title: Komisijos rekomendacija dėl valstybėms narėms ir Bendrijai skirtų bendrųjų ekonominės politikos gairių (2003–2005 m.) 2004 m. atnaujinimo (pateikta pagal EB sutarties 99 straipsnio 2 dalį)

text:
                     EUROPOS BENDRIJŲ KOMISIJA

                                                        Briuselis, 7.4.2004
                                                        KOM (2004) 238 galutinis

                              KOMISIJOS REKOMENDACIJA

     dėl valstybėms narėms ir Bendrijai skirtų bendrųjų ekonominės politikos gairių (2003–
                                            2005 m.)
                                     2004 m. atnaujinimo

                         (pateikta pagal EB sutarties 99 straipsnio 2 dalį)

LT                                                                                LT
 ---pagebreak---                                                             TURINYS
     I.    Bendrosios ekonominės politikos gairės...................................................................... 3
     1.    dabartinė strategija tebegalioja..................................................................................... 3
     2.    gerėjanti ekonomikos situacija..................................................................................... 3
     3.    2003–2005 metų BEPG taikymas dešimčiai naujųjų valstybių narių.......................... 4
     3.1   Augimą ir stabilumą skatinanti makroekonominė politika .......................................... 5
     3.2   Europos augimo potencialą skatinančios ekonominės reformos ................................. 7
     3.3   Tvaraus vystymosi stiprinimas..................................................................................... 9
     II.   Atskiroms šalims skirtos ekonominės politikos gairės .............................................. 10
     1.    Belgija ........................................................................................................................ 10
     2.    Danija ......................................................................................................................... 10
     3.    Vokietija..................................................................................................................... 10
     4.    Graikija....................................................................................................................... 11
     5.    Ispanija ....................................................................................................................... 11
     6.    Prancūzija................................................................................................................... 11
     7.    Airija .......................................................................................................................... 12
     8.    Italija .......................................................................................................................... 12
     9.    Liuksemburgas ........................................................................................................... 13
     10.   Nyderlandai ................................................................................................................ 13
     11.   Austrija....................................................................................................................... 14
     12.   Portugalija .................................................................................................................. 14
     13.   Suomija ...................................................................................................................... 14
     14.   Švedija........................................................................................................................ 14
     15.   Jungtinė Karalystė...................................................................................................... 14
     16.   Kipras ......................................................................................................................... 16
     17.   Čekija ......................................................................................................................... 18
     18.   Estija........................................................................................................................... 21
     19.   Vengrija...................................................................................................................... 24
     20.   Latvija ........................................................................................................................ 28
     21.   Lietuva ....................................................................................................................... 32
     22.   Malta .......................................................................................................................... 36
     23.   Lenkija ....................................................................................................................... 39
     24.   Slovakija..................................................................................................................... 43
     25.   Slovėnija..................................................................................................................... 46

LT                                                                   2                                                                             LT
 ---pagebreak---      I.        BENDROSIOS EKONOMINĖS POLITIKOS GAIRĖS

     1.        DABARTINĖ STRATEGIJA TEBEGALIOJA

     2003 m. birželio 26 d. Taryba priėmė rekomendacijas dėl valstybių narių ir Bendrijos ekonominės
     politikos bendrųjų gairių 2003–2005 metų laikotarpiui1. Šios Bendrosios ekonominės politikos gairės
     (BEPG) sudaro ES vidutinės trukmės ekonominės politikos strategiją. BEPG daugiausia dėmesio
     skiriama ekonominėi politikai, kuri gali prisidėti prie strateginio Lisabonos tikslo įgyvendinimo.
     Pagrindinis dėmesys skiriamas:

     • augimą ir stabilumą skatinanti makroekonominė politika,

     • ekonominėms reformoms, kurios skatina Europos augimo potencialą, ir

     • tvaraus vystymosi stiprinimui.

     Ši rekomendacija atnaujina ir papildo dabartinę strategiją, atsižvelgdama į Įgyvendinimo ataskaitoje2
     pateikiamas 2003–2005 metų pirmąjį įvertinimą ir į 2004 m. pavasario Europos Vadovų Tarybos
     rekomendacijas. Laikomasi nuomonės, kad nėra reikalo iš esmės keisti politikos kryptis ir dėl to keisti
     bendrąsias gaires. Šių atnaujintų rekomendacijų pagrindinis tikslas – dešimties naujųjų valstybių narių
     integracija į dabartinę ekonominės politikos koordinavimo sistemą.

     Šios atnaujintos rekomendacijos I dalyje daugiausia dėmesio skiriama atitinkamiems 2003–2005 metų
     BEPG taikymo naujosioms valstybėms narėms aspektams. Visos dabartinės bendrosios gairės
     tebegalioja ir yra nekeičiamos. Jos taikomos visoms valstybėms narėms ir Bendrijai. Siekiant papildyti
     dabartinę strategiją, II dalyje pristatomos konkrečios rekomendacijos dešimčiai naujųjų valstybių
     narių. Vokietijai, Graikijai, Prancūzijai, Italijai, Olandijai, Portugalijai ir Jungtinei Karalystei skirtos
     rekomendacijos papildomos patikslinimus biudžeto politikos srityje leidžiančiomis daryti nuostatomis.

     2.        GERĖJANTI EKONOMIKOS SITUACIJA

     ES ekonomika pagaliau atsigauna. Atsigavimui padeda bendros situacijos pagerėjimas tarptautinėje
     aplinkoje. Po BEPG priėmimo 2003 m. vasarą, nepaisant euro sustiprėjimo, pradiniame atsigavimo
     etape eksportas tapo pagrindine varomąja jėga ir BVP augimas palaipsniui didėjo. Taip pat buvo
     sudarytos palankios sąlygos vidaus paklausai augti, išaugo įmonių ir vartotojų pasitikėjimas, palūkanų
     normos tapo vienos mažiausių per visą istoriją, o vertybinių popierių kainos pradėjo augti. Esant tokiai
     situacijai, 2004 m. pavasario ekonominėje prognozėje numatomas tolesnis ekonomikos atsigavimas ir
     tikimasi, kad augimas iki 2004 m. pabaigos pasieks potencialą. Šiuos pirmuosius augimo požymius
     reikia stiprinti. 2003 m. gruodžio mėn. Europos Vadovų Taryba pritarė iniciatyvai imtis tvarių, augimą
     skatinančių veiksmų.
     Tikimasi, kad 2004 m. infliacija sumažės 2 % ir toliau mažės 2005 m. Nors 2004 m. dėl
     administruojamų kainų ir netiesioginių mokesčių padidėjimo yra skatinamas bendras kainų augimas,

     1
             2003 m. birželio 26 d.Tarybos rekomendacija dėl valstybių narių ir Bendrijos ekonominės politikos
             krypčių bendrųjų gairių (2003–2005 metų laikotarpiui), 2003/555/EB, paskelbtos 2003 m. rugpjūčio 1
             d. Oficialiajame leidinyje Nr. L 195, p.1.
     2
             Komisijos komunikatas dėl „Pirmosios ataskaitos dėl 2003–2005 metų Bendrosios ekonominės
             politikos (KOM(2004)20 galutinis), priimtas 2004 m. sausio 21 d.

LT                                                        3                                                         LT
 ---pagebreak---      tačiau, pasibaigus ankstesnių padidėjimų laikinam poveikiui kai kurių maisto produktų kainoms, yra
     pastebima atvirkštinė tendencija. Be to, sustiprėjus eurui, kainų augimas sumažės. Pavyzdžiui, tai jau
     gerokai sustabdė naftos kainos augimą doleriais. Be to, vidutinės trukmės perspektyvoje yra tikimasi,
     kad darbo užmokestis toliau išliks vidutinio dydžio, o cikliškai pagerėjus darbo našumui, nominalių
     vieneto darbo sąnaudų augimas gali sulėtėti, o tai sąlygotų kainų stabilumą.

     Darbo rinkos situacija pavėluotai atspindi ekonominės plėtros situaciją. Po 2003 m. stagnacijos
     periodo, tikimasi, kad užimtumui teigiamos įtakos turės tendencijų pasikeitimas ir bendras praeitų
     metų užfiksuotas ekonomikos atsigavimas. Tačiau, atsižvelgiant į tai, kad ekonomika atsigauna
     palaipsniui, tikimasi, kad šiais metais užimtumas padidės nežymiai, bet kitais metais augs daugiau.

     Apskritai, ekonominė plėtra vyksta, atsižvelgiant į vidutinės trukmės ekonominės politikos strategijos
     priėmimo metu buvusius lūkesčius: ekonomika atsigauna, nors nelabai sparčiai, o 2004–2005 metų
     perspektyvoje nėra numatoma jokių makroekonominių disbalansų, dėl kurių reikėtų keisti politiką.
     Tuo pačiu metu prognozė parodo vis dar lėtą ES ekonomikos prisitaikymo galimybę ir žemą augimo
     potencialą. Todėl būtina visapusiškai gerinti ekonomines sąlygas, siekiant aiškios pažangos, mažinant
     neatitikimo skirtumus tarp numatytų priimtų struktūrinių reformos priemonių. Dabartinis ekonominės
     veiklos pagerėjimas galėtų būti toliau skatinamas efektyviai vykdant pagrįstą makroekonominę
     politiką ir 2003–2005 metų BEPG aprašytas augimą skatinančias ekonomines reformas.

     3.       2003–2005 METŲ BEPG TAIKYMAS DEŠIMČIAI NAUJŲJŲ VALSTYBIŲ NARIŲ

     2004 m. gegužės 1 d. Kipro, Čekijos Respublikos, Estijos, Vengrijos, Latvijos, Lietuvos, Maltos,
     Lenkijos, Slovakijos, Slovėnijos įstojimas bus labai svarbus Sąjungos istorijos įvykis.

     Plėtra prisidės prie naujo ekonominio dinamiškumo, kurio poveikis bus abipusiai naudingas. Naujųjų
     valstybių narių augimo potencialas sudaro apie 4 % per metus. Tai inter alia atspindi pastarųjų metų
     struktūrinių ir institucinių reformų žymią pažangą.
     Vidaus rinkoje gyvens 455 milijonų piliečių.
     Nepaisant pastarųjų metų pažangos, reikia pripažinti, kad jų pradinė situacija smarkiai skiriasi ir, kad
     stojančiųjų šalių BVP iš pradžių sudarys tik 5 % Sąjungos BVP. Dėl to, kad pajamų lygis sudaro
     mažiau nei pusę 15 ES valstybių narių pajamų lygio (žr. 1 diagramą), pagrindinė stojančiųjų valstybių
     narių užduotis – ilgalaikėje perspektyvoje išsaugoti realią konvergenciją, tuo pačiu metu trumpu ar
     vidutinės trukmės laikotarpiu siekiant nominalios konvergencijos.

LT                                                      4                                                       LT
 ---pagebreak---                                             1 diagrama: BVP vienam gyventojui (ES-15=100)

                  90

                  80

                  70

                  60

                  50

                  40

                  30

                  20

                  10

                   0
                           CY        SI       MT       CZ       HU       SK      AC10      PL   EE   LT   LV

                       Šaltinis: Komisijos tarnybos (Eurostat, Struktūriniai rodikliai).

     Naujų valstybių narių struktūrinės problemos iš esmės niekuo nesiskiria nuo dabartinių valstybių narių
     problemų, nepaisant to, kad kai kurioms iš jų spręsti reikia daugiau pastangų.3 Todėl dabartinė
     ekonominės politikos strategija atrodo iš esmės tinkama. Dėl šioms šalims iškilusių problemų dydžio
     reikia rasti tinkamą pusiausvyrą tarp įvairių politikos sričių reikalavimų. Pavyzdžiui, tai, kad dauguma
     stojančiųjų valstybių narių dar neužbaigė perėjimo prie šiuolaikinės į paslaugas orientuotos rinkos
     ekonomikos, dauguma jų turi vykdyti politiką, skatinančią realią konvergenciją. ES ženkliai prisidės
     prie realios konvergencijos siekimo per sanglaudos iš struktūrinius fondus bei Europos investicijų
     banką skirdama investicijas mažiau išsivysčiusiems regionams. Tačiau nemažai lėšų, skirtų finansuoti
     būtiną fizinio ir žmogiškojo kapitalo atnaujinimą, turi būti skiriama iš nacionalinių biudžetų, be to už
     finansus atsakingos valdžios įstaigos turi sugebėti susidoroti su išlaidų poreikiu, susijusiu su
     pereinamojo laikotarpio reformų užbaigimu, o kartu išlaikyti fiskalinę discipliną. Tuo pat metu ir
     atsižvelgiant į pradinį 6 % BVP biudžeto deficito vidurkį, siekiant makroekonominio stabilumo, reikia
     užtikrinti būtiną viešųjų finansų konsolidavimo lygį.

     Kituose skyriuose yra apžvelgiama dabartinė ekonominės politikos strategija ir išskiriamos bendrosios
     gairės ir politikos sritys, kuriose dėl konkrečios daugelio stojančiųjų valstybių padėties būtų pagrįsta
     joms suteikti ilgesnį prisitaikymo laikotarpį. Pabrėžtina, kad stojančiosios šalys tarpusavyje yra gana
     skirtingos. Atsižvelgiant į skirtingus jų ekonominės veiklos rodiklius, perspektyvas, struktūras ir
     institucijas, šių atnaujintų gairių II dalyje kiekvienai šaliai atskirai yra pateikiamos konkrečios
     rekomendacijos.

     3.1      Augimą ir stabilumą skatinanti makroekonominė politika

     Pagrįsta makroekonominė politika labai svarbi, palaikant augimą, užimtumą ir stabilias kainas.
     Naujosios valstybės narės kaip ir dabartinės turėtų siekti gerai subalansuoto augimo, kuris visapusiškai
     išnaudotų jų augimo potencialą. Be to, daugelio stojančiųjų valstybių narių makroekonominė politika
     taip pat turi remti struktūrinio perėjimo prie daugiau į paslaugas orientuotos ekonomikos užbaigimą.

     3
             Europos ekonomika, vienkartinis leidinys Nr. 4 „Pagrindinės struktūrinės problemos stojančiosiose
             valstybėse narėse: stojančiųjų valtybių narių integracija į Bendrijos ekonominės politikos koordinavimo
             procesus“, 2003 m. liepa.

LT                                                                       5                                             LT
 ---pagebreak---      Naujosios valstybės narės turės siekti bendros būtinų struktūrinių reformų ir stabilumą kuriančios
     makroekonominės politikos naudos. Valiutų kursų režimas – svarbi visos ekonominės ir pinigų
     politikos dalis, kuri turi būti nukreipta siekti realios ir tvarios minimalios konvergencijos.
     Dalyvavimas VKM II kažkuriuo metu po įstojimo padėtų pasiekti šių tikslų. Patikima pinigų politika
     leistų mažinti ilgalaikes palūkanų normas, kas sudarytų palankias sąlygas tiek didelėms investicijoms,
     tiek ir biudžeto konsolidavimui.

