				|

		52014PC0685

			Rekomendacija TARYBOS SPRENDIMAS dėl Kroatijos prisijungimo prie 2000 m. gegužės 29 d. Konvencijos dėl Europos Sąjungos valstybių narių savitarpio pagalbos baudžiamosiose bylose, kurią pagal Europos Sąjungos sutarties 34 straipsnį patvirtino Taryba, ir prie jos 2001 m. spalio 16 d. protokolo /* COM/2014/0685 final - 2014/0321 (NLE) */

			   	AIŠKINAMASIS MEMORANDUMAS
2012 m. Aktu dėl Kroatijos stojimo
į Europos Sąjungą sąlygų (toliau – Stojimo aktas)[1] supaprastintas
Kroatijos prisijungimas prie konvencijų (ir protokolų), kurias
valstybės narės yra sudariusios pagal ES sutarties 34 straipsnį
(ES sutarties ex‑K.3 straipsnis). Taigi nebereikia,
kaip anksčiau, derėtis ir sudaryti specialiųjų prisijungimo
protokolų (kuriuos turėtų ratifikuoti 28 valstybės
narės) – tiesiog Stojimo akto 3 straipsnio  4 ir 5  dalyse
numatyta, kad pagal tą aktą Kroatija prisijungia prie atitinkamų
konvencijų ir protokolų.
Tuo tikslu Stojimo akto 3 straipsnio 4 ir
5 dalyse nurodyta, kad Taryba priima sprendimą, kuriuo nustatoma šių
konvencijų įsigaliojimo Kroatijai data ir padaromi visi reikiami
pakeitimai, susiję su šios naujos valstybės narės prisijungimu
prie šių konvencijų (visų pirma, susiję bent su konvencijos
kroatų kalba priėmimu, kad jos tekstas kroatų kalba taip pat
būtų „autentiškas“). Taryba sprendimą priima remdamasi
Komisijos rekomendacija ir pasikonsultavusi su Europos Parlamentu.
Stojimo akto I priede pateiktas
šešių konvencijų ir protokolų, susijusių su teisingumo ir
vidaus reikalų sritimi, sąrašas.
Į šį sąrašą įtraukta 2000 m.
gegužės 29 d. Konvencija dėl Europos Sąjungos
valstybių narių savitarpio pagalbos baudžiamosiose bylose, sudaryta
pagal Europos Sąjungos sutarties 34 straipsnį, ir 2001 m.
spalio 16 d. Konvencijos dėl Europos Sąjungos valstybių
narių savitarpio pagalbos baudžiamosiose bylose protokolas, kurį
pagal Europos Sąjungos sutarties 34 straipsnį patvirtino Taryba.

Šia Komisijos rekomendacija dėl Tarybos
sprendimo siekiama padaryti reikiamus pakeitimus, susijusius su Kroatijos
prisijungimu prie minėtos konvencijos ir protokolo pagal Stojimo akto 3
straipsnio 4 ir 5 dalis.
2014/0321 (NLE)
Rekomendacija
TARYBOS SPRENDIMAS
dėl Kroatijos prisijungimo prie 2000 m.
gegužės 29 d. Konvencijos dėl Europos Sąjungos
valstybių narių savitarpio pagalbos baudžiamosiose bylose, kurią
pagal Europos Sąjungos sutarties 34 straipsnį patvirtino Taryba, ir
prie jos 2001 m. spalio 16 d. protokolo
EUROPOS SĄJUNGOS TARYBA,
atsižvelgdama į Europos Sąjungos
sutartį,
 atsižvelgdama į Kroatijos stojimo aktą, ypač į jo 3 straipsnio
4 ir 5 dalis,
atsižvelgdama į Komisijos
rekomendaciją[2],
atsižvelgdama į Europos Parlamento
nuomonę[3],
kadangi:
(1)       2000 m. gegužės 29 d. Briuselyje buvo
pasirašyta ir 2005 m. rugpjūčio 23 d. įsigaliojo
Konvencija dėl Europos Sąjungos valstybių narių savitarpio
pagalbos baudžiamosiose bylose, kurią pagal Europos Sąjungos
sutarties 34 straipsnį patvirtino Taryba (toliau – Savitarpio pagalbos
baudžiamosiose bylose konvencija);
(2)       2001 m. spalio 16 d.
Savitarpio pagalbos baudžiamosiose bylose konvenciją papildė
Konvencijos dėl savitarpio pagalbos baudžiamosiose bylose protokolas
(toliau – Savitarpio pagalbos protokolas), kurį pagal Europos
Sąjungos sutarties 34 straipsnį patvirtino Taryba; jis
įsigaliojo 2005 m. spalio 5 d.;
(3)       Stojimo akto 3 straipsnio
4 dalyje nustatyta, kad Kroatija prisijungia prie valstybių narių
sudarytų konvencijų ir protokolų, kurių sąrašas
pateiktas Stojimo akto I priede. Šios konvencijos ir protokolai Kroatijai
įsigalioja Tarybos nustatytą datą. Į minėtą
sąrašą įtraukta Savitarpio pagalbos baudžiamosiose bylose
konvencija ir Savitarpio pagalbos baudžiamosiose bylose konvencijos protokolas;

(4)       pagal Stojimo akto 3
straipsnio 5 dalį Taryba turi padaryti visus reikiamus pakeitimus,
susijusius su prisijungimu prie šios konvencijos ir protokolo,
PRIĖMĖ ŠĮ
SPRENDIMĄ:
1 straipsnis
Savitarpio pagalbos baudžiamosiose bylose
konvencija tarp Kroatijos ir valstybių narių, kurioms konvencija
galioja tą dieną, įsigalioja [pirmą kito mėnesio po
šio sprendimo priėmimo dieną].
Savitarpio pagalbos baudžiamosiose bylose
protokolas tarp Kroatijos ir valstybių narių, kurioms protokolas
galioja tą dieną, įsigalioja [pirmą kito mėnesio po
šio sprendimo priėmimo dieną].
2 straipsnis
Savitarpio pagalbos baudžiamosiose bylose
konvencijos ir Savitarpio pagalbos baudžiamosiose bylose konvencijos protokolo
tekstai kroatų kalba, pridedami prie šio sprendimo, yra autentiški tomis
pačiomis sąlygomis kaip nurodytos konvencijos ir protokolo tekstai
kitomis kalbomis.
3 straipsnis
Šis sprendimas
įsigalioja dvidešimtą dieną po jo paskelbimo Europos
Sąjungos oficialiajame leidinyje.
Priimta Briuselyje
                                                                       Tarybos
vardu
                                                                       Pirmininkas
[1]               OL L 112, 2012 4 24, p. 10.
[2]               OL C […], […], p. […].
[3]               OL C […], […], p. […].


title: 2015 m. liepos 14 d. Tarybos rekomendacija dėl 2015 m. Bulgarijos nacionalinės reformų programos su Tarybos nuomone dėl 2015 m. Bulgarijos konvergencijos programos

text:
               18.8.2015

               LT

               Europos Sąjungos oficialusis leidinys

               C 272/28

         TARYBOS REKOMENDACIJA
   2015 m. liepos 14 d.
   dėl 2015 m. Bulgarijos nacionalinės reformų programos su Tarybos nuomone dėl 2015 m. Bulgarijos konvergencijos programos
   (2015/C 272/08)
   EUROPOS SĄJUNGOS TARYBA,
   atsižvelgdama į Sutartį dėl Europos Sąjungos veikimo, ypač į jos 121 straipsnio 2 dalį ir 148 straipsnio 4 dalį,
   atsižvelgdama į 1997 m. liepos 7 d. Tarybos reglamentą (EB) Nr. 1466/97 dėl biudžeto būklės priežiūros stiprinimo ir ekonominės politikos priežiūros bei koordinavimo (1), ypač į jo 9 straipsnio 2 dalį,
   atsižvelgdama į 2011 m. lapkričio 16 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamentą (ES) Nr. 1176/2011 dėl makroekonominių disbalansų prevencijos ir naikinimo (2), ypač į jo 6 straipsnio 1 dalį,
   atsižvelgdama į Europos Komisijos rekomendaciją,
   atsižvelgdama į Europos Parlamento rezoliucijas,
   atsižvelgdama į Europos Vadovų Tarybos išvadas,
   atsižvelgdama į Užimtumo komiteto nuomonę,
   atsižvelgdama į Ekonomikos ir finansų komiteto nuomonę,
   atsižvelgdama į Socialinės apsaugos komiteto nuomonę,
   atsižvelgdama į Ekonominės politikos komiteto nuomonę,
   kadangi:

               (1)

               2010 m. kovo 26 d. Europos Vadovų Taryba pritarė Komisijos pasiūlymui įgyvendinti naują augimo ir darbo vietų kūrimo strategiją „Europa 2020“, grindžiamą geresniu ekonominės politikos koordinavimu. Strategija yra orientuota į tas svarbias sritis, kuriose reikia imtis veiksmų, kad būtų stiprinamas Europos tvaraus augimo ir konkurencingumo potencialas;

               (2)

               remdamasi Komisijos pasiūlymais, 2015 m. liepos 14 d. Taryba priėmė rekomendaciją dėl valstybių narių ir Sąjungos bendrų ekonominės politikos gairių, o 2010 m. spalio 21 d. – sprendimą dėl valstybių narių užimtumo politikos gairių (3). Abejos gairės kartu sudaro integruotas gaires, ir į jas valstybių narių buvo paprašyta atsižvelgti formuojant nacionalinę ekonominę ir užimtumo politiką;

               (3)

               2014 m. liepos 8 d. Taryba priėmė rekomendaciją (4) dėl 2014 m. Bulgarijos nacionalinės reformų programos ir pateikė nuomonę dėl atnaujintos 2014 m. Bulgarijos konvergencijos programos;

               (4)

               2014 m. lapkričio 28 d. Komisija priėmė metinę augimo apžvalgą, kuria pradedamas 2015 m. Europos ekonominės politikos koordinavimo semestras. Tą pačią dieną Komisija pagal Reglamentą (ES) Nr. 1176/2011 priėmė Įspėjimo mechanizmo ataskaitą, kurioje nurodė, kad Bulgarija yra viena iš valstybių narių, dėl kurios reikės parengti nuodugnią apžvalgą;

               (5)

               2014 m. gruodžio 18 d. Europos Vadovų Taryba patvirtino prioritetus, pagal kuriuos reikia skatinti investuoti, spartinti struktūrines reformas ir vykdyti atsakingą augimui palankų fiskalinį konsolidavimą;

               (6)

               2015 m. vasario 26 d. Komisija paskelbė 2015 m. Bulgarijos ataskaitą. Joje įvertinta Bulgarijos pažanga įgyvendinant 2014 m. liepos 8 d. priimtas šaliai skirtas rekomendacijas. Į šalies ataskaitą įtraukti ir nuodugnios apžvalgos pagal Reglamento (ES) Nr. 1176/2011 5 straipsnį rezultatai. Komisijos analizė leidžia daryti išvadą, kad Bulgarijoje yra susidaręs makroekonominis disbalansas. Visų pirma 2014 m. sumaištis finansų sektoriuje privertė susirūpinti vietos įstaigų bankininkystės praktika, galinčia turėti reikšmingų pasekmių finansų sektoriui ir bendram makroekonominiam stabilumui. Be to, vis dar neigiama (nors ir gerėjanti) išorės pozicija, pernelyg didelis bendrovių finansinis įsiskolinimas ir silpnas darbo rinkos koregavimas toliau kelia makroekonominę riziką, todėl šiuos dalykus reikia atidžiai stebėti;

               (7)

               2015 m. balandžio 30 d. Bulgarija pateikė 2015 m. nacionalinę reformų programą ir 2015 m. konvergencijos programą. Siekiant atsižvelgti į abiejų programų tarpusavio sąsajas, jos vertintos vienu metu;

               (8)

               šiuo metu Bulgarijai taikoma Stabilumo ir augimo pakto prevencinė dalis. 2015 m. konvergencijos programoje Vyriausybė planuoja 2015 m. išlaikyti 2,8 % BVP nominalų deficitą. Vėliau Vyriausybė ketina laipsniškai mažinti deficitą, kad 2018 m. jis pasiektų 1,3 % BVP. Remiantis konvergencijos programa, Vyriausybė planuoja vidutinės trukmės laikotarpio tikslą – 1 % BVP struktūrinį deficitą – pasiekti 2018 m. Manoma, kad valdžios sektoriaus skolos santykis su BVP per programos laikotarpį padidės ir 2018 m. pasieks beveik 31 %. Makroekonominis scenarijus, kuriuo grindžiamos šios biudžeto projekcijos, yra tikėtinas. Tačiau priemonės, kurias taikant nuo 2016 m. būtų pasiekti planuojami deficito tikslai, nėra pakankamai tiksliai nurodytos. Remiantis Komisijos 2015 m. pavasario prognoze, tikimasi, kad 2015 m. grynųjų išlaidų augimas atitiks išlaidų kriterijų. Vis dėlto, atsižvelgiant į pablogėjusį struktūrinį balansą (2014 m. 1,7 % BVP), esama rizikos, kad 2014–2015 m. nuo reikalaujamo rodiklio bus kiek nukrypta. Kyla rizika, kad 2016 m. nuokrypis bus reikšmingas, nes grynųjų išlaidų augimas išlaidų kriterijų viršys 0,9 % BVP. Todėl abejais metais reikės papildomų priemonių. Remdamasi konvergencijos programos vertinimu ir atsižvelgdama į Komisijos 2015 m. pavasario prognozę, Taryba mano, kad esama rizikos, jog Bulgarija nesilaikys Stabilumo ir augimo pakto nuostatų;

