title: 2013/172/ES: 2013 m. balandžio 5 d. Komisijos rekomendacija dėl Sąjungos medicinos prietaisų unikaliojo prietaisų identifikavimo sistemos bendrų pagrindų  Tekstas svarbus EEE

text:
               9.4.2013

               LT

               Europos Sąjungos oficialusis leidinys

               L 99/17

         KOMISIJOS REKOMENDACIJA
   2013 m. balandžio 5 d.
   dėl Sąjungos medicinos prietaisų unikaliojo prietaisų identifikavimo sistemos bendrų pagrindų
   (Tekstas svarbus EEE)
   (2013/172/ES)
   EUROPOS KOMISIJA,
   atsižvelgdama į Sutartį dėl Europos Sąjungos veikimo, ypač į jos 292 straipsnį,
   kadangi:

               (1)

               medicinos prietaisų atsekamumas visoje tiekimo grandinėje didina pacientų saugą sudarant geresnes budrumo, rinkos priežiūros ir skaidrumo sąlygas šiame sektoriuje;

               (2)

               dabartinėje medicinos prietaisų reguliavimo sistemoje nėra konkrečių nuostatų dėl atsekamumo. Todėl reikalinga rekomendacija, kuria būtų sudaromos sąlygos stiprinti medicinos prietaisų atsekamumo reguliavimą;

               (3)

               Europos Komisijos pasiūlyme dėl Europos Parlamento ir Tarybos reglamento dėl medicinos prietaisų, kuriuo iš dalies keičiami Direktyva 2001/83/EB, Reglamentas (EB) Nr. 178/2002 ir 2012 m. rugsėjo 26 d. Reglamentas (EB) Nr. 1223/2009 (1), ir Europos Komisijos pasiūlyme dėl Europos Parlamento ir Tarybos reglamento dėl diagnostikos in vitro medicinos prietaisų, priimto 2012 m. rugsėjo 26 d. (2), įtrauktos nuostatos dėl medicinos prietaisų ir diagnostikos in vitro medicinos prietaisų atsekamumo siekiant pagerinti pacientų sveikatą ir saugą;

               (4)

               2011 m. birželio 6 d. Tarybos išvadose dėl inovacijų medicinos prietaisų sektoriuje (3) Komisija ir valstybės narės raginamos skirti ypač daug dėmesio sąveikos ir saugos klausimams, susijusiems su medicinos prietaisų įtraukimu į e. sveikatos sistemas, ypač asmens sveikatos priežiūros sistemas;

               (5)

               tarptautiniu lygmeniu dedama itin daug pastangų, siekiant užtikrinti visuotinai suderintą požiūrį į atsekamumą ir sukurti visuotinai priimtiną medicinos prietaisų unikaliojo prietaiso identifikatoriaus (UPI) sistemą;

               (6)

               jau sukurti UPI mechanizmai, pagrįsti skirtingais nacionaliniais ir (arba) regioniniais atsekamumo reikalavimais, ir kyla rizika, kad šiais lygmenimis gali būti sukurti nauji skirtingi UPI mechanizmai;

               (7)

               ateityje tam tikra UPI kode esanti informacija galėtų būtų naudojama elektroniniams sveikatos įrašams pagal 2011 m. kovo 9 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyvą 2011/24/ES dėl pacientų teisių į tarpvalstybines sveikatos priežiūros paslaugas įgyvendinimo (4) ir Europos skaitmeninę darbotvarkę (5),

         PRIĖMĖ ŠIĄ REKOMENDACIJĄ:
   1.   ĮŽANGA

      Rekomendacijos tikslas

               1.

               Atsekamumas šiuo metu nereglamentuojamas medicinos prietaisų direktyvomis (6), nors kai kuriais atvejais į jį atsižvelgiama nacionaliniu ir (arba) regioniniu lygmenimis. Dėl atsekamumo prietaisų skirtumų ir nesuderinamumo gali susilpnėti ir nukentėti įdiegtų sistemų veiksmingumas.

               2.

               Be to, jeigu būtų kuriami skirtingi nacionaliniai ir (arba) regioniniai unikaliojo prietaisų identifikavimo mechanizmai, gamintojai turėtų pritaikyti savo gamininius prie kiekvieno mechanizmo, kad galėtų vykdyti prievoles dėl atsekamumo.

               3.

               Geriausias būdas užtikrinti veiksmingą medicinos prietaisų atsekamumą Sąjungoje yra sukurti suderintą Europos lygmens UPI sistemą. Atlikus dabartinių direktyvų dėl medicinos prietaisų peržiūrą Komisijai turėtų būti suteikta galių priimti išsamius atsekamumo reikalavimus.

               4.

               Tačiau jeigu valstybės narės nuspręstų kurti savo UPI mechanizmus, labai svarbu, kad jie derėtų ir tarpusavyje, ir su būsima Sąjungos UPI sistema. Tai svarbu siekiant išvengti rizikos, kad bus sukurtos nesuderinamos ir skirtingos sistemos, trukdančios siekti vidaus rinkos uždavinių, ir siekiant sudaryti geresnes sąlygas sukurti suderintą Sąjungos UPI sistemą.

               5.

               Šia rekomendacija nesiekiama apibrėžti visų UPI sistemos aspektų. Ji turėtų būti priemonė, kuria palengvinamas nacionaliniu ir (arba) regioniniu lygmenimis sukurtų atsekamumo mechanizmų suderinamumas ir sudaromos sąlygos privalomam tarptautiniu mastu suderintos Sąjungos UPI sistemos įgyvendinimui.

      Rekomendacijos apimtis

               6.

               Ši rekomendacija taikoma medicinos prietaisams, aktyviesiems implantuojamiems medicinos prietaisams (išskyrus prietaisus, kurie sukurti pagal užsakymą arba skirti klinikiniams tyrimams) ir diagnostikos in vitro medicinos prietaisams (išskyrus prietaisus, pagamintus sveikatos priežiūros įstaigose ir skirtus veiksmingumui įvertinti), įskaitant jų priedus.

      Su UPI susijusi tarptautinė veikla

               7.

               Tarptautiniu lygmeniu 2008 m. Visuotinio suderinimo medicinos prietaisų darbo grupė (VSDG) (7) sukūrė ad hoc darbo grupę, kad sukurtų tarptautiniu mastu suderintą požiūrį į UPI.

               8.

               Pramonės ir reguliavimo institucijų atstovų grupei pirmininkavo Europos Komisija. Ši grupė nutraukė veiklą 2011 m. rugsėjo mėn., kai VSDG priėmė gaires (8) dėl medicinos prietaisų unikaliojo prietaisų identifikavimo (UPI) sistemos.

               9.

               VSDG veikla, kuria siekiama toliau suderinti medicinos prietaisų reguliavimo sistemą, vykdoma vadovaujant Tarptautiniam medicinos prietaisų reguliavimo institucijų forumui (IMDRF) (9).

               10.

               Ši rekomendacija suderinta su tarptautiniu mastu priimtu požiūriu.

      Su UPI susijusi europinė veikla

               11.

               2010 m., vadovaudamasi direktyvų dėl medicinos prietaisų sukurta reguliavimo sistema, Europos Komisija sukūrė Europos UPI ad hoc darbo grupę, kad išvystytų suderintą požiūrį atsižvelgiant į padarytą nacionalinę ir tarptautinę pažangą.

               12.

               Grupė siekia trejopo tikslo:

                           a)

                           pirma – skatinti įnašus ir stebėti kompetentingų institucijų reakciją į tarptautiniu lygmeniu vykdomą veiklą;

                           b)

                           antra – dalytis nuomonėmis ir informacija apie valstybių narių rengiamas nacionalines iniciatyvas ir ieškoti bendrų sprendimų;

                           c)

                           trečia – lengvinti valstybių narių parengtų nacionalinių iniciatyvų konvergenciją su būsimais Sąjungos teisės aktais.

         2.   LOGINIS PAGRINDAS

               13.

               Pagrindiniai UPI sistemos tikslai – didinti pacientų saugą (10) ir optimizuoti pacientų priežiūrą. Šių tikslų siekiama:

                           a)

                           geriau informuojant apie incidentus;

                           b)

                           palengvinant veiksmingus susigrąžinimus ir kitus vietos saugos taisomuosius veiksmus;

                           c)

                           palengvinant veiksmingus nacionalinių kompetentingų institucijų veiksmus po pateikimo rinkai,

                           d)

                           sudarant sąlygas atlikti užklausas įvairiose duomenų sistemose;

                           e)

                           sumažinant medikų klaidų, susijusių su neteisingu prietaiso naudojimu, tikimybę.

               14.

               UPI sistemos sukūrimas taip pat galėtų padėti pasiekti kitų tikslų, pavyzdžiui, susijusių su kova su klastojimu, geresne platinimo kontrole, atsargų valdymu ir kompensavimo klausimais.

               15.

               Tačiau 14 punkte nurodyti tikslai turėtų būti laikomi galimais teigiamais UPI sistemos padariniais.

      Geresnis pranešimas apie incidentus

               16.

               Tikimasi, kad naudojant UPI pagerės pranešimas apie incidentus ir atsiras galimybė surinkti informaciją apie visus su vienu medicinos prietaisu susijusius incidentus Europos lygmeniu, o jei yra tarptautiniu mastu pripažintas ir derantis UPI – ir tarptautiniu lygmeniu. Dėl to bus galima geriau palyginti rezultatus, susijusius su kiekvienu konkrečiu medicinos prietaisu.

      Veiksmingi susigrąžinimai ir kiti vietos saugos taisomieji veiksmai

               17.

               Konkrečiam prietaisui priskyrus unikalųjį identifikatorių ir jį naudojant visoje platinimo grandinėje (visuotinis naudojimas) bus galima vienareikšmiškai nustatyti patį prietaisą.

               18.

               Siekiant užtikrinti atsekamumą nepakanka, kad kiekvienas gamintojas sukurtų savo atsekamumo mechanizmą. Nesant Sąjungos sistemos, taikomos visoje tiekimo grandinėje, gali būti patiriama neigiamų padarinių, jeigu kiekvienas tiekimo grandinės veikėjas galėtų pakeisti gamintojo sukurtą kodą. Dėl to gali atsirasti medicinos prietaisų kodavimo klaidų, kurios gali kelti pavojų prietaisų atsekamumui kitų vietos saugos taisomųjų veiksmų atveju. Naudojant tą pačią kodavimo kalbą pagerėja medicinos prietaisų vietos nustatymas ir sekimas.

      Veiksmingi nacionalinių kompetentingų institucijų veiksmai po pateikimo rinkai

               19.

               UPI sistema konkrečiai padeda nustatyti identifikuotus produktus.

               20.

               Be to, ji suteiks galimybę užtikrinti, kad valstybių narių reakcija būtų suderinta.

      Užklausos įvairiose duomenų sistemose

               21.

               Naudojant tą patį UPI skirtingose duomenų sistemose (reguliavimo ir sveikatos priežiūros institucijų lygmenimis), užklausos bus veiksmingesnės ir bus lengviau atlikti paieškas siekiant sukaupti informaciją. Šiuo metu tai neįmanoma, nes kiekviena duomenų sistema turi savo identifikavimo priemonę.

      Mažesnis medikų klaidų skaičius

               22.

               Galima tikėtis, kad naudojant identifikavimo mechanizmus, sumažės atvejų, kai medicinos prietaisai neteisingai parenkami.