     Atsižvelgiant į poreikį sudaryti ir išlaikyti pagrįstą biudžetą, reikia nustatyti atitinkamą laikotarpį, per
     kurį būtų derinama, iš vienos pusė, būtinybė konsoliduoti biudžetą, o iš kitos pusės, biudžeto politika,
     skatinanti perėjimą. Biudžeto stebėjimas naujosiose valstybėse narėse bus pradėtas nuo jų
     konvergencijos programų tyrimo. Ypatingas dėmesys bus skiriamas konkrečioms šalies sąlygoms,
     ypač pradinio biudžeto situacijai, vykstantiems struktūrinius pokyčiams ekonomikoje ir galimoms
     kylančioms grėsmėms dėl einamosios sąskaitos disbalanso ir stipraus kredito padidėjimo. Ekonominiu
     požiūriu būtų tinkama kai kuriais atvejais, kai koreguojamas deficitas sudaro daugiau nei 3 %,
     numatyti daugiametį koregavimo laikotarpį. Tai sudarytų sąlygas naujosioms valstybėms narėms
     tvariai konsoliduoti viešuosius finansus, kartu užbaigiant ekonominį restruktūrizavimą. Apskritai,
     valstybės išlaidų efektyvumą galima padidinti inter alia nukreipiant jas į augimą skatinančias,
     efektyvias sąnaudų prasme investicijas į fizinį ir žmogiškąjį kapitalą, į tyrimus ir inovacijas. Be
     to, praplečiant darbo užmokesčio mokestinę bazę ir patobulinant mokesčių rinkimą taip, kad būtų
     užtikrintos atitinkamos pajamos, būtų palengvintas darbo užmokesčio mokesčio įmokų mažinimas
     (įskaitant aukštas socialinio draudimo įmokas).

                         1 lentelė: Naujųjų ir dabartinių valstybių narių makroekonominiai
                                                  rodikliai 2003 m.
                                                                           SŠ10                  ES15
                        BVP augimas(realus, % p.a.)                       3.6                   0.8
                        Infliacija (% p.a.)                               2.1                   2.0
                        Einamoji sąskaita (% BVP)                        -3.7                   0.2

                        Bedarbystė (%)                                   14.3                   8.0
                        Vyriausybės balansas (% BVP)                     -5.7                   -2.6
                        SŠ=stojančiosios šalys
                        Šaltinis: Komisijos tarnybos (įsk. Eurostat, Struktūrinius rodiklius)

     Einamosios sąskaitos deficitas 2003 m. naujosiose valstybėse narėse vidutiniškai sudarė apie 4½ BVP
     vidurkio, atspindėdamas„vijimosi“ procesą ir gana didelį skirtumą tarp vidaus santaupų ir investicijų.
     Todėl kai kurių stojančiųjų šalių pagrindinė makroekonominės politikos užduotis – išlaikyti santykinai
     didelį einamosios sąskaitos deficitą ribose, leidžiančiose užtikrinti pagrįstą išorinį finansavimą.
     Siekiant šio tikslo, būtina taikyti fiskalinį suvaržymą ir vengti taikyti prociklišką politiką, siekiant
     sumažinti einamosios sąskaitos deficitą, nes gali pasunkėti jos finansavimas po to, kai visiškai bus
     pabaigtas privatizavimo procesas.

     Norint sukurti stabilią makroekonominę aplinką, reikia, kad nominalus darbo užmokesčio augimas
     derėtų su kainų stabilumu ir našumo padidėjimu. Taip pat yra svarbu, kad nustatant darbo užmokestį
     stojančiosiose šalyse narėse būtų skatinamas ekonominis restruktūrizavimas, leidžiant darbo
     užmokesčiui geriau atspindėti skirtumus vietinėje darbo rinkoje pagal įmones, sektorius, regionus ir
     profesijas. Be to, siekiant pritraukti tiesiogines investicijas, reikia skatinti išorinį konkurencingumą.

LT                                                                   6                                              LT
 ---pagebreak---      3.2      Europos augimo potencialą skatinančios ekonominės reformos

     Skirtumo pajamų lygyje panaikinimas yra ilgalaikis procesas. Tarp stojančiųjų valstybių ir 15 ES
     valstybių narių yra didelis užimtumo ir našumo rodiklių skirtumas, kurį reikės panaikinti. Dabartinės
     gairės, kurių tikslas yra sukurti „daugiau ir geresnių darbo vietų“ ir „padidinti našumą ir verslo
     dinamiškumą“ geriausiai įgyvendinamos nuosekliai ir koordinuotai..

     Galimas užimtumo politikų įnašas įvertinamas dabartinėse gairėse, kuriose daugiausia dėmesio
     skiriama „darbo apsimokėjimui“ ir darbuotojų, ypač žemos kvalifikacijos ir gyvenančių skurdžiuose
     regionuose, reintegracijai į darbo rinką. Darbo rinkos situacija stojančiosiose šalyse yra žymiai
     blogesnė: užimtumo lygis arba nesikeičia, arba mažėja, nedarbo lygis didėja (šios tendencijos neretai
     ilgalaikės ir dėl ko ypač nukenčia jaunimas), yra didelis skaičius neveiklių asmenų ir pakankamai
     dideli šešėliniai sektoriai. Todėl reikėtų, kad politika būtų nukreipta į nedidelį skaičių prioritetinių
     sričių, labiausiai įtakojančių darbo rinką, užtikrinant, kad realaus darbo užmokesčio kaita atspindnt
     našumo augimą, imantis reformuoti mokesčių ir pašalpų sistemas, gerinant žmogiškojo kapitalo
     vystymą ir įgyvendinant atitinkamas darbo rinką reguliuojančias reformas. Užimtumo politika turi
     skatinti vykstančius esminius struktūrinius pokyčius sektoriniuose ir reginioniniuose elementuose.

               2. diagrama: Užimtumo ir našumo lygiai ES valstybėse narėse ir stojančiosiose šalyse (2002 m.)

                                                          140

                                                          130
                                                                                LU         IE
                Labour productivity per person employed

                                                          120
                                                                           IT
                                                          110                                      BE         FR
                                                                                EU 15       FI             NL
                          EU-15 = 100 (2002)

                                                          100
                                                                                ES                                                  DK
                                                                                AT
                                                           90                    MT    EL                                         UK       SE
                                                                                DE       CY
                                                           80

                                                           70                                                  SI
                                                           60                          HU                           CZ PT
                                                                                SK
                                                           50                         AC-10
                                                                      PL                           LV                             Lisbon target
                                                           40                                      LT    EE

                                                           30
                                                                50              55            60            65             70                75        80
                                                                                Employment rate as % of working age population

                                                            Šaltinis: Komisijos tarnybos ( Eurostat, struktūriniai rodikliai).

     Naujosioms valstybėms narėms reikės tuo pat metu pakelti užimtumo ir našumo lygius (žr. 2
     diagramą). Vykstantis jų ekonomikos restruktūrizavimas yra reikalinga priemonė, siekiant pagerinti
     bendrą žemą našumo lygį. Pereinant nuo mažos pridėtinės vertės ir (ar) nuo mažų darbo sąnaudų
     veiklos sričių prie didesnės pridėtinės vertės veiklos sričių, reikia atsižvelgti į esamus palyginamuosius
     šių veiklų pranašumus. Paspartėjusi ekonominė integracija į vidaus rinką ir su tuo susijusios
     konkurencingumą skatinančios priemonės turėtų pagreitinti restruktūrizavimo procesą naujosiose
     valstybėse narėse. Išaugusi konkurencija skatina sparčiau privatizuoti, rečiau naudoti
     administruojamas kainas, mažinti administracinius verslo suvaržymus ir remti verslumą. Šioje srityje

LT                                                                                7                                                   LT
 ---pagebreak---      reikia sustiprinti centrinių ir vietos valdžios įstaigų gebėjimą įgyvendinti teisės aktus, ypač teisės
     normas, susijusias su įmonių patekimu į rinką ir išėjimu iš jos.

                            2 lentelė: Naujųjų ir dabartinių valstybių narių ekonominiai
                                                   rodikliai 2003 m.
                                                                              SŠ10              ES15
                                                      1
                        BVP vienam gyventojui                                  48,7            100
                                                                  2
                        Vieno įdarbinto asmens našumas                         53,6            100
                        Užimtumo lygis (2002 m.)3                              55,9             64,3

                        Įmonių investicijos (%BVP)4                            17,9             17,2
                                                              5
                        Bendros TUI įplaukos (%BVP)                             5,0              4,4
                        Išlaidos mokslo          ir       tiriamiesiems
                                                                                0,83             1,98
                        darbams (% BVP)6
                        1
                          PGS lygis, ES15=100. 2BVP, išreikšto PGS pagal įdarbintą asmenį lygis, ES15=100.
                        3
                          Bendras užimtumo lygis – 15–64 metų įdarbintų asmenų procentinė išraiška visos to
                        paties amžiaus grupės gyventojų atžvilgiu, 2002 m. 4Bendrosios privataus sektoriaus
                        pagrindinio kapitalo investicijos, SŠ10 per 2001m., ES15 per 2002 m. 5 2002 m.
                        6
                          Bendrosios vidaus išlaidos mokslo ir tiriamiesiems darbams, 2001 m.

                        Šaltinis: Komisijos tarnybos (įsk. Eurostat, struktūrinių rodiklių).

     Našumo augimą toliau paspartins naujųjų valstybių narių perėjimas prie žiniomis paremtos
     ekonomikos, kuri yra ES Lisabonos strategijos pagrindas. O taip pat Europos augimo iniciatyvoje
     pabrėžiama investicijų į tinklus ir tyrimus svarba yra pagrindinis augimą skatinantis veiksnys, siekiant
     geriau integruoti išsiplėtusią Europą ir pagerinti našumą bei konkurencingumą. Siekiant pagreitinti
     naujųjų valstybių narių perėjimą prie didesnę pridėtinę vertę turinčių veiklos sričių, mokslo, tiriamųjų
     darbų sklaida ir technologijos perdavimai yra ne mažiau svarbūs kiek ir investicijos į mokslą ir
     tiriamuosius darbus, siekiant pagreitinti perėjimą prie didesnės pridėtinės vertės veiklos sričių. Šiam
     tikslui pasiekti svarbu palaikyti aukštą tiesioginių investicijų lygį ir didinti mokymo ir lavinimo
     sistemų lankstumą, atsižvelgiant į darbo rinkos poreikių pokyčius4. Mokymo ir lavinimo sistemų
     reformos kaip ir investicijos į aplinkosaugos technologijas taip pat padėtų pereiti prie novatoriškesnių
     ir žinių panaudojimą skatinančių veiklos sričių.

     Sklandžiai veikiančios, išvystytos kapitalo rinkos yra ypač svarbios, paskirstant, nukreipiant santaupas
     į našumą skatinančias investicijas ir kuriant investuotojų pasitikėjimą. Nors nuo 1990 m.
     stojančiosiose šalyse kapitalo rinka sparčiai augo (tiek dydžiu tiek verte), palyginus su dabartinėmis
     valstybėmis narėmis, ji išliko neišvystyta (išskyrus Kiprą ir Maltą). Sparti integracija į vieną bendrą
     rinką finansinių paslaugų srityje, greitai šioje srityje perkeliant į nacionalinę teisę ir įgyvendinant ES
     teisės aktus, tik dar labiau paspartins pagrįstai vystomo ir gerai kapitalizuoto finansinio sektoriaus
     veiklą ir sudarys lygias sąlygas finansinėms institucijoms konkuruoti išsiplėtusioje ES. Be to, kapitalo
     rinkoms daugelyje naujųjų valstybių narių yra būdingas bankų tarpininkavimas (Vidurio Europoje ir
     Baltijos šalyse paprastai tai sudaro daugiau nei 80 % viso finansinio turto) ir didelė užsienio bankų
     nuosavybė (išskyrus Kiprą ir Slovėniją). Keletoje valstybių buvo pastebimas kitų finansinių
     tarpininkų, pavz,. pensinių fondų, atsiradimas. Tokioje situacijoje naujosioms valstybėms narėms bus
     ypač svarbu toliau stiprinti jų finansinės priežiūros mechanizmus ir pagerinti tarpvalstybinį
     bendradarbiavimą finansinės priežiūros ir finansinių krizių valdymo srityse.

     4
             2004 m. vasario 26 d. patvirtinta Tarybos ir Komisijos bendroji tarpinė ataskaita „Švietimas ir
             mokymas 2010“.

LT                                                                    8                                           LT
 ---pagebreak---      3.3      Tvaraus vystymosi stiprinimas

     BEPG daug dėmesio skiriama, kad ekonominis augimas ES būtų tvarus, į ekonominės politikos
     strategiją įtraukiant tvarų ekonominį, socialinį, aplinkos vystymąsi.

     Naujosioms valstybėms narėms kaip ir15 ES valstybių narių dėl gyventojų senėjimo ekonominio
     tvaraus vustymo srityje iškils panašių išbandymų. Esant geresnei pradinei bendrai situacijai
     (dažniausiai su žemesniu įsiskolinimo lygiu), demografinė perspektyva turi didesnę ekonominę (ar
     socialinę) įtaką.

                   3 lentelė: Naujųjų ir dabartinių valstybių narių ekonominiai
                                             rodikliai
                                                                     SŠ10                ES15
               Vyriausybės skola (% BVP)                            42,2                 64,0
               Vyresnių darbuotojų užimtumo lygis         1
                                                                    30,4                 40,1
               Ilgalaikio nedarbo lygis1                              8,1                 3,0

               Šiltnamio efektą sukeliančių dujų
                                                                     69                  98
               emisija 1
               Energijos intensyvumas                              709                  194
               1
                Skaičiai 2002 m. Skaičiai 2001 m., 1990 m.–baziniai metai=100. Energijos
               suvartojimas 2001 m., paskaičiuotas pagal BVP palyginamosiomis kainomis, 1000
               eurų tenkančių kilogramų skaičius.

               Šaltinis: Komisijos tarnybos (įsk. Eurostat, Struktūriniai rodikliai).

     Visa pagrįstai vystoma ekonominė politika prisideda prie socialinio tvarumo, kadangi darbas yra
     nepaprastai svarbus, padedant žmonėms išbristi iš skurdo ir socialinės atskirties. Naujosiose valstybėse
     narėse daugiau dėmesio reikia skirti papildomoms priemonėms, skirtoms modernizuoti socialinės
     apsaugos sistemas ir kelti darbuotojų kvalifikaciją, siekiant didesnio dalyvavimo ir gerinant mobilumą.
     Todėl didelis dėmesys turi būti skiriamas žemam jaunų ir vyresnių darbuotojų užimtumo lygiui. Reikia
     imtis priemonių, skirtų mažinti regioninius skirtumus, ypač užtikrinant efektyvias investicijas ir
     tinkamą darbo užmokesčio diferenciaciją (atspindinčią našumo skirtumus). Be to, reikia gerinti verslo
     aplinką, ypač sukuriant gebėjimus stiprinančias priemones viešajame valdyme. Tai taip pat sudarytų
     sąlygas veiksmingiau panaudoti ES struktūrinius ir sanglaudos fondus.

