c)

                           užtikrinti, kad bausmės už Reglamento (EB) Nr. 338/97 pažeidimus atgrasintų nuo prekybos laukiniais gyvūnais ir augalais pažeidimų, pagal nusistovėjusią Teisingumo Teismo praktiką būtų nuosekliai taikomos, ypač atsižvelgiant, inter alia, į egzempliorių rinkos vertę, su pažeidimu susijusios rūšies išsaugojimo vertę ir atsiradusias išlaidas;

                           d)

                           siekiant įgyvendinti c punktą rengti mokymus arba informavimo renginius vykdomosioms agentūroms, prokuratūroms ir teismams;

                           e)

                           užtikrinti, kad visos atitinkamos vykdomosios agentūros galėtų dalyvauti reikiamuose mokymuose apie Reglamentą (EB) Nr. 338/97 ir rūšių nustatymą;

                           f)

                           užtikrinti, kad visuomenei ir suinteresuotosioms šalims būtų teikiama tinkama informacija, ypač siekiant informuoti apie neigiamą neteisėtos prekybos laukiniais gyvūnais ir augalais poveikį;

                           g)

                           be Reglamentu (EB) Nr. 338/97 reikalaujamų patikrinimų sienos kirtimo punktuose užtikrinti vykdymą šalies viduje, ypač nuolat tikrinant prekiautojus ir laikytojus, pavyzdžiui, naminių gyvūnėlių parduotuves, veisėjus ir daigynus;

                           h)

                           sistemingai naudoti rizikos ir operatyvinės informacijos vertinimus siekiant užtikrinti išsamius patikrinimus sienos kirtimo punktuose ir šalies viduje;

                           i)

                           užtikrinti, kad būtų patalpos sulaikytų ar konfiskuotų gyvų egzempliorių laikinai priežiūrai bei mechanizmai ilgalaikiam jų priėmimui, jo prireikus.

               III.

               Siekdamos sustiprinti bendradarbiavimą ir informacijos mainus, valstybės narės turėtų imtis tokių veiksmų:

                           a)

                           nustatyti procedūras, skirtas vykdymui tarp visų atitinkamų nacionalinių institucijų koordinuoti, inter alia, steigiant tarpagentūrinius komitetus bei pasirašant susitarimo memorandumus ir kitus tarpinstitucinio bendradarbiavimo susitarimus;

                           b)

                           padidinti galimybes atitinkamiems vykdomiesiems pareigūnams naudotis esamais ištekliais, priemonėmis ir ryšių kanalais keičiantis su Reglamento (EB) Nr. 338/97 ir CITES vykdymu susijusia informacija, kad visų lygių vykdomieji pareigūnai, įskaitant pasienio pareigūnus, turėtų visą reikiamą informaciją;

                           c)

                           įsteigti nacionalinius informacijos centrus, kurie keistųsi informacija apie prekybą laukiniais gyvūnais ir augalais bei operatyvine informacija;

                           d)

                           keistis tinkama informacija apie svarbias tendencijas, sulaikymus ir teismo bylas nuolatiniuose Vykdymo grupės posėdžiuose ir tarp jų;

                           e)

                           bendradarbiauti su atitinkamomis kitų valstybių narių vykdomosiomis agentūromis pažeidimų pagal Reglamentą (EB) Nr. 338/97 tyrimo klausimais;

                           f)

                           naudotis Europos kovos su sukčiavimu tarnybos ryšių ir koordinavimo priemonėmis bei žiniomis, koordinuojant tyrimus Bendrijos lygmeniu;

                           g)

                           keistis informacija apie bausmes už prekybos laukiniais gyvūnais ir augalais pažeidimus, siekiant užtikrinti jų taikymo nuoseklumą;

                           h)

                           padėti didinti Reglamento (EB) Nr. 338/97 taikymo gebėjimus kitose valstybėse narėse, įskaitant mokymo programas bei mokymo vadovėlių ir medžiagos mainus;

                           i)

                           leisti kitoms valstybėms narėms naudotis turimomis visuomenei ir suinteresuotosioms šalims skirtomis informavimo priemonėmis ir medžiaga;

                           j)

                           padėti kitoms valstybėms narėms laikinai prižiūrint ar ilgam laikui priimant sulaikytus ar konfiskuotus gyvus egzempliorius;

                           k)

                           palaikyti ryšius su CITES valdymo institucijomis ir teisėsaugos institucijomis Bendrijai nepriklausančiose kilmės, tranzito ir vartojimo šalyse bei su CITES sekretoriatu, TKPO Interpolu ir Pasaulio muitinių organizacija siekiant padėti nustatyti neteisėtos prekybos laukiniais gyvūnais ir augalais atvejus, sustabdyti ją ir užkirsti jai kelią keičiantis informacija ir operatyvine informacija;

                           l)

                           teikti rekomendacijas ir pagalbą CITES valdymo institucijoms ir teisėsaugos institucijoms Bendrijai nepriklausančiose kilmės, tranzito ir vartojimo šalyse siekiant palengvinti teisėtą ir tvarią prekybą teisingai laikantis procedūrų;

                           m)

                           paremti gebėjimų stiprinimo programas trečiosiose šalyse, siekiant pagerinti CITES įgyvendinimą ir vykdymą, inter alia, panaudojant vystomojo bendradarbiavimo lėšas ir atsižvelgiant į būsimą Pagalbos prekybai strategiją (3);

                           n)

                           skatinti tarpregioninį bendradarbiavimą kovojant su neteisėta prekyba laukiniais gyvūnais ir augalais, inter alia, prisijungiant prie kitų regioninių ir subregioninių iniciatyvų.

               IV.

               Informacija apie šios rekomendacijos pagrindu taikomas priemones Komisijai turėtų būti pateikta tuo pat metu, kaip ir Reglamento (EB) Nr. 338/97 15 straipsnio 4 dalies c punkte nurodyta informacija.

      Priimta Briuselyje, 2007 m. birželio 13 d.

            Komisijos vardu

         Stavros DIMAS

            Komisijos narys

      (1)  OL L 61, 1997 3 3, p. 1. Reglamentas su paskutiniais pakeitimais, padarytais Komisijos reglamentu (EB) Nr. 1332/2005 (OL L 215, 2005 8 19, p. 1).

      (2)  2006 m. gruodžio 18 d. vykęs 2773-iasis Aplinkos tarybos posėdis.

      (3)  Komisijos komunikatas Tarybai, Europos Parlamentui, Europos ekonomikos ir socialinių reikalų komitetui ir Regionų komitetui „ES pagalbos prekybai strategijos kūrimas – Komisijos indėlis“ (COM(2007) 163).


title: 2014 m. liepos 8 d. Tarybos rekomendacija dėl 2014 m. Čekijos nacionalinės reformų programos su Tarybos nuomone dėl 2014 m. Čekijos konvergencijos programos

text:
               29.7.2014

               LT

               Europos Sąjungos oficialusis leidinys

               C 247/12

         TARYBOS REKOMENDACIJA
   2014 m. liepos 8 d.
   dėl 2014 m. Čekijos nacionalinės reformų programos su Tarybos nuomone dėl 2014 m. Čekijos konvergencijos programos
   2014/C 247/03
   EUROPOS SĄJUNGOS TARYBA,
   atsižvelgdama į Sutartį dėl Europos Sąjungos veikimo, ypač į jos 121 straipsnio 2 dalį ir 148 straipsnio 4 dalį,
   atsižvelgdama į 1997 m. liepos 7 d. Tarybos reglamentą (EB) Nr. 1466/97 dėl biudžeto būklės priežiūros stiprinimo ir ekonominės politikos priežiūros bei koordinavimo (1), ypač į jo 9 straipsnio 2 dalį,
   atsižvelgdama į Europos Komisijos rekomendaciją,
   atsižvelgdama į Europos Parlamento rezoliucijas,
   atsižvelgdama į Europos Vadovų Tarybos išvadas,
   atsižvelgdama į Užimtumo komiteto nuomonę,
   atsižvelgdama į Ekonomikos ir finansų komiteto nuomonę,
   atsižvelgdama į Socialinės apsaugos komiteto nuomonę,
   atsižvelgdama į Ekonominės politikos komiteto nuomonę,
   kadangi:

               (1)

               2010 m. kovo 26 d. Europos Vadovų Taryba pritarė Komisijos pasiūlymui įgyvendinti naują ekonomikos augimo ir darbo vietų kūrimo strategiją „Europa 2020“, grindžiamą geresniu ekonominės politikos koordinavimu, daugiausia dėmesio skiriant toms svarbioms sritims, kuriose reikia imtis veiksmų, kad būtų stiprinamas Europos tvaraus augimo ir konkurencingumo potencialas;