         3.   APIBRĖŽTYS

   Šioje rekomendacijoje vartojamų terminų apibrėžtys:
   a)   medicinos prietaisas– bet koks instrumentas, aparatas, įtaisas, programinė įranga, medžiaga arba kitas gaminys, naudojamas atskirai arba kartu su kitais reikmenimis, įskaitant programinę įrangą, jos gamintojo specialiai numatytą naudoti diagnostikos ir (arba) gydymo tikslais ir reikalingą, kad jis tinkamai veiktų, ir kurį gamintojas numatė naudoti žmogaus:
   susirgimui diagnozuoti ar gydyti, jo plitimui stabdyti, jo eigai stebėti ar palengvinti,
   traumai ar negaliai diagnozuoti, stebėti, gydyti, palengvinti ar kompensuoti,
   anatomijai ar fiziologiniam procesui tirti, pakeisti kitu ar modifikuoti,
   pastojimui kontroliuoti,
   ir kurio panaudojimas pagal paskirtį neveikia žmogaus organizmo iš vidaus ar išorės farmakologinėmis, imunologinėmis ar metabolinėmis priemonėmis, tačiau šios priemonės gali padėti jam funkcionuoti (11);
   b)   aktyvusis implantuojamas medicinos prietaisas– bet koks aktyvusis medicinos prietaisas, kurį ketinama chirurginiu arba medicininiu būdu visiškai arba iš dalies implantuoti į žmogaus organizmą arba medicininės intervencijos būdu įtaisyti natūralioje žmogaus organizmo angoje ir ten po šios procedūros palikti (12);
   c)   diagnostikos in vitro medicinos prietaisas– medicinos prietaisas, kuris gali būti reagentas, iš reagento pagamintas produktas, kalibravimo medžiaga, kontrolinė medžiaga, rinkinys, instrumentas, aparatas, įranga arba įrangos komplektas, naudojami atskirai arba kartu su kitais, ir kuris gamintojo numatytas naudoti iš žmogaus organizmo paimtų mėginių, įskaitant donorų kraują ir audinius, tyrimui in vitro, siekiant vien tik arba dažniausiai tik gauti informacijos:
   apie fiziologinę arba patologinę būklę arba
   apie įgimtą anomaliją, arba
   nustatyti saugą ir suderinamumą su potencialiais recipientais, arba
   stebėti terapinių priemonių poveikį.
   Mėginių talpyklos taip pat laikomos diagnostikos in vitro medicinos prietaisais. „Mėginių talpyklos“ yra prietaisai, tiek vakuuminiai, tiek nevakuuminiai, specialiai gamintojų numatyti iš žmogaus kūno diagnostikos in vitro tyrimo tikslams paimtiems mėginiams laikyti ir išsaugoti.
   Bendros laboratorinės paskirties gaminiai nėra diagnostikos in vitro medicinos prietaisai, jeigu jie pagal savo charakteristikas gamintojo nėra specialiai numatyti diagnostikai in vitro naudojamame tyrime (13);
   d)   atsekamumas– galimybė atsekti tiriamo objekto istoriją, naudojimą arba vietą;
   e)   unikalusis prietaiso identifikatorius (UPI)– skaitinių arba raidinių-skaitinių ženklų serija, sukurta pagal tarptautiniu mastu pripažintus prietaisų identifikacijos ir kodavimo standartus, pagal kurią galima vienareikšmiškai nustatyti konkrečius rinkoje esančius medicinos prietaisus. UPI sudaro prietaiso identifikatorius ir gamybos identifikatorius;
   f)   prietaiso identifikatorius– unikalus gamintojo arba prietaiso modelio skaitinis arba raidinis-skaitinis kodas;
   g)   gamybos identifikatorius– unikalus skaitinis arba raidinis-skaitinis kodas, kuriame nurodomi duomenys, susiję su prietaiso gamybos vienetu;
   h)   UPI perteikimo priemonė– priemonė, kuria unikalusis prietaiso identifikatorius yra perteikiamas per automatinį atpažinimą ir duomenų išgavą (14) (AIDC) ir, jeigu taikoma, žmogaus skaitomais ženklais;
   i)   UPI elektroninė sistema– centrinė saugykla / duomenų bazė, kurioje saugomi prietaiso identifikatoriaus kodai ir susijusi Sąjungos rinkai pateiktų specialių prietaisų identifikavimo informacija;
   j)   žmogaus skaitomi ženklai– AIDC simbolyje užkoduoti duomenų ženklai įskaitomu formatu;
   k)   tiesioginis detalių žymėjimas– bet kokia technologija, kurią naudojant simbolį galima pritvirtinti ant daikto paviršiaus (pvz., sukurti dvi skirtingas paviršiaus būkles taikant lazerinio ėsdinimo, liejimo, kalimo arba kitokias technologijas, kaip antai rašalinio spausdinimo arba fleksografijos);
   l)   gamintojas– fizinis ar juridinis asmuo, atsakingas už prietaiso projektavimą, gamybą, įpakavimą bei ženklinimą prieš pateikiant šį gaminį rinkai savo vardu, nepriklausomai nuo to, ar jis pats atliko tuos veiksmus, ar jo pavedimu – trečioji šalis (15);
   m)   įgaliotasis atstovas– fizinis arba juridinis Bendrijoje įsisteigęs asmuo, kuris veikia gamintojo tiesiogiai paskirtas ir į kurį valdžios įstaigos ir institucijos Bendrijoje gali kreiptis, užuot kreipęsi į gamintoją dėl pastarojo įsipareigojimų pagal šią direktyvą (16);
   n)   importuotojas– Bendrijoje įsisteigęs fizinis arba juridinis asmuo, kuris pateikia gaminį iš trečiosios šalies Bendrijos rinkai (17);
   o)   platintojas– tiekimo grandinėje veikiantis fizinis arba juridinis asmuo, išskyrus gamintoją arba importuotoją, kuris tiekia gaminį rinkai (18);
   p)   ekonominės veiklos vykdytojai– gamintojas, įgaliotasis atstovas, importuotojas ir platintojas (19);
   q)   sveikatos įstaiga– organizacija, kurios pagrindinė paskirtis yra pacientų sveikatos priežiūra ar gydymas ir (arba) visuomenės sveikatos stiprinimas;
   r)   naudotojas– bet kuris sveikatos priežiūros specialistas ar asmuo, kuris naudoja prietaisą.
   4.   RIZIKA PAGRĮSTAS METODAS

               23.

               Jeigu valstybės narės planuotų sukurti UPI sistemą, jos turėtų taikyti rizika pagrįstą metodą, atsižvelgdamos į prietaiso klasifikaciją.

               24.

               UPI sistema turėtų būti įgyvendinta palaipsniui, pradedant aukščiausios rizikos klasės prietaisais, kurie pirmiausia turėtų atitiki reikalavimą turėti UPI.

      UPI rūšis

               25.

               UPI turėtų sudaryti dvi dalys: prietaiso identifikatorius ir gamybos identifikatorius.

               26.

               Prietaiso identifikatoriuje turėtų būti nurodyta nekintama informacija (20) apie gamintoją ir prietaiso modelį; jis taip pat turėtų būti naudojamas kaip prieigos prie UPI duomenų bazėje saugomos informacijos raktas.

               27.

               Gamybos identifikatoriuje turėtų būti kintama informacija (21), kurioje nurodomi duomenys apie prietaiso gamybos vienetą, ir nustatomas atsekamumo lygis.

               28.

               UPI turėtų būti žmogaus skaitomu formatu (žmogaus skaitoma versija, kurią sudaro skaitinių arba raidinių-skaitinių simbolių serija) ir formatu, kurį gali nuskaityti AIDC technologija ir kuris galėtų būti perteikiamas UPI perteikimo priemone.

               29.

               Jeigu yra didelių apribojimų, dėl kurių apribojamas AIDC ir žmogaus skaitomų ženklų naudojimas ant etiketės, pirmenybė turėtų būti teikiama AIDC formatui. Tačiau tam tikromis aplinkybėmis ir tam tikrais atvejais, kaip antai prižiūrint pacientą namuose, gali tekti naudoti žmogaus skaitomus ženklus, o ne AIDC.

               30.

               Valstybės narės turėtų stebėti, ar skirtingos prietaisų klasės nustatomos tik pagal gamybos identifikatoriaus rūšį (kintamą informaciją) pagal 31 punktą.

               31.

               Galioja bendroji taisyklė, kad atsižvelgiant į skirtingas rizikos klases turėtų skirtis ši gamybos identifikatoriaus (kintama informacija) informacija (22):

                           —

                           galiojimo pabaigos data ir (arba) pagaminimo data I klasei,

                           —

                           siuntos arba partijos numeris IIa klasei,

                           —

                           siuntos arba partijos numeris IIb klasei,

                           —

                           siuntos arba partijos numeris arba serijinis numeris (23) III klasei.

               32.

               Kai tinkama, gamintojai gali pasirinkti gamybos identifikatorių (kintamą informaciją), kuri taikoma aukštesnės klasės prietaisui, nei vertinamas prietaisas.

      UPI taikymas

               33.

               Paprastai UPI turėtų būti taikomas kiekvienam visų prietaisų klasių pakavimo lygiui (24).

               34.

               UPI perteikimo priemonė (AIDC ir UPI žmogaus skaitomi simboliai) turėtų būti nurodyta ant prietaiso etiketės, jo pakuotės arba ant paties prietaiso (tiesioginis detalių žymėjimas) ir ant visų aukštesnių pakuočių lygių (25).

         5.   SĄLYGOS, KURIAS TURI TENKINTI EKONOMINĖS VEIKLOS VYKDYTOJAI, SVEIKATOS INSTITUCIJOS IR PROFESIONALŪS NAUDOTOJAI

               35.

               Kad būtų įvykdyti UPI sistemos uždaviniai, ekonominės veiklos vykdytojai ir sveikatos institucijos, plėtodami savo nacionalinius UPI mechanizmus, turėtų visoje platinimo grandinėje saugoti informaciją, susijusią su prietaiso identifikatoriumi (nekintama informacija) ir gamybos identifikatoriumi (kintama informacija). Sveikatos institucijos ir, kai įmanoma, profesionalūs naudotojai, turėtų naudotis šia informacija pranešdami apie incidentus. Dėl to pirmiausia bus veiksmingiau reaguojama produktų susigrąžinimo arba pašalinimo iš rinkos atvejais.

               36.

               Su prietaiso identifikatoriumi (nekintama informacija) susijusi informacija turėtų būti saugoma nacionalinėse UPI duomenų bazėse.

               37.

               Kai bus sukurtas Europos medicinos prietaisų duomenų bankas (EUDAMED), su prietaiso identifikatoriumi (nekintama informacija) susijusi informacija bus saugoma centralizuotai Europos lygmeniu Europos UPI elektroninėje sistemoje, kuri priklausys būsimam EUDAMED.

               38.

               Su gamybos identifikatoriumi (kintama informacija) susijusi informacija neturėtų būti saugoma nacionalinėse UPI duomenų bazėse, ji taip pat nebus įtraukta į Europos UPI elektroninę sistemą.
               Siekdami įgyvendinti šią rekomendaciją, ekonominės veiklos vykdytojai, sveikatos institucijos ir profesionalūs naudotojai turėtų tenkinti toliau nurodytas sąlygas.

      Gamintojai

               39.

               Pirma, gamintojai turėtų tinkamai priskirti UPI (nekintamą ir kintamą dalis) medicinos prietaisams, kuriuos jie gamina.

               40.

               Antra, jie turėtų pateikti reikalaujamus duomenis (žr. priedą), kurie turi būti įtraukti į UPI duomenų bazę.

               41.

               Trečia, jie turėtų pakeisti savo produktų ženklinimą, kad UPI kodas būtų kuo praktiškiau atspausdintas ant prietaiso etiketės, jo pakuotės arba paties prietaiso (tiesioginis detalių žymėjimas), taip pat ant aukštesnių pakuočių lygių, kaip nurodyta 34 punkte.

               42.

               Ketvirta, jie turėtų saugoti ir prietaiso identifikatoriaus (nekintamos informacijos), ir gamybos identifikatoriaus (kintamos informacijos) elektroninius įrašus.

               43.

               Galiausiai, jie turėtų saugoti ekonominėms veiklos vykdytojų, sveikatos institucijų arba profesionalių naudotojų, kuriems suteikė kiekvieną konkretų prietaisą, elektroninius įrašus.

      Importuotojai

               44.

               Pirma, importuotojai turėtų patikrinti, ar gamintojas tinkamai priskyrė UPI (nekintamą ir kintamą informaciją) gaminiui, prieš pateikdami jį Sąjungos rinkai. Kai importuotojas mano ar turi pagrindo manyti, kad ši sąlyga netenkinama, jis neturėtų pateikti prietaiso Sąjungos rinkai tol, kol šį sąlyga nėra tenkinama.

               45.

               Antra, importuotojai neturėtų pašalinti ar pakeisti UPI, nes nebus įmanoma atsekti prietaiso.

               46.

               Trečia, jie turėtų įsitikinti, ar prietaisas jau užregistruotas valstybės narės, kurioje prietaisas pateiktas Sąjungos rinkai, UPI duomenų bazėje.

               47.

               Jeigu prietaisas jau užregistruotas, importuotojai turėtų patikrinti, ar ant gaminio nurodytas prietaiso identifikatorius (nekintama informacija) atitinka UPI duomenų bazėje pateiktą informaciją.

               48.

               Jeigu prietaisas neužregistruotas, importuotojai turėtų laikytis informacijos, susijusios su prietaiso identifikatoriumi (nekintama informacija), registravimo sąlygų.

               49.

               Ketvirta, jie turėtų saugoti ir prietaiso identifikatoriaus (nekintamos informacijos), ir gamybos identifikatoriaus (kintamos informacijos) elektroninius įrašus.

               50.

               Penkta, jie turėtų saugoti ekonominės veiklos vykdytojo, kuris jam suteikė prietaisą, elektroninį įrašą.

               51.

               Galiausiai, jie turėtų saugoti ekonominėms veiklos vykdytojų, sveikatos institucijų arba profesionalių naudotojų, kuriems jie suteikė prietaisą, elektroninius įrašus.

      Įgaliotieji atstovai

               52.

               Jeigu gamintojas, savo vardu pateikiantis rinkai prietaisą, valstybėje narėje neturi registruotos verslo vietos adreso, jis turėtų paskirti vieną įgaliotąjį atstovą Sąjungoje. Šis paskyrimas turi galioti bent jau visiems to paties modelio prietaisams.

               53.

               Įgaliotieji atstovai, pateikę prašymą, turėtų gauti galimybę susipažinti su prietaiso identifikatoriaus (nekintamos informacijos) ir gamybos identifikatoriaus (kintamos informacijos), susijusių su gaminiu (-iais), kuriam (-iems) jie paskirti, įrašais.