               (9)

               mokestinių prievolių vykdymo užtikrinimas tebėra vienas iš pagrindinių Bulgarijos uždavinių. Reikia visapusiškos mokestinių prievolių vykdymo užtikrinimo strategijos, grindžiamos nuodugnia rizikos analize, sistemingu priemonių, kurių jau imtasi, poveikio vertinimu ir įvairių mokesčių surinkimo agentūrų veiklos nuodugniu koordinavimu;

               (10)

               Bulgarijos sveikatos priežiūros sistemai reikia spręsti kelias dideles problemas, įskaitant prastų sveikatos rodiklių, mažo finansavimo ir labai neveiksmingo išteklių naudojimo klausimus. Tikėtina gyvenimo trukmė yra gerokai trumpesnė už ES vidurkį, o tikėtina gyvenimo trukmė gimstant yra tarp mažiausių Sąjungoje. Sistema ir toliau grindžiama pernelyg dideliu ligoninių sektoriumi. Nors, vertinant nominaliai, pirminės ir ambulatorinės priežiūros paslaugos pastaraisiais metais finansuojamos kiek daugiau, finansavimas vis dar gana ribotas. Sveikatos priežiūros fondas sutartimi įpareigotas kompensacijas už gydymą ligoninėms mokėti iš anksto nustatytomis kainomis, o tai skatina ligonines teikti neadekvačios paskirties medicininės priežiūros paslaugas. 2014 m. priimta Nacionalinė sveikatos priežiūros strategija, tačiau ji neturi aiškaus įgyvendinimo plano;

               (11)

               sumaištis bankų sektoriuje 2014 m. vasarą atskleidė institucinius ir priežiūros trūkumus. Tai, kad priežiūros institucija nesugebėjo nustatyti didelių problemų ketvirtame pagal dydį Bulgarijos banke „Corporate Commercial Bank“ (KTB), rodo finansų sektoriaus priežiūros praktikos ir koncentracijos rizikos priežiūros trūkumus. Tai susilpnino bankų priežiūros patikimumą ir privertė suabejoti kitų finansų sektoriaus subjektų būkle. Dėl 2014 m. birželio mėn. kilusios likvidumo krizės buvo atliktas nuodugnus KTB auditas, po kurio buvo atšaukta KTB banko veiklos licencija. Garantuoti indėliai, sudarantys 4,4 % BVP, buvo išmokėti tik po ilgo vilkinimo;

               (12)

               aktyvi darbo rinkos politika yra nepakankamai išplėtota tiek aprėpties, tiek orientavimo požiūriu. Agentūrų susiskaidymas yra didelė problema mokant išmokas ir teikiant paslaugas bedarbiams ir neaktyviems asmenims. Įdarbinimo įstaigų ir socialinės paramos direktorato veikla koordinuojama nepakankamai, kad priemonės, kuriomis siekiama padėti pažeidžiamiausiems asmenims, būtų taikomos veiksmingai ir integruotai. Bulgarijoje yra daug nesimokančių, nedirbančių ir mokymuose nedalyvaujančių jaunuolių, kurie nesikreipia į įdarbinimo tarnybas, todėl jiems netaikomos standartinės darbo rinkos aktyvumo skatinimo priemonės. Bulgarijoje nedarbas daugiausia yra ilgalaikis, vadinasi, jis labiau struktūrinis nei ciklinis. Nors minimalus darbo užmokestis Bulgarijoje, vertinant nominaliai, yra mažiausias Sąjungoje, nuo 2011 m. jis labai padidėjo, o Vyriausybė planuoja artimiausiais metais jį dar gerokai padidinti. Tokie staigūs diskreciniai Vyriausybės darbo užmokesčio nustatymo politikos pokyčiai galėtų daryti iškraipomąjį poveikį darbo rinkai. Be to, nėra aiškių minimalaus darbo užmokesčio nustatymo gairių, todėl sistema lemia netikrumą dėl to, ar bus užtikrinta reikiama pusiausvyra tarp, viena vertus, užimtumo ir konkurencingumo rėmimo ir, kita vertus, darbo pajamų apsaugojimo. Skurdas ir socialinė atskirtis tebeverčia susirūpinti, nes Bulgarijos materialinio nepritekliaus rodikliai vieni iš didžiausių Sąjungoje. Skurdas ir socialinė atskirtis ypač dideli tarp romų. Dauguma romų tautybės jaunuolių nesimoko, nedirba ir nedalyvauja mokymuose. Ikimokyklinio ugdymo įstaigas ir vaikų darželius lanko nedaug romų vaikų, o beveik ketvirtadalis 7–15 m. vaikų nedalyvauja švietimo sistemoje;

               (13)

               prasta švietimo ir mokymo sistemų kokybė ir ribota jų sąsaja su darbo rinka trukdo užtikrinti tinkamai kvalifikuotos darbo jėgos pasiūlą ekonomikai. Suaugusiųjų dalyvavimas mokymosi visą gyvenimą programose yra vienas iš neaktyviausių Sąjungoje. Kelerius metus atidėliojusi Bulgarija vis dar nėra patvirtinusi Mokyklinio ugdymo įstatymo reformos, o mokyklos nebaigimo problemai spręsti skirtos strategijos įgyvendinimas vis dar pradiniame etape. 2015 m. iš dalies pakeista nacionalinė profesinio rengimo ir mokymo strategija (2014–2020 m.) ir priimta nauja aukštojo mokslo strategija. Įgyvendinant šias strategijas turėtų būti galima patobulinti švietimo sistemą, labiau ją susieti su šalies ekonomika, skatinti diegti inovacijas ir kurti darbo vietas;

               (14)

               2015 m. pavasarį Vyriausybė pateikė pensijų sistemos reformos pasiūlymą. Pensijų sistemos adekvatumas ir tvarumas priklauso nuo reformų, kuriomis skatinamas ir remiamas profesinio gyvenimo ilginimas su retesnėmis pertraukomis. Nustatyta, kad 2013 m. 1,2 mln. pensininkų gavo pensijas, mažesnes už nacionalinę skurdo ribą. Pagrindiniai veiksniai, lemiantys mažas pensijų išmokas, yra ankstyvas išėjimas į pensiją ir trumpi įmokų mokėjimo laikotarpiai. Sparčiai senėjant Bulgarijos visuomenei ateityje padėtis veikiausiai dar pablogės. Todėl Bulgarijai tikslinga dar labiau apriboti su senėjimu susijusių išlaidų augimą, kad būtų didinamas ilgalaikis viešųjų finansų tvarumas, be kita ko, įgyvendinant griežtas pensijų reformas;

               (15)

               vienas iš pagrindinių investuotojams palankios verslo aplinkos elementų yra nepriklausoma, aukštos kokybės ir veiksminga teismų sistema ir efektyvūs kovos su korupcija mechanizmai. Pagrindinės problemos šioje srityje apima bendro veiklos koordinavimo trūkumą, institucinius trūkumus ir prastus rezultatus, susijusius su teismų priimamais galutiniais apkaltinamaisiais nuosprendžiais. Šioms svarbioms politikos sritims bus taikomas bendradarbiavimo ir tikrinimo mechanizmas;

               (16)

               Bulgarijos nemokumo sistema kol kas neveiksminga, ir tai didina netikrumą rinkos dalyviams bei mažina bendrą šalies patrauklumą investuotojams. Nemokumo procedūros trunka ilgiau nei panašiose šalyse, o ieškinių patenkinama nedaug. Veiksmingos nemokumo procedūroms taikomos sistemos poreikį taip pat reikėtų vertinti atsižvelgiant į didelį Bulgarijos ne finansų bendrovių įsiskolinimą ir tokios sistemos funkciją sudarant palankesnes sąlygas mažinti finansinį įsiskolinimą;

               (17)

               2014 m. buvo priimtos viešojo administravimo reformai ir e. valdžios sistemos diegimui skirtos strategijos. Jas įgyvendinant reikės taikyti aiškias politikos gaires ir koordinuoti veiklą. Nepaisant praeityje įdėtų pastangų, viešųjų paslaugų kokybė tebėra prasta. Nepakankamai išplėtota e. valdžios sistema riboja pastangas padidinti skaidrumą ir sumažinti administracinę naštą. Ypač didelė problema susijusi su viešųjų pirkimų procedūromis, kurioms trukdo dažnai kintanti teisinė sistema ir nepakankami administraciniai gebėjimai. Konkursų procedūrų ex ante tikrinimas dažnai atliekamas tik formaliai. Be to, viešųjų pirkimų procedūroms taikomos besidubliuojančios ex post kontrolės procedūros, per kurias kartais padaromos prieštaringos išvados. Konkursų proceso skaidrumo trūkumą taip pat lemia tai, kad nebaigtos diegti visos e. viešųjų pirkimų platformos. Dėl viešųjų pirkimų procedūrų pažeidimų praeityje buvo labai vilkinamas ES fondų finansuojamų programų įgyvendinimas, jie neigiamai veikia verslo aplinką ir stabdo taip reikalingą infrastruktūros gerinimą. 2014 m. liepos mėn. priimtoje daugiametėje strategijoje, skirtoje viešųjų pirkimų sistemos pagrindiniams trūkumams šalinti, nustatytas aiškus tvarkaraštis, pagal kurį 2015 m. ir 2016 m. turi būti imtasi konkrečių priemonių. Strategiją būtina įgyvendinti;

               (18)

               Europos semestro procese Komisija atliko išsamią Bulgarijos ekonominės politikos analizę ir ją paskelbė 2015 m. šalies ataskaitoje. Ji taip pat įvertino konvergencijos programą, nacionalinę reformų programą ir veiksmus, kurių imtasi atsižvelgiant į ankstesniais metais Bulgarijai teiktas rekomendacijas. Ji atsižvelgė ne tik į jų svarbą Bulgarijos tvariai fiskalinei ir socialinei bei ekonominei politikai, bet ir tai, kaip laikomasi ES taisyklių ir gairių, nes ES priemonėmis prisidedant prie būsimų nacionalinių sprendimų būtina stiprinti bendrą Sąjungos ekonomikos valdymą. Jos rekomendacijos įgyvendinant Europos semestrą pateiktos 1–5 rekomendacijose;

               (19)

               atsižvelgdama į šį vertinimą, Taryba išnagrinėjo konvergencijos programą ir savo nuomonę (5) visų pirma pateikė 1 rekomendacijoje;

               (20)

               atsižvelgdama į Komisijos nuodugnios apžvalgos ir šio vertinimo rezultatus, Taryba išnagrinėjo nacionalinę reformų programą ir konvergencijos programą. Jos rekomendacijos pagal Reglamento (ES) Nr. 1176/2011 6 straipsnį pateiktos 1–3 ir 5 rekomendacijose,

         REKOMENDUOJA Bulgarijai 2015–2016 m. imtis veiksmų siekiant:

               1.

               2015 m. išvengti struktūrinio viešųjų finansų blogėjimo ir 2016 m. užtikrinti 0,5 % BVP koregavimą. Imtis ryžtingų priemonių mokesčių surinkimui gerinti ir šešėlinės ekonomikos problemai spręsti, remiantis išsamia rizikos analize ir praeityje taikytų priemonių vertinimu. Didinti sveikatos priežiūros sistemos išlaidų efektyvumą, visų pirma peržiūrint sveikatos priežiūros paslaugų kainodarą ir gerinant ambulatorinę ir pirminę priežiūrą;

               2.

               glaudžiai bendradarbiaujant su Europos įstaigomis, iki 2015 m. gruodžio mėn. užbaigti nepriklausomą visos bankų sektoriaus sistemos turto ir kokybės peržiūrą ir testavimą nepalankiausiomis sąlygomis taikant principą „iš apačios į viršų“. Atlikti pensijų fondų ir draudimo sektorių portfelių patikrinimą. Peržiūrėti ir sugriežtinti bankų ir ne bankų finansų sektoriaus priežiūrą, be kita ko, sustiprinant bankų pertvarkymo ir indėlių garantijų sistemas. Gerinti finansų tarpininkų bendrąjį valdymą, be kita ko, sprendžiant koncentracijos rizikos ir susijusių šalių pozicijų klausimus;

               3.

               parengti integruotą metodą, skirtą darbo rinkos paribyje esančioms grupėms, visų pirma vyresnio amžiaus darbuotojams ir nedirbančiam, nesimokančiam ir mokymuose nedalyvaujančiam jaunimui. Konsultuojantis su socialiniais partneriais ir laikantis nacionalinės praktikos sukurti skaidrų minimalaus darbo užmokesčio ir minimalių socialinio draudimo įmokų nustatymo mechanizmą, atsižvelgiant į jų poveikį dirbančiųjų skurdui, darbo vietų kūrimui ir konkurencingumui;

               4.

               patvirtinti Mokyklinio ugdymo įstatymo reformą ir didinti palankių sąlygų neturinčių vaikų, visų pirma romų tautybės, dalyvavimą švietimo sistemoje, gerinant galimybes gauti geros kokybės ankstyvojo mokyklinio ugdymo paslaugas;

               5.

               siekiant gerinti investavimo sąlygas, parengti visapusišką nemokumo sistemos reformą naudojantis geriausia tarptautine praktika ir ekspertinėmis žiniomis, visų pirma tobulinti restruktūrizavimo prieš paskelbiant bankrotą ir neteisminio restruktūrizavimo mechanizmus.