     Svarbių investicijų į energetikos ir transporto infrastruktūrą, kurios yra reikalingos daugelyje naujųjų
     valstybių narių, tikslas – sumažinti energijos ir transporto naudojimo poveikį aplinkai ir pagerinti
     energijos efektyvumą. Tokios investicijos yra ypač reikalingos, kadangi naujųjų valstybių narių
     energijos intensyvumas beveik 4 kartus (žr. 3 lentelę) viršija dabartinių valstybių narių energijos
     intensyvumo rodiklį, nepaisant to, kad kiekvienais metais per paskutiniuosius dešimt metų rodikliai
     pagerėdavo 6 %. Ypač priimant sprendimus dėl investicijų, reikės atsižvelgti į išlaidas aplinkai
     padarytai žalai atlyginti, įskaitant sumažintas energetikos subsidijas ir atitinkamų mokesčių ir
     rinkliavų taikymą, pavyzdžiui už energijos vartojimą ir (ar) transporto naudojimą.

LT                                                                        9                                     LT
 ---pagebreak---      II.      ATSKIROMS ŠALIMS SKIRTOS EKONOMINĖS POLITIKOS GAIRĖS

     II dalyje pateikiamos atnaujintos rekomendacijos Vokietijai, Graikijai, Prancūzijai, Italijai,
     Nyderlandams, Portugalijai ir Jungtinei Karalystei. Taip pat pateikiamos rekomendacijos dešimčiai
     naujųjų valstybių narių.

     2003 m. birželio 26 d. Taryba priėmė 2003–2005 m. bendrąsias ekonominės politikos gaires
     dabartinėms valstybėms narėms. Atskiroms šalims skirtos rekomendacijos apskritai išlieka galioti,
     nors kai kurias iš jų reikia atnaujinti, kad būtų galima tinkamai pakoreguoti biudžeto politiką.

     Svarbu pabrėžti, kad net ir tais atvejais, kai buvo imtasi priemonių, kurios iš dalies ar net visiškai
     įgyvendina konkrečią rekomendaciją, tokia rekomendacija atnaujinama tik visapusiškai įvertinus tokių
     priemonių poveikį. Įvairių gairių įgyvendinimo pažangos tempas ir pobūdis yra išnagrinėjimas
     metinėje Įgyvendinimo ataskaitoje.

     1.       Belgija

     Neatnaujinta.

     2.       Danija

     Neatnaujinta.

     3.       Vokietija

     Vienas iš Vokietijai kylančių iššūkių – „greitai sumažinti valdžios sektoriaus deficitą, kad jis neviršytų
     pamatinės 3 procentų BVP vertės, ir nuosekliai konsoliduoti valdžios sektoriaus finansus“. Tam tikslui
     2003 m. Bendrosiose ekonominės politikos gairėse Vokietijai buvo rekomenduota:

     • griežtai vykdyti biudžetą ir įgyvendinti 2003 m. paskelbtas arba kompensacines priemones,
       sudarančias iki 1 procento BVP, ir vėliausiai iki 2004 m. ištaisyti dabartinį perviršinį deficitą (6
       rekomendacija);

     • nuo 2003 m. pabaigos iki 2005 m. sumažinti pakoreguotą pagal ciklą deficitą bent vienu
       procentiniu punktu BVP (7 rekomendacija).

     Šios dvi rekomendacijos buvo panašios į tas, kurias 2003 m. sausio 21 d. pagal Sutarties 104 straipsnio
     7 dalį Vokietijai pateikė Taryba. Pagal 104 straipsnio 8 dalį ir 104 straipsnio 9 dalį 2003 m. lapkričio
     18 d. Komisija priėmė dvi rekomendacijas dėl Tarybos sprendimo: 1) veiksmai, kurių Vokietija ėmėsi
     siekdama ištaisyti perviršinį deficitą, buvo nepakankami; 2) Vokietija privalo imtis reikiamų
     priemonių siekdama užtikrinti, kad vėliausiai 2005 m. valdžios sektoriaus deficitas neviršytų
     3 procentų BVP. 2003 m. lapkričio 25 d. Taryba nepatvirtino šių dviejų Komisijos rekomendacijų,
     vietoj to priimdama keletą išvadų, kuriose inter alia pritariama Vokietijos įsipareigojimui 2004 m.
     sumažinti pakoreguotą pagal ciklą deficitą 0,6 procento BVP, o 2005 m. – 0,5 procento BVP ar
     daugiau, siekiant užtikrinti, kad 2005 m. biudžeto deficitas neviršytų 3 procentų BVP. Savo
     nuomonėje dėl 2003 m. atnaujintos Vokietijos stabilumo programos5 Taryba šias išvadas patvirtino.

     Atsižvelgiant į tokius pasikeitimus ir įvertinant tai, kad biudžeto planai laikotarpiui po 2005 m. iš
     esmės yra formuojami laikotarpiu, kuriam taikomos BEPG (inter alia daugiametėse stabilumo
     programose), 6 ir 7 rekomendacijos keičiamos taip:

     5
             OL C68, 2004 3 18.

LT                                                      10                                                        LT
 ---pagebreak---      „6.      2004 m. pakoreguotą pagal ciklą deficitą sumažinti 0,6 procento BVP per metus, o 2005 m. –
              bent 0,5 procento BVP ar daugiau, siekiant užtikrinti, kad biudžeto deficitas 2005 m.
              neviršytų 3 procentų BVP (BG 1);

     7.       jeigu ekonominė veikla atsigautų sparčiau nei šiuo metu planuojama, visas didesnes nei
              tikėtasi pajamas skirti deficito mažinimui, taip pat paspartinti pakoreguoto pagal ciklą
              deficito sumažinimą;

     7bis     ir po 2005 m. tęsti biudžeto konsolidavimą, nuosekliai mažinant pakoreguotą pagal ciklą
              biudžeto deficitą bent po 0,5 procentus BVP per metus (arba, jeigu būtina, daugiau), kad
              valdžios sektoriaus finansai vidutiniu laikotarpiu būtų subalansuoti arba būtų užtikrintas jų
              perviršis, o įsiskolinimo santykis vėl imtų mažėti (BG 1).“

     4.       Graikija

     Vienas iš Graikijai kylančių iššūkių – „užtikrinti ilgalaikį viešųjų finansų tvarumą, atsižvelgiant į
     gyventojų senėjimą, ypač dėl didelio valdžios sektoriaus skolos santykio“. Tam tikslui 2003 m.
     Bendrosiose ekonominės politikos gairėse Graikijai inter alia buvo rekomenduota:

     • užtikrinti efektyvią einamųjų pirminių valdžios sektoriaus išlaidų kontrolę, ryžtingai sprendžiant
       problemas, susijusias su nelanksčiais išlaidų elementais, pvz., darbo užmokesčiu (2
       rekomendacija).

     2003 m. fiskaliniai duomenys rodo, kad biudžeto deficitas buvo vos mažesnis nei pamatine 3 procentų
     BVP verte. Tai reiškia, kad lyginant su 2002 m. deficitas gerokai išaugo, nepaisant teigiamo gamybos
     apimčių pokyčio, atspindinčio ciklišką, ekspansinį Graikijos fiskalinės politikos pobūdį. Kyla
     akivaizdus pavojus, kad 2004 m. pamatinė deficito vertė gali būti viršyta. Graikija tolsta nuo
     subalansuoto biudžeto arba jo perviršio.

     Atsižvelgiant į tai, 2 rekomendacija keičiama taip:

     „2.      iki tol, kol vidutiniu laikotarpiu bus pasiektas balansas arba perviršis, cikliškai reguliuojamą
              biudžeto balansą pagerinti bent po 0,5 procento BVP per metus, tam tikslui užtikrinant
              efektyvią einamųjų pirminių valdžios sektoriaus išlaidų kontrolę, ir būti pasirengus imtis
              tolesnių veiksmų siekiant išvengti deficito perviršio (BG 1).“

     5.       Ispanija

     Neatnaujinta.

     6.       Prancūzija

     Vienas iš Prancūzijai kylančių iššūkių – „greitai sumažinti biudžeto deficitą, kad jis neviršytų
     3 procentų BVP ribos, ir vykdyti nuoseklų valdžios sektoriaus finansų konsolidavimą“. Tam tikslui
     2003 m. Bendrosiose ekonominės politikos gairėse Prancūzijai buvo rekomenduota:

     • 2003 m. cikliškai reguliuojamą deficitą sumažinti daug labiau, nei planuojama šiuo metu (1
       rekomendacija);

     • įgyvendinti priemones, skirtas 2004 m. pakoreguotą pagal ciklą deficitą sumažinti 0,5 procento
       BVP ar daugiau, siekiant užtikrinti, kad bendras padėties pagerėjimas 2003–2004 m. leistų
       sumažinti nominalų deficitą žemiau pamatinės 3 procentų vertės vėliausiai 2004 m. (2
       rekomendacija);

LT                                                     11                                                        LT
 ---pagebreak---      • 2003 m. sumažinti bendrosios valdžios sektoriaus skolos BVP atžvilgiu santykio augimą (3
       rekomendacija).

     Šios trys rekomendacijos buvo panašios į tas, kurias pagal Sutarties 104 straipsnio 7 dalį 2003 m.
     birželio 3 d. Prancūzijai pateikė Taryba. Pagal 104 straipsnio 4 dalį ir 104 straipsnio 9 dalį 2003 m.
     spalio 8 ir 21 d. Komisija priėmė dvi rekomendacijas dėl Tarybos sprendimo: 1) Prancūzija nesiėmė
     jokių efektyvių veiksmų atsižvelgdama į birželio 3 d. rekomendacijas; 2) Prancūzija privalo imtis
     būtinų veiksmų siekdama užtikrinti, kad vėliausiai 2005 m. biudžeto deficitas neviršytų pamatinės 3
     procentų vertės. 2003 m. lapkričio 25 d. Taryba nepatvirtino šių dviejų Komisijos rekomendacijų,
     vietoj to priimdama keletą išvadų, kuriomis inter alia pritariama Prancūzijos įsipareigojimui 2004 m.
     sumažinti pakoreguotą pagal ciklą deficitą 0,8 procento BVP, o 2005 m. – 0,6 procento BVP ar
     daugiau, siekiant užtikrinti, kad 2005 m. biudžeto deficitas neviršytų 3 procentų BVP. Savo
     nuomonėje dėl 2003 m. atnaujintos Prancūzijos stabilumo programos6 Taryba šias išvadas patvirtino ir
     papildomai išaiškino.

     Atsižvelgiant į tokius pasikeitimus ir įvertinant tai, kad biudžeto planai laikotarpiui po 2005 m. iš
     esmės bus formuojami laikotarpiu, kuriam taikomos BEPG (inter alia daugiametėse stabilumo
     programose), 1, 2 ir 3 rekomendacijos keičiamos taip:

     „1.      2004 m. pakoreguotą pagal ciklą deficitą sumažinti 0,8 procento BVP per metus, o 2005 m. –
              bent 0,6 procento BVP ar daugiau, siekiant užtikrinti, kad biudžeto deficitas 2005 m.
              neviršytų 3 procentų BVP (BG 1);

     2.       jeigu ekonominė veikla atsigautų sparčiau nei šiuo metu planuojama, visas didesnes nei
              tikėtasi pajamas skirti deficito mažinimui, taip pat paspartinti pakoreguoto pagal ciklą
              deficito mažinimą įgyvendinant papildomas priemones. Be to, bet kokios papildomos
              biudžeto pajamos, susijusias su lėtesniu nei planuota išlaidų augimu, turi būti skirtos
              deficitui mažinti;

     3.       ir po 2005 m. vykdyti biudžeto konsolidavimą, nuosekliai mažinant pakoreguotą pagal ciklą
              biudžeto deficitą bent po 0,5 procento BVP per metus (ar, jeigu būtina, daugiau), kad
              valdžios sektoriaus finansai vidutiniu laikotarpiu būtų subalansuoti arba būtų užtikrintas jų
              perviršis, o įsiskolinimo santykis vėl imtų mažėti (BG 1).“

     7.       Airija

     Neatnaujinta.

     8.       Italija

     Vienas iš iššūkių, kylančių Italijai, – „sparčiai konsoliduoti viešuosius finansus“. Tam tikslui 2003 m.
     Bendrosiose ekonominės politikos gairėse Italijai buvo rekomenduota:

     • iki tol, kol vidutiniu laikotarpiu bus pasiektas balansas arba perviršis, pakoreguotą pagal ciklą
       deficitą mažinti bent 0,5 procento BVP per metus, vienkartines priemones keičiant ilgalaikėmis (1
       rekomendacija).

     2003 m. fiskaliniai duomenys rodo, kad biudžeto deficitas sudarė 2,4 procento BVP ir beveik nepakito
     nuo 2002 m. (2,3 procento). Atsižvelgiant į lėtą ekonomikos augimą, valdžios institucijos ir toliau
     rėmėsi laikinomis deficito ribojimo priemonėmis. Apskaičiuota, kad tokios priemonės pagerino
     biudžeto vykdymą šiek tiek daugiau nei 2 procentais BVP (2002 m. – apie 1,5 procento). Kur kas
     mažesnės nei pernai išlaidos palūkanoms taip pat leido išvengti didesnio deficito augimo. 2004 m.

     6
             OL C43, 2004 2 19.

LT                                                     12                                                       LT
 ---pagebreak---      perpus sumažinus vienkartinių priemonių apimtis, kyla akivaizdus pavojus, kad gali būti viršyta
     pamatinė 3 procentų BVP deficito vertė. Beveik nepakitus gamybos apimtims, pakoreguoto pagal
     ciklą balanso raida taip pat yra nepalanki. Cikliško sureguliavimo požiūriu dar labiau nutolsta
     subalansavimo galimybė.

     Atsižvelgiant į tai, 1 rekomendacija keičiama taip:

     „1.      iki tol, kol vidutiniu laikotarpius bus pasiektas biudžeto balansas arba perviršis, pakoreguotą
              pagal ciklą balansą pagerinti bent 0,5 procento BVP per metus, vienkartines priemones
              keičiant ilgalaikėmis, ir būti pasirengus imtis papildomų priemonių siekiant išvengti deficito
              perviršio (BG 1).“

     9.       Liuksemburgas

     Neatnaujinta.

     10.      Nyderlandai

     Vienas iš iššūkių, kylančių Nyderlandams, – „ateinančiais metais pataisyti biudžetą,
     atsižvelgiant į silpnesnį potencialų augimą ir biudžetui tenkančias senėjimo išlaidas“. Tam
     tikslui 2003 m. Bendrosiose ekonominės politikos gairėse Nyderlandams buvo rekomenduota:

     • ir toliau užtikrinti, kad, skaičiuojant realiomis kainomis, valdžios sektoriaus išlaidos neperžengtų
       aiškiai apibrėžtų ribų, siekiant subalansuoto biudžeto ar biudžeto su perviršiu (1 rekomendacija).

     2003 m. fiskaliniai duomenys rodo, kad biudžeto deficitas buvo vos mažesnis už pamatinę 3 procentų
     BVP vertę. Tai yra susiję su staigiu ekonomikos nuosmukiu, dėl kurio labiau nei buvo tikėtasi išaugo
     deficitas, nepaisant didelio fiskalinio taupymo paketo. Yra pavojus, kad 2004 m. gali būti viršyta
     nustatyta deficito vertė. Tačiau, atsižvelgiant į didėjantį teigiamą gamybos apimčių pokytį,
     pakoreguoto pagal ciklą balanso raida yra palankesnė. Cikliško sureguliavimo požiūriu yra akivaizdus
     poslinkis balanso link.