               (2)

               2010 m. liepos 13 d. Taryba, remdamasi Komisijos pasiūlymais, priėmė Rekomendaciją dėl valstybių narių ir Sąjungos bendrųjų ekonominės politikos gairių (2010–2014 m.), o 2010 m. spalio 21 d. ji priėmė sprendimą dėl valstybių narių užimtumo politikos gairių (2), kurios kartu sudaro „integruotas gaires“. Į šias integruotas gaires valstybių narių paprašyta atsižvelgti formuojant nacionalinę ekonominę ir užimtumo politiką;

               (3)

               2012 m. birželio 29 d. valstybių narių valstybių ar vyriausybių vadovai nusprendė priimti Susitarimą dėl ekonomikos augimo ir darbo vietų kūrimo, kuriuo nustatė nuoseklią nacionalinių, ES ir euro zonos veiksmų, naudojant visus galimus svertus, priemones ir politikos strategijas, sistemą. Jie nutarė, kokių veiksmų reikėtų imtis valstybių narių lygmeniu, visų pirma išreikšdami tvirtą įsipareigojimą siekti strategijos „Europa 2020“ tikslų ir įgyvendinti konkrečioms šalims skirtas rekomendacijas;

               (4)

               2013 m. liepos 9 d. Taryba priėmė rekomendaciją (3) dėl Čekijos 2013 m. nacionalinės reformų programos ir pateikė nuomonę dėl Čekijos atnaujintos 2012–2016 m. konvergencijos programos;

               (5)

               2013 m. lapkričio 13 d. Komisija priėmė metinę augimo apžvalgą, kuria pradedamas 2014 m. Europos ekonominės politikos koordinavimo semestras. Be to, 2013 m. lapkričio 13 d. Komisija, remdamasi Europos Parlamento ir Tarybos reglamentu (ES) Nr. 1176/2011 (4), priėmė Įspėjimo mechanizmo ataskaitą, kurioje Čekija nebuvo nurodyta kaip viena iš valstybių narių, dėl kurios bus rengiama nuodugni apžvalga;

               (6)

               2013 m. gruodžio 20 d. Europos Vadovų Taryba patvirtino prioritetus, kuriais turi būti užtikrintas finansinis stabilumas, fiskalinis konsolidavimas ir ekonomikos augimo skatinimo veiksmai. Ji pabrėžė, kad reikia vykdyti diferencijuotą, ekonomikos augimui palankų fiskalinį konsolidavimą, atkurti įprastas skolinimo ekonomikai sąlygas, skatinti ekonomikos augimą ir konkurencingumą, mažinti nedarbą, šalinti socialinius krizės padarinius ir modernizuoti viešąjį administravimą;

               (7)

               2014 m. balandžio 16 d. Čekija pateikė 2014 m. nacionalinę reformų programą, o 2014 m. balandžio 28 d. – 2014 m. konvergencijos programą. Siekiant atsižvelgti į abiejų programų sąsajas, jos vertintos vienu metu;

               (8)

               2014 m. konvergencijos programoje nustatytas biudžeto strategijos tikslas – valdžios sektoriaus deficitą programos laikotarpiu išlaikyti mažesnį už 3 % BVP Sutartyje nustatytą pamatinę vertę. Konvergencijos programoje nurodytas ‐ 1 % BVP vidutinio laikotarpio tikslas, kuris atitinka Stabilumo ir augimo pakto reikalavimus. Nors 2014 m. biudžeto strategija atitinka Stabilumo ir augimo pakto reikalavimus, numatoma, kad 2015 m. reikalaujamas koregavimas struktūriniu požiūriu nebus pasiektas, nes prognozuojama, kad perskaičiuotas struktūrinis balansas pablogės 0,6 procentinio punkto. Be to, numatoma, kad vyriausybės išlaidos didės tokiu tempu, kuris neatitinka išlaidų kriterijaus. Numatoma, kad perskaičiuotas struktūrinis balansas nuo reikalaujamo koregavimo plano nukryps ir 2016 bei 2017 m.: prognozuojama, kad perskaičiuotas struktūrinis balansas atitinkamai sieks ‐ 1,6 % ir ‐ 1,9 % BVP. Apskritai numatoma, kad nuo 2015 m. kils nukrypimo nuo koregavimo plano siekiant vidutinio laikotarpio tikslo rizika. Remiantis konvergencijos programa prognozuojama, kad skolos santykis, kuris nesiekia 60 % BVP pamatinės vertės, 2014 m. laikinai sumažės 1,1 procentinio punkto iki 45 % BVP, tačiau 2015 m. padidės iki 46 % BVP. Makroekonominis scenarijus, kuriuo grindžiamos programoje pateiktos biudžeto projekcijos, yra tikėtinas. Pagal konvergencijos programą numatoma, kad Čekijos ekonomika 2014 m. augs 1,7 %, o 2015 m. – 2 %, palyginti su 2 % ir 2,4 % Komisijos tarnybų 2014 m. pavasario prognozėje numatomu augimu. Pagrindinė biudžeto perspektyvų rizika kyla dėl didelio netikrumo dėl valstybės investicijų būsimos raidos ir galimų vienkartinių išlaidų, susijusių su planuojama kovinių reaktyvinių lėktuvų nuomos sutartimi, dėl kurios 2015 m. numatomas 0,5 % BVP deficitą didinantis poveikis.
               Pagal Komisijos prognozę 2015 m. kyla didelio nuokrypio nuo vidutinio laikotarpio tikslo rizika. Skirtumą, palyginti su konvergencijos programos scenarijumi, lemia skirtingos prielaidos dėl 2015 m. politikos ir diskrecinių priemonių. Remdamasi konvergencijos programos vertinimu ir Komisijos prognoze, pagal Tarybos reglamentą (EB) Nr. 1466/97 Taryba mano, kad 2013 m. deficitas pagal Tarybos rekomendaciją buvo tvariai sumažintas iki mažesnio už 3 % BVP dydžio ir kad, nors vidutinio laikotarpio tikslas 2014 m. turėtų būti pasiektas, kyla rizika, jog 2015 m. nuo jo bus smarkiai nukrypta;

               (9)

               Čekija atsigavo po dvejus metus trukusio nuosmukio ir dabar jai kyla uždavinys užtikrinti tvarų didelį augimą spartaus visuomenės senėjimo kontekste. Valstybės investicijų apimtis pastaraisiais metais smarkiai mažėjo, ypač investicijos į infrastruktūrą. Čekijos ekonomikos augimo modelis iki krizės buvo paremtas dideliais užsienio kapitalo srautais į šalį ir dideliu orientavimusi į eksportą. Kadangi atrodo, kad gamybos veiksnių (įskaitant užsienio kapitalą) kaupimu grindžiamos galimybės mažinti atotrūkį yra ribotos, ekonomikos perorientavimas į augimą skatinančius vidaus veiksnius atvertų naujų galimybių našumui didinti. Esminiai šio proceso elementai – švietimo, mokymo bei inovacijų rėmimas ir institucijų stiprinimas;

               (10)

               neseniai vyriausybė patvirtino Sutartį dėl stabilumo, koordinavimo ir valdymo, tačiau ją dar turi ratifikuoti parlamentas. 2011 m. pradėta dirbti rengiantis visapusiškai fiskalinės sistemos reformai, tačiau vis dar neaišku, ar ji bus priimta ir įgyvendinta. Taip pat atidėtas atitinkamų teisės aktų, kuriais būtų užtikrinta atitiktis Tarybos direktyvai 2011/85/ES (5), priėmimas;

               (11)

               pagrindiniai Čekijos uždaviniai mokesčių srityje – padidinti pajamų surinkimo efektyvumą ir sukurti ekonomikos augimui palankesnę mokesčių struktūrą. Čekija ėmėsi tam tikrų priemonių, kad pagerintų mokestinių prievolių, visų pirma susijusių su netiesioginiais mokesčiais, vykdymą, tačiau bendros prievolių vykdymo užtikrinimo išlaidos tebėra pernelyg didelės. Šiuo atžvilgiu pažymėtina, kad dar nesuderintos kelios mokesčių bazės (pajamų mokesčių, sveikatos draudimo ir socialinio draudimo įmokų) ir atšauktas 2015 m. turėjusio pradėti veikti bendro surinkimo punkto sukūrimas. Vis dėlto vyriausybė paskelbė apie savo ketinimą spręsti mokesčių bazių suderinimo klausimą. 2013 m. rekomendacijos dėl mokesčių struktūros nebuvo įgyvendinamos. Darbo jėgos, ypač mažas pajamas gaunančių asmenų, įskaitant ne visą darbo dieną dirbančius darbuotojus, apmokestinimas tebėra aukštas, visų pirma dėl didelių socialinio draudimo įmokų. Yra galimybių darbo jėgos apmokestinimą keisti kitais mokesčiais, pavyzdžiui, aplinkosaugos ir periodiniais būsto mokesčiais – šių abiejų sričių mokesčiai yra santykinai maži. Tebėra didelių darbuotojų ir savarankiškai dirbančių asmenų apmokestinimo ir socialinio draudimo įmokų tvarkos neatitikimų, dėl kurių siaurėja mokesčių bazė ir sukuriamos paskatos fiktyviam savarankiškam užimtumui; dėl to nesąžiningai sukuriamos neigiamos pasekmės pagal įprastas darbo sutartis dirbantiems darbuotojams;