      Priimta Briuselyje 2015 m. liepos 14 d.

            Tarybos vardu

            Pirmininkas

         P. GRAMEGNA

      (1)  OL L 209, 1997 8 2, p. 1.

      (2)  OL L 306, 2011 11 23, p. 25.

      (3)  Toliau taikomos pagal 2014 m. gegužės 6 d. Tarybos sprendimą 2014/322/ES dėl valstybių narių užimtumo politikos gairių 2014 m. (OL L 165, 2014 6 4, p. 49).

      (4)  2014 m. liepos 8 d. Tarybos rekomendacija dėl 2014 m. Bulgarijos nacionalinės reformų programos su Tarybos nuomone dėl 2014 m. Bulgarijos konvergencijos programos (OL C 247, 2014 7 29, p. 7).

      (5)  Pagal Reglamento (EB) Nr. 1466/97 9 straipsnio 2 dalį.


title: 2013 m. liepos 9 d. Tarybos rekomendacija dėl 2013 m. Latvijos nacionalinės reformų programos su Tarybos nuomone dėl 2012–2016 m. Latvijos konvergencijos programos

text:
               30.7.2013

               LT

               Europos Sąjungos oficialusis leidinys

               C 217/47

      TARYBOS REKOMENDACIJA

   2013 m. liepos 9 d.
   dėl 2013 m. Latvijos nacionalinės reformų programos su Tarybos nuomone dėl 2012–2016 m. Latvijos konvergencijos programos
   2013/C 217/12
   EUROPOS SĄJUNGOS TARYBA,
   atsižvelgdama į Sutartį dėl Europos Sąjungos veikimo, ypač į jos 121 straipsnio 2 dalį ir 148 straipsnio 4 dalį,
   atsižvelgdama į 1997 m. liepos 7 d. Tarybos reglamentą (EB) Nr. 1466/97 dėl biudžeto būklės priežiūros stiprinimo ir ekonominės politikos priežiūros bei koordinavimo (1), ypač į jo 9 straipsnio 2 dalį,
   atsižvelgdama į Europos Komisijos rekomendaciją,
   atsižvelgdama į Europos Vadovų Tarybos išvadas,
   atsižvelgdama į Užimtumo komiteto nuomonę,
   atsižvelgdama į Ekonomikos ir finansų komiteto nuomonę,
   atsižvelgdama į Socialinės apsaugos komiteto nuomonę,
   atsižvelgdama į Ekonominės politikos komiteto nuomonę,
   kadangi:

               (1)

               2010 m. kovo 26 d. Europos Vadovų Taryba pritarė Komisijos pasiūlymui įgyvendinti naują darbo vietų kūrimo ir augimo strategiją „Europa 2020“, grindžiamą geresniu ekonominės politikos koordinavimu, ir daugiausia dėmesio skirti toms svarbioms sritims, kuriose reikia imtis veiksmų, kad būtų stiprinamas Europos tvaraus augimo ir konkurencingumo potencialas;

               (2)

               2010 m. liepos 13 d. Taryba priėmė Rekomendaciją dėl bendrų valstybių narių ir Sąjungos ekonominės politikos gairių (2010–2014 m.), o 2010 m. spalio 21 d. – sprendimą dėl valstybių narių užimtumo politikos gairių (2), kurios kartu sudaro integruotas gaires. Į šias integruotas gaires valstybių narių paprašyta atsižvelgti formuojant nacionalinę ekonominę ir užimtumo politiką;

               (3)

               2012 m. birželio 29 d. valstybių narių valstybių ar vyriausybių vadovai nusprendė priimti Susitarimą dėl ekonomikos augimo ir darbo vietų kūrimo, kuriuo nustatė nuoseklią nacionalinių, ES ir euro zonos veiksmų, naudojant visus galimus svertus, priemones ir politikos strategijas, sistemą. Jie nutarė, kokių veiksmų reikėtų imtis valstybių narių lygmeniu, visų pirma išreikšdami tvirtą įsipareigojimą siekti strategijos „Europa 2020“ tikslų ir įgyvendinti konkrečioms šalims skirtas rekomendacijas;

               (4)

               2012 m. liepos 10 d. Taryba priėmė rekomendaciją (3) dėl Latvijos 2012 m. nacionalinės reformų programos ir nuomonę dėl 2012–2015 m. Latvijos konvergencijos programos;

               (5)

               2012 m. lapkričio 28 d. Komisija priėmė metinę augimo apžvalgą, kuria pradedamas 2013 m. Europos ekonominės politikos koordinavimo semestras. Be to, 2012 m. lapkričio 28 d. Komisija pagal 2011 m. lapkričio 16 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamentą (ES) Nr. 1176/2011 dėl makroekonominių disbalansų prevencijos ir naikinimo (4) priėmė Įspėjimo mechanizmo ataskaitą, kurioje nenurodė, kad Latvija yra viena iš valstybių narių, dėl kurios reikės parengti nuodugnią apžvalgą;

               (6)

               Europos Parlamentas aktyviai dalyvavo Europos semestre pagal Reglamentą (EB) Nr. 1466/97 ir 2013 m. vasario 7 d. priėmė Rezoliuciją dėl užimtumo ir socialinių aspektų 2013 m. metinėje augimo apžvalgoje ir Rezoliuciją dėl indėlio į 2013 m. metinę augimo apžvalgą;

               (7)

               2013 m. kovo 14 d. Europos Vadovų Taryba patvirtino prioritetus, kuriais turi būti užtikrintas finansinis stabilumas, fiskalinis konsolidavimas ir ekonomikos augimo skatinimo veiksmai. Ji pabrėžė, kad reikia vykdyti diferencijuotą, ekonomikos augimą skatinantį fiskalinį konsolidavimą, atkurti įprastas skolinimo ekonomikai sąlygas, skatinti ekonomikos augimą ir konkurencingumą, spręsti nedarbo problemą, šalinti socialines krizės pasekmes ir modernizuoti viešąjį administravimą;

               (8)

               2013 m. balandžio 29 d. Latvija pateikė 2012–2016 m. konvergencijos programą, o 2013 m. gegužės 2 d. – 2013 m. nacionalinę reformų programą. Siekiant atsižvelgti į abiejų programų sąsają, jos vertintos vienu metu;

               (9)

               remdamasi konvergencijos programos vertinimu pagal Reglamentą (EB) Nr. 1466/97, Taryba mano, kad makroekonominis scenarijus, kuriuo grindžiamos programoje pateiktos biudžeto projekcijos, yra tikėtinas. Tikimasi, kad programos laikotarpiu ekonomikos augimas šiek tiek sulėtės iki maždaug 4 % per metus, o kainų kilimas, remiantis prognozėmis, ir toliau bus nuosaikus. 2012 m. bendras valdžios sektoriaus deficitas sumažėjo tiek, kad yra gerokai mažesnis negu Sutartyje nustatyta 3 % BVP pamatinė vertė, be to, tais pačiais metais, daug anksčiau, nei numatyta 2012-2015 m. Latvijos konvergencijos programoje, pasiektas vidutinės trukmės laikotarpio tikslas. Konvergencijos programoje patvirtinamas ankstesnis vidutinės trukmės laikotarpio tikslas (-0,5 % BVP), kuris deramai atitinka Stabilumo ir augimo pakto tikslus. Konvergencijos programoje numatytos biudžeto strategijos tikslas – palaikyti struktūrinę biudžeto būklę, grindžiamą vidutinės trukmės laikotarpio tikslu, leidžiant nukrypti tik dėl laipsniškai didėjančio sisteminės pensijų reformos poveikio. 2013 m., 2015 m. ir 2016 m. įgyvendinant šią reformą bus laipsniškai didinama socialinio draudimo įmokų dalis, pervedama į privatų pensijų fondą. Tačiau iš bendro vertinimo, kurio pagrindas – perskaičiuotas struktūrinis balansas, įskaitant išlaidų atėmus diskrecines priemones analizę, matyti, kad struktūrinis balansas nuo vidutinės trukmės laikotarpio tikslo 2013 m. nukryps 1 proc. punktu BVP, t. y. gerokai daugiau, nei numatyta dėl laipsniškai didėjančio sisteminės pensijų reformos poveikio, o 2014 m. – dar 0,2 proc. punkto BVP. Programos laikotarpiu valdžios sektoriaus skola išliks gerokai mažesnė už 60 %: ji augs nuo 40,7 % BVP 2012 m. iki 44,5 % BVP 2013 m., nes vyriausybė kaups turtą skolai grąžinti, o nuo 2014 m. pradėjus skolą grąžinti mažės ir programos pabaigoje bus 34,6 %. 2013 m. sausio mėn. Latvijos Parlamentas patvirtino fiskalinės drausmės įstatymą, kuris įsigaliojo 2013 m. kovo mėn. Jei naujasis įstatymas bus įgyvendinamas veiksmingai, jis gerokai sustiprins Latvijos fiskalinę sistemą, nes pagal jį bus nustatytas veiksmingas mechanizmas išlaidų augimui riboti ekonomikos augimo metais ir taisyklėmis grindžiamo daugiamečio biudžeto planavimo pagrindai;

               (10)

               Latvija sumažino darbo jėgai taikomus mokesčius, be to, 2014 m. ir 2015 m. planuoja imtis tolesnių veiksmų šioje srityje. Tačiau mažai uždirbantiems darbuotojams būdingas mokesčių pleištas yra vis dar didžiausias Sąjungoje, todėl siekiant skatinti žemos kvalifikacijos asmenų užimtumą būtina atitinkamai koreguoti mokesčių politiką. Be to, struktūrinį balansą turėtų pagerinti darbo jėgai taikomų mokesčių keitimas periodiniais turto mokesčiais bei gamtinių ir kitų išteklių naudojimo mokesčiais. Aplinkos mokesčiai dar gana mažai išplėtoti ir daugiausiai apima degalų mokesčius, tuo tarpu kitų energijos šaltinių, taršos ir gamtinių išteklių naudojimo mokesčiai nesiekia ES vidurkio. Labiau išplėsta mokesčių bazė, į ją įtraukus kitus aplinkos mokesčius, padėtų siekti aplinkosaugos tikslų. Vyriausybė suaktyvino kovos su neoficialia ekonomika veiksmus ir šią kovą reikėtų tęsti;

               (11)

               nors struktūrinis koregavimas po krizės yra sėkmingas, remiantis didelio ekonomikos suklestėjimo ir nuosmukio ciklo metu įgyta patirtimi ateityje taikant tinkamą mikrolygio ir makrolygio rizikos ribojimo politiką reikėtų stebėti kredito augimą ir bankų finansavimo bazės, susijusios su indėlių srautais iš užsienio, stabilumą;

               (12)

               Latvija ėmėsi keleto veiksmų, kuriais siekiama spręsti ilgalaikio nedarbo ir jaunimo nedarbo problemas. 2013 m., palyginti su 2012 m., padidintas aktyvios darbo rinkos politikos finansavimas ir taikymo sritis, įgyvendinamos naujos priemonės, įskaitant bedarbių profilio nustatymą ir geresnę darbo paieškos pagalbą. Vis dėlto tiek ilgalaikio nedarbo, tiek jaunimo nedarbo rodikliai dar vis aukšti, bedarbių ir pašalpų gavėjų aktyvumo skatinimas menkas, o galimybės pasinaudoti socialinėmis paslaugomis prastos. Susirūpinimą kelia tai, kad darbo jėgos profesinis rengimas ir mokymas neužtikrina pakankamai kokybiškų įgūdžių įgijimo, o kokybiško mokymosi darbo vietoje galimybės yra ribotos. Būtina nustatyti visapusiškas profesinio orientavimo paslaugas ir toliau įgyvendinti profesinio rengimo ir mokymo reformas, įskaitant mokymosi darbo vietoje ir gamybinės praktikos kokybės ir galimybių gerinimą;