     Atsižvelgiant į tai, 1 rekomendacija keičiama taip:

     „1.      ir toliau užtikrinti, kad, skaičiuojant realiomis kainomis, valdžios sektoriaus išlaidos
              neperžengtų aiškiai apibrėžtų ribų, vidutiniu laikotarpiu siekiant subalansuoto biudžeto arba
              biudžeto su perviršiu, ir būti pasirengus imtis papildomų priemonių, siekiant išvengti deficito
              perviršio (BG 1 ir 14).“

LT                                                     13                                                       LT
 ---pagebreak---      11.      Austrija

     Neatnaujinta.

     12.      Portugalija

     Vienas iš iššūkių, kylančių Portugalijai, – „paspartinti viešųjų finansų konsolidavimą ir spręsti didelės
     biudžeto išlaidų dinamikos problemą“. Tam tikslui 2003 m. Bendrosiose ekonominės politikos gairėse
     Portugalijai buvo rekomenduota:

     • 2003 m., kaip planuota, toliau mažinti biudžeto deficitą, o vėliau cikliškai reguliuojamą deficitą
       mažinti bent 0,5 procento BVP per metus, siekiant subalansuoti biudžetą (1 rekomendaciją).

     2003 m. fiskaliniai duomenys rodo, kad biudžeto deficitas sudarė 2,8 procento BVP; tai
     atitiko pagal Sutarties 104 straipsnio 7 dalį Portugalijai pateiktą 2002 m. lapkričio 5 d.
     Tarybos rekomendaciją, raginančią, kad vėliausiai 2003 m. biudžeto deficitas neviršytų
     pamatinės 3 procentų BVP vertės. Dėl 2003 m. ekonomikos nuosmukio labai sumažėjus
     gamybos apimtims, biudžeto konsolidavimo procesas smarkiai sulėtėjo, kadangi 2003 m.
     susidarė didžiulis mokestinių pajamų trūkumas (išskyrus vienkartinę priemonę, susijusią su
     mokesčių ir socialinio draudimo įmokų įsiskolinimų pardavimu). Nors vyriausybei iš esmės
     sekėsi planingai apriboti išlaidas (t. y. einamųjų pirminių išlaidų augimas sulėtėjo nuo
     8,9 procento 2001 m. iki 7,8 procento 2002 m. ir 4,1 procento 2003 m.), dėl mokestinių
     pajamų trūkumo, kurį nulėmė ekonomikos nuosmukis, vyriausybė antrus metus iš eilės buvo
     priversta iš esmės remtis vienkartinėmis priemonėmis (1,5 ir 2,1 procento BVP atitinkamai
     2002 ir 2003 m.). Atsižvelgiant į lėtą augimą ir į tai, kad planuojama tik vieną kartą iš dalies
     pakeisti didelę vienkartinių 2003 m. priemonių sumą, esama akivaizdaus pavojaus, kad 2004
     m. vėl gali būti viršyta pamatinė deficito vertė.

     Atsižvelgiant į tai, 1 rekomendacija keičiama taip:

     „1.      iki tol, kol vidutiniu laikotarpiu bus pasiektas biudžeto balansas arba perviršis, pakoreguotą
              pagal ciklą balansą pagerinti bent 0,5 procento BVP per metus, vienkartines priemones
              pakeičiant ilgalaikėmis, ir būti pasirengus imtis papildomų priemonių, siekiant užtikrinti, kad
              deficitas vėl neviršytų pamatinės 3 procentų BVP vertės (BG 1).“

     13.      Suomija

     Neatnaujinta.

     14.      Švedija

     Neatnaujinta.

     15.      Jungtinė Karalystė

     2003 m. fiskaliniai duomenys rodo, kad biudžeto deficitas sudarė 3,2 procento BVP, t. y. buvo
     didesnis už pamatinę 3 procentų BVP vertę. Biudžeto padėtis 2003 m. pablogėjo labiau nei planuota
     dėl mažesnių nei numatyta pajamų iš tiesioginių mokesčių. Vidutiniu laikotarpiu numatoma, kad ir iš
     anksto planuoti, ir cikliškai reguliuojami deficitai bus vos mažesni nei 2 procentai BVP, atsižvelgiant į
     tai, kad planuojama didinti išlaidas, skirtas spręsti nepakankamų investicijų į viešąjį sektorių ir
     nepakankamo viešųjų tarnybų aprūpinimo problemas. Tačiau, atsižvelgiant į įprastus
     makroekonomikos svyravimus, planuojamas deficitas neleidžia nustatyti pakankamai saugios maržos,

LT                                                      14                                                       LT
 ---pagebreak---      kad nebūtų viršyta pamatinė 3 procentų BVP vertė. Be to, grėsmė planuojamam biudžetui kyla dėl to,
     kad numatomas autonomiškas pajamų santykio išaugimas.

     Todėl, lyginant su 2003 m. Bendrosiomis ekonomikos politikos gairėmis, Jungtinei Karalystei kyla
     papildomas iššūkis, t. y.:

     Gerinti biudžeto padėtį, kad būtų užtikrinti patikimi viešieji finansai

     Siekiant gerinti biudžeto padėtį, kad būtų užtikrinti patikimi viešieji finansai, Jungtinei Karalystei
     rekomenduojama:

     „6.      gerinti koreguojamą pagal ciklą padėtį, kad būtų konsoliduoti viešieji finansai, vidutiniu
              laikotarpiu užtikrinant biudžeto balansą ar perviršį, ir būti pasirengus imtis papildomų
              priemonių, siekiant išvengti deficito perviršio (BG 1).“

LT                                                    15                                                      LT
 ---pagebreak---      16.      Kipras

     Ši maža ekonomika, kurios pagrindas yra turizmas, pastaruoju metu rodė gan neblogus rezultatus
     nepalankiomis tarptautinėmis sąlygomis. Pradžioje pastovų ir didelį realųjį BVP augimą, kuris 1997–
     2001 m. sudarė 4,2 procento, lėmė ir vidaus paklausa, ir toliau sparčiai didėjantis turistų skaičius.
     Tačiau po 2001 m. rugsėjo 11 d. ekonomiką neigiamai paveikė turizmo krizė, susijusi su tarptautinio
     terorizmo grėsmėmis, karu Afganistane bei Irake ir SARS; ūkio nuosmukis tęsėsi ir 2003 m. Todėl
     augimas sumažėjo daugiau nei perpus, tačiau 2002 ir 2003 m., skatinamas nedidelės vidaus paklausos,
     vis tik siekė 2 procentus. Tačiau tai yra mažiau už potencialų augimą.

     Gan gerus augimo rezultatus skatino rinkos ekonomika, kurioje vyrauja privatus sektorius ir
     kuri inter alia pasižymi gerai išvystyta finansų ir teisine sistema, apskritai apdairia ekonomine
     politika ir lanksčia darbo rinka. Pastarajai būdingas beveik visiškas užimtumas ir aukšti
     dalyvavimo rodikliai; nedarbui svyruojant tarp 3–5 procentų, Kipras iš esmės neturi
     užimtumo problemos. Antra vertus (masinio) turizmo krizė Kipre išryškino vis didesnę
     ekonomikos priklausomybę nuo šio sektoriaus, o tradiciniams pajamų iš eksporto šaltiniams,
     ypač gamybos sektoriuje, būdingas struktūrinis nuosmukis. Todėl Kiprui patartina imtis
     įvairinimo politikos plėtojant didesnės pridėtinės vertės veiklą. Šiam tikslui Kipras galėtų
     sparčiau pereiti prie žinių ekonomikos ir toliau tęsti verslo aplinkos supaprastinimą.

     1999 m. priimtas fiskalinio konsolidavimo planas buvo papildytas ir pratęstas tolesniems metams.
     Tačiau 2002 ir 2003 m. fiskaliniai rezultatai vėl pablogėjo, o konsolidacijos iš esmės buvo atsisakyta,
     kadangi deficitas išaugo iki atitinkamai 4,6 ir 6,3 procento BVP. Ekspansinė fiskalinė nuostata
     prisidėjo prie vidaus paklausos augimo, o planuojamas 2003 m. einamosios sąskaitos deficitas turėtų
     sudaryti 4,4 procento BVP. Vyriausybė ketina iš naujo imtis spręsti šių ir tolesnių metų fiskalinio
     deficito problemą, taip siekdama kurti palankesnį politikos priemonių paketą ir mažinti einamosios
     sąskaitos deficitą.

     Įgyvendindamas savo politiką, Kipras turėtų siekti aukšto tvarios konvergencijos lygio, ypač viešųjų
     finansų konsolidavimo srityje. Be tolesnio viešųjų finansų konsolidavimo ir pastangų valdyti
     didėjančią priklausomybę nuo turizmo, būtina imtis politikos priemonių, kurios padėtų išsaugoti spartų
     augimą vidutinėje ir ilgalaikėje perspektyvoje. Tam tikslui ypač būtina stiprinti augimo ir užimtumo
     bazę; Kipras turi ir toliau tęsti perėjimą prie žinių visuomenės. Atsižvelgiant į tai, Kiprui kyla du
     svarbiausi iššūkiai:

     • subalansuotai mažinti valdžios sektoriaus biudžeto deficitą;

     • aktyviau įvairinti ekonomiką plėtojant didesnės pridėtinės vertės veiklą.

     Subalansuotai mažinti valdžios sektoriaus biudžeto deficitą

     2002 ir 2003 m. fiskalinio konsolidavimo padėtis vis blogėjo. Pradinis fiskalinio konsolidavimo
     planas, patvirtintas 1999 m., buvo patikslintas 2001 m., po to ir 2002 m. Juo buvo siekiama iki 2002
     m. sumažinti deficitą iki 2,0 procento BVP, o iki 2005 m. pasiekti fiskalinį balansą. Tačiau dėl
     mažesnio augimo 2002 m. biudžeto deficitas išaugo iki 4,6 procento BVP, vietoj planuotų
     2,6 procento. 2003 m. padėtis ir toliau blogėjo dėl mažo augimo, vengimo mokėti mokesčius ir
     atitinkamai labai sumažėjusių pajamų, o išlaidos išaugo dėl didesnių išlaidų gynybai ir ekspansinių
     priemonių, skirtų kompensuoti sumažėjusią išorinę paklausą. Dėl to konsolidavimo programa iš esmės
     nebegaliojo, o 2003 m. biudžeto deficitas pasiekė 6,3 procento BVP. Ekspansinė fiskalinė nuostata
     prisidėjo prie vidaus paklausos augimo ir prie gan didelio einamosios sąskaitos deficito – pagal
     apskaičiavimus 2003 m. jis turėjo sudaryti 4,4 procento BVP. Vyriausybė ketina iš naujo imtis spręsti
     fiskalinio deficito problemą, taip siekdama kurti palankesnį politikos priemonių paketą ir mažinti
     einamosios sąskaitos deficitą. Norint sugrąžinti fiskalinę konsolidaciją, būtinos aktyvios korekcinės
     priemonės. Viešųjų finansų kokybė turėtų pagerėti įgyvendinus visapusišką fiskalinę reformą, kurią

LT                                                     16                                                      LT
 ---pagebreak---      planuojama baigti iki 2004 m. pabaigos. Šios reformos prisidės prie tolesnio deficito mažinimo ir
     padės suvaldyti einamosios sąskaitos deficitą, tvarioje teritorijoje, jeigu vėl pablogėtų grynųjų privačių
     santaupų padėtis.

     Įvairinti ekonomiką plėtojant didesnės pridėtinės vertės veiklą

     Nors turizmo sektoriuje sukuriama apie 15–20 procentų BVP ir darbo vietų, vis tik esant nepalankiai
     tarptautinei padėčiai šalies ūkis pasirodė esąs gan atsparus. Tačiau ilgalaikėje perspektyvoje Kiprui
     būtų naudinga tobulinti turizmo verslą ir plėtoti kitas pridėtinės vertės veiklos šakas. Šia linkme Kipro
     vyriausybė inicijavo keletą reformų, siekdama palengvinti perėjimą prie žinių ekonomikos. Nepaisant
     to, problemų gali kilti dėl žemo išlaidų lygio mokslo tiriamajai veiklai, ypač verslo sektoriuje, ir
     informacinių technologijų įgūdžių trūkumo. Galiausiai ir elektroninės prekybos apimtys, ir interneto
     prieigą turinčių namų ūkių procentas yra gan maži.

     Norint didinti produktų rinkų efektyvumą, taip pat būtina gerinti verslo aplinką. Pirma, Kipro
     ekonomikoje vyrauja mažos šeimyninės įmonės, kurių plėtrą galbūt iš dalies stabdo ribotos galimybės
     gauti finansavimą. Antra, konkurencija tinklo infrastruktūros sektoriuose yra ribota. Pavyzdžiui,
     elektros rinkoje vis dar nėra atskirtas perdavimo sistemų operatorius. 2003 m. lapkričio mėn.
     telekomunikacijų ir pašto paslaugų sektorių priežiūros tarnyba paskelbė du potvarkius, kuriais
     siekiama paspartinti (tačiau ne visiškai užbaigti) vietinės linijos atsiejimą šiuose sektoriuose.
     Galiausiai tebeegzistuoja kliūtys patekti į rinką oro transporto srityje, o acquis laivybos sektoriuje vis
     dar yra neįgyvendinta.

     Kiprui skirtos rekomendacijos

     Norint tinkamai priimti pirmiau išvardytus iššūkius, būtinos plačios struktūrinės reformos, nurodytos
     Bendrųjų ekonominės politikos gairių I dalyje pateiktose bendrosiose gairėse (BG).

     Siekiant subalansuotai mažinti valdžios sektoriaus biudžeto deficitą, Kiprui rekomenduojama:

     1.       ilgalaikėje perspektyvoje patikimai ir subalansuotai mažinti valdžios sektoriaus biudžeto
              deficitą, atsižvelgiant į sprendimus, kuriuos Taryba priims vykdydama biudžeto priežiūrą
              (BG 1).

     Siekiant įvairinti ekonomiką plėtojant didesnės pridėtinės vertės veiklą, Kiprui rekomenduojama:

     2.       stiprinti pastangas siekiant didinti kvalifikuoto žmogiškojo kapitalo atitiktį, skatinti mokslo
              tiriamąją veiklą ir naujovių diegimą, ypač verslo sektoriuje, ir gerinti sąlygas lengvinant IKT
              sklaidą (BG 9, 13);

     3.       toliau tęsti verslo ir mokesčių aplinkos supaprastinimą (BG 11).

LT                                                      17                                                        LT
 ---pagebreak---      17.      Čekija

     Po 1997–1998 m. ekonomikos nuosmukio Čekijos metinis realiojo BVP prieaugis vidutiniškai sudarė
     apie 3 procentus, išskyrus 2002 m., kai šalį nusiaubė dideli potvyniai, ir BVP prieaugis siekė tik 2
     procentus. SVKI infliacijos lygis yra labai žemas (2002 m. – 1,4 procento, 2003 m. – 0,1 procento), o
     monetarinės institucijos nepasiekė planuoto infliacijos lygio. Augimo rezultatus lėmė pertvarkymai,
     tačiau gamybos apimtys vis dar nepasiekė planuoto potencialo. Pagrindiniai pertvarkymai vyko bankų
     sektoriuje. Dėl bankų sektoriaus pertvarkymo susidarė didelių fiskalinių išlaidų, kadangi valstybė iš
     bankų balansų perėmė beviltiškus aktyvus. Be to, fiskalinė politika dar visai neseniai buvo nelabai
     griežta, dėl to biudžeto deficitas sparčiai augo. Ekspansinė fiskalinė nuostata prisidėjo prie vidaus
     paklausos išaugimo ir prie to, kad vis labiau su vartojimu susijęs einamosios sąskaitos deficitas išaugo
     iki 6 procentų BVP.