               (12)

               Čekijoje kyla vidutinė tvarumo rizika ilguoju laikotarpiu, daugiausia dėl numatomo pensijų ir sveikatos priežiūros išlaidų didėjimo. Pagal esamus teisės aktus planuojama, kad teisės aktais nustatytas pensinis amžius ilguoju laikotarpiu bus didinamas, tačiau vidutiniu laikotarpiu tai bus daroma per lėtai. Vyriausybė planuoja sukurti peržiūros mechanizmą, pagal kurį pensinis amžius būtų derinamas su vidutinės tikėtinos gyvenimo trukmės pokyčiais, tačiau taip tik iš dalies sprendžiama nepakankamo tvarumo problema. Be to, laikinas mažesnis pensijų indeksavimas bus nutrauktas 2015 m. – metais anksčiau, nei planuota, o standartinis pensijų indeksavimo mechanizmas (paremtas kainų lygiu ir trečdaliu realiojo darbo užmokesčio padidėjimo) nebuvo persvarstytas. Didinant vyresnio amžiaus darbuotojų įsidarbinimo galimybes padaryta ribota pažanga. Nepadaryta pažangos siekiant padidinti viešųjų sveikatos priežiūros išlaidų veiksmingumą. Stacionarinės priežiūros sektoriuje yra perteklinių pajėgumų ir tai rodo, kad yra galimybių didinti išlaidų veiksmingumą ir gerinti valdymą;

               (13)

               buvo imtasi tam tikrų pradinių veiksmų siekiant padidinti valstybinės užimtumo tarnybos pajėgumą ir kokybę. Tai veiksmai reikiama kryptimi, tačiau jų poveikis dar turi būti įvertintas. Aktyvi darbo rinkos politika tebėra nepakankamai finansuojama ir ji nepakankamai veiksmingai orientuojama į moteris su mažais vaikais, jaunimą ir vyresnio amžiaus darbuotojus. Nepaisant gana aukšto bendro užimtumo lygio, šioms asmenų grupėms nepakankamai atstovaujama darbo rinkoje. Ribotos galimybės naudotis įperkamomis vaikų priežiūros įstaigų paslaugomis ir tai, kad palyginti retai naudojamasi darbo ne visą darbo dieną galimybėmis, kliudo moterų dalyvavimui darbo rinkoje. 2012 m. vyrų ir moterų darbo užmokesčio skirtumas tebebuvo vienas iš didžiausių Sąjungoje;

               (14)

               susirūpinimą kelia Čekijos švietimo sistemos kokybė ir jos atitiktis darbo rinkos poreikiams. Buvo imtasi tam tikrų priemonių privalomojo švietimo vertinimo sistemai pagerinti, tačiau tebekyla sunkumų siekiant įgyvendinti tolesnes prastesnių rezultatų pasiekiančioms mokykloms ir moksleiviams skirtas priemones. Mokytojo profesijos patrauklumas taip pat yra problema, kurią vyriausybė ketina spręsti. Tai, kad nedaug romų tautybės vaikų dalyvauja įprastinio įtraukiojo ankstyvojo ugdymo ir pradinio ugdymo sistemoje tebekelia su jų integracija susijusių problemų. Aukštojo mokslo reforma buvo atidėta ir nepadaryta pažangos didinant aukštojo mokslo akreditavimą ir finansavimą. Imtasi tik nedidelių pakeitimų mokslinių tyrimų institucijų finansavimo klausimu. Jis išlieka itin svarbus siekiant sukurti reikiamas paskatas viešųjų įstaigų mokslininkams siekti kompetencijos, spręsti visuomenės problemas ir bendradarbiauti su verslo sektoriumi;

               (15)

               pradėtas daugelio reglamentuojamųjų profesijų reguliavimo panaikinimo procesas, tačiau šis procesas vyksta lėtai ir neteikia greitos naudos dėl padidėjusios konkurencijos paslaugų sektoriuje. Čekija ėmėsi kai kurių pradinių priemonių energijos vartojimo efektyvumui didinti, visų pirma valstybės finansavimo paskatomis, kuriomis remiamas statybų sektorius. Tebėra didelių energijos taupymo galimybių, o energinė priklausomybė taip pat galėtų būti mažinama platesnio užmojo priemonėmis;

               (16)

               viešojo administravimo kokybė ir efektyvumas tebėra problema, turinti neigiamų ekonominių pasekmių. Dar nepriimtas ilgai lauktas Valstybės tarnybos įstatymas; jo priėmimas yra vienas pagrindinių vyriausybės prioritetų. Pažanga kovojant su korupcija buvo ribota; nepriimti svarbūs 2013–2014 m. kovos su korupcija strategijoje numatyti teisės aktai. Dar nesuformuluota aiški ilgalaikė vizija, kaip tvariai spręsti šį ekonominiam ir socialiniam vystymuisi itin svarbų klausimą. Vietos ir regionų lygmens viešųjų konkursų įgyvendinimui būdingas nereikalingas vilkinimas. Naujos viešojo pirkimo taisyklės yra žingsnis atgal, nes jose pašalintos kai kurios skaidrumo apsaugos priemonės. Pasiekta ribota pažanga gerinant ES lėšų įsisavinimą. Kad reikia dėti daugiau pastangų, rodo didelis klaidų kiekis, kurį 2013 m. pabaigoje kelių programų atveju nurodė audito institucija;

               (17)

               atsižvelgdama į Europos semestrą, Komisija atliko visapusišką Čekijos ekonominės politikos analizę. Ji įvertino nacionalinę reformų programą ir konvergencijos programą. Ji įvertino ne tik jų tinkamumą tvariai fiskalinei ir socialinei bei ekonominei Čekijos politikai, bet ir tai, kaip laikomasi ES taisyklių ir gairių, nes reikia stiprinti bendrą Sąjungos ekonomikos valdymą, ES lygmens priemonėmis prisidedant prie būsimų nacionalinių sprendimų. Jos rekomendacijos atsižvelgiant į Europos semestrą atspindimos toliau išdėstytose 1–7 rekomendacijose;

               (18)

               atsižvelgdama į šį vertinimą, Taryba išnagrinėjo konvergencijos programą, ir jos nuomonė (6) visų pirma atspindima toliau išdėstytoje 1 rekomendacijoje;

         REKOMENDUOJA Čekijai 2014–2015 m. imtis šių veiksmų:

               1.

               Panaikinus perviršinį deficitą, 2014 m. išsaugoti patikimą fiskalinę būklę. Reikšmingai sustiprinti 2015 m. biudžeto strategiją siekiant užtikrinti, kad būtų pasiektas vidutinio laikotarpio tikslas ir po to jo būtų laikomasi. Pirmenybę teikti augimą skatinančioms išlaidoms, siekiant paremti ekonomikos atsigavimą ir pagerinti ekonomikos augimo perspektyvas. Priimti ir įgyvendinti fiskalinę sistemą stiprinančias priemones, visų pirma sukurti nepriklausomą fiskalinę instituciją fiskalinei politikai stebėti, nustatyti fiskalines taisykles vietos ir regionų valdžios įstaigoms, ir pagerinti visų lygmenų valdžios institucijų bendradarbiavimą.

               2.

               Pagerinti mokestinių prievolių vykdymą, ypač daug dėmesio skiriant PVM, ir sumažinti mokesčių surinkimo bei mokėjimo išlaidas supaprastinant mokesčių sistemą ir suderinant gyventojų pajamų mokesčių ir socialinio draudimo bei sveikatos draudimo įmokų mokesčių bazes. Sumažinti didelį darbo jėgos, visų pirma mažas pajamas gaunančių asmenų, apmokestinimą. Mokesčius keisti mažiau ekonomikos augimui kenkiančiais mokesčiais, pavyzdžiui, periodiniais būsto ir aplinkosaugos mokesčiais. Toliau mažinti darbuotojams ir savarankiškai dirbantiems asmenims taikomų mokesčių neatitikimus.