               (13)

               didelei daliai Latvijos gyventojų (40 %), ypač vaikams, kurių dalis dar didesnė ir sudaro 43,6 %, kyla skurdo arba socialinės atskirties rizika. Apskritai, palyginti su 2012 m., skurdo rizikos lygis šiek tiek pakilo, tad galima daryti išvadą, kad ekonomikos augimas ne visada savaime mažina skurdą ir yra būtinos į šią problemą orientuotos strategijos. Latvija ėmėsi keleto veiksmų, kuriais siekia spręsti bedarbių ir vaikų skurdo problemą. Tačiau imtasi mažiau tiesioginių veiksmų sprendžiant socialinės paramos sistemos problemas, visų pirma susijusias su skaidrumu, išmokų pakankamumu ir prieinamumu, ir nepakankamai pašalpų gavėjų aktyvumo skatinimo priemonių. Dėl fiskalinių galimybių trūkumo Latvijai teko sumažinti garantuotų minimalių pajamų (GMP) dydį ir panaikinti valstybės finansuojamą GMP išmoką. Greičiausiai dėl šių sprendimų ypač didelis skurdas gilės, dabartinė nelygybė naudojantis socialine parama savivaldybėse didės, o centrinės valdžios paskatos investuoti į socialinės paramos politikos rengimą ir kontrolę mažės. Kad būtų išvengta padėties blogėjimo, svarbu stebėti šių sprendimų poveikį;

               (14)

               Latvija pasiūlė ambicingą reformą, kuri, galima manyti, padarys didelį teigiamą poveikį šalies aukštojo mokslo sistemos kokybei. Vykdant planuojamą reformą numatyta pertvarkyti akreditavimo procesą, atskirti universitetų akademines ir administravimo funkcijas, sukurti naują finansavimo modelį ir jungti aukštojo mokslo įstaigas. Vis dėlto šie planai dar tik pradedami įgyvendinti ir siekiant numatytų teigiamų rezultatų privalo būti vykdomi tinkamai. Be to, 2013 m. bus atliktas mokslo įstaigų ir jų plėtros strategijų veiksmingumo vertinimas. Remiant aktyvėjančią inovacijų veiklą Latvijoje, šio svarbaus vertinimo rezultatais turėtų būti grindžiama būsima mokslo įstaigų reforma ir finansavimas;

               (15)

               Latvija pasiūlė politinių priemonių, kuriomis pagrindiniuose ekonomikos sektoriuose siekiama taupyti energiją. Planuojama, kad ateinančiu metu daugiau kaip 70 % sutaupytos energijos teks pastatų sektoriui. Vis dėlto gyvenamųjų namų apšiltinimo projektai įgyvendinami lėtai, o užbaigtų projektų skaičius, palyginti su pastatų kiekiu, labai nedidelis, todėl energijos nuostoliai dideli. Efektyvumo didinimo potencialas šioje srityje yra labai didelis, nes Latvijos namų ūkių energijos vartojimo intensyvumas 2010 m. buvo didžiausias Sąjungoje. 2012 m. Latvija padarė pažangą atverdama savo elektros energijos rinką konkurencijai ir dalyvavimui regioninėse rinkose. Verslo sektoriuje visiškai įteisintos tiesioginės sutartys su elektros energijos tiekėjais, savanoriškai jas gali pasirašyti ir namų ūkiai. 2013 m. birželio mėn. Latvija planuoja prisijungti prie elektros energijos biržos „Nord Pool Spot“. Tačiau nieko nenuveikta siekiant atverti gamtinių dujų rinką, čia ir toliau dominuoja vienas tiekėjas. Be to, valdžios institucijoms teks sunkiai derėtis dėl dujų saugyklos, kuri labai svarbi tinkamam regioninės dujų rinkos veikimui, nuosavybės ir valdymo;

               (16)

               Latvijos teisminei sistemai būdingas civilinės teisės sistemos neefektyvumas. Šią sistemą veikia keletas nepalankių veiksnių, kaip antai ilgai trunkantis civilinių ir komercinių bylų nagrinėjimo pirmosios instancijos teismuose procesas ir lėta sprendimų priėmimo eiga, lemianti neišspręstų teismo bylų kaupimąsi. Ypač ilgai trunka nemokumo procedūros. Be to, daugelis bylų pirmosios instancijos teismuose neišsprendžiamos, todėl stringa visų lygmenų iki Aukščiausiojo Teismo darbas. Neseniai imtasi teigiamų veiksmų sistemos efektyvumui ir kokybei gerinti, tačiau jų poveikį vertinti dar per anksti. Ypač svarbu skirti pakankamai dėmesio teisminių institucijų žmogiškųjų išteklių valdymo politikai. Teisminių institucijų kokybę galėtų pagerinti aktyvesnis Teisėjų tarybos dalyvavimas, vadovaujamų pareigų funkcijų teisminėse institucijose persvarstymas ir aktyvesnis teisėjų mokymas. 2012 m. pabaigoje pasiūlyti nemokumo įstatymo pakeitimai. Tačiau dar reikia pažiūrėti, ar pasiūlyti pakeitimai yra pakankami, kad šio įstatymo trūkumai būtų visapusiškai panaikinti. Pavyzdžiui, nustatyta spręstinų problemų, susijusių su praktiniu įstatymo įgyvendinimu, visų pirma praktikuojančių nemokumo specialistų funkcijomis, jų pareigomis teisėjų ir veiksmingo turto likvidavimo atžvilgiais, taip pat su fizinių asmenų bankrotu;

               (17)

               atsižvelgdama į Europos semestrą Komisija atliko išsamią Latvijos ekonominės politikos analizę. Ji įvertino nacionalinę reformų programą ir konvergencijos programą. Komisija įvertino ne tik jų svarbą tvariai fiskalinei ir socialinei bei ekonominei Latvijos politikai, bet ir tai, kaip laikomasi ES taisyklių ir gairių, nes ES priemonėmis prisidedant prie būsimų nacionalinių sprendimų būtina stiprinti bendrą Europos Sąjungos ekonomikos valdymą. Jos rekomendacijos atsižvelgiant į Europos semestrą pateiktos toliau išdėstytose 1–7 rekomendacijose;

               (18)

               atsižvelgdama į šį vertinimą, Taryba išnagrinėjo konvergencijos programą ir savo nuomonę (5) visų pirma pateikė toliau išdėstytoje 1 rekomendacijoje,

         REKOMENDUOJA Latvijai 2013–2014 m. imtis šių veiksmų:

               1.

               Stiprinti biudžeto strategiją siekiant užtikrinti, kad vienintelė priežastis nukrypti nuo vidutinės trukmės laikotarpio tikslo būtų laipsniškai didėjantis sisteminės pensijų reformos poveikis. Laikantis šios strategijos mažinti mažas pajamas uždirbantiems asmenims taikomus mokesčius, keičiant juos akcizo, periodiniais turto ir (arba) aplinkos mokesčiais. Toliau dėti pastangas gerinant mokestinių prievolių vykdymą ir kovoti su šešėline ekonomika. Toliau stiprinti fiskalinę sistemą veiksmingai įgyvendinant fiskalinės drausmės įstatymą ir daugiametį biudžeto planavimą.

               2.

               Toliau taikyti mikrolygio ir makrolygio rizikos ribojimo politiką, kad būtų užkirstas kelias galimam pažeidžiamumui, kuris galėtų atsirasti ateityje dėl kredito augimo ir su nerezidentais susijusios bankų veiklos.

               3.

               Spręsti ilgalaikio nedarbo ir jaunimo nedarbo problemas gerinant aktyvios darbo rinkos politikos ir tikslinių socialinių paslaugų prieinamumą ir veiksmingumą. Didinti jaunuolių galimybes įsidarbinti, pavyzdžiui, vykdant Jaunimo garantijų iniciatyvą, nustatyti visapusiškas profesinio orientavimo paslaugas, įgyvendinti profesinio rengimo ir mokymo reformas ir gerinti gamybinės praktikos kokybę ir galimybes.

               4.

               Spręsti didelio skurdo problemą pertvarkant socialinės paramos sistemą, kad ja būtų lengviau naudotis, didinant išmokų pakankamumą ir pašalpų gavėjams skirtas aktyvumo skatinimo priemones. Stiprinti įgyvendinimo mechanizmus, kad vaikų skurdas būtų veiksmingai mažinamas.

               5.

               Įgyvendinti planuotas aukštojo mokslo reformas, visų pirma nustatant finansavimo pagal kokybę modelį, pertvarkant akreditavimo sistemą, sujungiant mokslo įstaigas ir skatinant internacionalizavimą. Imtis papildomų priemonių mokslinių tyrimų įstaigoms modernizuoti atsižvelgus į vykdomo nepriklausomo vertinimo išvadas.

               6.

               Toliau didinti energijos vartojimo efektyvumą, ypač gyvenamuosiuose pastatuose ir centralizuoto šildymo tinkluose, teikti paskatas mažinti išlaidas energijai ir skatinti naudoti efektyviai energiją naudojančius produktus. Gerinti jungtis su ES energijos tinklais ir imtis veiksmų gamtinių dujų rinkai liberalizuoti, taip pat nustatant aiškias taisykles, taikomas trečiųjų šalių prieigai prie saugyklų.

               7.

               Užbaigti planuojamas reformas, kad būtų pagerintas teisminių institucijų efektyvumas ir kokybė, sumažintas susikaupusių neišspręstų bylų skaičius ir sutrumpinta bylų, įskaitant nemokumo bylas, nagrinėjimo trukmė. Nustatyti visapusišką žmogiškųjų išteklių politiką, imtis veiksmų tarpininkavimo įstatymams įgyvendinti ir arbitražo teismų sistemai supaprastinti.

      Priimta Briuselyje 2013 m. liepos 9 d.

            Tarybos vardu

            Pirmininkas

         R. ŠADŽIUS

      (1)  OL L 209, 1997 8 2, p. 1.

      (2)  Toliau taikomą 2013 m. pagal 2013 m. balandžio 22 d. Tarybos sprendimą 2013/208/ES dėl valstybių narių užimtumo politikos gairių (OL L 118, 2013 4 30, p. 21).

      (3)  OL C 219, 2012 7 24, p. 50.

      (4)  OL L 306, 2011 11 23, p. 25.

      (5)  Pagal Reglamento (EB) Nr. 1466/97 9 straipsnio 2 dalį.


               19.2.2016

               LT

               Europos Sąjungos oficialusis leidinys

               C 65/174

         P7_TA(2013)0279
   Religijos ar tikėjimo laisvės skatinimas ir apsauga
   2013 m. birželio 13 d. Europos Parlamento rekomendacija Tarybai dėl ES religijos ar tikėjimo laisvės skatinimo ir apsaugos gairių projekto (2013/2082(INI))
   (2016/C 065/25)

      Europos Parlamentas,

               —

               atsižvelgdamas į pasiūlymą dėl rekomendacijos Tarybai, kurį pateikė Laima Liucija Andrikienė PPE frakcijos vardu dėl ES religijos ar tikėjimo laisvės skatinimo ir apsaugos gairių projekto (B7-0164/2013),

               —

               atsižvelgdamas į Visuotinę žmogaus teisių deklaraciją ir į JT deklaraciją dėl visų formų netolerancijos ir diskriminacijos dėl religijos ar tikėjimo panaikinimo,

               —

               atsižvelgdamas į Tarptautinį pilietinių ir politinių teisių paktą ir į Jungtinių Tautų Žmogaus teisių komiteto 22 bendrąjį komentarą (1),

               —

               atsižvelgdamas į Europos Sąjungos pagrindinių teisių chartiją,

               —

               atsižvelgdamas į 2009 ir 2011 m. Tarybos išvadas dėl netolerancijos, diskriminacijos ir smurto dėl religijos ar tikėjimo (2),

               —

               atsižvelgdamas į 2012 m. birželio 25 d. Tarybos priimtą ES strateginę programą ir veiksmų planą žmogaus teisių ir demokratijos srityje (3),

               —

               atsižvelgdamas į 2011 m. gruodžio 12 d. Komisijos bendrą komunikatą Europos Parlamentui ir Tarybai „Žmogaus teisės ir demokratija – svarbiausias ES išorės veiksmų elementas. Veiksmingesnio požiūrio formavimas“ (COM(2011)0886),

               —

               atsižvelgdamas į savo 2012 m. birželio 13 d. rekomendaciją Tarybai dėl ES specialiojo įgaliotinio žmogaus teisių klausimais (4) ir į 2012 m. liepos 25 d. Tarybos sprendimą 2012/440/BUSP, kuriuo skiriamas Europos Sąjungos specialusis įgaliotinis žmogaus teisių klausimais (5),

               —

               atsižvelgdamas į savo 2012 m. gruodžio 13 d. rezoliuciją dėl ES žmogaus teisių strategijos peržiūros (6),