     Įgyvendindama savo politiką, Čekija turėtų siekti užtikrinti aukštą tvarios konvergencijos lygį, ypač
     viešųjų finansų konsolidavimo srityje. Lyginant su kitomis naujomis valstybėmis narėmis, šalies
     ekonomikai būdingas gan lėtas augimas. Todėl, be tolesnio viešųjų finansų konsolidavimo, būtina
     imtis politikos priemonių, kurios padėtų paspartinti augimą vidutinėje ir ilgalaikėje perspektyvoje.
     Tam tikslui būtina spręsti likusias struktūrines problemas, ypač darbo rinkoje ir verslo aplinkoje, ir
     paspartinti perėjimą prie žinių ekonomikos. Atsižvelgiant į tai, Čekijai kyla keturi svarbiausi iššūkiai:

     • imtis neatidėliotinų priemonių, siekiant toliau subalansuotai mažinti valdžios sektoriaus biudžeto
       deficitą ir išsaugoti ilgalaikį viešųjų finansų tvarumą;

     • toliau spręsti struktūrines problemas darbo rinkoje;

     • gerinti spartesnio produktyvumo augimo sąlygas;

     • skatinti verslininkystę ir MVĮ.

     Imtis neatidėliotinų priemonių, siekiant toliau subalansuotai mažinti valdžios sektoriaus
     biudžeto deficitą ir išsaugoti ilgalaikį viešųjų finansų tvarumą

     Biudžeto deficitas išaugo nuo 6,4 procento BVP 2002 m. iki 12,9 procento BVP 2003 m.7, o tai
     paskatino tolesnį einamosios sąskaitos deficito augimą. 2003 m. vyriausybė priėmė fiskalinio
     konsolidavimo programą, kuria 2006 m. biudžeto deficitą siekiama sumažinti iki 4 procentų BVP.
     Fiskalinis konsolidavimas padės toliau mažinti deficitą ir suvaldyti einamosios sąskaitos deficitą, jeigu
     vėl pablogėtų grynųjų privačių santaupų padėtis.

     Tačiau viešųjų finansų kokybės pagerėjimas labai priklausys nuo to, kaip bus įgyvendinama fiskalinė
     reforma. Labai svarbus fiskalinės reformos bruožas yra institucinės struktūros modifikavimas diegiant
     vidutinio laikotarpio išlaidų planus ir į rezultatus orientuotus biudžetus. Išlaidų planai turėtų ypač
     sumažinti centrinės valdžios norą teikti valstybės garantijas, kurios lieka didelės fiskalinės rizikos
     šaltiniu. Be to, regionų ir vietų lygiu nepakankamai taikomos biudžeto valdymo taisyklės, o tai,
     atsižvelgiant į tęstinę viešojo administravimo decentralizaciją, ateityje kels pavojų patikimai fiskalinei
     būklei. Kaip teigiamą tendenciją verta paminėti tai, kad savo reformų planuose vyriausybė
     artimiausiais metais nenumato mažinti viešųjų investicijų išlaidų BVP dalies.

     Ilgalaikio viešųjų finansų tvarumo srityje didelį susirūpinimą kelia nebiudžetinės išlaidos ir greitai
     augančios socialinės bei sveikatos apsaugos išlaidos. Nors dabartinis valdžios sektoriaus skolos lygis
     nėra aukštas, su pirmiau nurodytais išlaidų straipsniais susijusios tendencijos prisidėjo prie spartaus
     jos išaugimo pastaraisiais metais (nuo 25,2 procento BVP 2001 m. iki 37,6 procento BVP 2003 m.).

     7
             Šį deficitą iš dalies lemia viena priskirtoji valstybės garantija, sudaranti apie 6,3 procento BVP.

LT                                                          18                                                     LT
 ---pagebreak---      Toliau spręsti struktūrines problemas darbo rinkoje

     1990–2002 m. Čekijos darbo rinkoje įvyko esminių struktūrinių pokyčių. Dirbančiųjų dalis
     pirminiame sektoriuje sumažėjo nuo 12,4 iki 4,8 procento visos darbo jėgos, antriniame sektoriuje –
     nuo 45,1 iki 39,6 procento, o tretiniame sektoriuje išaugo nuo 42,5 iki 55,6 procento. 2002 m.
     pabaigoje nedarbo lygis sudarė 7,3 procento, o ketvirtajame 2003 m. ketvirtyje išaugo iki 8,1 procento.
     Be pertvarkymo proceso, nedarbui greičiausiai įtakos turės viešųjų finansų reforma, kurią įgyvendinus
     2004–2006 m. viešojo sektoriaus darbo vietų skaičius sumažės 2 procentais. Profesinių sąjungų įtaka
     darbo užmokesčiui yra maža. Derybų dėl darbo užmokesčio procesas yra decentralizuotas, darbo
     užmokestis dažniausiai nustatomas įmonių lygiu. Firmų ir sektorių derybinės veiklos koordinavimas
     yra menkas. Nepaisant to, kad užimtumo lygis yra aukštas (2002 m. sudarė 65,5 procento), o nedarbo
     lygis beveik lygus ES vidurkiui, Čekijos darbo rinkai būdinga keletas struktūrinių trūkumų. Pirma,
     egzistuoja labai dideli regioniniai nedarbo skirtumai. Nedarbo lygis struktūriškai silpnuose regionuose
     yra daugiau kaip keturis kartus didesnis nei Prahoje ir kai kuriuose regionuose viršija 25 procentus.
     Antra, ilgalaikio nedarbo (daugiau nei vieneri metai) dalis yra labai didelė – 2003 m. pabaigoje ji
     pasiekė 40,3 procento. Be to, vidutinis registravimosi darbo biržose laikotarpis darosi ilgesnis. Trečia,
     jaunimo (jaunesnių nei 25 asmenų) nedarbo lygis yra labai aukštas. Vidutinė nedirbančio jaunimo
     dalis yra beveik 23 procentai ir labai skiriasi tarp regionų.

     Darbo pasiūlos požiūriu ilgalaikį nedarbą ir menką profesinį lankstumą lemia mokesčių ir išmokų
     sistemai būdingi stabdantys veiksniai, nepakankamai išplėtota tęstinio mokymosi programų sistema ir
     švietimo bei mokymo sistemų trūkumai. Pastarosios nepakankamai užtikrina, kad įgūdžiai būtų
     pritaikyti darbo rinkos poreikiams, ypač žinių ekonomikos poreikiams. Struktūriniai Čekijos darbo
     rinkos trūkumai taip pat atspindi mažą geografinį mobilumą, kurį lemia dvi pagrindinės problemos:
     pirma, būsto kainų reguliavimas silpnina būsto pasiūlos padėtį regionuose, kuriuose yra kuriamos
     darbo vietos. Antra, silpnai išvystyta transporto infrastruktūra didina susisiekimo išlaidas ir daro
     kliūčių norintiems investuoti bei kurti naujas įmones struktūriškai silpnuose regionuose.

     Darbo paklausos požiūriu aukštas sveikatos ir socialinio draudimo įmokų lygis gali turėti
     neigiamą poveikį. Bendras sveikatos ir socialinio draudimo įmokų lygis pasiekė 47,5 procento
     bendrojo darbo užmokesčio (apie ketvirtadalį įmokos moka darbuotojai, o tris ketvirtadalius –
     darbdaviai).

     Gerinti spartesnio produktyvumo augimo sąlygas

     Produktyvumo augimas Čekijoje yra gan mažas. 1996–2002 m. darbo produktyvumas augo
     2,1 procento per metus – tai žemiausias rodiklis tarp naujųjų narių. Be to, produktyvumo lygis vis dar
     yra žemas palyginti su ES (apie 55 procentai penkiolikos ES valstybių narių vidurkio 2003 m.). Iš
     tokią padėtį lemiančių veiksnių galima nurodyti ribotą švietimo sistemos lankstumą, mažą mokslo
     tiriamosios veiklos bei naujovių diegimo efektyvumą ir menką IKT naudojimą. Ribotas švietimo ir
     mokymo sistemos lankstumas, reaguojant į kintančius įgūdžių poreikius, pasireiškia per įgūdžių
     neatitikimus darbo rinkoje. Išsilavinimo lygis (20–24 metų amžiaus asmenų, turinčių bent vidurinį
     išsilavinimą, procentas) yra labai aukštas (92 procentai), tačiau aukštojo mokslo absolventų dalis yra
     viena mažiausių ES. Nepaisant to, kad lyginant su kitomis naujosiomis narėmis mokslo tiriamajai
     veiklai skiriama gan daug lėšų, naujovių diegimo veikla, vertinama patentų skaičiumi, yra labai
     menka, o tai leidžia teigti, kad mokslo tiriamosios veiklos efektyvumas yra mažas. Atrodo, kad tyrimų
     institucijos (pvz., universitetai ir Čekijos mokslų akademija) ir privatus sektorius mažai
     bendradarbiauja. Vyriausybė pripažino šias problemas ir patvirtino Nacionalinę 2004–2008 m. mokslo
     tiriamosios veiklos politiką, siekdama skatinti mokslo tiriamąją veiklą, tačiau rezultatai labai
     priklausys nuo jos visapusiško įgyvendinimo.

     Skatinti verslumą ir MVĮ

LT                                                      19                                                       LT
 ---pagebreak---      Atrodo, kad nepaisant pažangos, pasiektos kuriant veiksmingą konkurencijos sistemą, ir nuolatinio
     teisinės aplinkos tobulinimo, Čekijoje vis dar esama rimtų kliūčių verslumui. Tai inter alia atspindi
     maža MVĮ tenkanti BVP dalis (mažiau nei 40 procentų). Bendras įmonių steigimo rodiklis nuo viso
     įmonių skaičiaus yra gan mažas, lyginant su kitomis naujosiomis narėmis.

     Atrodo, kad prie šios padėties prisideda neproporcingai didelį poveikį MVĮ darantys verslo aplinkos
     trūkumai, pvz.: reglamentavimo ir teisės aktų įgyvendinimo problemos, per didelė administracinė
     našta bendrovėms ir ribotos galimybės gauti finansavimą. Administracinis naujos įmonės steigimo
     procesas yra labai ilgas ir sudėtingas. Verslininkai dažnai kritikuoja neefektyvią ir dažnai neskaidrią
     Įmonių registro veiklą. Be to, teisės aktai bankroto srityje neleidžia problemų turinčioms įmonėms
     tinkamai išeiti iš rinkos ar persitvarkyti. Šiuo metu rengiama keletas įstatymų leidybos pasiūlymų,
     siekiant spręsti kai kurias iš šių problemų, tačiau pažanga yra lėta. Nepaisant pagerėjusios teisėjų
     kvalifikacijos, teisės aktų įgyvendinimo kokybė ir savalaikiškumas išlieka esminė problema. Be to,
     naujoms įmonėms ypač sunku rasti išorinių finansavimo šaltinių.

     Čekijai skirtos rekomendacijos

     Norint tinkamai priimti pirmiau išvardytus iššūkius, būtinos plačios struktūrinės reformos, nurodytos
     Bendrųjų ekonominės politikos gairių I dalyje pateiktose bendrosiose gairėse (BG).

     Siekiant imtis neatidėliotinų priemonių toliau subalansuotai mažinti biudžeto deficitą ir užtikrinti
     ilgalaikį viešųjų finansų tvarumą, Čekijai rekomenduojama:

     1.       ilgalaikėje perspektyvoje patikimai ir subalansuotai mažinti biudžeto deficitą, atsižvelgiant į
              sprendimus, kuriuos Taryba priims vykdydama biudžeto priežiūrą (BG 1);

     2.       reformuoti sveikatos apsaugos ir pensijų sistemas, siekiant užtikrinti jų finansinį tvarumą,
              ypač sprendžiant problemas, susijusias su numatomu senų žmonių priklausomumo santykio
              augimu, imtis priemonių mažinti fiskalinę riziką, susijusią su augančiais sąlyginiais
              įsipareigojimais, ir užtikrinti, kad būtų padidintos paskatos ieškoti darbo, o dideli socialinio
              draudimo įmokų tarifai būtų sumažinti (BG 4, 14 ir 16).

     Siekiant spręsti struktūrines problemas darbo rinkoje, Čekijai rekomenduojama:

     3.       stiprinti darbo jėgos pasiūlą, reformuojant mokesčių lengvatų sistemas, kad būtų pašalinti
              veiksniai, neskatinantys dirbti, ir stiprinti profesinį bei regioninį mobilumą, mažinant įgūdžių
              neatitikimus, taip pat užtikrinti perkvalifikavimo priemonių ir kitos aktyvios darbo rinkos
              politikos efektyvumą, panaikinti būsto rinkos reguliavimą ir gerinti transporto infrastruktūrą
              (BG 4, 7, 8 ir 13).

     Siekiant pagerinti spartesnio produktyvumo augimo sąlygas, Čekijai rekomenduojama:

     4.       gerinti švietimo bei mokymo sistemos efektyvumą bei kokybę ir jos reagavimą į
              besikeičiančius įgūdžių poreikius (BG 13);

     5.       gerinti mokslo tiriamosios ir naujovių diegimo veiklos efektyvumą, skatinti žinių perdavimą
              per TUI ir remti žinių sklaidą (BG 13).

     Siekiant skatinti verslumą ir MVĮ, Čekijai rekomenduojama:

     6.       gerinti verslo klimatą, ypač šalinant administracinę naštą, gerinant bei stiprinant teisinę bazę
              ir didinant galimybes gauti finansavimą (BG 11 ir 12).

LT                                                     20                                                        LT
 ---pagebreak---      18.      Estija

     Silpnos išorinės paklausos sąlygomis Estijos makroekonomikos rodikliai 2003 m. išliko stabilūs,
     tačiau einamosios sąskaitos deficitas išaugo iki 13,7 procento BVP. 4,8 procento BVP prieaugį lėmė ir
     didėjančios investicijos, ir privataus vartojimo augimas. Pastarąjį lėmė spartus kreditavimo augimas,
     didesnis darbo užmokestis ir kuklus užimtumo augimas. Lyginant su užsitęsusiu investiciniu vangumu
     euro zonoje, dėl didelių TUI ir mažų palūkanų normų kapitalo sąnaudos Estijoje sparčiai augo (per
     11 procentų). Infliacija, 2001 m. viduryje išaugusi iki beveik 7 procentų, 2003 m. sumažėjo iki
     1,3 procento. Dėl aktyvios veiklos ir pagerėjusio mokesčių surinkimo 2002 m. biudžeto perviršis
     išaugo iki 1,8 procento BVP, o 2003 m. – iki 2,6 procento, nepaisant to, kad parlamentas patvirtino
     papildomas išlaidas. Kai kurios vietos savivaldos ir toliau lieka našta viešiesiems finansams.