      Platintojai

               54.

               Pirma, prieš pateikdami prietaisą rinkai platintojai turėtų patikrinti, ar gamintojas ir, kai tinkama, importuotojas tinkamai priskyrė UPI (nekintamą ir kintamą dalis) gaminiui. Kai platintojas mano ar turi pagrindo manyti, kad ši sąlyga netenkinama, jis neturėtų pateikti prietaiso Sąjungos rinkai tol, kol šį sąlyga nėra tenkinama.

               55.

               Antra, platintojai neturėtų pašalinti ar pakeisti UPI, nes nebus įmanoma atsekti prietaiso.

               56.

               Trečia, jie turėtų saugoti ir prietaiso identifikatoriaus (nekintamos informacijos), ir gamybos identifikatoriaus (kintamos informacijos) elektroninius įrašus.

               57.

               Ketvirta, jie turėtų saugoti ekonominės veiklos vykdytojo, kuris jam suteikė prietaisą, elektroninį įrašą.

               58.

               Galiausiai, jie turėtų saugoti ekonominėms veiklos vykdytojų, sveikatos institucijų arba profesionalių naudotojų, kuriems jie suteikė prietaisą, elektroninius įrašus.

      Sveikatos institucijos

               59.

               Pirma, sveikatos institucijos turėtų saugoti į organizacijas patenkančių medicinos prietaisų elektroninius prietaiso identifikatoriaus (nekintamos informacijos) ir gamybos identifikatoriaus (kintamos informacijos) įrašus. Sveikatos institucijos, pranešdamos apie medicinos prietaisų incidentus, turėtų naudoti informaciją, susijusią ir su prietaiso identifikatoriumi (nekintama informacija), ir su gamybos identifikatoriumi (kintama informacija).

               60.

               Antra, dėl tam tikrų medicinos prietaisų, pavyzdžiui, naudojamų didelės rizikos procedūroms atlikti ir (arba) specialiai skirtų didelės rizikos pacientams, reikia nustatyti naudojamo prietaiso ir juo gydomo paciento tarpusavio ryšį. Todėl sveikatos institucijos turėtų registruoti, kuris prietaisas buvo naudotas kuriam pacientui.

               61.

               Trečia, dėl tam tikrų prietaisų, kaip antai implantuojamų medicinos prietaisų, sveikatos institucijos turėtų elektroniniuose pacientų įrašuose saugoti ir prietaiso identifikatorių (nekintamą informaciją), ir gamybos identifikatorių (kintamą informaciją). Susigrąžinimo atveju turėtų būti įmanoma tiksliai sužinoti, kuris medicinos prietaisas buvo implantuotas kuriam pacientui.

      Profesionalūs naudotojai

               62.

               Kai įmanoma, profesionalūs naudojai, pranešdami apie medicinos prietaisų incidentus, turėtų naudoti informaciją, susijusią ir su prietaiso identifikatoriumi (nekintama informacija), ir su gamybos identifikatoriumi (kintama informacija).

         6.   NACIONALINĖS UPI DUOMENŲ BAZĖS

      Duomenų elementai

               63.

               Valstybės narės, planuojančios sukurti medicinos prietaisų UPI sistemą, raginamos ją kurti nacionalinių UPI duomenų bazių pagrindu.

               64.

               Šioje rekomendacijoje valstybės narės raginamos skatinti naudoti XML kalbą, kaip bendrą keitimosi UPI duomenų bazių duomenimis formatą, ir atsižvelgti į atitinkamas šioje srityje esamas specifikacijas ir semantinius standartus.

               65.

               Priede išvardyti duomenų elementai turėtų būti įvesti į nacionalines UPI duomenų bazes ir atitikti prietaiso identifikatoriuje esančius duomenų elementus (nekintama informacija).

      Priimta Briuselyje 2013 m. balandžio 5 d.

            Komisijos vardu

         Tonio BORG

            Komisijos narys

      (1)  COM(2012) 542 final.

      (2)  COM(2012) 541 final.

      (3)  OL C 202, 2011 7 8, p. 7.

      (4)  OL L 88, 2011 4 4, p. 45.

      (5)  http://ec.europa.eu/digital-agenda/.

      (6)  Tarybos direktyva 90/385/EEB (OL L 189, 1990 7 20, p. 17), Tarybos direktyva 93/42/EEB (OL L 169, 1993 7 12, p. 1), Europos Parlamento ir Tarybos direktyva 98/79/EB (OL L 331, 1998 12 7, p. 1).

      (7)  Visuotinio suderinimo medicinos prietaisų darbo grupė (VSDG) yra savanoriška tarptautinė grupė, kurią sudaro Europos, Jungtinių Amerikos Valstijų (JAV), Kanados, Japonijos ir Australijos medicinos prietaisų reguliavimo institucijų ir prekybos asociacijų atstovai. VSDG įsteigta 1992 m. siekiant imtis veiksmų dėl didėjančio poreikio tarptautiniu mastu suderinti medicinos prietaisų reguliavimą. VSDG nustojo veikti 2012 m. gruodžio mėn.

      (8)  www.imdrf.org/docs/ghtf/final/steering-committee/technical-docs/ghtf-sc-n2r3–2011-unique-device-identification-system-110916.pdf.

      (9)  Tarptautinis medicinos prietaisų reguliavimo institucijų forumas (IMDRF) įsteigtas 2011 m. vasario mėn. Jo užduotis – svarstyti medicinos prietaisų reguliavimo derinimo būsimas kryptis. Tai savanoriška Australijos, Brazilijos, Kanados, Kinijos (stebėtoja), Europos Sąjungos, Japonijos, Rusijos (stebėtoja) ir Jungtinių Amerikos Valstijų medicinos prietaisų reguliavimo institucijų grupė, susibūrusi tam, kad kartu pasinaudotų Visuotinio suderinimo medicinos prietaisų darbo grupės (VSDG) padėtu tvirtu pagrindu. Pasaulio sveikatos organizacija (PSO) dalyvauja IMDRF stebėtojos teisėmis.

      (10)  Pacientų sauga suprantama kaip sveikatos priežiūros metu patiriamo neigiamo poveikio ar sužalojimų vengimas, prevencija ir gerinimas. Tokie atvejai gali būti klaidos, nuokrypiai, nelaimingi atsitikimai. Sauga užtikrinama sąveikaujant sistemos sudedamosioms dalims. Sauga nėra asmens, prietaiso ar įstaigos skyriaus dalis. Saugos gerinimas priklauso nuo suvokimo, kaip ji užtikrinama sąveikaujant sudedamosioms dalims. Pacientų sauga yra sveikatos priežiūros kokybės sudedamoji dalis.

      (11)  Direktyvos 93/42/EEB 1 straipsnio 2 dalies a punktas.

      (12)  Direktyvos 90/385/EEB 1 straipsnio 2 dalies c punktas.

      (13)  Direktyvos 98/79/EB 1 straipsnio 2 dalies b punktas.

      (14)  Automatinis atpažinimas ir duomenų išgava – tai automatinio objektų identifikavimo, duomenų apie juos rinkimo ir tiesioginio duomenų įvedimo į kompiuterines sistemas būdai.

      (15)  Direktyvos 93/42/EEB 1 straipsnio 2 dalies f punktas.

      (16)  Direktyvos 93/42/EEB 1 straipsnio 2 dalies j punktas.

      (17)  Europos Parlamento ir Tarybos reglamento (EB) Nr. 765/2008 2 straipsnio 5 dalis (OL L 218,.2008 8 13, p. 30).

      (18)  Reglamento (EB) Nr. 765/2008 2 straipsnio 6 dalis.

      (19)  Reglamento (EB) Nr. 765/2008 2 straipsnio 7 dalis.

      (20)  Ši informacija yra vienoda to paties konkretaus modelio prietaisuose.

      (21)  Informacija skiriasi atsižvelgiant į skirtingus gamybos proceso kontrolės būdus (galiojimo pabaigos data arba pagaminimo data, siuntos arba partijos numeris arba serijinis numeris).

      (22)  Pagal tarptautines gaires reikėtų atsižvelgti į galimas bendrosios taisyklės išimtis, atsižvelgiant į prietaisą.

      (23)  Iš serijinio numerio galima identifikuoti atskirą prietaiso vienetą.

      (24)  Pagal tarptautines gaires reikėtų atsižvelgti į galimas bendrosios taisyklės išimtis, atsižvelgiant į prietaisą.

      (25)  Pagal tarptautines gaires kilnojamosios platformos neįeina į aukštesnių pakuočių lygių sąvoką, todėl kilnojamosioms platformoms netaikomos UPI sąlygos.

      PRIEDAS

         NACIONALINIŲ UPI DUOMENŲ BAZIŲ DUOMENŲ ELEMENTAI

      Nacionalinėse UPI duomenų bazėse turėtų būti įtraukti šie duomenų elementai:

                  a)

                  kiekis tam tikros konfigūracijos pakuotėje;

                  b)

                  jei taikoma, alternatyvus (-ūs) arba papildomas (-i) identifikatorius (-iai);

                  c)

                  prietaiso gamybos kontrolės būdas (galiojimo pabaigos data arba pagaminimo data, siuntos arba partijos numeris, serijinis numeris);

                  d)

                  jei taikoma, prietaiso naudojimo vieneto identifikatorius (kai UPI prietaisui nėra priskirtas jo naudojimo vieneto lygmeniu, priskiriamas prietaiso naudojimo vieneto identifikatorius siekiant susieti prietaiso naudojimą su pacientu);

                  e)

                  gamintojo vardas, pavardė (pavadinimas) ir adresas (kaip nurodyta etiketėje);

                  f)

                  jei taikoma, įgaliotojo atstovo vardas, pavardė (pavadinimas) ir adresas (kaip nurodyta etiketėje);

                  g)

                  Visuotinės medicinos prietaisų nomenklatūros (GMDN) kodas arba tarptautiniu lygmeniu pripažintos nomenklatūros kodas;

                  h)

                  jei taikoma, prekės ir (arba) rūšies pavadinimas;

                  i)

                  jei taikoma, prietaiso modelis, nuoroda ar katalogo numeris;

                  j)

                  jei taikoma, klinikinis dydis (įskaitant apimtį, ilgį, gabaritus, skersmenį);

                  k)

                  papildomas produkto aprašymas (neprivaloma);

                  l)

                  jei taikoma, laikymo ir (arba) tvarkymo sąlygos (kaip nurodyta etiketėje arba naudojimo instrukcijose);

                  m)

                  jei taikoma, papildomi prietaiso prekės pavadinimai;

                  n)

                  paženklintas kaip vienkartinio naudojimo prietaisas (taip arba ne);

                  o)

                  jei taikoma, ribotas pakartotinio naudojimo atvejų skaičius;

                  p)

                  prietaisas supakuotas steriliai (taip arba ne);

                  q)

                  būtina sterilizuoti prieš naudojimą (taip arba ne);

                  r)

                  paženklintas nurodant, kad sudėtyje yra latekso (taip arba ne);

                  s)

                  paženklintas nurodant, kad sudėtyje yra DEPH (taip arba ne);

                  t)

                  URL papildomai informacijai teikti, pvz., elektroninės naudojimo instrukcijos (neprivaloma);,

                  u)

                  jei taikoma, ypatingos svarbos įspėjimai ar kontraindikacijos.


title: 2011 m. liepos 12 d. Tarybos rekomendacija dėl Čekijos 2011 m. nacionalinės reformų programos su Tarybos nuomone dėl atnaujintos 2011–2014 m. Čekijos konvergencijos programos

text:
               19.7.2011

               LT

               Europos Sąjungos oficialusis leidinys

               C 212/5

         TARYBOS REKOMENDACIJA
   2011 m. liepos 12 d.
   dėl Čekijos 2011 m. nacionalinės reformų programos su Tarybos nuomone dėl atnaujintos 2011–2014 m. Čekijos konvergencijos programos
   2011/C 212/02
   EUROPOS SĄJUNGOS TARYBA,
   atsižvelgdama į Sutartį dėl Europos Sąjungos veikimo, ypač į jos 121 straipsnio 2 dalį ir 148 straipsnio 4 dalį,
   atsižvelgdama į 1997 m. liepos 7 d. Tarybos reglamentą (EB) Nr. 1466/97 dėl biudžeto būklės priežiūros stiprinimo ir ekonominės politikos priežiūros bei koordinavimo (1), ypač į jo 9 straipsnio 3 dalį,
   atsižvelgdama į Europos Komisijos rekomendaciją,
   atsižvelgdama į Europos Vadovų Tarybos išvadas,
   atsižvelgdama į Užimtumo komiteto nuomonę,
   pasikonsultavusi su Ekonomikos ir finansų komitetu,
   kadangi:

               (1)

               2010 m. kovo 26 d. Europos Vadovų Taryba pritarė Komisijos pasiūlymui įgyvendinti naują darbo vietų kūrimo ir augimo strategiją „Europa 2020“, grindžiamą geresniu ekonomikos politikos koordinavimu, ir daugiausia dėmesio skirti toms svarbioms sritims, kuriose reikia imtis veiksmų, kad būtų stiprinamas Europos tvaraus augimo ir konkurencingumo potencialas.