               3.

               Užtikrinti valstybinių pensijų sistemos tvarumą ilguoju laikotarpiu, visų pirma paspartinant teisės aktais nustatyto pensinio amžiaus didinimą ir jį aiškiau susiejant su vidutinės tikėtinos gyvenimo trukmės pokyčiais. Didinti vyresnio amžiaus darbuotojų įsidarbinimo galimybes ir peržiūrėti pensijų indeksavimo mechanizmą. Imtis priemonių, kad būtų reikšmingai padidintas sveikatos priežiūros sektoriaus, visų pirma priežiūros ligoninėse, išlaidų veiksmingumas ir valdymas.

               4.

               Padidinti valstybinių užimtumo tarnybų efektyvumą ir veiksmingumą, visų pirma sukuriant veiklos rezultatų vertinimo sistemą. Padidinti darbo neturinčio jaunimo naudojimąsi individualiems poreikiams pritaikytomis paslaugomis. Gerokai padidinti galimybes naudotis įperkamomis ir kokybiškomis vaikų priežiūros įstaigų paslaugomis, ypač daug dėmesio skiriant vaikams iki trejų metų.

               5.

               Užtikrinti, kad aukštojo mokslo akreditavimu, valdymu ir finansavimu būtų pagerinta jo kokybė ir atitiktis darbo rinkos poreikiams. Paspartinti naujos mokslinių tyrimų vertinimo ir finansavimo jiems skyrimo metodikos kūrimą bei taikymą, kad rezultatais grindžiamo mokslinių tyrimų įstaigų finansavimo dalis būtų didesnė. Padidinti privalomojo švietimo sistemos mokytojo profesijos patrauklumą, įgyvendinti visapusišką vertinimo sistemą ir remti prastų rezultatų tepasiekiančias mokyklas ir moksleivius. Padidinti švietimo sistemos įtraukumą, visų pirma skatinant mažiau palankios socialinės padėties ir romų tautybės vaikų dalyvavimą švietimo sistemoje, visų pirma ankstyvojo ugdymo sistemoje.

               6.

               Paspartinti reglamentuojamųjų profesijų reformą, sutelkiant dėmesį į nepagrįstų ir neproporcingų reikalavimų panaikinimą. Suintensyvinti pastangas gerinti energijos vartojimo efektyvumą ekonomikoje.

               7.

               2014 m. priimti ir įgyvendinti Valstybės tarnybos įstatymą, kuriuo būtų užtikrintas stabilios, efektyvios ir profesionalios valstybės administravimo tarnybos veikimas. Paspartinti ir iš esmės sustiprinti kovą su korupcija įgyvendinant likusias teisėkūros priemones, numatytas 2013–2014 m. kovos su korupcija strategijoje, ir parengiant ateinančio laikotarpio planus. Toliau gerinti ES lėšų valdymą supaprastinant įgyvendinimo struktūras, gerinant gebėjimus ir sprendžiant interesų konfliktų klausimą. Padidinti viešojo pirkimo skaidrumą ir pagerinti viešųjų konkursų įgyvendinimą teikiant reikiamas gaires ir užtikrinant priežiūrą.

      Priimta Briuselyje 2014 m. liepos 8 d.

            Tarybos vardu

            Pirmininkas

         P. C. PADOAN

      (1)  OL L 209, 1997 8 2, p. 1.

      (2)  Toliau taikomos 2014 m. pagal 2014 m. gegužės 6 d. Tarybos sprendimą 2014/322/ES dėl valstybių narių užimtumo politikos gairių 2014 m. (OL L 165, 2014 6 4, p. 49).

      (3)  OL C 217, 2013 7 30, p. 14.

      (4)  2011 m. lapkričio 16 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamentas (ES) Nr. 1176/2011 dėl makroekonominių disbalansų prevencijos ir naikinimo (OL L 306, 2011 11 23, p. 25).

      (5)  2011 m. lapkričio 8 d. Tarybos direktyva 2011/85/ES dėl reikalavimų valstybių narių biudžeto sistemoms (OL L 306, 2011 11 23, p. 41).

      (6)  Pagal Reglamento (EB) Nr. 1466/97 9 straipsnio 2 dalį.


title: 2006 m. spalio 6 d. Europos centrinio banko rekomendacija dėl tam tikrų priemonių, reikalingų efektyvesnei eurų banknotų apsaugai nuo padirbinėjimo, nustatymo (ECB/2006/13)

text:
               25.10.2006

               LT

               Europos Sąjungos oficialusis leidinys

               C 257/16

      EUROPOS CENTRINIO BANKO REKOMENDACIJA

   2006 m. spalio 6 d.
   dėl tam tikrų priemonių, reikalingų efektyvesnei eurų banknotų apsaugai nuo padirbinėjimo, nustatymo
   (ECB/2006/13)
   (2006/C 257/07)
   EUROPOS CENTRINIO BANKO VALDANČIOJI TARYBA,
   atsižvelgdama į Europos bendrijos steigimo sutartį, ypač į jos 106 straipsnio 1 dalį,
   atsižvelgdama į Europos centrinių bankų sistemos ir Europos centrinio banko statutą, ypač į jo 16 straipsnį ir 34.1 straipsnį,
   kadangi:

               (1)

               Vadovaujantis Sutartimi ir Statutu, Europos centrinis bankas (ECB) ir, gavus ECB leidimą, valstybių narių, kurioms netaikoma išlyga, nacionaliniai centriniai bankai (NCB) išleidžia eurų banknotus.

               (2)

               Šis uždavinys apima apyvartoje esančių eurų banknotų patikimumo ir apsaugos užtikrinimą ir, tokiu būdu, visuomenės pasitikėjimą eurų banknotais.

               (3)

               Eurosistemos padirbtų banknotų aptikimo ir apyvartai tinkamų banknotų rūšiavimo, kurį atlieka kredito įstaigos ir profesionalūs grynųjų pinigų tvarkytojai, sistema (1) (toliau — sistema) nustato suderintus pakartotinio eurų banknotų išleidimo į apyvartą standartus ir tvarką euro zonoje. Konkrečiai, kai autentiškumą ir tinkamumą apyvartai turi atlikti banknotų tvarkymo aparatai, pakartotinai į apyvartą išleistiniems banknotams tikrinti galima naudoti tik aparatus, kuriuos sėkmingai išbandė NCB. Šiuo tikslu NCB siūlo gamintojams bendrus banknotų tvarkymo aparatų testus, galiojančius visoje euro zonoje ir vykdomus naudojant bendrus testų komplektus, susidedančius iš, inter alia, parinktų padirbtų eurų banknotų klasių. Todėl tokiems testams būtina, kad tos pačios klasės padirbti banknotai būtų prieinami tiek pirminio sudarymo, tiek bendrų testų komplektų papildymo tikslu, ir kad dėl to būtų reguliariai keičiamasi tokiais banknotais, ir jie transportuojami Europos Sąjungoje tarp NCB.

               (4)

               Pagal 2001 m. birželio 28 d. Reglamento (EB) Nr. 1338/2001, nustatančio priemones, būtinas euro apsaugai nuo padirbinėjimo (2), 4 straipsnio 2 dalį kompetentingos nacionalinės institucijos nedelsdamos pateikia nacionaliniams analizės centrams (NAC) analizei ir identifikavimui reikalingus kiekvieno banknoto, įtariamo esant padirbtu, tipo pavyzdžius. Be to, NAC siunčia ECB kiekvieną naują banknoto, įtariamo esant padirbtu, tipą, atitinkantį ECB priimtus kriterijus analizės ir klasifikavimo tikslais.

               (5)

               Reglamento (EB) Nr. 1338/2001 4 straipsnio 2 dalyje numatytos pareigos tiek kompetentingoms nacionalinėms institucijoms, tiek NAC taikomos nepažeidžiant nacionalinės baudžiamosios teisės. Konkrečiai, jos neužkerta kelio naudoti ar laikyti banknotus, įtariamus esant padirbtais, kaip įrodymus baudžiamajame procese. Keliose valstybėse narėse tai labai kliudo padirbtų banknotų prieinamumui NAC ir NCB, kurie nėra NAC.

               (6)

               Grynųjų pinigų tvarkymo aparatų naudojimas, jų tikrinimas ir nuolatinis tobulinimas yra priemonė, palengvinanti padirbtų banknotų aptikimą ir tokiu būdu prisidedanti prie eurų banknotų išleidimo į apyvartą būdu, apsaugančiu juos nuo padirbinėjimo.