     Įgyvendindama savo politiką, Estija turėtų siekti aukšto tvarios konvergencijos lygio ir mažinti
     einamosios sąskaitos deficitą. Fiskalinė politika gali turėti didelį poveikį einamajai sąskaitai, o
     struktūrinė politika, ypač skirta gerinti produktyvumą ir didinti konkurencingumą, gali padidinti
     ekonomikos augimo potencialą ir atitinkamai toliau gerinti santaupų – investicijų balansą bei einamąją
     sąskaitą. Be to, darbo rinka, o konkrečiai – aukštas nedarbo lygis, tebelieka svarbus iššūkis, kylantis
     valdžios institucijoms po nepriklausomybės metais įgyvendintų ekonomikos pertvarkymų.
     Atsižvelgiant į tai, Estijai kyla tokie keturi svarbiausi iššūkiai:

     • pasitelkiant tinkamą fiskalinę politiką, spręsti didelio einamosios sąskaitos deficito problemą;

     • spręsti struktūrines darbo rinkos problemas;

     • gerinti produktyvumo augimo sąlygas;

     • plėtoti efektyvią konkurenciją tinklo infrastruktūros sektoriuose.

     Pasitelkiant tinkamą fiskalinę politiką, spręsti didelio einamosios sąskaitos deficito
     problemą

     Vidaus ir užsienio paklausos neatitikimas pasireiškė didele importo prekių paklausa (7,9 procento
     prieaugis) ir gan vangiu eksporto augimu (4,2 procento prieaugis); tai atitinkamai lėmė, kad
     einamosios sąskaitos deficitas 2003 m. išaugo iki 13,7 procento BVP. Didelę deficito dalį sudarė
     didelis kiekis vienkartinių straipsnių, daugiausia susijusių su investicinių prekių importu, ir neigiamas
     pajamų balansas, o dėl didelių TUI kapitalo sąskaita išliko teigiama. Žemas valstybės skolos lygis
     (apie 5 procentai BVP) ir teigiami šalies kredito reitingai artimiausiu metu leidžia sumažinti
     susirūpinimą dėl einamosios sąskaitos deficito finansavimo įtakos stabilumui. Be to, centrinė
     vyriausybė sukaupė 9 procentų BVP dydžio „stabilumo rezervą“, kurį sudaro lėšos ir biudžeto
     perviršio bei privatizavimo pajamos nuo 1997 m.

     Todėl siekiant vidutinėje perspektyvoje iš esmės sumažinti šį didelį Estijos ūkio makroekonomikos
     disbalansą, būtina struktūrinė politika, stiprinanti Estijos prekių ir paslaugų išorinį konkurencingumą,
     pirmiausiai sparčiai gerinant šalies infrastruktūrą ir investicijas į žmogiškąjį kapitalą, ypatingą dėmesį
     skiriant neturtingiems šalies regionams.

     Tinkamos fiskalinės politikos tąsa vaidina svarbų vaidmenį sprendžiant einamosios sąskaitos deficito
     problemą. Nors biudžeto perviršis išaugo nuo 1,8 procento BVP 2002 m. iki 2,6 procento BVP 2003
     m., kai kurios vietos savivaldos, nevykdžiusios biudžeto nė 2002, nė 2003 metais, ir toliau buvo našta
     viešiesiems finansams. Nepaisant pastarųjų metų fiskalinio perviršio ir mažos valstybės skolos,
     planuojamas mokesčių mažinimas, papildomos išlaidos ir įsipareigojimai, susiję su stojimu į ES,
     artimiausioje ateityje padidins spaudimą biudžetui. Dėl to nacionalinės santaupos gali dar sumažėti, o
     tai turėtų neigiamą poveikį bendram politikos priemonių paketui, ypač atsižvelgiant į labai didelį
     einamosios sąskaitos deficitą. Apskritai net ir šiek tiek sušvelninus fiskalinę politiką, ateinančius

LT                                                      21                                                        LT
 ---pagebreak---      kelerius metų Estijos biudžetas bus subalansuotas ar net su perviršiu. Be to, ne tokia griežta fiskalinė
     politika pirmuosius kelerius narystės ES metus greičiausiai sutaps su ekonomikos pakilimu. Negalima
     atmesti cikliško numatomos fiskalinės politikos poveikio. Taigi, įgyvendinant vidutinio laikotarpio
     Estijos fiskalinės politikos programą, būtinas išmintingas ir lankstus požiūris.

     Spręsti struktūrines darbo rinkos problemas

     Nuo Estijos nepriklausomybės atkūrimo darbo rinkos sąlygos šalyje laipsniškai blogėjo. Atrodo, kad
     ekonomikos pertvarkymai ir jų nulemtas įgūdžių neatitikimas, yra svarbiausi veiksniai, dėl kurių
     nedarbo lygis 2000 m. viduryje išaugo iki 14,5 procento (pagal TDO apibrėžimą). Užimtumo lygis,
     mažėjęs nuo 65 procentų 1997 m. iki 60,6 procento 2000 m., 2002 m. pirmą kartą nuo šalies
     nepriklausomybės atkūrimo šiek tiek išaugo iki 61,1 procento, o tai prisidėjo prie padėties darbo
     rinkoje pasikeitimo, dėl kurio nedarbo lygis 2002 m. sumažėjo iki 10,3 procento. Tačiau šį pagerėjimą
     nulėmė nedaug išaugęs užimtumas ir labai sumažėjusi ekonomiškai aktyvių gyventojų dalis; 1997–
     2002 m. užimtumas išaugo apie 2 procentus, o ekonomiškai aktyvių gyventojų dalis sumažėjo beveik
     2,5 procento.

     1997–2002 m. augantis nedarbas buvo susijęs su pastoviu ilgalaikių bedarbių ir paskatų dirbti
     neturinčių darbuotojų dalies augimu, o galiausiai – ir struktūrinio nedarbo lygio augimu. Tačiau
     asmenų, neturinčių darbo daugiau nei metus, dalis 2002 m. sumažėjo iki 41 procento bedarbių, arba
     beveik iki to paties lygio kaip 1997 m., nors per tą laikotarpį jis buvo išaugęs iki 60 procentų.
     Nepaisant to, ilgalaikių bedarbių skaičius išlieka ypač didelis, o tai leidžia daryti prielaidą, kad
     daugelis bedarbių neturi įgūdžių, reikalingų norint sėkmingai grįžti į darbo rinką. Regionų skirtumai ir
     toliau išlieka, o nedarbas yra kur kas didesnis šiaurės rytuose (apie 19 procentų darbo jėgos) nei
     pietuose (8,5–9 procentai).

     Gerinti produktyvumo augimo sąlygas

     Estijos produktyvumo lygis vis dar labai žemas lyginant su ES vidurkiu (42 procentai penkiolikos ES
     šalių lygio 2002 m.). 1997–2000 m. laikotarpiu darbo produktyvumas sparčiai augo (7 procentai per
     metus), tačiau nuo 2000 m. jo tempai sulėtėjo. Du pagrindiniai veiksniai gali trukdyti būsimam
     produktyvumo augimui: darbo jėgos kvalifikacijos trūkumas ir žemas mokslo tiriamosios veiklos ir
     naujovių diegimo lygis. Šie du veiksniai taip pat paaiškina, kodėl TUI yra daugiausia koncentruotos
     tose srityse, kuriose nebūtina plati mokslo tiriamoji veikla ir didelė kvalifikacija.

     Kvalifikuotos darbo jėgos trūkumą lemia neefektyvi švietimo sistema, kadangi valstybės išlaidos
     švietimui yra gan didelės (6,7 procento BVP 2000 m.). Ypatingą rūpestį kelia tai, kad švietimo sistema
     nėra pakankamai prisiderinusi prie darbo rinkos poreikių, dėl to susidaro įgūdžių neatitikimas.

     Gerai parengta mokslo tiriamosios veiklos politika taip pat galėtų svariai prisidėti didinant
     produktyvumą. Šiuo metu Estijos išlaidos mokslo tiriamajai veiklai yra gan mažos, mažesnės nei
     kitose Europos šalyse (0,8 procento BVP 2001 m.), o verslo sektoriaus mokslo tiriamosios veiklos
     lygis yra žemiausias tarp naujųjų narių. Tai iš dalies lemia silpni akademinio sektoriaus ryšiai su
     verslo bendruomene. Šioje srityje buvo patvirtinta nauja strategija, pagal kurią numatoma 2002–2006
     m. laikotarpiu gerokai padidinti bendras išlaidas mokslo tiriamajai veiklai.

     Plėtoti efektyvią konkurenciją tinklo infrastruktūros sektoriuose

     Nors Estijoje ir prasidėjo tinklo infrastruktūros sektorių liberalizavimas, konkurencija elektros
     energijos rinkoje vis dar yra ribota. Šalis išsiderėjo ilgą pereinamąjį laikotarpį šio sektoriaus
     liberalizavimui dėl jos priklausomybės nuo naftingųjų skalūnų, kaip elektros energijos šaltinio.
     Naftingųjų skalūnų sektoriaus pertvarkymas prasidėjo, tačiau planuoto rinkos liberalizavimo pažanga
     yra ribota. Elektros energijos rinkoje vyrauja valstybinė vertikaliai integruota bendrovė, besiverčianti
     tiekimu, gamyba, monopoliniu perdavimu ir paskirstymu. Paskelbtas 10 procentų rinkos atvėrimas yra
     mažesnis už daugelio kitų naujųjų valstybių narių rinkos atvėrimo lygį. Viena iš didžiausių kliūčių

LT                                                     22                                                       LT
 ---pagebreak---      elektros rinko liberalizavimui yra tai, kad valdžia įvedė griežtas importo licencijų taisykles.
     Energetikos sektoriaus priežiūros tarnybos nepriklausomybės užtikrinimas taip pat yra svarbus
     uždavinys, atsižvelgiant į tai, kad valstybei priklauso buvęs elektros energijos rinkos monopolininkas.

     Dujų ir telekomunikacijų sektoriuose nėra tokių rimtų problemų. Dujų rinka yra privatizuota ir atvira,
     joje veikia vienintelis tiekėjas. Telekomunikacijų rinka taip pat yra liberalizuota. Tačiau gali kilti tam
     tikrų problemų, kadangi tinklo savininkas yra ir platintojas.

     Estijai skirtos rekomendacijos

     Norint tinkamai priimti pirmiau išvardytus iššūkius, būtinos plačios struktūrinės reformos, nurodytos
     Bendrųjų ekonominės politikos gairių I dalyje pateiktose bendrosiose gairėse (BG).

     Siekiant spręsti didelio einamosios sąskaitos deficito problemą, tam tikslui pasitelkiant ir tinkamą
     fiskalinę politiką, Estijai rekomenduojama:

     1.       įgyvendinti fiskalinę politiką, atitinkančią sprendimus, kuriuos Taryba priims vykdydama
              biudžeto priežiūrą (BG 1), ir derančią su siekiu vengti cikliškų priemonių, kurios gali
              pabloginti išorinį disbalansą (BG 2).

     Siekiant spręsti struktūrines problemas darbo rinkoje, Estijai rekomenduojama:

     2.       įgyvendinti politiką, kurioje ypatingas dėmesys būtų skiriamas ilgalaikių bedarbių
              reintegracijai, ypač regionuose, kurie sunkiausiai pergyveno ekonomikos pertvarkymus,
              skatinant profesinį bei tęsinį mokymą ir sukuriant efektyvią institucinę struktūrą darbo vietų
              kūrimui remti (BG 4, 6 ir 8);

     3.       skatinti socialinius partnerius užtikrinti, kad darbo užmokesčio augimas, įskaitant
              minimalaus darbo užmokesčio teisės aktų pakeitimą, netrukdytų užimtumo augimui; taip pat
              būtina išsaugoti darbo rinkos atsigavimą (BG 3 ir 5).

     Siekiant gerinti produktyvumo augimo sąlygas, Estijai rekomenduojama:

     4.       gerinti švietimo sistemos bei profesinio mokymo kokybę, siekiant mažinti neatitikimą darbo
              rinkoje (BG 13);

     5.       įgyvendinti 2001 m. patvirtintą mokslo tiriamosios veiklos strategiją, ypač skatinti stipresnį
              verslo sektoriaus įsitraukimą į mokslo tiriamosios veiklos finansavimą (BG 13).

     Siekiant kurti efektyvią konkurenciją tinklo infrastruktūros sektoriuose:

     6.       imtis elektros rinkos liberalizavimo, stiprinti priežiūros tarnybos nepriklausomybę ir
              užtikrinti efektyvią konkurenciją telekomunikacijų sektoriuje (BG 9).

LT                                                      23                                                        LT
 ---pagebreak---      19.      Vengrija

     Po gan didelio 3,5 procento realaus BVP prieaugio 2002 m. realus BVP augimas 2003 m. sulėtėjo ir
     buvo mažesnis nei 3 procentai. Nors nedarbas yra vienas mažiausių tarp stojančiųjų šalių, dalyvavimo
     lygis yra labai žemas, lyginant su ES vidurkiu. Dėl rimtų struktūrinių trūkumų darbo rinkoje – riboto
     regioninio mobilumo, įgūdžių neatitikimo ir išmokų sistemoms būdingų stabdančių veiksnių – sunku
     tikėtis tolesnio užimtumo augimo. Norint pasiekti aukštą tvarios konvergencijos lygį, būtina atkurti ir
     išlaikyti aukšto lygio tvarų konkurencingumą. Todėl siekiant užtikrinti subalansuotą vidutinio
     laikotarpio augimą, itin svarbu grįžti prie subalansuoto realaus darbo užmokesčio augimo ir kurti
     labiau investicijas skatinančią aplinką.

     Po to, kai 2002 m. buvo užfiksuotas didelis – 9,3 procento BVP – fiskalinis deficitas, 2003 m.
     fiskalinė politika vėl tapo griežtesnė. Tačiau biudžeto deficitas vis tiek siekė 5,9 procento BVP. Taip iš
     dalies yra dėl to, kad per pastaruosius dvejus metus dėl gerokai viršyto planuoto fiskalinio deficito
     einamosios sąskaitos deficitas, skatinamas vartojimo, išaugo iki daugiau kaip 5,5 procento BVP. Dėl
     šios priežasties, taip pat dėl kitų makroekonominės politikos priemonių paketo problemų (didelio
     realaus darbo užmokesčio augimo ir labai didelių palūkanų normų) ir dėl didelio valiutų kurso
     nestabilumo buvo prarastas bendras finansų rinkų pasitikėjimas ir sumažėjo bendras
     konkurencingumas.

     Įgyvendindama savo politiką, Vengrija turėtų siekti aukšto tvarios konvergencijos lygio, ypač
     viešųjų finansų konsolidavimo srityje. Vengrija įgyvendino keletą struktūrinių reformų ir
     gerokai pažengė besivydama ES. Tačiau esama sričių, kurios kelia papildomų iššūkių šaliai.
     Vengrija turėtų imtis priemonių, kad švietimo sistema taptų efektyvesnė, o siekiant didesnio
     produktyvumo būtina skatinti mokslo tiriamąją veiklą. Būtina toliau didinti konkurenciją
     tinklo infrastruktūros sektoriuose ir stiprinti priežiūros tarnybų nepriklausomumą.
     Atsižvelgiant į tai, Vengrijai kyla penki svarbiausi iššūkiai:

     • toliau subalansuotai mažinti valdžios sektoriaus biudžeto deficitą;

     • didinti užimtumo lygį ir spręsti struktūrines darbo rinkos problemas;

     • didinti konkurencingumą išlaidų srityje, įgyvendinant politiką, kuri skatintų nuosaikesnį darbo
       užmokesčio augimą;

     • gerinti produktyvumo augimo sąlygas;

     • plėtoti efektyvią konkurenciją tinklo infrastruktūros sektoriuose.