               —

               atsižvelgdamas į savo rezoliucijas dėl metinių ataskaitų dėl žmogaus teisių ir demokratijos pasaulyje ir Europos Sąjungos politikos šioje srityje (7),

               —

               atsižvelgdamas į Europos Sąjungos sutarties 36 straipsnį,

               —

               atsižvelgdamas į ES religijos ar tikėjimo laisvės skatinimo ir apsaugos gairių (toliau – Gairės) projektą,

               —

               atsižvelgdamas į Darbo tvarkos taisyklių 121 straipsnio 3 dalį,

               —

               atsižvelgdamas į Užsienio reikalų komiteto pranešimą (A7-0203/2013),

               A.

               kadangi pagal Europos Sąjungos sutarties 21 straipsnį demokratija, teisinės valstybės, žmogaus teisių ir pagrindinių laisvių visuotinumo ir nedalomumo, pagarbos žmogaus orumui, lygybės ir solidarumo principai bei Jungtinių Tautų Chartijos ir tarptautinės teisės principų laikymasis yra visų ES išorės veiksmų pagrindiniai principai;

               B.

               kadangi teisė į religijos ar tikėjimo laisvę, įskaitant teistinius, neteistinius ir ateistinius įsitikinimus, teisę netikėti ir teisę keisti savo religiją ar tikėjimą, yra kiekvieno žmogaus visuotinė žmogaus teisė ir pagrindinė laisvė, susijusi su kitomis žmogaus teisėmis ir pagrindinėmis laisvėmis, kaip įtvirtinta Visuotinės žmogaus teisių deklaracijos 18 straipsnyje;

               C.

               kadangi Europos Parlamentas kelis kartus ragino priimti plataus užmojo priemonių rinkinį, kuriuo būtų siekiama skatinti teisę į religijos ar tikėjimo laisvę įgyvendinant ES išorės politiką;

               D.

               kadangi šiuo klausimu Europos Parlamentas palankiai įvertino ES įsipareigojimą parengti religijos ar tikėjimo laisvės gaires remiantis ES veiksmų planu žmogaus teisių ir demokratijos srityje ir pabrėžė, kad Europos Parlamentas ir pilietinės visuomenės organizacijos turi dalyvauti rengiant šias Gaires;

               E.

               kadangi pagal tarptautinės teisės standartus visos valstybės privalo užtikrinti veiksmingą visų savo piliečių ir visų kitų asmenų, esančių jų jurisdikcijoje, apsaugą; kadangi plačiai informuojama, kad kai kuriuose pasaulio regionuose vykdomas asmenų ir jų šeimų, bendruomenių, pamaldų vietų ir institucijų persekiojimas dėl jų priklausymo tam tikrai religinei grupei, įsitikinimų ar bet kokio teisėto viešo savo religijos ar tikėjimo išpažinimo; kadangi visuose pasaulio regionuose, įskaitant Europą ir jos kaimynystėje esančius regionus, vis dar esama diskriminacijos dėl religijos ar tikėjimo ir kadangi tam tikroms religinėms bendruomenėms priklausantys asmenys, įskaitant religines mažumas ar netikinčiuosius, ir toliau negali naudotis savo žmogaus teisėmis ir dėl savo religijos ar tikėjimo nuolat diskriminuojami, suimami ir nuteisiami, o daugelyje šalių kartais dėl to jiems net įvykdoma mirties bausmė;

               1.

               teikia Tarybai šias rekomendacijas:

         Priežastys imtis veiksmų

               a)

               teisės į religijos ar tikėjimo laisvę skatinimas ir su ja susijusių pažeidimų prevencija turi būti ES išorės politikos prioritetas;

               b)

               daugelyje pasaulio šalių nesiliauja smurtas prieš religinėms bendruomenėms ir mažumoms priklausančius asmenis ar nereliginių įsitikinimų turinčius asmenis, šių asmenų persekiojimas ir diskriminacija; religinės tolerancijos, atvirumo dialogui ir ekumeninio sambūvio trūkumas dažnai lemia politinius neramumus, dėl to griebiamasi smurto ir atsiranda atvirų ginkluotų konfliktų, dėl kurių kyla pavojus žmonių gyvybėms ir kenkiama regionų stabilumui; Europos Sąjunga turėtų aiškiai ir skubiai pasmerkti visų rūšių smurtą ir diskriminaciją ir tai turėtų būti pagrindinis ES politikos religijos ar tikėjimo laisvės srityje elementas; ypatingą dėmesį reikėtų skirti religiją ar tikėjimą pakeitusių asmenų padėčiai, nes daugelyje šalių praktiškai jie dažnai patiria visuomenės spaudimą, bauginimus ar atvirą smurtą;

         Tikslas ir taikymo sritis

               c)

               ES Gairių tikslas ir taikymo sritis turėtų būti šie: skatinti ir apsaugoti religijos ar tikėjimo laisvę trečiosiose šalyse, įtraukti religijos ar tikėjimo laisvę į visus ES išorės veiksmus ir žmogaus teisių politiką, taip pat parengti aiškias gaires, kriterijus, standartus ir praktinius nurodymus, kurie padėtų labiau skatinti religijos ar tikėjimo laisvę organizuojant ES institucijų ir valstybių narių pareigūnų darbą, ir taip padėti užtikrinti didesnį ES išorės santykių nuoseklumą, veiksmingumą ir matomumą;

         Apibrėžtys

               d)

               kadangi nuo to priklausys sėkmingas Gairių įgyvendinimas, šiose Gairėse turėtų būti užtikrintas vartojamų apibrėžčių aiškumas ir tinkama bei visapusė teisės į religijos ar tikėjimo laisvę apsauga pagal tarptautinės teisės nuostatas, turint mintyje naudojimąsi ta laisve privačiai ir viešai, taip pat jos individualų, kolektyvinį ir institucinį aspektus, įskaitant teisę tikėti ar netikėti, teisę keisti savo išpažįstamą religiją ar tikėjimą, saviraiškos laisvę, susirinkimų ir asociacijų laisvę, taip pat tėvų teisę auklėti savo vaikus vadovaujantis savo moraliniais įsitikinimais – tiek religiniais, tiek nereliginiais; aiškios apibrėžtys ir visapusiška apsauga taip pat reikalingos tais atvejais, kurie susiję su religinių ir tikėjimu pagrįstų institucijų juridinio asmens statuso pripažinimu, pagarba jų savarankiškumui, teise atsisakyti veikti dėl vidinių įsitikinimų, teise į prieglobstį, teise ilsėtis poilsio dienomis, švęsti šventes bei dalyvauti apeigose pagal asmens išpažįstamos religijos ar tikėjimo priesakus, taip pat su pagrindine teise į asmens turto apsaugą;

         Veiklos gairės

               e)

               šios Gairės turėtų būti grindžiamos tarptautine teise ir tarptautinės bendruomenės pripažintomis bei ratifikuotomis sutartimis;

         Proporcingumas

               f)

               kaip teigiama šiame Gairių projekte, pagal tarptautinės bendruomenės pripažintus principus negalima apriboti laisvės nebūti verčiamu išpažinti ar pasirinkti religiją ar tikėjimą, taip pat tėvų ir globėjų laisvės užtikrinti religinį ir dorinį auklėjimą; bet kokia kita teisės į religijos ar tikėjimo laisvę apraiška gali būti apribojama tik tiek, „kiek tai yra nustatyta įstatymu ir tik tada, kai tai būtina visuomenės saugumui, tvarkai, žmonių sveikatai ar moralei arba kitų asmenų pagrindinėms teisėms ir laisvėms apsaugoti“ (8); kartu šie apribojimai turi būti aiškinami siaurąja prasme, tiesiogiai susiję su kitų asmenų saugomomis teisėmis ir joms proporcingi, be to, privalu užtikrinti tinkamą pusiausvyrą; todėl šiose Gairėse reikėtų pabrėžti proporcingumo kriterijų;

         Saviraiškos laisvė

               g)

               nors religijos ar tikėjimo laisvė ir saviraiškos laisvė yra viena kitą papildančios teisės, tais atvejais, kai šios teisės prieštarauja viena kitai, ES taip pat turėtų turėti mintyje, kad šiuolaikinės žiniasklaidos priemonės gali padėti palaikyti glaudesnius kultūrų ir tikėjimų ryšius; todėl reikia imtis priemonių, kad būtų išvengta tarpkultūrinio smurto kaip atsako į saviraiškos laisvės veiksmus, susijusius su kritika, ypač su pajuoka ar patyčiomis; atsižvelgdama į tai, ES turėtų padėti sumažinti tokią įtampą, pvz., skatindama tarpusavio supratimą ir dialogą, taip pat turėtų vienareikšmiškai pasmerkti bet kokius smurto aktus, kurie buvo įvykdyti reaguojant į tokias kalbas, ir tvirtai prieštarauti bet kokiems mėginimams žodžio laisvę laikyti nusikaltimu, kai kalbama apie religinius klausimus, pvz., šventvagystės įstatymams;

         Religijos ar tikėjimo laisvės kolektyvinis aspektas

               h)

               šiose Gairėse reikėtų pabrėžti, kad kiekvieno asmens teisė vienam ar kartu su kitais asmenimis reikšti religijos ar tikėjimo laisvę yra neatsiejama religijos ar tikėjimo laisvės dalis; ši teisė apima:

                           —

                           laisvę dalyvauti pamaldose ar rengti susirinkimus religijos ar tikėjimo klausimais ir šiais tikslais steigti ir išlaikyti susitikimų ir religines vietas,

                           —

                           laisvę nedalyvauti konkrečioje religinėje veikloje arba renginyje,

                           —

                           laisvę steigti ir išlaikyti atitinkamas religines, žiniasklaidos, švietimo, sveikatos priežiūros, socialines, labdaros ar humanitarines institucijas,

                           —

                           laisvę prašyti asmenų ir institucijų savo noru skirti finansines ir kitokias aukas ir jas gauti,

                           —

                           laisvę mokyti, skirti, rinkti arba pareigų tęstinumo pagrindu paskirti atitinkamus vadovus pagal bet kurios religijos ar tikėjimo reikalavimus ir standartus,

                           —

                           laisvę nacionaliniu ir tarptautiniu lygmenimis megzti ir palaikyti ryšius su asmenimis ir bendruomenėmis religijos ir tikėjimo klausimais; be to, šiose Gairėse reikėtų pažymėti, kad teise išpažinti religiją kartu su kitais asmenimis (o tokiais atvejais visada privalu gerbti asmens laisves) turėtų būti galima naudotis ne tik oficialiai pripažintose pamaldų vietose ir kad ES turėtų pasmerkti bet kokius neteisėtus susirinkimų laisvės apribojimus; šiose Gairėse reikėtų pabrėžti, kad valstybės privalo išlikti neutralios ir nešališkos religinių grupių, taip pat simbolinės ar finansinės paramos atžvilgiu;

               i)

               mano, kad sekuliarizmas, kuris apibrėžiamas kaip griežtas religinės ir politinės valdžios atskyrimas, reiškia, kad jokia religinė institucija nesikiša į valstybės veikimo sritį ir jokia viešoji institucija nesikiša į religinius reikalus, nebent siekiant užtikrinti saugos ir viešosios tvarkos taisyklių (be kita ko, dėl pagarbos kitų asmenų laisvei) laikymąsi, be to, visiems asmenims – tikintiesiems, agnostikams ir ateistams – užtikrinama vienoda sąžinės laisvė;

         Registracijos reikalavimai

               j)

               ES turėtų imtis veiksmų, kai religinėms ar su tikėjimu susijusioms organizacijoms taikant registracijos reikalavimus nepagrįstai ribojama religijos ar tikėjimo laisvė; registracija neturėtų būti laikoma būtina asmens naudojimosi savo žmogaus teise į religijos ar tikėjimo laisvę sąlyga, nes ši teisė negali priklausyti nuo administracinių ar teisinių reikalavimų; ES turėtų raginti panaikinti visus teisės aktus, pvz., dėl privalomos asmens išpažįstamos religijos registracijos civilinės būklės dokumentuose, jeigu taikant tokius teisės aktus diskriminuojami nereliginiais įsitikinimais besivadovaujantys arba savo religiją ar tikėjimą pakeitę asmenys;

         Auklėjimas

               k)

               kaip nustatyta pagal tarptautiniu mastu pripažintus standartus, vaiko tėvai ar teisėti globėjai gali laisvai užtikrinti, kad jų vaikas būtų auklėjamas vadovaujantis jų moraliniais ir religiniais įsitikinimais, o vaikas neturi būti verčiamas mokytis religijos ar tikėjimo tiesų prieš savo ar savo tėvų ar teisėtų globėjų valią, vaiko interesus laikant pagrindiniu principu; tėvų teisė auklėti savo vaikus vadovaujantis savo religiniais ar nereliginiais įsitikinimais apima jų teisę atmesti bet kokį netinkamą valstybės ar nevalstybinių subjektų kišimąsi į auklėjimo procesą, kai kišimasis prieštarauja jų religiniams ar nereliginiams įsitikinimams; Gairėse reikėtų pabrėžti šiuos religijos ar tikėjimo laisvės aspektus, taip pat užtikrinti valstybinio švietimo pasaulietiškumą, o jei šis principas pažeidžiamas, ES delegacijos turėtų imtis atitinkamų veiksmų;