               (7)

               Todėl ypač svarbu, kad taip pat ir NAC bei NCB, kurie nėra NAC, būtų leidžiama transportuoti padirbtus banknotus sistemos tikslais, tinkamai atsižvelgiant į vykstantį baudžiamąjį procesą.

               (8)

               Sutarties 10 straipsnis reikalauja, kad valstybės narės, įskaitant policijos ir teismines institucijas, imtųsi visų atitinkamų priemonių, kad užtikrintų Bendrijos teisės vykdymą.

               (9)

               Efektyvi euro apsauga nuo padirbinėjimo yra svarbus Bendrijos teisės elementas. Apsaugos nuo padirbinėjimo pastangos yra susijusios tiek su Bendrija, dėl jos kompetencijos bendros valiutos atžvilgiu, tiek su valstybėmis narėmis, dėl jų kompetencijos baudžiamosios teisės ir politikos kovos su organizuotu nusikalstamumu srityje.

               (10)

               Apskritai, baudžiamoji teisė ir baudžiamojo proceso teisės normos nepriklauso Bendrijos kompetencijai, nebent jos būtinos Bendrijos teisės vykdymui užtikrinti. Visais kitai atvejais gali reikėti priimti priemones pagal Europos Sąjungos sutarties VI antraštinę dalį dėl policijos ir teisminio bendradarbiavimo baudžiamosiose bylose.

               (11)

               Europos Sąjungos sutarties 29 straipsnis nustato, kad ES tikslo laisvės, saugumo ir teisingumo erdvėje suteikti piliečiams aukšto lygio saugumą plėtojant bendrą valstybių narių veiklą siekiama, inter alia, derinant valstybių narių baudžiamosios teisės normas.

               (12)

               Eurosistemos pareiga užtikrinti apyvartoje esančių eurų banknotų patikimumą ir apsaugą reikalauja, kad būtų teikiamos rekomendacijos dėl tam tikrų politikos tikslų, tuo pačiu leidžiant ES ir nacionalinėms institucijoms apsvarstyti tokius tikslus ir priimti tinkamas priemones jų įgyvendinimui,

         PRIĖMĖ ŠIĄ REKOMENDACIJĄ:

               1.

               Europos Komisija turėtų apsvarstyti galimybę pasiūlyti išplėsti NAC ir NCB, kurie nėra NAC, įgaliojimus, kad jie galėtų laikyti identifikuotus ir išanalizuotus padirbtų banknotų pavyzdžius bei taip pat reikalauti tokių banknotų ir juos teisėtai transportuoti ES viduje sistemos tikslais. Konkrečiai, Reglamento (EB) Nr. 1338/2001 4 straipsnio 2 dalis turėtų būti iš dalies pakeista, o 4 straipsnio 3 dalis atitinkamai išbraukta. Pastaroji dalis turėtų bent jau būti iš dalies pakeista taip, kad banknotų, įtariamų esant padirbtais, naudojimas ar laikymas kaip įrodymai baudžiamajame procese neužkirstų kelio pilnam 4 straipsnio 2 dalies taikymui, išskyrus atvejus, kai toks taikymas yra neįmanomas, atsižvelgiant į konfiskuotų padirbtų banknotų kiekį ir tipą.

               2.

               Nors Reglamento (EB) Nr. 1338/2001 dalinis pakeitimas yra būtinas, kad būtų galima transportuoti padirbtus banknotus sistemos tikslais, o nacionalinės institucijos galėtų perduoti padirbtus banknotus, galima būtų išanalizuoti, kokia apimtimi bendroji veikla pagal ES sutarties VI antraštinę dalį gali būti naudinga tuo atžvilgiu. Konkrečiai, galėtų būti apsvarstytas 31 straipsnio 1 dalies e punkto taikomumas, kadangi konfiskuoti padirbti banknotai yra naudojami kaip įrodymai nacionalinėse teisminėse institucijose nagrinėjamame baudžiamajame procese. Konkrečiai, valstybės narės turėtų užtikrinti kad, jei nepažeidžiamos įtariamųjų ir kaltinamųjų teisės, NAC ir NCB, kurie nėra NAC, personalas gali teisėtai transportuoti ir laikyti konfiskuotų padirbtų banknotų kiekį sistemos tikslais su sąlyga, kad pareikalavus tokie banknotai yra nedelsiant grąžinami kaltinamosioms ar teisminėms institucijoms.

               3.

               Nepriklausomai nuo minėtų priemonių priėmimo, valstybėms narėms gali reikėti iš dalies pakeisti savo nacionalinius tesiės aktus siekiant palengvinti konfiskuotų padirbtų banknotų laikymą ir transportavimą sistemos tikslais. Ypač valstybės narės turėtų apsvarstyti galimybę panaikinti nacionalines teisės normas, nustatančias, kad konfiskuoti padirbti banknotai visą laiką turi būti laikomi teismo archyvuose, būti sunaikinami, perduodami tik policijai ar likti nacionalinėje teritorijoje.

               4.

               Nepriklausomai nuo minėtų priemonių priėmimo, valstybės narės turėtų apsvarstyti galimybę vystyti ir skatinti praktinius susitarimus su savo NCB, pagal kuriuos padirbti banknotai pateikiami pastariesiems sistemos tikslais, ir jais keičiamasi tarp NCB, galbūt naudojantis kaltintojo ar teismo nuožiūra.

         Ši rekomendacija skirta Europos Sąjungos Tarybai, Europos Parlamentui, Europos Bendrijų Komisijai ir valstybėms narėms.

      Pasirašyta Frankfurte prie Maino, 2006 m. spalio 6 d.

            ECB pirmininkas

         Jean-Claude TRICHET

      (1)  Pateikiama www.ecb.int.

      (2)  OL L 181, 2001 7 4, p. 6.


title: 2014/124/ES: 2014 m. kovo 7 d. Komisijos rekomendacija dėl vienodo vyrų ir moterų darbo užmokesčio principo stiprinimo didinant skaidrumą  Tekstas svarbus EEE

text:
               8.3.2014

               LT

               Europos Sąjungos oficialusis leidinys

               L 69/112

      KOMISIJOS REKOMENDACIJA

   2014 m. kovo 7 d.
   dėl vienodo vyrų ir moterų darbo užmokesčio principo stiprinimo didinant skaidrumą
   (Tekstas svarbus EEE)
   (2014/124/ES)
   EUROPOS KOMISIJA,
   atsižvelgdama į Sutartį dėl Europos Sąjungos veikimo, ypač į jos 292 straipsnį,
   kadangi:

               (1)

               Europos Sąjungos sutarties 2 straipsnyje ir 3 straipsnio 3 dalyje įtvirtinta teisė į moterų ir vyrų lygybę kaip į vieną svarbiausių Sąjungos vertybių ir tikslų;

               (2)

               Sutarties dėl Europos Sąjungos veikimo (SESV) 8 ir 10 straipsniuose nustatyta, kad visuose savo veiksmuose Sąjunga siekia pašalinti vyrų ir moterų nelygybės apraiškas, skatinti jų lygybę ir kovoti su diskriminacija dėl lyties;

               (3)

               vadovaujantis SESV 157 straipsnio 1 dalimi reikalaujama, kad kiekviena valstybė narė užtikrintų principo už vienodą ar vienodos vertės darbą abiejų lyčių darbuotojams mokėti vienodą užmokestį taikymą;

               (4)

               Europos Sąjungos pagrindinių teisių chartijos 23 straipsnyje nustatyta, kad moterų ir vyrų lygybė turi būti užtikrinta visose srityse, įskaitant užimtumą, darbą ir užmokestį;

               (5)

               principas už vienodą ar vienodos vertės darbą mokėti vienodą užmokestį yra vienas iš penkių prioritetų, nustatytų Moterų chartijoje, kuriuo siekiama dar kartą pabrėžti Komisijos įsipareigojimą kuo efektyviau imtis visų priemonių, tiek teisinių, tiek neteisinių, kad moterų ir vyrų darbo užmokesčio skirtumas išnyktų. 2010–2015 m. moterų ir vyrų lygybės strategija grindžiama Moterų chartijos prioritetais. Strategijoje nurodyta, kad Komisija išnagrinės būdus, kaip būtų įmanoma padidinti darbo užmokesčio skaidrumą;

               (6)

               Europos Parlamento ir Tarybos direktyvoje 2006/54/EB (1) nustatyta, kad panaikinama bet kokia tiesioginė ir netiesioginė diskriminacija dėl lyties visų aspektų ir sąlygų atžvilgiu atlyginant už tą patį darbą arba už vienodos vertės darbą. Visų pirma tada, kai nustatant užmokestį taikoma pareigybių klasifikacijos sistema, ji turėtų būti pagrįsta vyrams ir moterims taikomais vienodais kriterijais ir parengta taip, kad ją taikant nebūtų lyčių diskriminacijos;