               (2)

               2010 m. liepos 13 d. Taryba priėmė rekomendaciją dėl valstybių narių ir Sąjungos bendrųjų ekonominės politikos gairių (2010–2014 m.), o 2010 m. spalio 21 d. – sprendimą dėl valstybių narių užimtumo politikos gairių (2), kurios kartu sudaro integruotas gaires. Į šias integruotas gaires valstybių narių paprašyta atsižvelgti formuojant nacionalinę ekonomikos ir užimtumo politiką.

               (3)

               2011 m. sausio 12 d. Komisija patvirtino pirmąją metinę augimo apžvalgą, kuria pradedamas naujas ekonomikos valdymo ES ciklas ir pirmas ex ante bei integruoto politikos koordinavimo Europos semestras, numatytas strategijoje „Europa 2020“.

               (4)

               2011 m. kovo 25 d. Europos Vadovų Taryba patvirtino fiskalinio konsolidavimo ir struktūrinių reformų prioritetus (atsižvelgdama į 2011 m. vasario 15 d. ir kovo 7 d. Tarybos išvadas ir Komisijos metinę augimo apžvalgą). Ji pabrėžė, kad pirmenybę reikia teikti patikimų biudžetų ir fiskalinio tvarumo atkūrimui, nedarbo mažinimui reformuojant darbo rinką ir naujoms ekonomikos augimo skatinimo priemonėms. Ji paprašė, kad valstybės narės šiuos prioritetus įgyvendintų konkrečiomis priemonėmis ir jas įtrauktų į savo stabilumo ar konvergencijos programas ir į nacionalines reformų programas.

               (5)

               2011 m. balandžio 29 d. Čekija pateikė 2011 m. nacionalinę reformų programą, o 2011 m. gegužės 5 d. – atnaujintą konvergencijos programą, apimančią laikotarpį nuo 2011 iki 2014 m. Siekiant atsižvelgti į abiejų programų sąsają, jos vertintos tuo pačiu metu.

               (6)

               Dėl Čekijos ekonomikai būdingo didelio prekybos atvirumo pasaulinė finansų krizė labai sumažino BVP augimą ir padidino nedarbą. Dėl smukusio eksporto ir sumažėjusių vidaus investicijų 2009 m. realusis BVP nukrito 4,1 %. Labai išaugo nedarbo lygis – nuo 4,4 % 2008 m. iki 7,3 % 2010 m., o užimtumo lygis 2008–2010 m. sumažėjo 2 procentiniais punktais. Tačiau didelė tarptautinė prekyba ir greitai atsigavę pagrindiniai Čekijos prekybos partneriai 2010 m. prisidėjo prie sąlyginai greito realiojo BVP augimo iki 2,3 %, ir tai leis ir toliau išlaikyti nedidelį atsigavimą.

               (7)

               Remdamasi atnaujintos konvergencijos programos vertinimu pagal Reglamentą (EB) Nr. 1466/97, Taryba mano, kad makroekonominės prielaidos, kuriomis grindžiama konvergencijos programa, pirmus dvejus programos metus yra tikėtinos, o po to – palankios, vertinant pagal Komisijos vidutinės trukmės prognozes dėl potencialių rezultatų pagal bendrai sutartą metodologiją. Konvergencijos programa grindžiama mažesnėmis augimo projekcijomis 2012 m., palyginti su Komisijos tarnybų 2011 m. pavasario prognoze, labiausiai dėl vis dar sumažintų realiųjų valdžios sektoriaus išlaidų – į tai nebuvo atsižvelgta Komisijos tarnybų prognozėje 2012 m., remiantis prielaida, kad politika nesikeis. Konvergencijos programoje numatyta bendrąjį valdžios sektoriaus deficitą sumažinti tiek, kad jis 2013 m. sudarytų mažiau nei 3 % BVP, o 2014 m. – 1,9 % BVP. Planuojamas konsolidavimas pirmiausia grindžiamas išlaidų ribojimu. Siūlomų priemonių iš esmės pakanka iki 2013 m. pasiekti nustatytą tikslą, kaip rekomendavo Taryba, bet kyla rizika realiems konvergencijos programoje pateiktų priemonių biudžeto rezultatams. Be to, atrodo, kad tai, ar bus pasiekti tolesnių metų konvergencijos programos tikslai, priklauso nuo palankių ciklo sąlygų ir dar didesnio viešojo administravimo veiksmingumo, o tai įgyvendinti gali būti vis sunkiau. Vidutinės trukmės biudžeto tikslą numatyta pasiekti pabaigus konvergencijos programą. 2010–2013 m. vidutinė metinė fiskalinių priemonių vertė yra truputį mažesnė nei 1 % BVP, kaip 2009 m. gruodžio 2 d. rekomendavo Taryba pagal perviršinio deficito procedūrą.

               (8)

               Konvergencijos programoje nustatytas aiškus tikslas iki 2013 m. viešųjų finansų deficitą sumažinti tiek, kad jis būtų mažesnis nei 3 % BVP. Reikės užtikrinti, kad priemonės, kuriomis grindžiamas deficito mažinimas 2011–2013 m. ir vėliau, nekliudytų ilgalaikiam augimui, visų pirma apsaugant išlaidas švietimui ir viešiesiems moksliniams tyrimams ir plėtrai, ir kad jos tinkamai sumažintų dėl demografinių pokyčių atsiradusių išlaidų augimo pavojų.

               (9)

               Į biudžeto konsolidavimo strategiją įtrauktos priemonės, kurios daro poveikį PVM pajamoms: planuojama, kad mažesnis PVM tarifas 2012–2013 m. didės, o didesnis tarifas 2013 m. mažės. Vyriausybė taip pat ketina nuo 2013 m. didinti įmonių PVM mokėtojų skaičių. Pagal konvergencijos programą dėl šių pakeitimų mokestinės pajamos turėtų išaugti 0,7 % BVP 2012 m. ir dar 0,1 % BVP 2013 m. Be to, atrodo, kad galima dar labiau padidinti pajamas iš netiesioginių mokesčių, kurios 2010 m. sudarė 11,8 % BVP, palyginti su ES vidurkiu – 13,4 %, ir taip galbūt sumažinti darbo apmokestinimą. Numatyta mokesčių reforma iš dalies bus susijusi su šiuo klausimu. Be to, apskaičiuota, kad realių PVM pajamų ir teorinių PVM įsipareigojimų skirtumas yra gerokai didesnis nei ES vidurkis, todėl reikia imtis priemonių, kad pagerėtų mokestinių prievolių vykdymas. Dėl to Čekija patvirtino naujas priemones 2011 m., skirtas kovoti su PVM sukčiavimu ir mokesčių mokėjimo vengimo mažinimu.

               (10)

               Atsižvelgiant į skaičiavimus, kad visuomenės senėjimo poveikis biudžetui bus gerokai didesnis nei ES vidurkis, svarbus klausimas yra pensijų sistemos reforma. Vyriausybė pateikė du pasiūlymų rinkinius. Iki 2011 m. rugsėjo mėn. parlamentas turėtų pritarti pirmajam rinkiniui, skirtam valstybinio einamojo finansavimo modelio (angl. „Pay-As-You-Go“) pakopai, kuriai nuo 2009 m. trūksta lėšų. Rinkinyje, be kita ko, numatyta padidinti nustatytą pensinį amžių ir 2041 m. įvesti vienodą – 66 metų ir 8 mėnesių – pensinį amžių 1975 m. gimusiems vyrams ir moterims. Kiekvienai paskesnei amžiaus kohortai pensinis amžius didės 2 mėnesiais be iš anksto nustatytų apribojimų. Nors šiuo parametrų reformų rinkiniu bandoma padėti spręsti fiskalinio tvarumo problemą, jo gali nepakakti, kad būtų išspręstos visos dėl demografinio spaudimo kylančios problemos. Pagal antrąjį priemonių rinkinį, kuriam vyriausybė dar nepritarė, 2013 m. būtų sukurta savanoriška antrinė privačiomis lėšomis finansuojama pensijų pakopa, siekiant labiau diversifikuoti pensines pajamas ir užtikrinti, kad jų ateityje pakaktų, skatinant privačias santaupas. Tačiau siūloma pakopos forma neskatinama prisijungti prie schemos ir ji gali pagilinti pirmiau pabrėžtus ilgalaikius sunkumus. Be to, reikia atidžiai išanalizuoti tokių pensijų fondų veiklos sąnaudas, kurios turi būti kuo mažesnės, kad būtų užtikrintas sistemos veiksmingumas.

               (11)

               Darbo rinka laikoma palyginti lanksčia ir iki pasaulinės finansų krizės nebuvo jokių didelių sutrikimų ženklų. Vis dėlto tam tikri struktūriniai trūkumai akivaizdūs. Pagrindinė problema susijusi su dideliais sunkumais, kuriuos patiria vaikų turinčios moterys, po nėštumo ir gimdymo atostogų bandančios vėl integruotis į darbo rinką. Šis klausimas svarbus ir dėl platesnio masto ekonominių pasekmių: ilgesnio nedarbo laikotarpių, didelio vyrų ir moterų užimtumo skirtumo ir labai didelio vyrų ir moterų darbo užmokesčių skirtumo. Anksti grįžti į darbą tebėra sudėtinga, nepaisant vyriausybės pastangų tėvams suteikti didesnį pasirinkimą sprendžiant dėl vaiko priežiūros atostogų trukmės. Problema iš dalies susijusi su įmonių nenoru suteikti galimybę pasirašyti darbo ne visą darbo laiką sutartis, kurias kitose valstybėse narėse dažnai renkasi mažus vaikus turintys darbuotojai, ir iš dalies su ribota prieinamų vaiko priežiūros įstaigų pasiūla. Nacionalinėje reformos programoje numatytas konkretus priemonių skaičius tam, kad būtų padidintas vaiko priežiūros įstaigų prieinamumas, ypač skirtų vaikams iki trejų metų.

               (12)

               Nors bendras nedarbo lygis ir ilgalaikis nedarbas tebėra gerokai žemesni nei ES vidurkis, pastarasis, kaip krizės rezultatas, didėja, ypač tarp 20–29 m. gyventojų. Labai sunku rasti darbą prasto išsilavinimo ir kitiems mažą darbo užmokestį gaunantiems asmenims. Išlaidos aktyviai darbo rinkos politikai ir dalyvių skaičius taikant reguliarias skatinimo priemones turėtų būti padidintos ir tos priemonės turėtų būti labiau tikslinės.

               (13)

               Viešojo administravimo trūkumus, kurie tampa našta verslo aplinkai, būtų galima išspręsti nuosekliai įgyvendinant esamas strategijas. Vyriausybė 2007 m. pradėjo geresnio reguliavimo darbotvarkę ir 2011–2012 m. kovos su korupcija strategiją. Jose paskelbtos priemonės, kurios padėtų pagerinti Čekijos teisės ir reguliavimo sistemos kokybę, kuri, remiantis tarptautinėmis apklausomis, yra prastesnė nei ES vidurkis, ir sustiprintų įmonių pasitikėjimą. Reikia stabilizuoti viešąjį administravimą, nes dažnas ir plataus masto reorganizavimas mažina jo veiksmingumą. Kad tai būtų galima padaryti, svarbu priimti kelis kartus atidėtą Valstybės tarnautojo aktą. Vyriausybė neseniai priėmė priemones, kad padidintų viešųjų pirkimų skaidrumą. Tačiau vienas iš reguliavimo sistemos elementų – konkreti bendrovės akcijų rūšis, kai leidžiamas visiškai anonimiškas turto perkėlimas – vertas dėmesio.

               (14)

               Tikėtina, kad krizė turės neigiamą poveikį galimam augimui. Svarbu gerinti žmogiškąjį kapitalą, nepaisant didelio universitetuose besimokančio jaunimo skaičiaus, ir tam trukdo nepakankama mokymo kokybė, kuri matyti iš prasto Čekijos tretinio mokslo institucijų įvertinimo tarptautinėse apklausose. Be to, pagal išlaidas vienam studentui palyginamosiomis kainomis Čekija priklauso mažiausiai lėšų skiriančių valstybių narių ketvirtadaliui; ypač mažai lėšų skiriama pradiniam ugdymui. Nacionalinėje reformų programoje nustatytos visų lygių švietimui skirtos priemonės. Jau kelerius metus rengiama sudėtinga tretinio mokslo reforma. Garantuoti kokybišką ir veiksmingą tretinį mokslą svarbu norint užtikrinti konkurencingumą ir inovacijų pajėgumus.