         Šeimos ir socialinės apsaugos teisės aktai

               l)

               ES turėtų skirti itin daug dėmesio diskriminacijai dėl religijos ar tikėjimo, numatytai trečiųjų šalių šeimos ir socialinės apsaugos teisės aktuose, ypač teisės sudaryti santuoką ir teisės į vaiko globą srityse, tačiau ne tik jose;

         Teisė atsisakyti veikti dėl vidinių įsitikinimų

               m)

               į šias Gaires turėtų būti įtraukta teisė atsisakyti karo tarnybos dėl įsitikinimų, kuri yra teisėto naudojimosi teise į minties, sąžinės ir religijos laisvę išraiška; ES turėtų paraginti valstybes, kuriose įdiegta privalomosios karo tarnybos sistema, sudaryti sąlygas pasirinkti alternatyvią nekarinio ar civilinio pobūdžio tarnybą, kuri būtų naudinga visuomenei, o ne baudžiamojo pobūdžio, taip pat nebausti, įskaitant laisvės atėmimo bausmių skyrimą, asmenų, dėl savo įsitikinimų atsisakančių atlikti karo tarnybą;

         Prieglobstis

               n)

               ES turėtų skatinti trečiąsias šalis priimti dėl savo religijos ar tikėjimo persekiojamus pabėgėlius ir jiems užtikrinti su prieglobsčiu susijusią apsaugą, ypač tais atvejais, kai pabėgėliams gresia mirtis ar smurtas; ES valstybės narės turėtų labiau stengtis priimti dėl savo religijos ar tikėjimo persekiojamus pabėgėlius;

         Parama pilietinei visuomenei ir bendradarbiavimas su ja

               o)

               parama įvairioms pilietinės visuomenės organizacijoms, įskaitant žmogaus teisių organizacijas ir religines bei tikėjimu grindžiamas grupes, ir bendradarbiavimas su jomis rengiant ir įgyvendinant šias Gaires bus itin svarbūs veiksniai skatinant ir saugant religijos ar tikėjimo laisvę, todėl ES delegacijų žmogaus teisių nacionaliniai centrai turėtų nuolat palaikyti ryšius su šiomis organizacijomis, kad atitinkamose šalyse būtų galima kuo greičiau nustatyti galimas problemas, kylančias religijos ar tikėjimo laisvės srityje;

         Stebėsena ir vertinimas

               p)

               Europos išorės veiksmų tarnyba, vadovaujama Sąjungos vyriausiojo įgaliotinio užsienio reikalams ir saugumo politikai, turėtų užtikrinti tinkamą ir nuolatinę pasaulinės padėties religijos ar tikėjimo laisvės srityje stebėseną ir vertinimą, o ES metinėje ataskaitoje dėl žmogaus teisių padėties pasaulyje šiam klausimui ir toliau reikėtų skirti skyrių, taip pat teikti rekomendacijas, ką reikėtų patobulinti; padėties religijos ar tikėjimo laisvės srityje stebėsena tarp kitų žmogaus teisių ir pagrindinių laisvių turėtų būti vienas iš svarbiausių klausimų palaikant ES santykius su trečiosiomis šalimis, ypač įgyvendinant Europos kaimynystės politiką; tai turėtų atsispindėti visuose susitarimuose, taip pat peržiūrų ir ataskaitų dokumentuose; vykdydamas bet kokią savo veiklą, ES specialusis įgaliotinis žmogaus teisių klausimais itin daug dėmesio turėtų skirti klausimams, susijusiems su religijos ar tikėjimo laisvės skatinimu ir apsauga, taip pat jis turėtų būti vienas iš akivaizdžių šios laisvės skatintojų palaikant ES išorės santykius; be to, minėtas įgaliotinis turėtų palaikyti ryšius su Europos Parlamentu ir atitinkamais Parlamento komitetais, jei nagrinėjami susirūpinimą keliančių sričių ir pasiektos pažangos klausimai, taip pat bendradarbiauti su atitinkamomis nevyriausybinėmis organizacijomis;

               q)

               reikėtų priimti ES Gairių stebėsenos, vertinimo ir palaikymo priemonių rinkinį; siekiant geriau atspindėti prioritetines veiksmų sritis, kurios nurodytos Gairėse, aplinkraštyje didžiausias dėmesys turėtų būti skiriamas veiklos priemonėms ir, inter alia:

                           —

                           pateikiamas išsamus padėties analizės kontrolinis sąrašas siekiant stebėti ir sekti padėtį, susijusią su teise į religijos ar tikėjimo laisvę atitinkamoje šalyje, kad būtų galima nustatyti pažangą arba padėties pablogėjimą,

                           —

                           reikalaujama, kad ES misijų vadovai reguliariai teiktų ataskaitas religijos ar tikėjimo laisvės padėties tema, pateikdami jose išsamų padėties vertinimą, taip pat religijos ar tikėjimo laisvės pažeidimų ir represijų, taikomų šios laisvės gynėjams ar kitiems asmenims, tema, nurodydami konkrečius akivaizdaus teisės į religijos ar tikėjimo laisvę pažeidimų atvejus; šios ES misijų vadovų teikiamos ataskaitos turėtų būti kuo labiau standartizuotos, kad būtų galima jas palyginti,

                           —

                           pabrėžiami konkretūs veiksmai tarptautiniuose forumuose arba vykdant vystomąjį bendradarbiavimą, kurie labai prisidėjo prie religijos ar tikėjimo laisvės apsaugos ir skatinimo, įskaitant sėkmingą konkrečių problemų, susijusių su (asmenų, grupių, mažumų, institucijų) diskriminacija ar persekiojimu dėl religijos ar įsitikinimų, sprendimą,

                           —

                           primenama, kad parama, teikiama diskriminacijos ar persekiojimo dėl religijos ar įsitikinimų aukoms, gali būti įvairi, įskaitant šių aukų pakvietimą į ES institucijas liudyti apie savo padėtį;

         priemonių rinkinį (aplinkraštį) reikėtų rengti konsultuojantis su suinteresuotosiomis šalimis ir parengti iki 2013 m. pabaigos;

         Išorės finansinių priemonių naudojimas

               r)

               ES išorės finansinės priemonės turėtų būti naudojamos ir kaip paskata, ir kaip atgrasomoji priemonė (lėšų įšaldymas) tam tikroje šalyje užtikrinant religijos ar tikėjimo laisvę, nes ši laisvė yra neatsiejama bendros žmogaus teisių padėties vertinimo šalyje dalis; jei labai pablogėja žmogaus teisių padėtis, be kita ko, religijos ar tikėjimo laisvės srityje, ES turėtų taikyti į savo išorės susitarimus su atitinkama šalimi įtrauktas nuostatas dėl žmogaus teisių; ES išorės susitarimų nuostatos dėl žmogaus teisių turi būti teisiškai privalomos ir sistemingai įtraukiamos į visus ES susitarimus, sudaromus su trečiosiomis šalimis;

         ES veiksmai daugiašaliuose forumuose

               s)

               siekdama skatinti ir saugoti religijos ar tikėjimo laisvę, ES turėtų toliau įgyvendinti savo iniciatyvas įvairiuose daugiašaliuose forumuose; atitinkamais atvejais ir paprašyta ES turėtų padėti trečiosioms šalims rengti teisės aktus, kuriais skatinama ir saugoma religijos ar tikėjimo laisvė;

         Vertinimas

               t)

               pagal Europos Sąjungos sutarties 36 straipsnį Europos Parlamentas turėtų dalyvauti vertinant Gairių įgyvendinimą, o šį vertinimą reikėtų atlikti ne vėliau kaip po trejų metų nuo Gairių įsigaliojimo; minėtas vertinimas turėtų būti grindžiamas ES atsako į konkrečius atvejus, susijusius su religijos ar tikėjimo laisvės pažeidimais trečiosiose šalyse, analize; Europos Parlamentas turėtų būti nuolat informuojamas apie nerimą keliančias sritis ar pokyčius, apie kuriuos pranešė ES delegacijos; jo atitinkami komitetai turi gauti išsamią informaciją;

               2.

               paveda Pirmininkui perduoti šią rekomendaciją Tarybai, Sąjungos vyriausiajai įgaliotinei užsienio reikalams ir saugumo politikai ir susipažinti – Komisijai.

      (1)  1993 m. rugsėjo 27 d. JT Žmogaus teisių komiteto pagal Tarptautinio pilietinių ir politinių teisių pakto 40 straipsnio 4 dalį priimtas bendrasis komentaras (CCPR/C/21/Rev.1/Add.4).

      (2)  Europos Sąjungos Taryba, 2009 m. lapkričio 24 d. ir 2011 m. vasario 21 d.

      (3)  Europos Sąjungos Taryba, 11855/12.

      (4)  Priimti tekstai, P7_TA(2012)0250.

      (5)  OL L 200, 2012 7 27, p. 21.

      (6)  Priimti tekstai, P7_TA(2012)0504.

      (7)  Priimti tekstai, P7_TA(2010)0489, P7_TA(2012)0126, P7_TA(2012)0503.

      (8)
   JT deklaracijos dėl visų formų netolerancijos ir diskriminacijos dėl religijos ar tikėjimo panaikinimo (A/RES/36/55) 1 straipsnio 3 dalis.


Svarbus teisinis pranešimas

|

52007SC0972

Komisijos rekomendacija Tarybai dėl Europos bendrijos ir valstybių narių vardu teikiamų pasiūlymų iš dalies pakeisti Stokholmo konvencijos dėl patvariųjų organinių teršalų (POT) A priedą  /* SEK/2007/0972 galutinis */

	[pic] | EUROPOS BENDRIJŲ KOMISIJA |Briuselis, 11.7.2007SEK(2007)972 galutinisKOMISIJOS REKOMENDACIJA TARYBAIdėl Europos bendrijos ir valstybių narių vardu teikiamų pasiūlymų iš dalies pakeisti Stokholmo konvencijos dėl patvariųjų organinių teršalų (POT) A priedąA. AIŠKINAMASIS MEMORANDUMAS1.  Stokholmo konvencija dėl patvariųjų organinių teršalų (POT) (toliau – Konvencija) įsigaliojo 2004 m. gegužės 17 d. Jos tikslas – saugoti žmonių sveikatą ir aplinką nuo patvariųjų organinių teršalų. Konvencija nustatytas atsargumo principu pagrįstas pirmųjų dvylikos pagrindinių POT gamybos, naudojimo, importo ir eksporto panaikinimo, saugaus šių POT tvarkymo bei šalinimo ir tam tikrų POT netyčinio išleidimo į aplinką sustabdymo arba mažinimo pagrindas.2.  Europos bendrija ir dauguma jos valstybių narių yra Konvencijos šalys[1].3.  Pagal Konvencijos 8 straipsnį bet kuri jos šalis Sekretoriatui gali pateikti pasiūlymą įtraukti cheminę medžiagą į Konvencijos priedus. Po techninės peržiūros Šalių konferencijoje gali būti priimtas sprendimas dėl cheminės medžiagos ir jos kontrolės priemonių įtraukimo į Konvencijos priedus 22 straipsnio 4 dalyje nustatyta priedų keitimo tvarka. Remiantis glaudaus bendradarbiavimo reikalavimu atstovaujant Bendrijai tarptautiniu lygiu pasiūlymus Bendrija ir valstybės narės turėtų teikti kartu.4.  Siekdama pradėti derybų dėl galimų Konvencijos priedų pakeitimo procedūras, Komisija, atsižvelgdama į Bendrijos kompetenciją, 2005 m. ir 2006 m. Konvencijos vykdomajam sekretoriui Bendrijos ir valstybių narių, kurios yra Konvencijos šalys, vardu pateikė pasiūlymą iš dalies pakeisti atitinkamus Konvencijos priedus įtraukiant šias medžiagas: heksabrombifenilą, chlordekoną, oktabromdifenilo eterį, pentachlorbenzeną ir trumposios grandinės chlorintus parafinus.5.  Remiantis turima moksline informacija bei peržiūrų ataskaitomis ir tinkamai atsižvelgiant į Konvencijos D priedą endosulfanas ir trifluralinas turi POT savybių. Abi medžiagos buvo įvertintos pagal Tarybos direktyvą 91/414/EEB dėl augalų apsaugos produktų pateikimo į rinką[2]. Nuspręsta, kad augalų apsaugos produktai, kuriuose yra endosulfano, turi būti visiškai ir galutinai pašalinti iš rinkos iki 2007 m. gruodžio mėn.[3], o produktai, kuriuose yra trifluralino – iki 2008 m. gruodžio mėn.[4]. Kadangi šios medžiagos gali būti dideliais atstumais pernešamos aplinkoje, nacionalinio arba Bendrijos lygmens priemonių nepakanka aukšto lygio aplinkos bei žmonių sveikatos apsaugai užtikrinti ir būtina imtis tarptautinių veiksmų. Taigi tikslinga, kad Bendrija ir valstybės narės, kurios yra Konvencijos šalys, pasiūlytų iš dalies pakeisti atitinkamus Konvencijos priedus įtraukiant šias dvi medžiagas.B. REKOMENDACIJAAtsižvelgdama į pirmiau pateiktą informaciją, Komisija rekomenduoja, kad:– siekdama pradėti derybų dėl galimų Stokholmo konvencijos dėl patvariųjų organinių teršalų priedų pakeitimų procedūras, Taryba įgaliotų Komisiją atsižvelgiant į Bendrijos kompetenciją Bendrijos ir valstybių narių, kurios yra Konvencijos šalys, vardu, likus pakankamai laiko apsvarstymams iki kito POT peržiūros komiteto susitikimo 2007 m. lapkričio mėn., pateikti Stokholmo konvencijos vykdomajam sekretoriui pasiūlymą iš dalies pakeisti atitinkamus Konvencijos priedus įtraukiant šias medžiagas:– endosulfaną,– trifluraliną.– Komisija kartu su valstybėmis narėmis užtikrintų, kad visa pasiūlymą pagrindžianti informacija būtų pateikta Sekretoriatui.[1] 2007 m. sausio 9 d. Tarptautinių aplinkos klausimų darbo grupės posėdyje Komisija priminė, kad visos valstybės narės, atsižvelgdamos į vieningo tarptautinio Bendrijos atstovavimo principą, turėtų kuo greičiau ratifikuoti Stokholmo konvenciją.[2] OL L 230, 1991 8 19, p. 1. Direktyva su paskutiniais pakeitimais, padarytais Komisijos direktyva 2005/58/EB (OL L 246, 2005 9 2, p. 27).[3] OL L 317, 2005 12 3, p. 25.[4] Komisijos sprendimas dėl trifluralino neįtraukimo į Tarybos direktyvos 91/414/EEB I priedą turėtų būti priimtas jau greitai.