LT                                                      24                                                        LT
 ---pagebreak---      Toliau subalansuotai mažinti valdžios sektoriaus biudžeto deficitą

     Po to, kai 2002 m. buvo užfiksuotas didelis – 9,3 procento BVP – fiskalinis deficitas, 2003 m.
     fiskalinė politika vėl tapo griežtesnė. Tačiau biudžeto deficitas vis tiek siekė 5,9 procento BVP. Nors
     2004 m. planuojamas tolesnis deficito mažėjimas, startinė pozicija, siekiant planuoto 2004 m. deficito,
     atrodo gan nepalanki. Nors pradžioje buvo siekiama atlikti visapusišką viešųjų finansų reformą,
     svarstant 2004 m. biudžetą apskritai nebuvo sprendžiami klausimai, susiję su daugeliu išlaidų
     straipsnių. Atrodo, kad jiems neskiriama dėmesio ir konsolidavimo planuose, o santaupas planuojama
     užtikrinti daugiausia mažinant einamąsias ir veiklos išlaidas. Ankstesnė ekspansinė fiskalinė nuostata
     ir didelis realaus darbo užmokesčio augimas paskatino didelę vidaus paklausą ir prisidėjo prie to, kad
     skatinamas vartojimo einamosios sąskaitos deficitas išaugo iki daugiau kaip 5,5 procento BVP.
     Siekiant pagerinti einamąją sąskaitą, gyvybiškai svarbu sumažinti aukštą viešojo sektoriaus
     skolinimosi lygį. Negalima tikėtis, kad namų ūkių santaupų pakaks privačių investicijų (įskaitant
     investicijų, susijusių su stojimu į ES) augimui finansuoti. Tai turėtų sukelti dar didesnį spaudimą
     einamajai sąskaitai. Todėl net norint išlaikyti dabartinį einamosios sąskaitos deficitą ir kartu
     įgyvendinti investicijas, reikės papildomai riboti biudžeto išlaidas. Norint grįžti prie subalansuotos
     politikos, Vengrijai būtina konsoliduoti viešuosius finansus.

     Didinti užimtumo lygį ir spręsti struktūrines darbo rinkos problemas

     Vengrijai būdingas vienas žemiausių nedarbo lygių tarp stojančiųjų šalių (5,8 procento 2003 m.).
     Tačiau tai yra susiję su inertiška darbo jėga ir žemu dalyvavimo lygiu (59,7 procento 15–64 amžiaus
     grupėje 2002 m.), lyginant su ES vidurkiu. Atitinkamai žemas nedarbo lygis neatspindi didelio žmonių
     atotrūkio nuo darbo rinkos ir aukšto neaktyvumo lygio, ypač darbinę veiklą baigiančių darbinio
     amžiaus gyventojų grupėje.

     Darbo rinkai taip pat būdingi struktūriniai trūkumai. Regionų skirtumai daugiausia pasireiškia kaip
     didėjanti urbanizacija ir besiformuojanti rytų-vakarų ašis, kadangi rytinei šalies daliai būdinga mažiau
     išplėtota infrastruktūra ir didelis nedarbas. Vidaus mobilumas pagal tarptautinius standartus yra mažas,
     pagrindinės kliūtys – būstas ir transportas. Be to, didelis skaičius nedirbančiųjų yra jauni suaugę
     žmonės (jaunimo nedarbo lygis yra 11,4 procento).

     Didinti konkurencingumą išlaidų srityje įgyvendinant politiką, kuri skatintų nuosaikesnį
     darbo užmokesčio augimą

     Vengrijos konkurencingumas išlaidų srityje 2000–2002 m. pastebimai blogėjo, nors nuo 2003 m.
     pradžios padėtis šiek tiek pagerėjo. Sumažėjusį konkurencingumą išlaidų srityje iš dalies lėmė spartus
     darbo užmokesčio augimas. Realaus darbo užmokesčio augimas viršijo produktyvumo augimą
     praėjusius trejus metus; tokią padėtį pirmiausiai lėmė minimalaus darbo užmokesčio augimas ir
     augimas viešajame sektoriuje, taip pat tai, kad verslo sektorius vėlavo prisitaikyti prie naujų žemos
     infliacijos sąlygų. Nors metų pabaigoje darbo užmokesčio augimas sulėtėjo, realus darbo užmokestis
     2003 m. vis dar augo 9,2 procento (7,3 procento verslo sektoriuje ir 12,7 procento viešajame
     sektoriuje). Dėl to sumažėjo išlaidų konkurencingumas, ėmė mažėti ir užimtumas kai kuriuose aukštos
     kvalifikacijos nereikalaujančiuose darbo rinkos segmentuose. Nors šis procesas prisidėjo prie to, kad
     pramonės gamybos struktūroje padidėjo aukštesnės kvalifikacijos darbo jėgos dalis, išaugus vieneto
     darbo sąnaudoms, sumažėjo bendras šalies konkurencingumas ne tik darbui imliose veiklos srityse.

     Gerinti produktyvumo augimo sąlygas

     Produktyvumo augimas nuo 2000 m. mažėja, nors ir išlieka šiek tiek didesnis už naujųjų valstybių
     narių vidurkį. 2000 m. darbo produktyvumas augo 4,2 procento, tačiau 2003 m. jis sumažėjo iki
     2,4 procento. Lėtesnį produktyvumo augimą lemia gan žemas mokslo tiriamosios veiklos lygis
     (0,95 procento BVP 2001 m.), neefektyvi švietimo sistema ir nestabili verslo aplinka.

LT                                                     25                                                       LT
 ---pagebreak---      Nors buvo imtasi tam tikrų priemonių siekiant gerinti švietimo sistemos lankstumą, kad būtų geriau
     prisitaikyta prie besikeičiančių darbo rinkos poreikių, darbo rinkoje vis dar trūksta vidutinės ir aukštos
     kvalifikacijos darbuotojų. Doktorantų skaičius auga, tačiau daugelis jų nutraukia studijas prieš
     gaudami laipsnį. Pastaraisiais metais mažėjo visų aukštojo mokslo absolventų mokslo ir technologijos
     srityje skaičius tūkstančiui gyventojų (20–29 m. amžiaus): 2001 m. jis buvo 3,7, o tai yra vienas
     mažiausių rodiklių ES. Kalbant apie mokslo tiriamąją veiklą, gali teigti, kad atsiliekama taikomųjų
     tyrimų srityje. Tai iš dalies lemia mažos verslo įmonių išlaidos mokslo tiriamajai veiklai ir menkas
     bendrovių bei tyrimų institutų bendradarbiavimas. Valstybės išlaidos mokslo tiriamajai veiklai taip pat
     yra gan mažos ne tik kaip BVP dalis, bet ir kaip visų valstybės išlaidų dalis (2001 m. lėšos, kurias
     valstybės skyrė mokslo tiriamajai veiklai, sudarė 0,9 procento visų valdžios sektoriaus išlaidų). Kitas
     veiksnys, galintis neigiamai paveikti produktyvumo augimą, yra nuolat besikeičianti politikos aplinka.
     Praėjusiame dešimtmetyje reglamentavimas ir vyriausybės strategijos buvo dažnai keičiamos, dėl to
     politikos kryptis buvo vis mažiau nuspėjama, mažėjo pasitikėjimas valdžia ir kilo ilgalaikio planavimo
     sunkumų.

     Plėtoti efektyvią konkurenciją tinklo infrastruktūros sektoriuose

     Nors daugelyje tinklo infrastruktūros sektorių liberalizavimas prasidėjo, efektyvi konkurencija šiuose
     sektoriuose vis dar ribota. Viena iš labiausiai liberalizuotų sričių yra telekomunikacijų sektorius.
     Tačiau net šiame sektoriuje konkurencija yra ribota dėl to, kad fiksuoto ryšio rinkoje vyraujančią
     poziciją užima buvusi valstybinė įmonė, o mobiliojo ryšio rinkoje susidarė pusiau dvivalda. Elektros ir
     dujų rinkos buvo atvertos dideliems klientams. Tačiau ilgalaikės pirkimo sutartys bei menki tinklo
     sujungimo pajėgumai ir toliau kelia kliūčių konkurencijai elektros energijos srityje. Galiausiai tam
     tikruose sektoriuose valstybė išsaugojo galimybę įsikišti į tinklo priežiūros tarnybų veiklą. Taip yra
     elektros energijos ir dujų rinkose, kur vyriausybė turi galimybę daryti įtaką kainoms.

     Vengrijai skirtos rekomendacijos

     Norint tinkamai priimti anksčiau išvardytus iššūkius, būtinos plačios struktūrinės reformos, nurodytos
     Bendrųjų ekonominės politikos gairių I dalyje pateiktose bendrosiose gairėse (BG).

     Siekiant toliau mažinti valdžios sektoriaus biudžeto deficitą, Vengrijai rekomenduojama:

     7.       ilgalaikėje perspektyvoje patikimai ir subalansuotai mažinti valdžios sektoriaus biudžeto
              deficitą, atsižvelgiant į sprendimus, kuriuos Taryba priims vykdydama biudžeto priežiūrą
              (BG 1).

     Siekiant didinti užimtumą ir spręsti struktūrines darbo rinkos problemas, Vengrijai rekomenduojama:

     8.       stiprinti darbo pasiūlą, šalinant kliūtis regioniniam mobilumui, ir tam tikslu imtis priemonių
              būsto bei transporto politikos srityje, taip pat skatinant asmenis iš socialiai remtinų grupių
              (tautinės mažumos, neįgalieji ir benamiai) ateiti (sugrįžti) į darbo rinką (BG 7 ir 8);

     9.       užtikrinti, kad mokesčių ir išmokų sistemos skatintų užimtumą ir didintų paskatas ateiti į
              darbo rinką arba likti joje (paskatų dirbti principas); būtina mažinti didelę darbo jėgai
              tenkančią mokesčių naštą (BG 4).

     Siekiant stiprinti išlaidų konkurencingumą, tam tikslui įgyvendinant politiką, kuri skatintų ir
     nuosaikesnį darbo užmokesčio augimą, Vengrijai rekomenduojama:

     10.      skatinti darbo užmokesčio nustatymo reformą, kuri leistų užtikrinti, kad darbo užmokestis
              geriau atspindėtų produktyvumą. Skatinti daugiamečius susitarimus dėl darbo užmokesčio su
              socialiniais partneriais, siekiant suderinti realaus darbo užmokesčio pokyčius su
              produktyvumo augimu (BG 5).

LT                                                      26                                                        LT
 ---pagebreak---      Siekiant gerinti produktyvumo augimo sąlygas, Vengrijai rekomenduojama:

     11.      skatinti aktyvesnį privataus sektoriaus dalyvavimą mokslo tiriamosios veiklos ir naujovių
              diegimo srityje, stiprinti verslo ir tyrimų institucijų ryšius, užtikrinti pakankamus išteklius
              siekiant gerinti tyrimų kokybę ir remti žinių perdavimą per TUI (BG 13);

     12.      gerinti švietimo sistemos efektyvumą, didinti jos lankstumą, siekiant geriau prisitaikyti prie
              įgūdžių poreikių rinkoje, ir užtikrinti reikiamus išteklius profesiniam mokymui ir švietimui
              (BG 13);

     13.      užtikrinti teisės aktų ir vyriausybės politikos stabilumą, siekiant sukurti verslumui
              palankesnę verslo aplinką (BG 11).

     Siekiant plėtoti efektyvią konkurenciją tinklo infrastruktūros sektoriuose, Vengrijai rekomenduojama:

     14.      tęsti tinklo infrastruktūros sektorių liberalizavimą, didinti konkurencijos efektyvumą ir tinklo
              priežiūros tarnybų nepriklausomybę (BG 9).

LT                                                     27                                                        LT
 ---pagebreak---      20.      Latvija

     Pastaraisiais metais, nepaisant silpnos išorinės aplinkos, Latvijai būdingi stiprūs ekonominiai rodikliai.
     Tikimasi, kad BVP augimas vidutinės trukmės laikotarpiu išliks 5–6 procentai. Augimą lemia
     pastaruoju metu ypač gausus privatus vartojimas ir bendras pagrindinio kapitalo formavimas.
     Nepaisant didelio privataus vartojimo augimo, infliacija išliko nedidelė. Išorinė prekyba gerokai
     išaugo ir, kadangi importo tempai yra didesni už eksporto tempus, einamosios sąskaitos
     deficitas 2003 m. išaugo iki 9,3 procento ir vidutinėje perspektyvoje turėtų išlikti toks pat aukštas.
     Pastaraisiais metais Latvija padarė didelę pažangą įgyvendindama struktūrines reformas, tačiau jai vis
     dar kyla tam tikrų iššūkių, kurių neišsprendus gali būti sunku išsaugoti spartų augimą.

     Nedarbo lygis po truputį mažėjo, tačiau įvairiuose regionuose yra labai skirtingas. Sklandų darbo
     rinkos veikimą stabdo tokios struktūrinės problemos, kaip reikalavimų neatitinkančios švietimo ir
     mokymo sistemos, įgūdžių neatitikimas ir mažas geografinis mobilumas. Konkurenciją Latvijos
     produktų rinkose paskatino daugumos valstybinių įmonių privatizacija, o valstybės pagalbos lygis
     išlieka žemesnis už ES vidurkį. Keletas likusių konkurencijos problemų yra daugiausia susijusios su
     tinklo infrastruktūros sektoriais. Nors Latvija turi naudos dėl žemų darbo išlaidų ir mokesčių, žemas
     darbo produktyvumo lygis išlieka didelė problema.

     Biudžeto deficito mažėjimo tendencija nutrūko 2002 m., kai deficitas išaugo iki 3 procentų BVP,
     lyginant su 1,6 procento BVP 2001 m. 2003 m. geresnės nei planuota mokestinės pajamos ir atidi
     vyriausybės vykdoma išlaidų kontrolė leido sumažinti biudžeto deficitą iki 1,8 procento BVP, o 2004
     m. deficitas turėtų sudaryti 2 procentus BVP. Tačiau Latvijos fiskalinė padėtis priklauso nuo to, kiek ji
     įsipareigos užtikrinti biudžeto drausmę; todėl galima teigti, kad Latvijos fiskalinei politikai būdingas
     cikliška nuostata. Antra vertus, valdžios sektoriaus skola lieka maža ir sudaro 15,6 procento BVP.