               (15)

               Komisija įvertino Čekijos konvergencijos programą ir nacionalinę reformų programą. Komisija įvertino ne tik jų svarbą tvariai fiskalinei ir socialinei bei ekonominei Čekijos politikai, bet ir tai, ar jomis laikomasi ES taisyklių ir gairių, nes būtina stiprinti bendrą ES ekonomikos valdymą, ES priemonėmis prisidedant prie būsimų nacionalinių sprendimų. Todėl Komisija mano, kad reiktų toliau telkti dėmesį į fiskalinį konsolidavimą, kartu apsaugant augimą skatinančias išlaidas. Ilgalaikis viešųjų finansų stabilumas labai priklauso nuo pajėgumo dabar įgyvendinti reikalingą pensijų reformą. Būtina didinti dalyvavimą darbo rinkoje, visų pirma moterų dalyvavimą, ir suteikti daugiau galimybių įsidarbinti ilgalaikiams bedarbiams. Siekiant užtikrinti konkurencingumą, ypač svarbu imtis tolesnių veiksmų, kad būtų pagerinta viešųjų paslaugų ir reguliavimo sistemos, taip pat tretinio mokslo kokybė.

               (16)

               Atsižvelgdama į šį vertinimą, taip pat į 2009 m. gruodžio 2 d. Tarybos rekomendaciją pagal Sutarties dėl Europos Sąjungos veikimo 126 straipsnio 7 dalį, Taryba išnagrinėjo atnaujintą 2011 m. Čekijos konvergencijos programą ir pateikė savo nuomonę (3), kurią visų pirma išdėstė toliau pateikiamose 1 ir 2 rekomendacijose. Atsižvelgdama į 2011 m. kovo 25 d. Europos Vadovų Tarybos išvadas, Taryba išnagrinėjo Čekijos nacionalinę reformų programą,

         REKOMENDUOJA Čekijai 2011–2012 m. imtis šių veiksmų:

               1.

               2011 m. įgyvendinti suplanuotą konsolidavimą ir taikyti nuolatines kompensacines priemones, kai reikia, visais pajamų stygiaus ar išlaidų nuokrypių atvejais. Kaip suplanuota konvergencijos programoje 2012 m., priimti fiskalines priemones ir konkretesnėmis priemonėmis paremti 2013 m. nustatytą tikslą; atsižvelgiant į tai, vengti mažinti išlaidas augimą skatinančioms sritims. Pagerinti viešų investicijų efektyvumą ir toliau dėti pastangas tam kad būtų įvertintos galimybės didinti pajamas iš netiesioginių mokesčių, tokiu būdu perkeliant mokesčius nuo tiesioginio darbo, gerinti mokestinių prievolių vykdymą ir mažinti mokesčių vengimą. Užtikrinti, kad vidutinės fiskalinės pastangos 2010–2013 m. laikotarpiu būtų 1 % BVP pagal Tarybos rekomendacijas dėl perviršinio deficito ištaisymo, kas leistų laikytis perviršinio deficito procedūros termino su pakankamu skirtumu 2013 m.

               2.

               Įgyvendinti suplanuotą pensijų reformą, kad būtų pagerintas ilgalaikis viešųjų finansų stabilumas ir užtikrintas pensijų pakankamumas ateityje. Papildomų pastangų reikėtų skirti toliau keičiant valstybinių pensijų pakopą, užtikrinant, kad sistema ateityje netaptų finansinio disbalanso šaltiniu, ir privačių santaupų kaupimui. Atsižvelgiant į tai, kad kyla esamas išėjimo į pensiją amžius, priemonės, tokios kaip įstatymais nustatyto pensinio amžiaus ir gyvenimo trukmės santykis, galėtų būti apsvarstytos. Užtikrinti, kad suplanuota finansavimo schema pritrauktų daug dalyvių ir būtų sukurta taip, kad administracinės išlaidos būtų skaidrios ir nedidelės.

               3.

               Didinti dalyvavimą darbo rinkoje mažinant kliūtis mažus vaikus turintiems tėvams sugrįžti į darbo rinką, suteikiant didesnę prieinamų vaiko priežiūros įstaigų pasiūlą ir geresnes galimybes jomis pasinaudoti. Didinti lankstesnių darbo tvarkos susitarimų, kaip antai darbo ne visą darbo laiką, patrauklumą ir prieinamumą.

               4.

               Pagerinti valstybinių užimtumo tarnybų veiklą tam, kad būtų pagerinta mokymo kokybė ir veiksmingumas, pagalba ieškantiems darbo ir individualizuotos paslaugos, programų finansavimą susiejant su rezultatais. Bendradarbiaujant su suinteresuotaisiais subjektais, išplėsti taikymą mokymo programų, konkrečiai pritaikytų vyresnio amžiaus darbuotojams, jaunimui, žemos kvalifikacijos darbuotojams ir kitoms pažeidžiamoms grupėms.

               5.

               Imtis reikiamų priemonių, kad pagerėtų viešųjų paslaugų kokybė verslo aplinkai svarbiose srityse. Atsižvelgiant į tai pagreitinti kovos su korupcija strategijos įgyvendinimą pagal nustatytus tikslus, priimti Valstybės tarnautojo aktą, kad būtų paskatintas viešojo administravimo stabilumas ir veiksmingumas, imtis veiksmų dėl anoniminės akcijų nuosavybės.

               6.

               Sukurti skaidrią akademinių institucijų kokybės vertinimo sistemą ir ją susieti su finansavimu, kad pagerėtų tretinio mokslo sistemos rezultatai.

      Priimta Briuselyje 2011 m. liepos 12 d.

            Tarybos vardu

            Pirmininkas

         J. VINCENT-ROSTOWSKI

      (1)  OL L 209, 1997 8 2, p. 1.

      (2)  2011 m. gegužės 19 d. Tarybos sprendimu 2011/308/ES dėl valstybių narių užimtumo politikos gairių (OL L 138, 2011 5 26, p. 56) taikytina 2011 m.

      (3)  Numatyta Reglamento (EB) Nr. 1466/97 9 straipsnio 3 dalyje.


				|

		52012DC0310

			Rekomendacija TARYBOS REKOMENDACIJA dėl Ispanijos 2012 m. nacionalinės reformų programos su Tarybos nuomone dėl 2012–2015 m. Ispanijos stabilumo programos /* COM/2012/0310 final - 2012/ () */