               (7)

               Europos Sąjungoje moterims už darbo valandą vis dar mokama vidutiniškai 16,2 % mažiau nei vyrams (2011 m. Eurostato duomenys), nors jų pažanga išsilavinimo ir darbo patirties srityse yra didžiulė. Tai rodo, kad moterų ir vyrų darbo užmokesčio skirtumai neišnyko ir kol kas tik labai pamažu mažėja;

               (8)

               Komisijos komunikate COM(2007) 424 galutinis (2) padaryta išvada, kad moterys ir toliau kenčia dėl nevienodo abiejų lyčių darbo užmokesčio ir skirtumų darbo rinkoje, o tai joms trukdo išnaudoti visas galimybes. Akivaizdi tiesioginė diskriminacija, kai už visiškai tą patį darbą mokamas skirtingas užmokestis, pasitaiko gana retai. Tačiau šiuo metu galiojanti teisinė sistema buvo mažiau veiksminga, kai reikėdavo užtikrinti principo už vienodos vertės darbą mokėti vienodą užmokestį taikymą. Mažiau tikėtina, kad dėl tokios diskriminacijos bus iškelta byla teisme ne tik dėl to, kad galimos aukos tikriausiai to net nežino, bet ir todėl, kad dėl darbo užmokesčio diskriminuojamiems asmenims sunkiau veiksmingai užtikrinti, kad būtų paisoma vienodo darbo užmokesčio principo. Aukos, siekdamos darbdaviui perkelti prievolę įrodyti, turi nustatyti faktus, kurie leistų padaryti prielaidą, kad jos diskriminuojamos. Neskaidrios darbo užmokesčio sistemos ir tai, kad trūksta informacijos apie užmokesčio darbuotojams už tą patį ar vienodos vertės darbą lygį, yra šiuos sunkumus lemiantys svarbūs veiksniai;

               (9)

               Komisijos komunikate COM(2010) 543 galutinis (3) tarp pažangaus reglamentavimo srities prioritetų įtraukti papildomi prioritetai, susiję su Sąjungos teisės aktų perkėlimu į nacionalinę teisę, įgyvendinimu ir vykdymo užtikrinimu;

               (10)

               2008 m. lapkričio 18 d. (4) ir 2012 m. gegužės 24 d. (5) Europos Parlamentas priėmė rezoliucijas dėl vienodo užmokesčio vyrams ir moterims ir jose pateikė rekomendacijų, kaip geriau įgyvendinti vienodo darbo užmokesčio principą. Tarp rekomenduojamų minimos darbo užmokesčio skaidrumo užtikrinimo priemonės ir lyčių požiūriu nešališko darbo vertinimo ir klasifikavimo sistemos;

               (11)

               2010 m. gruodžio 6 d. išvadose dėl įsipareigojimo panaikinti vyrų ir moterų darbo užmokesčio skirtumą stiprinimo bei tam skirtų veiksmų aktyvinimo ir Pekino veiksmų programos įgyvendinimo peržiūros (6) Taryba valstybes nares paragino įgyvendinti priemones, kurios padėtų šalinti vyrų ir moterų darbo užmokesčio skirtumus lemiančias priežastis, visų pirma darbo užmokesčio skaidrumo ir nešališko darbo vertinimo ir klasifikavimo skatinimo priemones;

               (12)

               Komisijos komunikate COM(2013) 83 final
                   (7) valstybės narės raginamos imtis, be kita ko, pastangų pašalinti abiejų lyčių darbo užmokesčio skirtumą, panaikinti moterų dalyvavimo darbo rinkoje kliūtis ir skatinti darbdavius šalinti diskriminaciją darbo vietoje, siekiant įgyvendinti aktyvios įtraukties strategiją;

               (13)

               remiantis Komisijos ataskaita Europos Parlamentui ir Tarybai COM(2013) 861 final
                   (8), vienodo darbo užmokesčio principą trukdo įgyvendinti darbo užmokesčio sistemų skaidrumo stoka, vienodos vertės darbo sąvokos teisinis neapibrėžtumas ir procedūrinės kliūtys. Prie šių kliūčių prisideda tai, kad darbuotojams trūksta informacijos, kuri yra būtina, kad prašymas suvienodinti darbo užmokestį būtų sėkmingas, ypač apie darbo užmokesčio kitų kategorijų darbuotojams, atliekantiems tą patį ar vienodos vertės darbą, lygį;

               (14)

               Sąjungos lygmens veiksmai, kuriais siekiama palengvinti vienodo darbo užmokesčio principo įgyvendinimą geriau įgyvendinant galiojančius teisinius reikalavimus, nacionalinėms valdžios institucijoms ir atitinkamoms suinteresuotosioms šalims padėtų sutelkti pastangas kovojant su abiejų lyčių darbo užmokesčio skirtumais ir diskriminacija dėl darbo užmokesčio. Būtina didinti veiksmingą vienodo darbo užmokesčio principo taikymą valstybėse narėse, tačiau reikia be išlygų paisyti subsidiarumo principo;

               (15)

               šioje rekomendacijoje daugiausia dėmesio turėtų būti skirta darbo užmokesčio kategorijų skaidrumui, kuris yra būtinas siekiant veiksmingai taikyti vienodo darbo užmokesčio principą. Jeigu skaidrumo padaugėtų, gali paaiškėti, kad įmonėje arba organizacijoje egzistuoja lyčių nelygybė ir diskriminacinės užmokesčio sistemos. Skaidrumas darbuotojams, darbdaviams ir socialiniams partneriams leidžia imtis atitinkamų veiksmų, siekiant užtikrinti vienodo darbo užmokesčio principo įgyvendinimą. Šioje rekomendacijoje turėtų būti rinkinys priemonių, skirtų padėti valstybėms narėms nustatyti specialiai pritaikytus užmokesčio skaidrumo gerinimo metodus. Valstybės narės turėtų būti skatinamos įgyvendinti jų konkrečioms sąlygoms tinkamiausias priemones ir bent vieną iš šioje rekomendacijoje nurodytų pagrindinių skaidrumo didinimo priemonių (teisė paprašyti pateikti informaciją apie užmokestį, bendrovių ataskaitos, užmokesčio auditas, kolektyvinės derybos dėl vienodo darbo užmokesčio);

               (16)

               suteikus darbuotojams galimybę prašyti pateikti pagal lytis suskirstytos informacijos apie darbo užmokesčio, mokamo kitų kategorijų darbuotojams už tokį pat arba vienodos vertės darbą, lygį, įskaitant papildomus arba kintamus komponentus, kaip antai užmokestis natūra ir priemokos, darbo užmokesčio politika įmonėse ar organizacijose taptų skaidresnė. Dėl to taip pat padidėtų tikimybė, kad nacionaliniai teismai patenkins individualius ieškinius bylose dėl diskriminacijos, o tai atitinkamai turėtų atgrasomąjį poveikį;

               (17)

               jeigu darbdaviai reguliariai praneštų informaciją apie įvairių kategorijų arba įvairias pareigas einančių darbuotojų darbo užmokestį ir ją suskirstytų pagal lytis, tai taip pat padidintų darbo užmokesčio skaidrumą ir suteiktų tvirtą pagrindą diskusijoms dėl vienodo darbo užmokesčio principo įgyvendinimo priemonių. Toks kolektyvinis informacijos apie darbo užmokestį atskleidimas neturėtų būti privalomas įmonėms ir organizacijoms, kuriose dirba mažiau kaip 50 darbuotojų ir kurios atitinka Komisijos rekomendacijoje 2003/361/EB (9), nustatytus kriterijus, susijusius su darbo santykiais, kadangi tokia našta joms gali būti neproporcingai didelė;

               (18)

               darbo užmokesčio auditas turėtų padėti analizuoti su darbo užmokesčiu susijusius lyčių lygybės aspektus ir padaryti išvadas dėl vienodo darbo užmokesčio principo taikymo. Darbo užmokesčio auditas galėtų suteikti pagrindą darbdavių ir darbuotojų atstovų diskusijoms, kurių tikslas – panaikinti lyčių diskriminaciją, susijusią su darbo užmokesčiu. Su darbo užmokesčio auditu susijusios priemonės neturėtų būti privalomos įmonėms ir organizacijoms, kuriose dirba mažiau kaip 250 darbuotojų ir kurios atitinka Rekomendacijoje 2003/361/EB dėl labai mažų, mažų ir vidutinių įmonių nustatytus kriterijus, susijusius su darbo santykiais, kadangi tokia našta joms gali būti neproporcingai didelė;

               (19)

               socialinių partnerių skatinimas arba įpareigojimas diskutuoti klausimais, susijusiais su kolektyvinėmis derybomis dėl vienodo darbo užmokesčio, ir jiems skirti ypatingą dėmesį yra dar vienas būdas, kaip didinti darbo užmokesčio skaidrumą ir šalinti abiejų lyčių darbo užmokesčio skirtumus.