title: 2011 m. liepos 12 d. Tarybos rekomendacija dėl Ispanijos 2011 m. nacionalinės reformų programos su Tarybos nuomone dėl atnaujintos 2011–2014 m. Ispanijos stabilumo programos

text:
               19.7.2011

               LT

               Europos Sąjungos oficialusis leidinys

               C 212/1

         TARYBOS REKOMENDACIJA
   2011 m. liepos 12 d.
   dėl Ispanijos 2011 m. nacionalinės reformų programos su Tarybos nuomone dėl atnaujintos 2011–2014 m. Ispanijos stabilumo programos
   2011/C 212/01
   EUROPOS SĄJUNGOS TARYBA,
   atsižvelgdama į Sutartį dėl Europos Sąjungos veikimo, ypač į jos 121 straipsnio 2 dalį ir 148 straipsnio 4 dalį,
   atsižvelgdama į 1997 m. liepos 7 d. Tarybos reglamentą (EB) Nr. 1466/97 dėl biudžeto būklės priežiūros stiprinimo ir ekonominės politikos priežiūros bei koordinavimo (1), ypač į jo 5 straipsnio 3 dalį,
   atsižvelgdama į Europos Komisijos rekomendaciją,
   atsižvelgdama į Europos Vadovų Tarybos išvadas,
   atsižvelgdama į Užimtumo komiteto nuomonę,
   pasikonsultavusi su Ekonomikos ir finansų komitetu,
   kadangi:

               (1)

               2010 m. kovo 26 d. Europos Vadovų Taryba pritarė Komisijos pasiūlymui įgyvendinti naują darbo vietų kūrimo ir augimo strategiją „Europa 2020“, grindžiamą geresniu ekonomikos politikos koordinavimu, ir daugiausia dėmesio skirti toms svarbioms sritims, kuriose reikia imtis veiksmų, kad būtų stiprinamas Europos tvaraus augimo ir konkurencingumo potencialas.

               (2)

               2010 m. liepos 13 d. Taryba priėmė rekomendaciją dėl valstybių narių ir Sąjungos bendrųjų ekonominės politikos gairių (2010–2014 m.), o 2010 m. spalio 21 d. – sprendimą dėl valstybių narių užimtumo politikos gairių (2), kurios kartu sudaro integruotas gaires. Į tas integruotas gaires valstybių narių paprašyta atsižvelgti formuojant nacionalinę ekonomikos ir užimtumo politiką.

               (3)

               2011 m. sausio 12 d. Komisija patvirtino pirmąją metinę augimo apžvalgą, kuria pradedamas naujas ekonomikos valdymo ES ciklas ir pirmas ex ante bei integruoto politikos koordinavimo Europos semestras, numatytas strategijoje „Europa 2020“.

               (4)

               2011 m. kovo 25 d. Europos Vadovų Taryba patvirtino fiskalinio konsolidavimo ir struktūrinių reformų prioritetus (atsižvelgdama į 2011 m. vasario 15 d. ir kovo 7 d. Tarybos išvadas ir Komisijos metinę augimo apžvalgą). Ji pabrėžė, kad pirmenybę reikia teikti patikimų biudžetų ir fiskalinio tvarumo atkūrimui, nedarbo mažinimui reformuojant darbo rinką ir naujoms ekonomikos augimo skatinimo priemonėms. Ji paprašė, kad valstybės narės šiuos prioritetus įgyvendintų konkrečiomis priemonėmis ir jas įtrauktų į savo stabilumo ar konvergencijos programas bei į nacionalines reformų programas.

               (5)

               2011 m. kovo 25 d. Europos Vadovų Taryba taip pat paragino valstybes nares, prisijungusias prie pakto „Euro plius“, laiku pranešti apie savo įsipareigojimus, kad juos būtų galima įtraukti į stabilumo arba konvergencijos programas ir nacionalines reformų programas.

               (6)

               2011 m. balandžio 29 d. Ispanija pateikė 2011 m. atnaujintą 2011–2014 m. stabilumo programą ir 2011 m. nacionalinę reformų programą. Siekiant atsižvelgti į abiejų programų sąsają, jos vertintos vienu metu.

               (7)

               Ispanijos ekonomika labai nukentėjo nuo krizės ir 2008–2009 m. buvo labai koreguojama. Nuo 2008 m. pradžios iki 2010 m. pabaigos realusis BVP sumažėjo 4,3 %, o užimtumas – daugiau negu 10 %. Todėl 2010 m. pabaigoje nedarbas išaugo iki 20,1 % – didžiausio lygio ES. Nuosmukis Ispanijoje stipriausiai smogė jauniems žmonėms (41,6 % nedarbo lygis) ir mažiau išsilavinusiems darbuotojams (26,4 % nedarbo lygis). Valstybės garantuojamos skolos kaina išaugo dėl neigiamų viešosios skolos pokyčių eurozonoje, o bankų sistema, visų pirma taupomieji bankai, labai nukentėjo nuo sprogusio būsto kainų burbulo ir labai susitraukusio statybų sektoriaus. Dar reikės laiko per pakilimo laikotarpį sukeltam dideliam makroekonominiam disbalansui ištaisyti. Siekdama išspręsti šias problemas Ispanijos Vyriausybė pradėjo įgyvendinti ambicingoje reformų darbotvarkėje numatytus uždavinius: fiskalinį konsolidavimą, valstybės pensijų reformą, taupomųjų bankų restruktūrizavimą ir darbo bei produktų rinkos reformas.

               (8)

               Remdamasi atnaujintos stabilumo programos vertinimu pagal Reglamentą (EB) Nr. 1466/97, Taryba mano, kad makroekonominis scenarijus, kuriuo grindžiamos biudžeto projekcijos stabilumo programoje, yra palankus 2011 ir 2012 m. Stabilumo programoje planuojama iki 2013 m. biudžeto deficitą sumažinti iki mažesnės vertės negu 3 % pamatinė vertė, atsižvelgiant į 2009 m. balandžio mėn. Tarybos rekomendacijas, o deficitą 2014 m. toliau mažinti iki 2,1 % BVP. Stabilumo programoje nenumatoma, kad vidutinės trukmės tikslas, t. y. subalansuoti biudžetą, bus pasiektas stabilumo programos laikotarpiu. Šis koregavimo planas yra tinkamas. Metinis vidutinis struktūrinio balanso pagerėjimas 2010–2013 m. vidutiniškai yra 1,5 % BVP ir atitinka Tarybos rekomendaciją, o 2014 m. dar 0,3 % BVP. Numatoma, kad skolos ir BVP santykis padidės nuo 60,1 % BVP 2010 m. iki 69,3 % 2013 m. ir šiek tiek sumažės 2014 m. Konsolidavimo planui kyla pavojų, susijusių su pagrindinėmis makroekonominėmis prielaidomis ir biudžeto tikslų įgyvendinimu regionuose. Regionams tenka didelė bendrų viešųjų išlaidų dalis, o 9 iš 17 regionų viršijo savo 2010 m. fiskalinius tikslus. Tačiau regionų valdžiai taikomi deficito ir skolos kontrolės mechanizmai jau yra sustiprinti ir Ispanijos Vyriausybė įsipareigojo prireikus imtis papildomų priemonių biudžeto tikslams pasiekti.

               (9)

               Kad 2011 m. ir 2012 m. būtų pasiekta numatyta fiskalinė konsolidacija, reikia griežtai taikyti deficito ir skolos kontrolės mechanizmus, kuriuos įgyvendina regionų valdžia. Norint pasiekti biudžeto tikslus, jeigu 2011 ir 2012 m. makroekonominė ir biudžeto raida būtų prastesnė, nei tikėtasi, reikės papildomų priemonių, kurių Ispanijos Vyriausybė įsipareigojo imtis. 2013 m. Išlaidų peržiūros plane nustatytos tam tikros priemonės, kurios padės įgyvendinti biudžeto tikslus. Pagal Komisijos naujausią įvertinimą, rizika, susijusi su ilgalaikiu viešųjų finansų tvarumu, išlieka didelė.

               (10)

               Ispanijos vidurinės trukmės biudžeto sistema buvo labai svarbi remiant daugiametį fiskalinį planavimą ir apskritai įgyvendinama gerai. Tačiau ši sistema per krizę buvo išbandyta ir paaiškėjo, kad reikia toliau stiprinti fiskalinį stabilumą ir fiskalinės politikos prevencinį aspektą. Jie bus sustiprinti įvedus išlaidų taisyklę, pagrįstą vidutinės trukmės nominaliojo BVP augimu laikantis naujosios ES ekonominio valdymo sistemos. Ispanijos valdžios institucijų į stabilumo programą įrašyta taisyklė savaime taptų privaloma centrinei valdžiai ir vietos valdžiai. Vyriausybė taip pat planuoja pasiekti bendrą sutarimą Fiskalinės ir finansų politikos taryboje dėl taisyklės taikymo autonominėse bendruomenėse.

               (11)

               Neįvykdžius reformos, panašu, kad ilgalaikis visuomenės senėjimo poveikis Ispanijos valstybės biudžetui būtų didesnis nei vidutiniškai ES. Taip visų pirma yra dėl to, kad per ateinančius dešimtmečius prognozuojamas didelis išlaidų pensijoms, kaip BVP dalies, padidėjimas. Ilguoju laikotarpiu dėl visuomenės senėjimo labai padidės į pensiją išeinančių asmenų ir dirbančių asmenų santykis. Ispanijos Vyriausybės pensijų reformos pasiūlymas, dėl kurio susitarta su socialiniais parteriais, reikšmingai pagerins fiskalinį tvarumą ir didins paskatas dalyvauti darbo rinkoje. Tačiau vis dar reikia, kad reformą patvirtintų parlamentas, taigi, ji vis dar gali būti šiek tiek pakeista.

               (12)

               Siekdama sustiprinti bankų sistemą Ispanija ėmėsi svarbių priemonių: teikdama paramą iš viešųjų lėšų ir imdamasi taupomųjų bankų restruktūrizavimo priemonių, stiprino bankų mokumą ir didino jų balansų skaidrumą. To pasekoje sektoriuje, ypač tarp taupomųjų bankų, įvyko pastebima konsolidacija, turėjusi teigiamų pasekmių vidutinio institucijų dydžio pokyčio, per didelio filialų ir darbuotojų skaičiaus sumažinimo, balansų sustiprinimo, rekapitalizacijos, veiksmingumo ir pelningumo didinimo prasme. Neseniai priimtais teisės aktais sprendžiamos vietos valdžios institucijų vaidmens valdant taupomuosius bankus sukeltos problemos, nes dauguma jų savo aktyvus ir įsipareigojimus perdavė komerciniams bankams. Ispanijos Vyriausybė įsipareigojo didžiąją dalį restruktūrizavimo proceso priemonių užbaigti iki 2011 m. rugsėjo mėn. pabaigos. Sekantis streso testų etapas Ispanijoje vėl bus vienas iš daugiausiai institucijų apimančių visoje ES.