			   	Rekomendacija
TARYBOS REKOMENDACIJA
dėl Ispanijos 2012 m.
nacionalinės reformų programos
su Tarybos nuomone dėl 2012–2015 m. Ispanijos stabilumo programos
EUROPOS SĄJUNGOS TARYBA,
atsižvelgdama į Sutartį dėl
Europos Sąjungos veikimo, ypač į jos 121 straipsnio 2 dalį
ir 148 straipsnio 4 dalį,
atsižvelgdama į 1997 m. liepos 7 d.
Tarybos reglamentą (EB) Nr. 1466/97 dėl biudžeto
būklės priežiūros stiprinimo ir ekonominės politikos
priežiūros bei koordinavimo[1],
ypač į jo 5 straipsnio 2 dalį,
atsižvelgdama į 2011 m.
lapkričio 16 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamentą (ES)
Nr. 1176/2011 dėl makroekonominių disbalansų prevencijos ir
naikinimo[2],
ypač į jo 6 straipsnio 1 dalį,
atsižvelgdama į Europos Komisijos
rekomendacijas[3],
atsižvelgdama į Europos Vadovų Tarybos
išvadas,
atsižvelgdama į Užimtumo komiteto
nuomonę,
pasikonsultavusi su Ekonomikos ir finansų
komitetu,
kadangi:
(1)       2010 m. kovo 26 d.
Europos Vadovų Taryba pritarė Europos Komisijos pasiūlymui
įgyvendinti naują darbo vietų kūrimo ir augimo strategiją
„Europa 2020“, grindžiamą geresniu ekonomikos politikos koordinavimu, ir
daugiausia dėmesio skirti toms svarbioms sritims, kuriose reikia imtis
veiksmų, kad būtų stiprinamas Europos tvaraus augimo ir
konkurencingumo potencialas;
(2)       2010 m. liepos 13 d.
Taryba priėmė rekomendaciją dėl valstybių narių
ir Sąjungos bendrųjų ekonominės politikos gairių (2010–2014 m.),
o 2010 m. spalio 21 d. – sprendimą dėl valstybių
narių užimtumo politikos gairių[4],
kurios kartu sudaro integruotas gaires. Į šias integruotas gaires
valstybių narių paprašyta atsižvelgti formuojant nacionalinę
ekonomikos ir užimtumo politiką;
(3)       2011 m. liepos 12 d.
Taryba priėmė rekomendaciją dėl Ispanijos 2011 m.
nacionalinės reformų programos ir pateikė savo nuomonę
dėl atnaujintos 2011–2014 m. Ispanijos stabilumo programos;
(4)       2011 m. lapkričio 23 d.
Komisija patvirtino antrąją metinę augimo apžvalgą, kuria
pradedamas antras ex ante ir integruoto politikos koordinavimo Europos
semestras, numatytas strategijoje „Europa 2020“. 2012 m. vasario 14 d.
Komisija pagal Reglamentą (ES) Nr. 1176/2011 priėmė
Įspėjimo mechanizmo ataskaitą[5],
kurioje nurodė, kad Ispanija yra viena iš valstybių narių,
dėl kurios reikės parengti nuodugnią apžvalgą;
(5)       2012 m. kovo 2 d.
Europos Vadovų Taryba patvirtino prioritetus, kuriais turi būti
užtikrintas finansinis stabilumas, fiskalinis konsolidavimas ir ekonomikos
augimo skatinimo veiksmai. Ji pabrėžė, kad reikia vykdyti
diferencijuotą, ekonomikos augimą skatinantį fiskalinį konsolidavimą,
atkurti įprastas skolinimo ekonomikai sąlygas, skatinti ekonomikos
augimą ir konkurencingumą, spręsti nedarbo problemą,
šalinti krizės sukeltas socialines pasekmes ir modernizuoti
viešąjį administravimą;
(6)       2012 m. kovo 2 d.
Europos Vadovų Taryba taip pat paragino valstybes nares, prisijungusias
prie pakto „Euro plius“, numatyti papildomų įsipareigojimų,
pirmiausia susijusių su keliomis esminėmis, laiku daromomis ir
išmatuojamomis reformomis, kurias vykdant būtų pasiekti pakto
tikslai;
(7)       2012 m. balandžio 30 d.
Ispanija pateikė savo 2012–2015 m. stabilumo programą ir savo 2012
m. nacionalinę reformų programą. Siekiant atsižvelgti į
abiejų programų sąsają, jos vertintos vienu metu. Atlikdama
nuodugnią apžvalgą pagal Reglamento (ES) Nr. 1176/2011 5 straipsnį
Komisija taip pat įvertino, ar Ispanijoje esama makroekonominio
disbalanso. Nuodugnioje apžvalgoje[6]
Komisija padarė išvadą, kad Ispanijoje susidaręs labai didelis
disbalansas, kuris nėra perviršinis, bet jį reikia nedelsiant
ištaisyti;
(8)       remdamasi stabilumo programos
vertinimu pagal Tarybos reglamento (EB) Nr. 1466/97 5 straipsnio 1
dalį, Taryba mano, kad makroekonominis scenarijus, kuriuo grindžiama
programa, yra iš esmės tikėtinas 2012 m. ir optimistinis
vėlesniais metais. Komisijos 2012 m. pavasario prognozėje
projektuojamas 2012 m. BVP augimas – −1,8 %, 2013 m. –
−0,3 %, palyginti su programoje nurodytu atitinkamai −1,7 %
ir 0,2 % augimu. Laikantis perviršinio deficito procedūros,
programoje išdėstytas biudžeto strategijos tikslas – iki 2013 m.
valdžios sektoriaus deficitą sumažinti, kad jis būtų mažesnis
kaip 3 % BVP pamatinė vertė, daugiausiai išlaidų ribojimo,
bet taip pat ir tam tikromis pajamų didinimo priemonėmis. Remiantis
(perskaičiuotu) struktūriniu balansu[7],
programoje planuojamas vidutinis metinis struktūrinio balanso
pagerėjimas 2,6 % BVP 2011–2013 m. – jis yra didesnis negu pagal
perviršinio deficito procedūrą rekomenduotas (daugiau negu 1,5 %
BVP) vidutinis 2010–2013 m. fiskalinių priemonių dydis.
Ištaisius perviršinį deficitą, progoje patvirtinamas vidutinės
trukmės tikslas – struktūriškai subalansuota biudžeto pozicija, kuri
būtų beveik pasiekta iki 2015 m., kai struktūrinis biudžeto
deficitas sudarytų 0,2 % BVP. Vidutinės trukmės laikotarpio
tikslas deramai atspindi Stabilumo ir augimo pakto reikalavimus. Numatytas
struktūrinis koregavimo tempas 2012–2013 m. yra pakankamas siekiant
vidutinės trukmės tikslo ir valdžios sektoriaus išlaidų
didėjimo rodiklio, atsižvelgiant į diskrecines pajamų priemones,
ir suderinamas su Stabilumo ir augimo pakte nustatytu išlaidų rodikliu.
Pagal programos projekcijas valdžios sektoriaus skolos santykis 2013 m.
itin padidės, o vėlesniais metais pradės mažėti. 2014 ir 2015 m.
Ispanijai bus pereinamasis laikotarpis, o programoje pateikti planai
užtikrintų pakankamą pažangą siekiant laikytis Stabilumo ir
augimo pakte nustatyto skolos mažinimo kriterijaus. Deficito ir skolos
koregavimo planams kyla didelė neigiama rizika. Makroekonominiai
pokyčiai galėtų būti nepalankesni už tikėtinus. Be to,
nepakankamai patikslintos priemonės po 2013 m. Pavojų biudžeto
strategijai kelia tai, kaip regioninė valdžia laikosi biudžeto, turint
omenyje naujausius neigiamus duomenis, didesnis pajamų nestabilumas
vykdant struktūrinį koregavimą, neaiškus fiskalinės
amnestijos poveikis pajamoms ir galimos papildomos finansinės pagalbos
operacijos. Regioniniu lygmeniu griežtai įgyvendinant Biudžeto stabilumo
įstatymą ir priėmus griežtas fiskalines priemones, nuokrypio
rizika regioniniu lygmeniu sumažėtų. Atsižvelgiant į tai, kad
Ispanijos viešieji finansai decentralizuoti, labai svarbu turėti
tvirtą fiskalinę ir institucinę sistemą. Taryba teigiamai
vertina Komisijos ketinimą per ateinančias savaites pateikti
išsamų Tarybos rekomendacijos dėl perviršinio deficito ištaisymo
įgyvendinimo vertinimą, taip pat atsižvelgiant į paskelbtą 2013–2014 m.
daugiamečio biudžeto projektą;
(9)       2011 m. Ispanija
patvirtino pensijų reformą, kuri yra svarbus žingsnis stiprinant
ilgalaikį viešųjų finansų tvarumą. Tačiau
dėl prastėjančių Ispanijos ekonomikos perspektyvų
ribojamas reformos poveikis planuojamoms su amžiumi susijusioms viešosioms
išlaidoms. Be to, reformą reikia papildyti konkrečiomis
priemonėmis, siekiant paremti 2012–2014 m. visuotinę vyresnio
amžiaus darbuotojų užimtumo strategiją;
(10)     nors Ispanijos
mokesčių ir BVP santykis yra vienas mažiausių ES,
mokesčių sistemos veiksmingumą galima būtų pagerinti
didinant augimui palankesnių netiesioginių mokesčių
dalį. Visų pirma būtų galima išplėsti PVM bazę,
peržiūrint plačiai taikomą atleidimą nuo mokesčio ir
sumažintus tarifus. Dėl hipotekos palūkanų atskaitymo Ispanijos
mokesčių sistema taip pat palankesnė įsiskolinusiems ir
perkantiems būstą, nei jį nuomojantiems;
(11)     Ispanija padarė
didelę pažangą restruktūrizuodama savo finansų
sektorių. Restruktūrizavimą reikia tęsti, siekiant
užtikrinti, kad negyvybingi bankai būtų restruktūrizuoti, o
gyvybingi bankai tvariai ir nederamai neiškraipydami konkurencijos
galėtų vykdyti savo funkcijas kaip kreditų teikėjai
realiajai ekonomikai. Atsižvelgiant į prastėjančias
makroekonomines perspektyvas, gali prireikti toliau stiprinti bankų
kapitalo bazę;
(12)     2012 m. vasario mėn.
Ispanijos vyriausybė patvirtino visapusišką užimtumo apsaugos ir
kolektyvinių derybų nustatymo sistemos reformą, kad
išspręstų didelio nedarbo ir didelės darbo rinkos segmentacijos
problemą. Poveikį reikia stebėti, ypač darbo
užmokesčio pokyčius ir segmentacijos mažinimą. Siekiant
problemą spręsti visapusiškai, taip pat padidinti galimybes
įsidarbinti ir rasti tinkamą darbą, šią reformą turi
papildyti išsamesnė aktyvios darbo rinkos politikos peržiūra;
(13)     sprendžiant didelio Ispanijos
jaunimo nedarbo problemą, turėtų būti nedelsiant
įgyvendinamas Jaunimo veiksmų planas, įskaitant gamybinę
praktiką ir mokymo sutartis. Nors Ispanija ėmėsi kovos su
mokyklos nebaigimu priemonių, šis rodiklis išlieka didelis ir slepia
didelius regioninius skirtumus;
(14)     skurdas padidėjo: 2010 m.
buvo 1,1 mln. daugiau tokią riziką patiriančių
žmonių, nerimą kelia vaikų skurdas – 26,2 %.
Dirbančių laikinųjų darbuotojų skurdo lygis daugiau
negu du kartus didesnis už nuolatinių darbuotojų;
(15)     Ispanijoje ir toliau nėra
laisvųjų profesijų konkurencijos. Laisvųjų
profesijų reforma galėtų padidinti potencialų BVP,
atsižvelgiant į tai, kad laisvųjų profesijų indėlis
į kitus ekonomikos sektorius yra didžiausias. Ypač daug dėmesio
reikėtų skirti kai kurioms itin reguliuojamoms profesijoms (pvz.,
notarams, turto registro agentams, teismų pareigūnams) sudarytų
nepagrįstų ir neproporcingų kliūčių šalinimui. Be
to, Ispanijoje gauti verslo liudijimą užtrunka ilgiausiai ES.
Trūkstant vietos, regionų ir nacionalinės administracijos
tarpusavio koordinavimo, priimta gausybė teisės aktų, kurie
kartais iš dalies sutampa, ir suskaidyta Ispanijos vidaus rinka. Norint
pakoreguoti didelį išorės disbalansą, reikia lengvinti eksporto
veiklą. Ispanija taip pat susiduria su daugialypiais, sudėtingais
uždaviniais energetikos sektoriuje, kurie yra rimta veiksmingo produktų ir
paslaugų rinkos funkcionavimo kliūtis;
(16)     Ispanija prisiėmė
tam tikrų įsipareigojimų pagal paktą „Euro plius“. Šie
įsipareigojimai, taip pat 2011 m. prisiimti ir įgyvendinami
įsipareigojimai yra susiję su konkurencingumo gerinimu, užimtumo
didinimu, viešųjų finansų tvarumo didinimu ir finansinio
stabilumo stiprinimu. Komisija įvertino, kaip įgyvendinami pagal
paktą „Euro plius“ prisiimti įsipareigojimai, bendras
įgyvendinimas – dalinis. Į šio vertinimo rezultatus buvo atsižvelgta
rengiant rekomendacijas;
(17)     atsižvelgdama į Europos
semestrą, Komisija atliko išsamią Ispanijos ekonominės politikos
analizę. Ji įvertino stabilumo programą ir nacionalinę
reformų programą ir pateikė nuodugnią apžvalgą.
Komisija įvertino ne tik jų svarbą tvariai fiskalinei ir
socialinei bei ekonominei Ispanijos politikai, bet ir tai, kaip laikomasi ES
taisyklių ir gairių, nes ES priemonėmis prisidedant prie
būsimų nacionalinių sprendimų būtina stiprinti
bendrą Europos Sąjungos ekonomikos valdymą. Jos rekomendacijos
atsižvelgiant į Europos semestrą pateiktos rekomendacijų 1–8
punktuose toliau;
(18)     atsižvelgdama į šį
vertinimą, Taryba išnagrinėjo Ispanijos stabilumo programą ir
savo nuomonę[8]
visų pirma pateikė 1 rekomendacijoje;
(19)     atsižvelgdama į Komisijos
nuodugnios apžvalgos ir šio vertinimo rezultatus, Taryba išnagrinėjo
Ispanijos nacionalinę reformų programą ir Ispanijos stabilumo
programą. Jos rekomendacijos pagal Reglamento (ES) Nr. 1176/2011 6
straipsnį pateiktos rekomendacijų 1, 3, 4, 5 ir 7 punktuose toliau,
REKOMENDUOJA Ispanijai 2012–2013 m.
imtis šių veiksmų:
1.           Įgyvendinant 2012 m.
biudžete priimtas priemones ir iki liepos mėn. pabaigos priimant
paskelbtą 2013–2014 m. daugiamečio biudžeto projektą,
užtikrinti, kad vidutinė metinė struktūrinių
fiskalinių priemonių vertė būtų didesnė negu 1,5 %
BVP per 2010–2013 m., kaip reikalaujama rekomendacijoje pagal perviršinio
deficito procedūrą. Priimti ir įgyvendinti regioninio lygmens
priemones pagal patvirtintus subalansavimo planus ir griežtai taikyti
naująsias Biudžeto stabilumo įstatymo nuostatas dėl skaidrumo ir
biudžeto vykdymo kontrolės. Sukurti nepriklausomą fiskalinę
instituciją, kuri teiktų analizes, konsultacijas ir stebėtų
fiskalinę politiką, taip pat vertintų siūlomų
teisės aktų poveikį biudžetui.
2.           Sparčiau ilginti
teisės aktais nustatomą pensinį amžių ir įvesti
tvarumo veiksnius, numatytus pagal naujausią pensijų reformą, o
Visuotinę vyresnio amžiaus darbuotojų užimtumo strategiją
grįsti konkrečiomis priemonėmis, kuriomis siekiama toliau
plėtoti mokymosi visą gyvenimą sistemą, gerinti darbo
sąlygas ir skatinti šios grupės reintegraciją į darbo
rinką.
3.           Įdiegti
mokesčių sistemą, suderintą su fiskalinio konsolidavimo
pastangomis ir labiau remiančią augimą, įskaitant
perėjimą nuo darbo prie vartojimo ir aplinkos mokesčių.
Visų pirma spręsti nedidelio PVM pajamų santykio klausimą,
plečiant PVM bazę. Užtikrinti, kad mokesčių skirtumai
būtų mažiau palankūs skolininkams ir būsto savininkams
(priešingai nei nuomininkams).
4.           Įgyvendinti finansų
sektoriaus reformą, visų pirma vykdomą bankų sektoriaus
restruktūrizavimą papildyti sprendimais dėl likusių
silpnų institucijų padėties, pateikti išsamią
strategiją, kuria remiantis būtų veiksmingai sprendžiamas seniai
įsigyto turto bankų balansuose klausimas, ir aiškiai apibrėžti
poziciją dėl finansavimo ir paramos priemonių naudojimo.
5.           Įgyvendinti darbo rinkos
reformą ir imtis papildomų priemonių aktyvios darbo rinkos
politikos veiksmingumui padidinti šiais būdais: tikslingesne politika,
dažnesniu naudojimusi mokymo, konsultavimo ir tinkamo darbo paieškos paslaugomis,
didinant jų ryšį su pasyviomis politikos priemonėmis, didesniu
nacionalinių ir regioninių viešųjų įdarbinimo
tarnybų veiklos koordinavimu, taip pat keičiantis informacija apie
neužimtas darbo vietas.
6.           Peržiūrėti
išlaidų prioritetus ir perskirstyti lėšas, kad MVĮ, mokslinių
tyrimų ir inovacijų sektoriai bei jaunimas galėtų gauti
finansavimą. Įgyvendinti Jaunimo veiksmų planą, visų
pirma, kiek tai susiję su profesinio rengimo ir mokymo kokybe ir aktualumu
darbo rinkai, ir toliau labiau stengtis mažinti mokyklos nebaigusių asmenų
skaičių ir, pasitelkus prevencijos, intervencijos ir kompensavimo
priemones, didinti profesinio rengimo ir mokymo dalyvių skaičių.
7.           Imtis konkrečių
kovos su skurdu priemonių: didinti paramos vaikams veiksmingumą ir
pagerinti galimybes pažeidžiamų grupių asmenims įsidarbinti.
8.           Imtis
papildomų priemonių siekiant atverti laisvųjų
profesijų, įskaitant itin reguliuojamų profesijų,
rinką, trumpinti verslo liudijimų gavimo trukmę ir šalinti
verslo kliūtis, kurios atsiranda dėl iš dalies sutampančių
ir gausių skirtingų valdžios lygmenų teisės aktų.
Užbaigti elektros ir dujų jungtis su kaimyninėmis šalimis ir
visapusiškai spręsti elektros energijos tarifo deficito problemą,
visų pirma gerinant elektros energijos tiekimo grandinės išlaidų
efektyvumą.
Priimta Briuselyje
                                                                       Tarybos
vardu
                                                                       Pirmininkas
[1]               OL L 209, 1997 8 2, p. 1.
[2]               OL L 306, 2011 11 23, p. 25.
[3]               COM(2012) 310 final.
[4]               2012 m. balandžio 26 d. Tarybos sprendimas 2012/238/ES.
[5]               COM(2012) 68 final.
[6]               SWD(2012) 159 final.
[7]               Pagal ciklą pakoreguotas balansas (atėmus
vienkartines ir laikinąsias priemones), Komisijos tarnybų
perskaičiuotas remiantis programoje pateikta informacija ir taikant
bendrai sutartą metodiką.
[8]               Pagal Tarybos reglamento (EB) Nr. 1466/97 5
straipsnio 2 dalį.