               (20)

               Analizuojant ir stebint, kaip kinta abiejų lyčių darbo užmokesčio skirtumai Europos lygiu, itin svarbu kaupti pagal lytis suskirstytus statistinius duomenis apie darbo užmokestį ir Eurostatui teikti tikslią ir išsamią statistiką. Tarybos reglamente (EB) Nr. 530/1999 (10) valstybėms narėms nustatytas reikalavimas kaupti ketverių metų laikotarpio statistinius duomenis apie darbo užmokestį, kad būtų galima lengviau įvertinti abiejų lyčių darbo užmokesčio skirtumus. Už 2006 ir 2010 m. abiejų lyčių darbo užmokesčio skirtumai buvo apskaičiuoti remiantis duomenimis, surinktais atlikus darbo užmokesčio struktūros tyrimą. Už 2007–2009 m. duomenys apie abiejų lyčių darbo užmokesčio skirtumus buvo perduodami savanoriškai, dažnai vėluojant ir nepatvirtinti, o vėliau dar galėjo būti tikslinami. Metiniai aukštos kokybės statistiniai duomenys galėtų padidinti skaidrumą ir dar labiau gerinti informuotumą apie lyčių nelygybės problemą, kylančią dėl darbo užmokesčio. Vertinant pokyčius visoje Europos Sąjungoje, naudinga turėti tokius palyginamus duomenis;

               (21)

               dėl darbo užmokesčio diskriminuojamiems asmenims, ketinantiems pateikti ieškinius teismuose, didelė kliūtis yra tai, kad nėra apibrėžtos vienodos vertės darbo sąvokos, įskaitant aiškiai apibrėžtus vertinimo kriterijus, pagal kuriuos galima palyginti skirtingus darbus. Siekiant įvertinti, ar darbuotojai atlieka vienodos vertės darbą, reikia vertinti įvairius veiksnius, įskaitant darbo pobūdį, mokymo ir darbo sąlygas. Minėtos sąvokos apibrėžimas ir darbo vertinimo bei klasifikavimo kriterijų įtraukimas į nacionalinius įstatymus būtų naudingas dėl darbo užmokesčio diskriminuojamiems asmenims, ketinantiems pateikti ieškinius nacionaliniuose teismuose;

               (22)

               lyčių požiūriu nešališkos darbo vertinimo ir klasifikavimo sistemos naudingos kuriant skaidrią darbo užmokesčio sistemą. Naudojant šias sistemas galima nustatyti netiesioginės diskriminacijos dėl darbo užmokesčio atvejus, kai paprastai moterų dirbamas darbas yra nepakankamai įvertinamas, kadangi sistemos leidžia įvertinti ir palyginti darbus, kurių turinys skiriasi, tačiau vertė yra vienoda, ir todėl skatina laikytis vienodos vertės darbo principo. Valstybės narės, socialiniai partneriai ir darbdaviai raginami kurti ir naudoti lyčių požiūriu nešališkas darbo vertinimo ir klasifikacijos sistemas, remdamiesi Komisijos tarnybų darbinio dokumento, pridedamo prie Direktyvos 2006/54/EB taikymo ataskaitos (11), 1 priedu;

               (23)

               naudinga įtraukti lygių teisių institucijas, siekiant veiksmingai taikyti vienodo darbo užmokesčio principą. Todėl nacionalinių lyčių lygių teisių institucijos turėtų turėti tinkamus įgaliojimus ir mandatus, kuriais remdamosi galėtų nagrinėti nevienodo abiejų lyčių darbo užmokesčio atvejus, įskaitant įsipareigojimus užtikrinti skaidrumą. Reikėtų pasirūpinti, kad procedūrinės ir su išlaidomis susijusios kliūtys asmenims, diskriminuojamiems dėl nevienodo darbo užmokesčio, keltų mažiau problemų, sudarant lygių teisių institucijoms sąlygas jiems atstovauti. Tai sumažintų individualų ieškinį pateikusiems darbuotojams kylančią bylinėjimosi riziką ir galėtų padėti pašalinti sunkumus, dėl kurių šiuo metu dėl nevienodo darbo užmokesčio teismuose iškelta itin nedaug bylų;

               (24)

               vykdant informuotumo didinimo veiklą, suinteresuotosios šalys informuojamos apie vienodo darbo užmokesčio principą ir jo svarbą. Reikėtų paraginti valstybes nares didinti įmonių ir organizacijų, socialinių partnerių ir visos visuomenės informuotumą, siekiant veiksmingai skatinti vienodo darbo užmokesčio principo ir darbo įvertinimo bei klasifikavimo metodų taikymą, vengiant šališkumo lyčių atžvilgiu, ir apskritai kovą su abiejų lyčių darbo užmokesčio skirtumais. Be to, būtina imtis veiksmų įmonių ir organizacijų lygmeniu,

         PRIĖMĖ ŠIĄ REKOMENDACIJĄ:
   I.   DALYKAS

               1.

               Šioje rekomendacijoje pateikiamos gairės valstybėms narėms, siekiant joms padėti geriau ir veiksmingiau įgyvendinti vienodo darbo užmokesčio principą, kovoti su diskriminacija dėl nevienodo darbo užmokesčio ir su neišnykstančiais abiejų lyčių darbo užmokesčio skirtumais.

         II.   DARBO UŽMOKESČIO SKAIDRUMAS

               2.

               Valstybės narės turėtų skatinti viešojo ir privačiojo sektoriaus darbdavius ir socialinius partnerius patvirtinti skaidrias politikos priemones darbo užmokesčio struktūros ir sistemų klausimais. Jos turėtų įvesti konkrečias darbo užmokesčio skaidrumo skatinimo priemones. Į šias priemones pirmiausia reikėtų įtraukti vieną ar kelis iš 3–6 punktuose nurodytų veiksmų, kurie būtų specialiai pritaikyti prie konkrečių nacionalinių aplinkybių.

      Darbuotojų teisė gauti informaciją apie darbo užmokesčio lygį

               3.

               Valstybės narės turėtų įvesti tinkamas ir proporcingas priemones, siekdamos užtikrinti, kad darbuotojai turėtų galimybę prašyti pateikti pagal lytis suskirstytą informaciją apie darbo užmokesčio kitų kategorijų darbuotojams už tokį pat ar vienodos vertės darbą lygį. Į šią informaciją reikėtų įtraukti papildomus ar kintamus komponentus, kurie neįtraukti į nustatytą bazinę algą, kaip antai užmokestis natūra ir priemokos.

      Darbo užmokesčio ataskaitų teikimas

               4.

               Valstybės narės turėtų imtis priemonių, kuriomis būtų užtikrinta, kad įmonių ir organizacijų, kuriose dirba bent 50 darbuotojų, darbdaviai reguliariai informuotų darbuotojus, darbuotojų atstovus ir socialinius partnerius apie vidutinį darbo užmokestį, suskirstydami tokią informaciją pagal darbuotojų kategorijas ar pareigas ir lytis.

      Darbo užmokesčio auditas

               5.

               Valstybės narės turėtų imtis tinkamų priemonių, siekdamos užtikrinti, kad įmonėse ir organizacijose, kuriose dirba bent 250 darbuotojų, būtų atliekamas darbo užmokesčio auditas. Vykdant šiuos auditus reikėtų išnagrinėti, kiek moterų ir kiek vyrų priklauso konkrečiai darbuotojų kategorijai ar eina konkrečias pareigas, atlikti taikomos darbo vertinimo bei klasifikavimo sistemos ir išsamios informacijos apie darbo užmokestį ir su lytimis susijusius darbo užmokesčio skirtumus analizę. Darbuotojų atstovams ir socialiniams partneriams paprašius reikėtų pateikti informaciją apie minėtus auditus.

      Kolektyvinės derybos

               6.

               Valstybės narės, nepažeisdamos socialinių partnerių savarankiškumo ir vadovaudamosi nacionaline teise ir praktika, turėtų užtikrinti, kad vienodo darbo užmokesčio klausimas, įskaitant darbo užmokesčio auditą, būtų svarstomas atitinkamo lygmens kolektyvinių derybų metu.

      Statistiniai ir administraciniai duomenys

               7.