               (13)

               Vykdomą Ispanijos darbo rinkos reformą reikia papildyti esamos sunkiai valdomos kolektyvinių derybų sistemos pertvarkymu. Kadangi dominuoja provincijos ir pramonės lygmenų susitarimai, nelieka daug galimybių derėtis įmonių lygmeniu. Savaiminis kolektyvinių susitarimų pratęsimas, neatnaujintų sutarčių galiojimas ir ex post infliacijos indeksavimo straipsnių naudojimas prisideda prie darbo užmokesčio nepaslankumo, todėl nėra darbo užmokesčio lankstumo, kurio reikia ekonomikos koregavimui paspartinti ir konkurencingumui atkurti. Ispanijos Vyriausybė paprašė socialinių partnerių pritarti kolektyvinių derybų sistemos reformai 2011 m. pavasarį. Nepavykus susitarti, birželio 10 d. vyriausybė priėmė Karališkąjį dekretą (angl. Royal Decree), kuris įsigaliojo iš karto, tačiau turės būti patvirtintas parlamento.

               (14)

               Esant labai dideliam nedarbui, 2010 m. rugsėjo mėn. priėmusi įstatymą Ispanija pradėjo darbo rinkos reformą. Įstatymu siekiama sumažinti darbo rinkos dvilypumą ir jaunimo nedarbą, padidinti pažeidžiamų grupių asmenų įdarbinamumą, padidinti lankstumą įmonių lygmeniu bei pagerinti tarpininkavimo rinkoje veiksmingumą. 2011 m. vasario mėn. patvirtinta aktyvios darbo rinkos politikos reforma, kuri taip pat apima priemones, kuriomis norima sustiprinti įdarbinimo tarnybų patariamąjį ir rekomenduojamąjį vaidmenį ir jų veiklos derinimą nacionaliniu ir regioniniu lygmenimis. Dabar dar per anksti visapusiškai įvertinti, ar reformos pakanka, kad segmentacija ir jaunimo bei ilgalaikis nedarbas sumažėtų, nes kai kurios priemonės dar neįgyvendinamos. Ispanijos Vyriausybė įsipareigojo imtis papildomų priemonių iki 2011 m. spalio mėn.

               (15)

               Ispanija prarado kainų ir sąnaudų konkurencingumą, nors krizės metu ir po krizės palyginti nemažai išaugo eksporto rinkų dalis. Dėl didesnio darbo užmokesčio augimo kartu su mažesniu negu euro zonoje produktyvumo augimu, taip pat dėl konkurencijos trūkumo kai kurių produktų rinkose Ispanijoje nuolatos didėjo infliacija. Mokesčių sistemos veiksmingumo pagerinimas galėtų padėti padidinti konkurencingumą. Konkurencijos produktų rinkose tolesnis skatinimas ir kolektyvinių derybų sistemos reformos, kuri užtikrintų geresnę darbo užmokesčio didinimo atitiktį našumo didėjimui įmonės lygmeniu, patvirtinimas padės didinti konkurencingumą.

               (16)

               Didelė mokyklos nebaigusių asmenų dalis Ispanijoje (31,2 % 2009 m.) kelia didelį susirūpinimą, nes mažėja kvalifikuotos darbo jėgos, daromas neigiamas poveikis tokių asmenų perspektyvoms susirasti darbą ir mažėja potencialus augimas. Į 2011 m. vasario 15 d. priimtą Tvarios ekonomikos įstatymą įtraukta priemonių, kuriomis švietimu ir profesiniu mokymu siekiama padidinti žmogiškojo kapitalo kokybę ir kiekybę. Tačiau naujų priemonių veiksmingumas siekiant kovoti su mokyklos nebaigimu ir patobulinti profesinį mokymąsi neapibrėžtas ir gali pasitvirtinti, kad jas sunku įgyvendinti visais valdžios lygmenimis.

               (17)

               Ispanija padarė nemažą pažangą gerindama konkurencijos produktų ir paslaugų rinkose sąlygas – taip spręsdama vieną iš lėto produktyvumo augimo priežasčių. Nors Ispanijoje Paslaugų direktyvos perkėlimo į nacionalinę teisę pažanga didelė ir šis procesas yra ambicingas, reikia toliau atverti laisvųjų profesijų rinką. Į Tvarios ekonomikos įstatymą įtraukta daugybė priemonių, kuriomis siekiama pagerinti verslo aplinką, sustiprinti konkurenciją ir skatinti aplinkos tvarumą. Veiksmingam įgyvendinimui reikia tolesnių pastangų visais valdžios lygmenimis ir tinkamo koordinavimo.

               (18)

               Ispanija prisiėmė tam tikrų įsipareigojimų pagal paktą „Euro plus“. Kiek tai susiję su fiskaliniais klausimais, Ispanija įsipareigoja nustatyti išlaidų taisyklę, siekdama padidinti fiskalinį stabilumą, taigi, ir viešųjų finansų tvarumą. Kad sustiprintų finansinį stabilumą, Ispanija įsipareigojo iki rugsėjo 30 d. užbaigti finansų sektoriaus restruktūrizavimą. Svarbios užimtumo priemonės: aktyvios darbo rinkos politikos įgyvendinimo aktai ir profesinio mokymo srities nuostatos, taip pat neformalaus užimtumo klausimo sprendimas. Konkurencingumo priemonės: kolektyvinių derybų sistemos ir reglamentuojamų profesijų reforma, konkurencingumo patariamojo komiteto sukūrimas ir bankroto įstatymo reforma. Minėtieji įsipareigojimai susiję su visomis keturiomis pakto sritimis. Jais tęsiama vykdoma reformų darbotvarkė, kuri papildoma tvirtu tam tikrų reformų įgyvendinimo tvarkaraščiu ir užtikrinimu, kad bus įgyvendintos visos jau vykdomos reformos. Šie įsipareigojimai buvo įvertinti ir į juos atsižvelgta rengiant rekomendacijas.

               (19)

               Komisija įvertino stabilumo programą ir nacionalinę reformų programą, taip pat įsipareigojimus pagal paktą „Euro plius“. Komisija įvertino ne tik jų svarbą tvariai fiskalinei ir socialinei bei ekonominei Ispanijos politikai, bet ir jų atitiktį ES taisyklėms ir gairėms, nes būtina stiprinti bendrą ES ekonomikos valdymą ES priemonėmis prisidedant prie būsimų nacionalinių sprendimų. Atsižvelgdama į tai, Komisija mano, kad Ispanijos Vyriausybė nustatė fiskalinio konsolidavimo planus, kurie suderinami su reikiamais tikslais, bet išlieka tam tikra neigiama rizika. Viešųjų išlaidų augimą reikėtų išlaikyti mažesnį negu vidutinės trukmės BVP augimo norma ir priimti pensijų reformą. Papildomomis priemonėmis 2011–2012 m. turėtų būti užtikrinamas finansų sistemos stabilumas (baigiant taupomųjų bankų restruktūrizavimą ir konsolidavimą) ir stiprinami augimo vidaus šaltiniai, siekiant įveikti dabartinį nedarbo didėjimą, visų pirma vykdant kolektyvinių derybų reformą ir toliau įgyvendinant vykdomas darbo rinkos reformas, glaudžiai stebint ir vertinant jų veiksmingumą. Paslaugų sektorius, amatai ir profesijos turėtų būti atverti didesnei konkurencijai ir turėtų būti mažinama įmonių administracinė našta.

               (20)

               Atsižvelgdama į šį vertinimą, taip pat į 2010 m. birželio 2 d. Tarybos rekomendaciją pagal Sutarties dėl Europos Sąjungos veikimo 126 straipsnio 7 dalį, Taryba išnagrinėjo 2011 m. atnaujintą Ispanijos stabilumo programą ir nuomonę (3) pateikė visų pirma rekomendacijos 1 punkte. Atsižvelgdama į 2011 m. kovo 25 d. Europos Vadovų Tarybos išvadas, Taryba išnagrinėjo Ispanijos nacionalinę reformų programą,

         REKOMENDUOJA Ispanijai 2011–2012 m. imtis šių veiksmų:

               1.

               Įgyvendinti biudžeto strategiją 2011 ir 2012 m. bei ištaisyti perviršinį deficitą 2013 m. laikantis Tarybos rekomendacijos pagal PDP, užtikrinant, kad būtų pasiekti deficito tikslai visais valdžios lygmenimis, taip pat griežtai taikant esamus deficito ir skolos kontrolės mechanizmus regionų valdžiai; imtis papildomų priemonių, jeigu biudžeto ir ekonomikos raida nebus tokia, kokios tikimasi; pasinaudoti visomis galimybėmis, taip pat geresnėmis ekonomikos sąlygomis, deficitui sparčiau mažinti; nustatyti konkrečias priemones, kuriomis būtų visapusiškai pagrįsti 2013 ir 2014 m. tikslai ir kurių pagalba būtų pradėtas mažinti aukštas viešosios skolos santykis bei užtikrinta pakankama pažanga siekiant vidutinio laikotarpio tikslo. Viešųjų išlaidų augimą išlaikyti mažesnį negu vidutinės trukmės BVP augimas, nustatant privalomą visiems valdžios lygmenims taikomą išlaidų taisyklę, kaip numatyta. Toliau gerinti informacijos apie regionų ir vietos valdžios biudžetus ir jų vykdymą teikimą.

               2.

               Priimti pasiūlytą pensijų reformą, kad būtų pailgintas įstatymu nustatytas pensinis amžius ir padidintas išdirbtų metų skaičius, į kurį atsižvelgiama apskaičiuojant pensijas, kaip planuota; reguliariai peržiūrėti pensijų parametrus pagal gyvenimo trukmės pokyčius, kaip planuota, ir rengti papildomas priemones vyresnio amžiaus darbuotojų mokymuisi visą gyvenimą gerinti.

               3.

               Atidžiai stebėti vykdomą finansinio sektoriaus, ypač kas susiję su taupomaisiais bankais, restruktūrizavimą, siekiant jį užbaigti kaip numatyta, t.y. iki 2011 m. rugsėjo 30 d.

               4.

               Analizuoti, kokiu mastu galima pagerinti mokesčių sistemos veiksmingumą, pavyzdžiui, darbo mokesčius pakeičiant vartojimo ir aplinkos mokesčiais, tuo pat metu užtikrinant fiskalinės konsolidacijos planų laikymąsi.

               5.

               Po konsultacijų su socialiniais partneriais ir pagal nacionalinę tvarką priimti ir pradėti įgyvendinti išsamią kolektyvinių derybų sistemos ir darbo užmokesčio indeksavimo sistemos reformą, siekiant užtikrinti, kad darbo užmokesčio augimas geriau atitiktų našumo pokyčius bei vietos ir įmonių lygmens sąlygas, taip pat suteikti įmonėms pakankamai lankstumo pačioms adaptuoti darbo sąlygas atsižvelgiant į pokyčius ekonominėje aplinkoje.

               6.

               Iki 2011 m. pabaigos įvertinti 2010 m. rugsėjo mėn. darbo rinkos reformų ir 2011 m. vasario mėn. aktyvios darbo rinkos politikos reformų poveikį, prireikus kartu teikiant papildomų reformų pasiūlymus mažinti darbo rinkos susiskaidymą ir padidinti jaunimo užimtumo galimybes; užtikrinti atidų nacionalinėje reformų programoje nustatytų priemonių veiksmingumo stebėjimą, kad sumažėtų mokyklos nebaigusių asmenų skaičius, taip pat imantis prevencinės politikos, ir palengvėtų perėjimas į profesinį rengimą ir mokymą.

               7.

               Toliau atverti laisvųjų profesijų rinką ir priimti planuojamus teisės aktus, kad būtų pertvarkyta reglamentavimo sistema ir panaikinti esami konkurencijos, veiksmingumo ir inovacijų apribojimai; visais valdžios lygmenimis įgyvendinti Tvarios ekonomikos įstatymą, visų pirma priemones, kuriomis siekiama pagerinti verslo aplinką ir padidinti konkurenciją produktų ir paslaugų rinkose; ir pagerinti regioninės ir nacionalinės administracijų bendradarbiavimą, kad būtų sumažinta administracinė našta įmonėms.

      Priimta Briuselyje 2011 m. liepos 12 d.

            Tarybos vardu

            Pirmininkas

         J. VINCENT-ROSTOWSKI

      (1)  OL L 209, 1997 8 2, p. 1.

      (2)  2011 m. gegužės 19 d. Tarybos sprendimu 2011/308/ES dėl valstybių narių užimtumo politikos gairių (OL L 138, 2011 5 26, p. 56) taikytina 2011 m.

      (3)  Numatyta Reglamento (EB) Nr. 1466/97 5 straipsnio 3 dalyje.