Svarbus teisinis pranešimas

|

52007SC0292

Rekomendacija Tarybos nuomonė pagal 1997 m. liepos 7 d. Tarybos reglamento (EB) Nr. 1466/97 9 straipsnio 1 dalį dėl 2006–2009 m. Rumunijos konvergencijos programos  /* SEK/2007/0292 galutinis */

	[pic] | EUROPOS BENDRIJŲ KOMISIJA |Briuselis, 7.3.2007SEK(2007) 292 galutinisRekomendacijaTARYBOS NUOMONĖpagal 1997 m. liepos 7 d. Tarybos reglamento (EB) Nr. 1466/97 9 straipsnio 1 dalį dėl 2006–2009 m. Rumunijos konvergencijos programos(pateikta Komisijos)AIŠKINAMASIS MEMORANDUMAS1. Bendrosios aplinkybės1998 m. liepos 1 d. įsigaliojusio Stabilumo ir augimo pakto pagrindinis tikslas yra patikimi valstybės finansai – priemonė sudaryti geresnes sąlygas kainų stabilumui ir sparčiam tvirtam augimui, leidžiančiam kurti naujas darbo vietas. 2005 m. Pakto reforma ne tik patvirtinamas jo naudingumas įtvirtinant fiskalinę drausmę, bet taip pat siekiama stiprinti efektyvumą, ekonominius pagrindus ir užtikrinti ilgalaikį valstybės finansų tvarumą.Tarybos reglamente (EB) Nr. 1466/97 dėl biudžeto būklės priežiūros stiprinimo ir ekonominės politikos priežiūros bei koordinavimo[1], kuris yra Stabilumo ir augimo pakto dalis, nustatyta, kad valstybės narės turi pateikti Tarybai ir Komisijai stabilumo arba konvergencijos programas ir kasmetinius atnaujintus programų variantus (bendrą valiutą įvedusios valstybės narės pateikia (atnaujintas) stabilumo programas, o bendros valiutos neįvedusios valstybės narės pateikia (atnaujintas) konvergencijos programas).Į Europos Sąjungą Rumunija įstojo 2007 m. sausio 1 d., o pirmąją konvergencijos programą pateikė 2007 m. sausio 25 d. Remdamasi reglamentu, atsižvelgdama į Komisijos rekomendaciją ir pasikonsultavusi su Ekonomikos ir finansų komitetu, Taryba turi pareikšti nuomonę dėl programos (žr. apibrauktą tekstą, kuriame pateikti pagrindiniai vertinimo aspektai).2. programos vertinimo aplinkybėsTam, kad būtų apibrėžtos konvergencijos programoje pateiktos biudžeto strategijos vertinimo aplinkybės, šiame punkte apibendrinami pastarųjų dešimties metų ekonomikos ir biudžeto rezultatai.Per pastaruosius penkerius metus Rumunijos ekonomika sparčiai augo, bet BVP vienam gyventojui (perkamosios galios standartais), palyginti su ES-25 vidurkiu 2005 m., tebėra nedidelis (34 %). Todėl reikia toliau dėti daug pastangų vejantis kitas šalis – tai yra didžiausias Rumunijos uždavinys vidutinės trukmės ir ilguoju laikotarpiu. 2001–2005 m. makroekonominis stabilumas padidėjo – tai rodo smarkiai ir tvariai sumažinta infliacija ir valstybės finansų konsolidavimas. Padaugėjo investicijų, kurios buvo sustiprintos žymiai išaugusiomis grynosiomis tiesioginėmis užsienio investicijomis (TUI), prisidėjusiomis prie gamybos perorientavimo į sektorius, kuriuose intensyviau naudojamos technologijos. Pramonės produkcijos struktūra ir eksportas kito – buvo orientuojamasi į didesnės pridėtinės vertės produktus, išsaugojant gebėjimą konkuruoti užsienyje, nepaisant išaugusių vieneto darbo sąnaudų. Sparčiai atsigaunant ekonominei veiklai užimtumo lygis pakilo labai nedaug ir lieka pakankamai žemas (maždaug 58 %). Tuo pat metu Rumunija susiduria su nuolatine emigracija ir šalies gyventojų senėjimu. 2005 m. sausio mėn. įvedus fiksuotą fizinių asmenų pajamų mokesčio dydį, iš dalies sumažėjo dirbančiųjų neoficialioje darbo rinkoje, nors ji tebelieka labai didelė.Pagrindiniai vertinimo aspektai Kaip reikalaujama Tarybos reglamento (EB) Nr. 1466/97 5 straipsnio 1 dalyje (stabilumo programų atveju) ir 9 straipsnio 1 dalyje (konvergencijos programų atveju), vertinimas apima šiuos aspektus: ar ekonominės prielaidos, kuriomis yra grindžiama programa, yra patikimos; valstybės narės pateiktas vidutinės trukmės biudžeto tikslas ir tai, ar koregavimo planas siekiant to tikslo yra tinkamas; ar priemonės, kurių buvo imtasi ir (arba) kurios buvo pasiūlytos siekiant laikytis koregavimo plano, yra pakankamos, kad per visą ciklą būtų pasiektas vidutinės trukmės tikslas; vertinant vidutinės trukmės tikslui pasiekti skirtą koregavimo planą, – ar daugiau koregavimo pastangų dedama ekonomikos pakilimo laikotarpiais, o esant ekonomikos nuosmukiui jų gali būti dedama mažiau. Euro zonos ir VKM II valstybių narių atveju, – ar valstybė narė užtikrina metinį pagal ciklą pakoreguoto balanso gerėjimą, neskaitant vienkartinių ir kitų laikinųjų priemonių, t. y. 0,5 % BVP, kad būtų pasiektas vidutinės trukmės tikslas; nustatant vidutinės trukmės tikslui pasiekti skirtą koregavimo planą (jo dar nepasiekusioms valstybėms narėms) arba leidžiant laikinai nukrypti nuo vidutinės trukmės tikslo (jį pasiekusioms valstybėms narėms) – kaip įgyvendinamos svarbiausios struktūrinės reformos, turinčios tiesioginį ilgalaikį išlaidų mažinimo poveikį (įskaitant potencialaus augimo skatinimą), ir todėl darančios išmatuojamą poveikį valstybės finansų tvarumui (su sąlyga, kad būtų išlaikyta pakankama patikimumo riba 3 % BVP pamatinės vertės atžvilgiu ir kad programos laikotarpiu biudžeto būklė vėl priartėtų prie vidutinės trukmės tikslo), ypatingą dėmesį skiriant pensijų reformoms, kuriomis įvedama kelių pakopų sistema, kurioje yra privalomojo pensijų kaupimo pakopa; ar valstybės narės ekonominės politikos kryptys atitinka bendrąsias ekonominės politikos gaires. Programoje pateiktų makroekonominių prielaidų patikimumas įvertintas atsižvelgus į Komisijos tarnybų 2006 m. rudens prognozę ir pasinaudojus bendrai sutarta potencialios gamybos apimties ir pagal ciklą pakoreguoto balanso apskaičiavimo metodika. Programos atitikties bendrosioms ekonominės politikos gairėms įvertinime atsižvelgiama į bendrąsias ekonominės politikos gaires valstybės finansų srityje, kurios įtrauktos į integruotas 2005–2008 m. gaires. Vertinime taip pat nagrinėjami šie klausimai: skolos santykio pokyčiai ir ilgalaikio valstybės finansų tvarumo perspektyvos, kuriems reikėtų skirti pakankamą dėmesį vykdant biudžeto būklės priežiūrą, kaip pažymėta 2005 m. kovo 20 d. Tarybos pranešime „Stabilumo ir augimo pakto įgyvendinimo tobulinimas“. 2006 m. spalio 12 d. Komisijos komunikate nustatytas ilgalaikio tvarumo vertinimo metodas[2]; atitiktis elgesio kodeksui[3], kuriame, inter alia, reikalaujama, kad stabilumo ir konvergencijos programų struktūra ir visos duomenų lentelės būtų vienodos. |-  RekomendacijaTARYBOS NUOMONĖpagal 1997 m. liepos 7 d. Tarybos reglamento (EB) Nr. 1466/97 9 straipsnio 1 dalį dėl 2006–2009 m. Rumunijos konvergencijos programosEUROPOS SĄJUNGOS TARYBA,atsižvelgdama į Europos bendrijos steigimo sutartį,atsižvelgdama į 1997 m. liepos 7 d. Tarybos reglamentą (EB) Nr. 1466/97 dėl biudžeto būklės priežiūros stiprinimo ir ekonominės politikos priežiūros bei koordinavimo[4], ypač į jo 9 straipsnio 1 dalį,atsižvelgdama į Komisijos rekomendaciją,pasikonsultavusi su Ekonomikos ir finansų komitetu,PAREIŠKĖ TOKIĄ NUOMONĘ:1.  [2007 m. kovo 27 d.] Taryba išnagrinėjo Rumunijos konvergencijos programą, apimančią 2006–2009 m.2.  Per pastaruosius penkerius metus Rumunijos ekonomika sparčiai augo, bet BVP vienam gyventojui (perkamosios galios standartais), palyginti su ES-25 vidurkiu 2005 m., tebėra nedidelis (34 %). Todėl reikia toliau dėti daug pastangų vejantis kitas šalis – tai yra didžiausias Rumunijos uždavinys vidutinės trukmės ir ilguoju laikotarpiu. 2001–2005 m. makroekonominis stabilumas padidėjo – tai rodo smarkiai ir tvariai sumažinta infliacija ir valstybės finansų konsolidavimas. 2006 m. vidutinis infliacijos lygis buvo 6,6 %.3.  Makroekonominiame scenarijuje, kuriuo pagrįsta programa, numatoma, kad realiojo BVP augimas palaipsniui mažės nuo gerokai didesnio už potencialų 8 % augimo tempą 2006 m. iki gana tvaraus 5,9 % 2009 m. Remiantis šiuo metu turima informacija, šis scenarijus pagrįstas patikimomis augimo prielaidomis. Programoje pateiktos infliacijos prognozės yra kiek pesimistinės, nes daroma prielaida, kad kreditų ir privataus vartojimo augimas nuolat mažės. Bet taip gali ir neatsitikti. Skirtingai nei teigiama programoje, Komisijos tarnybų 2006 m. rudens prognozėje numatoma, kad 2007 ir 2008 m. užsienio sąskaitos deficitas toliau didės, nes sparčiai augant privačiam vartojimui ir investicijoms importas toliau viršys eksportą.4.  Apytikriu Komisijos tarnybų apskaičiavimu, pateiktu 2006 m. rudens prognozėje, 2006 m. valdžios sektoriaus deficitas sieks 1,4 % BVP, palyginti su 2005 m. gruodžio mėn. pasirengimo narystei ekonominėje programoje nurodytu siektinu 0,7 % BVP deficitu. Konvergencijos programoje numatytas 2,3 % BVP deficitas, bet išankstiniai duomenys rodo, kad rezultatas gali būti netgi prastesnis. Nuokrypį nuo pirminio tikslo lemia didelės papildomos išlaidos, pirmiausia šiuo metu susidariusios išlaidos iš dalies dėl nepadarytų investicijų išlaidų perskirstymo, kurių niekaip neatsveria gautos didesnės nei tikėtasi pajamos.5.  Pagrindinis programos tikslas – toliau vykdyti fiskalinį konsolidavimą, kad 2011 m., t. y. pasibaigus programos laikotarpiui, būtų pasiektas struktūrinio deficito (t. y. pakoreguoto pagal ciklą, neskaitant vienkartinių ir laikinųjų priemonių) vidutinės trukmės tikslas – 0,9 % BVP. Programoje keliamas tikslas pasiekti, kad 2007 m. sieksiantis 2,7 % BVP, valdžios sektoriaus deficitas šiek tiek sumažėtų – nuo 2,3 % BVP 2006 m. iki 2 % BVP 2009 m. Numatoma, kad pirminis deficitas keisis panašiai ir programos laikotarpio pabaigoje bus 1 % BVP.6.  Į programos laikotarpio pabaigą nukeltas nedidelis fiskalinis konsolidavimas bus pasiektas didinant pajamų ir BVP santykį, šiek tiek viršysiantį išlaidų ir BVP santykio didėjimą (beveik 4 procentiniai punktai, palyginti su 3,5 procentinio punkto). Pajamos daugiausia didės dėl didesnių mokesčių (ypač 2007 m.) ir dėl „kitų“ pajamų (tikriausia susijusių su ES lėšų srautais). Išlaidų santykio didėjimą iš esmės lemia labai smarkiai išaugusios valstybės investicijos, kurios, planuojama, labiau nei padvigubės kaip procentinė BVP dalis dėl numatomo daud didesnio ES lėšų įsisavinimo. Palyginti su 2005 m. gruodžio mėn. pasirengimo narystei ekonomine programa, keliami kur kas mažesni biudžeto tikslai, nors pagrindinės augimo prielaidos yra panašios.7.  