               Valstybės narės turėtų toliau gerinti sąlygas gauti naujausius duomenis apie abiejų lyčių darbo užmokesčio skirtumus, kasmet laiku pateikdamos Eurostatui statistinius duomenis. Šie statistiniai duomenys turėtų būti suskirstyti pagal lytis, ekonomikos sektorių (12), darbo laiką (darbas visą darbo dieną arba ne visą darbo dieną), ekonominę kontrolę (privati arba valstybės nuosavybė) bei amžių ir turėtų būti kasmet įvertinami.

               8.

               Valstybės narės, teikdamos pranešimus pagal 18 punktą, Komisijai taip pat turėtų pateikti duomenis apie atvejų, kai diskriminuojama dėl darbo užmokesčio, skaičių ir pobūdį.

      Duomenų apsauga

               9.

               Jeigu imantis priemonių pagal 3–8 punktus ir pateikiant informaciją reikia atskleisti asmens duomenis, tai turėtų būti nustatyta vadovaujantis nacionaliniais duomenų apsaugos teisės aktais, visų pirma tais, kuriais įgyvendinama Europos Parlamento ir Tarybos direktyva 95/46/EB (13).

      Vienodos vertės darbo sąvoka

               10.

               Laikantis Europos Sąjungos Teisingumo Teismo praktikos, valstybės narės savo teisės aktuose turėtų išaiškinti vienodos vertės darbo sąvoką. Darbo vertė turėtų būti nustatyta ir palyginta atsižvelgiant į objektyvius kriterijus, pavyzdžiui, išsilavinimą, profesinius ir mokymo reikalavimus, įgūdžius, pastangas ir atsakomybę, atliekamą darbą ir vykdomų užduočių pobūdį.

      Darbo vertinimo ir klasifikavimo sistemos

               11.

               Valstybės narės turėtų skatinti kurti lyčių požiūriu nešališkas darbo vertinimo ir klasifikavimo sistemas, įskaitant ir tuos atvejus, kai viešajame sektoriuje valstybės narės veikia kaip darbdaviai, kad užkirstų kelią galimai diskriminacijai dėl darbo užmokesčio, taikant lyčių atžvilgiu šališką užmokesčio skalę, nustatytų tokius atvejus ir su jais kovotų. Jos turėtų ypač skatinti darbdavius ir socialinius partnerius įvesti lyčių požiūriu nešališkas darbo vertinimo ir klasifikavimo sistemas.

               12.

               Kalbant apie nešališkas darbo vertinimo ir klasifikavimo sistemas, valstybės narės raginamos remtis Komisijos tarnybų darbinio dokumento, pridedamo prie Direktyvos 2006/54/EB taikymo ataskaitos, 1 priedu.

         III.   HORIZONTALIOSIOS NUOSTATOS

      Lygių teisių institucijos

               13.

               Valstybės narės turėtų užtikrinti, kad remiantis jų nacionalinėms lygių teisių institucijoms suteiktais įgaliojimais ir mandatais būtų galima nagrinėti nevienodo lyčių darbo užmokesčio atvejus, įskaitant įsipareigojimus užtikrinti skaidrumą. Jei taikytina, valstybės narės turėtų suteikti lygių teisių institucijoms teisę gauti šios rekomendacijos 4 ir 5 punktuose nurodytą informaciją, įskaitant informaciją apie auditą.

               14.

               Valstybės narės lygių teisių institucijoms turėtų sudaryti sąlygas atstovauti atskiriems asmenims bylose dėl nevienodo darbo užmokesčio ir taip sumažinti procedūrines kliūtis, dėl kurių sunku iškelti teisme bylą dėl nevienodo darbo užmokesčio.

               15.

               Valstybės narės turėtų užtikrinti glaudesnį nacionalinių lygių teisių institucijų ir už darbo rinkos kontrolę atsakingų nacionalinių institucijų bendradarbiavimą ir veiklos koordinavimą.

      Kontrolė ir vykdymo užtikrinimas

               16.

               Valstybės narės turėtų užtikrinti nuoseklią vienodo darbo užmokesčio principo įgyvendinimo stebėseną ir visų turimų priemonių prieš nevienodą darbo užmokestį vykdymo užtikrinimą.

      Informuotumo didinimo veikla

               17.

               Valstybės narės turėtų didinti viešųjų ir privačiųjų įmonių ir organizacijų, socialinių partnerių ir visos visuomenės informuotumą, kad būtų skatinamas vienodo darbo užmokesčio principas, vienodos vertės darbo principas ir darbo užmokesčio skaidrumas, kovojama su abiejų lyčių darbo užmokesčio skirtumais ir kuriamos priemonės, kurios padėtų analizuoti ir vertinti darbo užmokesčio nelygybę.

         IV.   TOLESNI VEIKSMAI

               18.

               Valstybės narės turėtų imtis reikiamų priemonių, kad ši rekomendacija būtų pradėta taikyti, ir turėtų pranešti Komisijai, kokių priemonių imtasi šiai rekomendacijai įgyvendinti iki 2015 m. gruodžio 31 d., kad Komisija turėtų galimybę atidžiai stebėti padėtį, parengti pažangos įgyvendinant šią rekomendaciją ataskaitą ir pagal tai įvertinti kitų priemonių poreikį.

         V.   BAIGIAMOSIOS NUOSTATOS

               19.

               Ši rekomendacija skirta visoms valstybėms narėms. Ji taip pat yra skirta socialiniams partneriams, visų pirma tose valstybėse narėse, kuriose, vadovaujantis nacionaline teise ir praktika, socialiniams partneriams tenka konkreti atsakomybė už vienodo darbo užmokesčio principo įgyvendinimą sudarant kolektyvines sutartis.

      Priimta Briuselyje 2014 m. kovo 7 d.

            Komisijos vardu

         Viviane REDING

            Pirmininko pavaduotoja

      (1)  2006 m. liepos 5 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyva 2006/54/EB dėl moterų ir vyrų lygių galimybių ir vienodo požiūrio į moteris ir vyrus užimtumo bei profesinės veiklos srityje principo įgyvendinimo (OL L 204, 2006 7 26, p. 23).

      (2)  2007 m. liepos 18 d. Komisijos komunikatas Europos Parlamentui, Tarybai, Europos ekonomikos ir socialinių reikalų komitetui ir Regionų komitetui „Kovoti su moterų ir vyrų darbo užmokesčio skirtumu“.

      (3)  2010 m. spalio 8 d. Komisijos komunikatas Europos Parlamentui, Tarybai, Europos ekonomikos ir socialinių reikalų komitetui ir Regionų komitetui „Sumanus reguliavimas Europos Sąjungoje“.

      (4)  OL C 16 E, 2010 1 22, p. 21.

      (5)  P7_TA(2012)0225.

      (6)  OL C 345, 2010 12 18, p. 1.

      (7)  2013 m. vasario 20 d. Komisijos komunikatas Europos Parlamentui, Tarybai, Europos ekonomikos ir socialinių reikalų komitetui ir regionų komitetui „Socialinės investicijos į augimą ir socialinę sanglaudą, visų pirma naudojant 2014–2020 m. Europos socialinio fondo lėšas“ (p. 11).

      (8)  Komisijos ataskaita Europos Parlamentui ir Tarybai dėl 2006 m. liepos 5 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyvos 2006/54/EB dėl moterų ir vyrų lygių galimybių ir vienodo požiūrio į moteris ir vyrus užimtumo bei profesinės veiklos srityje principo įgyvendinimo taikymo.

      (9)  2003 m. gegužės 6 d. Komisijos rekomendacija 2003/361/EB dėl labai mažų, mažų ir vidutinių įmonių (OL L 124, 2003 5 20, p. 36).

      (10)  1999 m. kovo 9 d. Tarybos reglamentas (EB) Nr. 530/1999 dėl darbo užmokesčio struktūros ir darbo kaštų statistikos (OL L 63, 1999 3 12, p. 6).

      (11)  Komisijos tarnybų darbinis dokumentas, pridedamas prie Komisijos ataskaitos Europos Parlamentui ir Tarybai dėl 2006 m. liepos 5 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyvos 2006/54/EB dėl moterų ir vyrų lygių galimybių ir vienodo požiūrio į moteris ir vyrus užimtumo bei profesinės veiklos srityje principo įgyvendinimo taikymo, SWD(2013) 512 final.

      (12)  Bent NACE 2 red. B–S skirsniai, išskyrus O skirsnį.

      (13)  1995 m. spalio 24 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyva 95/46/EB dėl asmenų apsaugos tvarkant asmens duomenis ir dėl laisvo tokių duomenų judėjimo (OJ L 281, 1995 11 23, p. 31).