Planuojama, kad pagal bendrai sutartą metodiką apskaičiuotas struktūrinis deficitas (t. y. pagal ciklą pakoreguotas deficitas, neskaitant vienkartinių ir kitų laikinųjų priemonių) toliau didės nuo 3 % BVP 2006 m. iki maždaug 3,5 % BVP 2007 m., o 2009 m. mažės iki 2,25 % BVP. Kaip buvo minėta, programoje nustatytas biudžeto būklės vidutinės trukmės tikslas – 0,9 % BVP struktūrinis deficitas, kurį ketinama pasiekti 2011 m., t. y. pasibaigus programos laikotarpiui. Kadangi vidutinės trukmės tikslas yra didesnis nei mažiausia vertė (t. y. maždaug 1,75 % BVP deficitas), pasiekus šį tikslą turėtų atsirasti patikimumumo riba, neleidžianti susidaryti perviršiniam deficitui. Vidutinės trukmės tikslas tinkamai atspindi skolos santykį ir vidutinį potencialų gamybos apimties augimą ilguoju laikotarpiu.8.  2007 m. biudžeto prognozių rizika programoje yra iš esmės subalansuota, bet vėliau biudžeto rezultatai gali būti prastesni nei prognozuojama programoje. 2007 m. tiek išlaidos, tiek pajamos gali būti mažesnės nei planuota – mažesnės išlaidos dėl to, kad nepanašu, jog bus įgyvendinti valstybės investicijų planai, o mažesnės pajamos dėl to, kad ekonominės veiklos nulemto mokestinių pajamų dydžio prognozės yra pernelyg optimistiškos. 2008 ir vėlesnių metų biudžeto strategija išdėstyta nepakankamai, nes kai kurie išlaidų punktai yra sukeičiami, o išlaidų ribojimas 2009 m. nepagrindžiamas. Pastaraisiais metais susidarantis išlaidų nuokrypis dėl dažno biudžeto koregavimo, neaiškumas, susijęs su bendra kompensacijos suma, kurią vyriausybė turi sumokėti piliečiams už negrąžintą komunistinio režimo metais nacionalizuotą turtą, ir galimas valstybės įmonių negrąžintų skolų valstybei panaikinimas rodo, kad esama išlaidų viršijimo rizikos, net jeigu greičiausia ir nebus pasiektas planuojamas išlaidų investicijoms lygis. Be to, investicijoms skirti papildomi biudžeto ištekliai gali tapti vartojimo objektu, kaip buvo atsitikę praeityje – tai turėtų neigiamą poveikį valstybės išlaidų kokybei.9.  Atsižvelgiant į rizikos vertinimą, programoje pateiktos biudžeto kryptys yra nepakankamos, kad vidutinės trukmės tikslas būtų pasiektas programos laikotarpiu, kaip numatyta programoje. Taip pat nepanašu, kad jomis užtikrinama pakankama patikimumo riba, kad esant įprastiniams makroekonominiams svyravimams nebūtų viršyta 3 % BVP deficito riba per visą programos laikotarpį. Programoje numatytas koregavimo tempas siekiant vidutinės trukmės tikslo yra aiškiai nepakankamas ir turėtų būti kur kas labiau paspartintas, kad atitiktų Stabilumo ir augimo paktą, kuriame nurodyta, kad koregavimas turėtų būti didesnis ekonominio pakilimo laikotarpiais ir mažesnis – nuosmukio laikotarpiais. Pažymėtina, kad esant ekonomikos pakilimui struktūrinis pagerėjimas yra nedidelis ir visiškai nukeltas į programos laikotarpio pabaigą, padėtis 2007 m. blogėja, ir nenurodytos priemonės, kuriomis būtų pagrįstas planuojamas koregavimas, pirmiausia 2009 m.10.  Apytikriu apskaičiavimu bendroji valstybės skola 2006 m. siekė maždaug 13 %, t. y. daug mažiau nei Sutartyje nustatyta 60 % BVP pamatinė vertė. Programoje numatoma, kad skolos santykis per programos laikotarpį sumažės apytiksliai 1 procentiniu punktu.11.  Kadangi nepateiktos su visuomenės senėjimu susijusių išlaidų ilgalaikės prognozės, pagrįstos bendromis makroekonominėmis prielaidomis, kurias parengė EKP ir Komisija, neįmanoma įvertinti senėjančios visuomenės poveikio Rumunijos biudžetui aiškiai palyginant, kaip šiuo metu yra padaryta kitų valstybių narių atveju, remiantis jų pateiktomis prognozėmis. Tačiau atsižvelgiant į dabartinę demografinę struktūrą negalima atmesti galimybės, kad senėjančios visuomenės poveikis išlaidoms gali būti pakankamai didelis. Netgi dar neįvertinus ilgalaikio senėjančios visuomenės poveikio biudžetui, pradinė biudžeto būklė, kuri pasižymi dideliu struktūriniu deficitu, nėra pakankamai gera, kad skola būtų stabilizuota. Gerinant struktūrinę biudžeto būklę vidutinės trukmės laikotarpiu būtų prisidedama prie ilgalaikio valstybės finansų rizikos sumažinimo.12.  Programoje pateikta biudžeto strategija iš dalies atitinka bendrąsias ekonominės politikos gaires, įtrauktas į integruotas 2005–2008 m. gaires. Pažymėtina, kad biudžeto koregavimo tempas siekiant vidutinės trukmės tikslo yra aiškiai nepakankamas, todėl programos laikotarpiu jis turėtų būti vykdomas kur kas sparčiau. Be to, programoje pateikta fiskalinė strategija, ypač iki 2007 m. blogėjanti fiskalinė būklė, kelia pavojų spartaus augimo tvarumui ir užsienio sąskaitos deficitui, kuris apytikriu skaičiavimu 2006 m. siekia 10,3 % BVP.13.  Kiek tai susiję su duomenų pateikimo reikalavimais, nustatytais elgesio kodekse dėl stabilumo ir konvergencijos programų, programoje trūksta tam tikrų privalomų ir neprivalomų duomenų[5].Daroma bendra išvada, kad atsižvelgiant į stipraus augimo perspektyvas ir didėjantį užsienio sąskaitos deficitą, programoje numatomas procikliškas drausmės susilpnėjimas 2007 m. ir aiškiai nepakankama bei nukelta į programos pabaigą pažanga siekiant vidutinės trukmės tikslo, kurį užsibrėžiama pasiekti tik pasibaigus programai. Be to, esama pavojaus, kad biudžeto tikslų 2008 ir vėlesniais metais pasiekti nepavyks. Atsižvelgiant į pirmiau pateiktą vertinimą, Rumunija raginama:(i) pasinaudoti ekonomikos pakilimu, kad būtų žymiai paspartintas koregavimo tempas siekiant vidutinės trukmės tikslo, 2007 ir vėlesniais metais užsibrėžiant didesnius biudžeto tikslus;(ii) kontroliuoti numatytą didelį valstybės išlaidų augimą ir tikslinti jo struktūrą taip, kad būtų padinintas ekonominio augimo potencialas, bei tobulinti valstybės išlaidų planavimą ir naudojimą pasitelkus įpareigojančią sistemą vidutinės trukmės laikotarpiu.Pagrindinių makroekonominių ir biudžeto prognozių palyginimas 12005 | 2006 | 2007 | 2008 | 2009 |Realusis BVP (pokytis, %) | 2007 m. sausio mėn. KP | 4,1 | 8,0 | 6,5 | 6,3 | 5,9 |2006 m. lapkričio mėn. KOM | 4,1 | 7,2 | 5,8 | 5,6 | nėra duomenų |2005 m. gruodžio mėn. PNEP | 5,7 | 6,0 | 6,3 | 6,5 | nėra duomenų |SVKI infliacija (%) | 2007 m. sausio mėn. KP | 9,1 | 6,6 | 4,5 | 4,3 | 3,2 |2006 m. lapkričio mėn. KOM | 9,1 | 6,8 | 5,1 | 4,6 | nėra duomenų |2005 m. gruodžio mėn. PNEP | 9,0 | 7,0 | 5,0 | 3,6 | nėra duomenų |Gamybos apimties atotrūkis (potencialusis BVP, %) | 2007 m. sausio mėn. KP2 | 0,2 | 2,1 | 2,2 | 1,9 | 1,1 |2006 m. lapkričio mėn. KOM6 | 0,4 | 1,9 | 1,5 | 1,0 | nėra duomenų |2005 m. gruodžio mėn. PNEP | nėra duomenų | nėra duomenų | nėra duomenų | nėra duomenų | nėra duomenų |Valdžios sektoriaus balansas (BVP, %) | 2007 m. sausio mėn. KP | -1,5 | -2,3 | -2,7 | -2,6 | -2,0 |2006 m. lapkričio mėn. KOM | -1,5 | -1,4 | -2,6 | -2,6 | nėra duomenų |2005 m. gruodžio mėn. PNEP | -0,4 | -0,7 | -1,0 | -1,6 | nėra duomenų |Pirminis balansas (BVP, %) | 2007 m. sausio mėn. KP | -0,4 | -1,2 | -1,6 | -1,5 | -1,0 |2006 m. lapkričio mėn. KOM | -0,3 | -0,4 | -1,7 | -1,7 | nėra duomenų |2005 m. gruodžio mėn. PNEP | 0,8 | 0,4 | 0,0 | -0,6 | nėra duomenų |Pagal ciklą pakoreguotas balansas (BVP, %) | 2007 m. sausio mėn. KP2 | -1,5 | -3,0 | -3,4 | -3,2 | -2,3 |2006 m. lapkričio mėn. KOM | -1,6 | -2,0 | -3,1 | -2,9 | nėra duomenų |2005 m. gruodžio mėn. PNEP | nėra duomenų | nėra duomenų | nėra duomenų | nėra duomenų | nėra duomenų |Struktūrinis balansas3 (BVP, %) | 2007 m. sausio mėn. KP4 | -1,5 | -3,0 | -3,4 | -3,2 | -2,3 |2006 m. lapkričio mėn. KOM5 | -1,6 | -2,0 | -3,1 | -2,9 | nėra duomenų |2005 m. gruodžio mėn. PNEP | nėra duomenų | nėra duomenų | nėra duomenų | nėra duomenų | nėra duomenų |Bendroji valstybės skola (BVP, %) | 2007 m. sausio mėn. KP | 15,9 | 12,8 | 13,5 | 12,6 | 11,7 |2006 m. lapkričio mėn. KOM | 15,9 | 13,7 | 13,9 | 14,4 | nėra duomenų |2005 m. gruodžio mėn. PNEP | 17,1 | 15,1 | 14,6 | 14,6 | nėra duomenų |Pastabos: 1Eurostatas oficialiai dar neturėjo teisės atlikti išsamaus kokybinio Rumunijos vyriausybės sąskaitų vertinimo. Valstybės biudžeto balansą ir skolos vertes Eurostatas paskelbs ir patvirtins netrukus po to, kai bus gautas 2007 m. balandžio 1 d. duomenų pranešimas. 2Komisijos tarnybos apskaičiavimai remiantis programoje pateikta informacija. 3Pagal ciklą pakoreguotas balansas (kaip ir pirmesnėse eilutėse), neįskaitant vienkartinių ir kitų laikinųjų priemonių. 4Programoje neatsižvelgta į vienkartines ir kitas laikinąsias priemones. 5Komisijos tarnybų 2006 m. rudens prognozėje neatsižvelgta į vienkartines ar kitas laikinąsias priemones. 6Remiantis numatomu potencialiu 5,6 %, 5,7 %, 6,1 % ir 6,2 % augimu atitinkamai 2005–2008 m. Šaltinis: konvergencijos programa (KP); pasirengimo narystei ekonominė programa (PNEP); Komisijos tarnybų 2006 m. rudens ekonominės prognozės (KOM); Komisijos tarnybų apskaičiavimai. |[1] OL L 209, 1997 8 2, p. 1. Reglamentas su pakeitimais, padarytais Reglamentu (EB) Nr. 1055/2005 (OL L 174, 2005 7 7, p. 1). Visus šiame tekste nurodytus dokumentus galima rasti tinklavietėjehttp://europa.eu.int/comm/economy_finance/about/activities/sgp/main_en.htm[2] Komisijos komunikatas Tarybai ir Europos Parlamentui „Ilgalaikis valstybės finansų tvarumas ES“, 2006 10 12, KOM(2006) 574 ir 2006 m. Europos Komisijos Ekonomikos ir finansų reikalų generalinio direktorato dokumentas „Ilgalaikis valstybės finansų tvarumas Europos Sąjungoje“, leidinys European Economy , Nr. 4/2006.[3] „Stabilumo ir augimo pakto įgyvendinimo sąlygos bei stabilumo ir konvergencijos programų formos ir turinio gairės“, kurias 2005 m. spalio 11 d. patvirtino ECOFIN taryba.[4] OL L 209, 1997 8 2, p. 1. Reglamentas su pakeitimais, padarytais Reglamentu (EB) Nr. 1055/2005 (OL L 174, 2005 7 7, p. 1). Šiame tekste nurodytus dokumentus galima rasti tinklavietėjehttp://europa.eu.int/comm/economy_finance/about/activities/sgp/main_en.htm[5] Visų pirma trūksta smulkesnių atsargų ir srautų koregavimo komponentų duomenų ir informacijos apie darbo, kapitalo bei bendro gamybos veiksnių produktyvumo veiksnių įtaką potencialiam BVP augimui.