     Įgyvendindama savo politiką, Latvija turėtų siekti aukšto tvarios konvergencijos lygio, ypač viešųjų
     finansų srityje. Be viešųjų finansų konsolidavimo ir sprendimų, kuriais siekiama geriau panaudoti
     Latvijos žmogiškuosius išteklius, būtina imtis politikos priemonių, siekiant užtikrinti stiprų augimą ir
     vidutinėje bei ilgalaikėje perspektyvoje. Tam tikslui ypač būtina stiprinti ir įvairinti augimo bei
     užimtumo bazę ir gerinti verslo klimatą. Be to, Latvijai būtina didinti produktyvumo lygį ir pasirengti
     perėjimui prie žinių ekonomikos. Atsižvelgiant į tai, Latvijai kyla tokie keturi pagrindiniai iššūkiai:

LT                                                      28                                                        LT
 ---pagebreak---      • pasitelkiant tinkamą fiskalinę politiką, spręsti didelio einamosios sąskaitos deficito problemą;

     • gerinti produktyvumo augimo sąlygas;

     • spręsti struktūrines darbo rinkos problemas;

     • plėtoti efektyvią konkurenciją tinklo infrastruktūros sektoriuose.

     Pasitelkiant tinkamą fiskalinę politiką, spręsti didelio einamosios sąskaitos deficito
     problemą

     Latvijos importo prekių paklausa išliko stipresnė nei Latvijos prekių išorinė paklausa, todėl
     einamosios sąskaitos deficitas 2003 m. išaugo iki 9,3 procento BVP. Nepaisant pasaulinio nuosmukio,
     eksporto augimas 2002 ir 2003 m. buvo labai stiprus, tačiau importas auga dar greičiau nei eksportas.
     Manoma, kad per ateinančius kelerius metus prekybos balansas dar pablogės dėl stipraus ir vis
     augančio investicijų poreikio, susijusio augančia ir persitvarkančia ekonomika. Dėl to einamosios
     sąskaitos deficitas augs. Nors eksporto kainos 2003 m. augo greičiau nei importo, pastaraisiais metais
     prekybos sąlygos nėra labai palankios, o tai skatina neapibrėžtumą, susijusį su galimu spaudimu
     einamajai sąskaitai.

     Nepaisant spartaus Latvijos ūkio augimo, kuklus fiskalinis konsolidavimas 2002 m. nutrūko dėl
     fiskalinių problemų. Atitinkamai biudžeto deficitas išaugo iki 3 procentų BVP. Nors Latvijos valdžia
     išlaikė įsipareigojimą subalansuoti biudžetą vidutinėje perspektyvoje, dėl dabartinės cikliškos
     fiskalinės nuostatos ir ribotų vyriausybės galimybių didinti įplaukas iš mokesčių spartaus ekonomikos
     augimo sąlygomis Latvijai gali būti sudėtinga tenkinti išlaidų poreikius, susijusius su stojimu į ES ir
     NATO. Tikėtina, kad toks spaudimas didinti išlaidas taip pat apsunkins einamosios sąskaitos deficito
     padėtį. Atsižvelgiant į silpną išorinę paklausą, taip pat į jau ir taip didelę vidaus paklausą, rūpestį kelia
     spartus išlaidų augimas 2002 m. pabaigoje, stiprus kreditavimo augimas, gerokai sumažinti mokesčiai
     2003 m. pradžioje ir toliau švelninama fiskalinė politika. Pagrindinis ekonominės politikos iššūkis –
     išvengti cikliško fiskalinio stimuliavimo, dėl kurio gali „perkaisti“ vidaus paklausa ir pablogėti
     einamosios sąskaitos deficito padėtis.

     Gerinti produktyvumo augimo sąlygas

     Darbo produktyvumas Latvijoje yra mažiausias ES (mažiau nei 40 procentų penkiolikos ES valstybių
     narių vidurkio). Lyginant su ES vidurkiu, 1995–2003 m. jis išaugo, tačiau pastaraisiais metais augimo
     tempai sulėtėjo. Latvijos produktyvumo rodiklius lemia keletas veiksnių. Pirma, nors reformos buvo
     pradėtos, švietimo sistema vis dar susiduria su efektyvumo, turinio ir partnerysčių problemomis, o
     aukštojo mokslo ir pramonės ryšiai vis dar nepakankamai išplėtoti. Antra, mokslo tiriamoji veikla –
     ypač verslo dalis šioje veikloje – atrodo ribota ir dėl finansavimo trūkumo, ir dėl to, kad daugumai
     Latvijos bendrovių trūksta pajėgumų vykdyti tyrimų veiklą. Produktyvumo augimą taip pat stabdo
     žemas verslo veiklos lygis, kadangi bendrovėms kyla didelių vietos reglamentavimo, finansavimo ir
     vos besiformuojančios verslo kultūros problemų. Nepaisant aukšto verslo investicijų lygio,
     produktyvumo lygį riboja menkas kapitalo didėjimas ir vis dar gan žemas fizinės infrastruktūros lygis.
     Visi šie veiksniai padeda suprasti, kodėl Latvija ir toliau specializuojasi gan tradiciniuose sektoriuose
     ir su tranzitu susijusioje veikloje, kuriai nebūdinga didesnė pridėtinė vertė.

     Spręsti struktūrines darbo rinkos problemas

     Latvijos darbo rinkai būdinga keletas struktūrinių trūkumų, iš kurių svarbiausi yra dideli nedarbo
     skirtumai regionuose ir didelė ilgalaikių bedarbių dalis bei jaunimo nedarbas. 2002 m. dalyvavimo
     lygis pasiekė 68,8 procentus, o užimtumo lygis buvo 60,5 procento. Nedarbo lygis 2002 m. pabaigoje
     sudarė 12,1 procento, o 2003 m. sumažėjo.

LT                                                        29                                                         LT
 ---pagebreak---      Sklandų darbo rinkos funkcionavimą stabdo keletas struktūrinių problemų. Pirma, nepakankamą
     žmogiškųjų išteklių panaudojimą lemia silpnas verslo klimatas. Latvijoje fiksuojamas žemiausias
     veiklą pradedančių verslo įmonių lygis ES, todėl būtina lengvinti verslumo sąlygas ir plėtoti mažas bei
     vidutinio dydžio įmones tokiu būdu didinant užimtumo bazę. Antra, pajamų mokesčio našta Latvijoje
     yra didelė, dėl to atsiranda veiksnių, neskatinančių dirbti oficialioje ekonomikoje. Be to, atsižvelgiant į
     mažą darbo užmokestį, net nedidelės socialinės išmokos mažina paskatas dirbti ar grįžti į darbą ir todėl
     stabdo dalyvavimą darbo rinkoje. Trečia, aukštas nedarbo lygis tam tikra prasme atspindi įgūdžių
     neatitikimus tarp darbo pasiūlos ir paklausos. Be to, švietimo sistema nepatenkina lankstesnių ir
     šiuolaikiškesnių mokymo formų paklausos. Latvijos valdžia neseniai pasiūlė įgyvendinti visapusišką
     švietimo sistemos reformą, siekdama ją geriau pritaikyti prie rinkos ekonomikos poreikių, tačiau
     reformos įgyvendinimas gali būti brangus ir ilgas procesas. Galiausiai užimtumo ir nedarbo skirtumai
     regionuose taip pat lemia mažą geografinį mobilumą, kurį būtų galima padidinti gerinant transporto
     infrastruktūrą.

     Plėtoti efektyvią konkurenciją tinklo infrastruktūros sektoriuose

     Tinklo infrastruktūros sektorių liberalizavimas pradėtas gan neseniai: balso telekomunikacijos
     sektorius visiškai liberalizuotas 2003 m., o kituose tinklo infrastruktūros sektoriuose vykdomas
     liberalizavimas atitinka ES teisės aktus. Visuose tinklo infrastruktūros sektoriuose vis dar vyrauja
     buvę valstybiniai monopolininkai (kai kurie iš jų yra laipsniškai privatizuojami), susiduriantys su
     mažai efektyvia konkurencija ir besinaudojantys tuo, kad klientai neturi realios galimybės pasirinkti
     tiekėją. Nepakankamai efektyvią konkurenciją lemia kelios priežastys. Kai kuriais atvejais techninės ir
     praktinės kliūtys trukdo plėtoti konkurenciją, pvz., telekomunikacijų sektoriuje, kur vėluoja vietinės
     linijos atsiejimas, operatoriaus pasirinkimas ir numerio perkeliamumas. Kai kuriais kitais atvejais nėra
     reikiamai parengta teisinė bazė, pavyzdžiui, energetikos sektoriuje. Vienas papildomas mažai
     efektyvios konkurencijos šaltinis yra menkas tinklų sujungimas. Latvijos susisiekimas traukiniais su
     Baltijos kaimynėmis ir kitomis Europos šalimis nėra pakankamai geras. Dujų sektoriuje Latvijos
     rinkoje vyrauja vos keli importuotojai ir šalis de facto yra priklausoma nuo Rusijos dujų tiekimo.
     Galiausiai Baltijos šalių ir kitų valstybių narių elektros tinklai galbūt nepakankamai sujungti, kad būtų
     galima patekinti ilgalaikę elektros paklausą.

     Latvijai skirtos rekomendacijos

     Norint tinkamai priimti pirmiau išvardytus iššūkius, būtinos plačios struktūrinės reformos, nurodytos
     Bendrųjų ekonominės politikos gairių I dalyje pateiktose bendrosiose gairėse (BG).

     Siekiant spręsti didelio einamosios sąskaitos deficito problemą, tam tikslui pasitelkiant ir tinkamą
     fiskalinę politiką, Latvijai rekomenduojama:

     15.       ilgalaikėje perspektyvoje patikimai ir subalansuotai mažinti valdžios sektoriaus biudžeto
               deficitą, atsižvelgiant į sprendimus, kuriuos Taryba priims vykdydama biudžeto priežiūrą
               (BG 1 ir 2).

     Siekiant gerinti produktyvumo augimo sąlygas, Latvijai rekomenduojama:

     16.       didinti švietimo ir mokymo sistemų efektyvumą, kokybę ir prieinamumą, taip pat jų
               reagavimą į darbo rinkos poreikius (BG 13 ir 14);

     17.       skatinti mokslo tiriamąją veiklą ir naujovių diegimą, ypač verslo sektoriuje (BG 13 ir 14);

     18.       skatinti verslo kultūrą (BG 11).

     Siekiant spręsti struktūrines darbo rinkos problemas, Latvijai rekomenduojama:

LT                                                       30                                                        LT
 ---pagebreak---      19.      pertvarkyti mokesčių ir išmokų sistemą, siekiant užtikrinti, kad darbas būtų geriau
              apmokamas, ypač didinant socialinių išlaidų efektyvumą (BG 4);

     20.      didinti darbo pasiūlą ir tam tikslui įgyvendinti priemones, kurios padėtų pritaikyti darbo
              jėgos kvalifikaciją prie darbo rinkos poreikių, bei skatinti darbo jėgos mobilumą, ypač
              gerinant transporto infrastruktūrą (BG 7 ir 13).

     Siekiant plėtoti efektyvią konkurenciją tinklo infrastruktūros sektoriuose, Latvijai rekomenduojama:

     21.      imtis teisinių priemonių, siekiant stiprinti efektyvią konkurenciją tinklo infrastruktūros
              sektoriuose, ir stiprinti priežiūros tarnybos vaidmenį (BG 9);

     22.      plėsti sujungimą su kitais Europos tinklais (BG 9).

LT                                                     31                                                   LT
 ---pagebreak---      21.      Lietuva

     Nepaisant nepalankios aplinkos, per pastaruosius dvejus metus Lietuvos makroekonominiai
     rezultatai išliko ypač geri. Realus BVP sparčiai didėjo, išaugdamas iki 8,9 proc. 2003 metais.
     Visų pirma, tą sąlygojo didelės investicijos ir privatus vartojimas, nors eksportas ir toliau
     augo vangiai. Kainų lygis sumažėjo, nes išlieka didelis pasitikėjimas litu, ir labai auga
     našumas, mažindamas darbo užmokesčio infliaciją. 2003 m. kainų lygis (apskaičiuotas pagal
     suderintą vartotojų kainų indeksą (SVKI)) sumažėjo iki 1,1 proc. Stiprus ūkio augimas
     teigiamai paveikė darbo rinką, nors didelis nedarbas tebelieka pagrindiniu Lietuvos
     ekonomikos trūkumu.

     2000 m. prasidėjusi bendro valstybės biudžeto deficito mažėjimo tendencija pasikeitė 2003
     m., šiek tiek išaugus deficitui – nuo 1,4 proc. (2002 m.) iki 1,7 procentų. Patvirtintame 2004
     m. biudžete itin padidėjo einamosios ir kapitalinės išlaidos, iš dalies siejamos su stojimo į ES
     išlaidomis, o tai, kaip manoma, sąlygos tolesnį deficito augimą. Tikimasi, kad biudžeto
     konsolidavimas vėl bus atnaujintas 2005 metais. Nedidelis biudžeto deficitas praėjusiais
     metais sąlygojo pastovų einamosios sąskaitos deficitą, kuris didele dalimi buvo finansuojamas
     iš tiesioginių užsienio investicijų (TUI). Valiutų valdybos modelis pasiteisino kaip sėkmingas
     realus pinigų politikos ramstis, padėjęs išlaikyti makroekonominį stabilumą ir istoriškai mažą
     infliacijos lygį. Sustiprėjęs makroekonominis stabilumas per praėjusius kelerius metus leido
     sumažinti palūkanų normas – tai turėjo teigiamos įtakos akivaizdžiam kreditų, o vėliau ir
     investicijų bei vartojimo padidėjimui.

     Lietuvoje vykdomų politikų tikslas – pasiekti aukštą tvarios konvergencijos lygį. Tačiau
     susirūpinimą kelia darbo rinka. Didelio nedarbo lygio mažinimui ir tolesniam viešųjų finansų
     konsolidavimui labai svarbu stiprinti makroekonominį stabilumą vidutinės trukmės
     laikotarpiu. Siekiant sparčios ir tvarios konvergencijos su ES ekonomikomis, bus itin svarbu
     išsaugoti Lietuvos konkurencingumą. Norint išlaikyti dabartinę našumo augimo tendenciją,
     reikalingą didelio Lietuvos ir vidutinio ES našumo atotrūkio išlyginimui, prireiks tolesnių
     struktūrinių pokyčių. Tam reikia dabartinę švietimo sistemą pritaikyti prie darbo rinkos
     poreikių bei plėtojamų mokslinių tyrimų ir taikomosios veiklos, o taip pat inovacijų, t.y.
     sudaryti sąlygas būtinai pažangai pereinant į žinių visuomenę. Atsižvelgiant į tai, Lietuvos
     laukia keturi pagrindiniai iššūkiai:

     • spręsti struktūrines darbo rinkos problemas,

     • išlaikyti nedidelį bendrą valstybės biudžeto deficitą,

     • gerinti našumo didinimo sąlygas,

     • plėtoti veiksmingą konkurenciją ryšių tinklų ir transporto šakose.

LT                                                 32                                                   LT
 ---pagebreak---      Spręsti struktūrines darbo rinkos problemas

     Nors per pastaruosius dvejus metus padėtis darbo rinkoje akivaizdžiai pagerėjo, nedarbo lygis
     išliko aukštas (12,7 proc. 2003 m.), o pagrindiniai struktūriniai trūkumai nepašalinti.
     Regioniniai skirtumai – akivaizdūs ir dideli, o keliuose regionuose nedarbo lygis siekia net 20
     procentų. Jaunimo nedarbo lygis 2002 m. išliko aukštas (23 proc.), tuo tarpu ilgalaikis
     nedarbas siekė 7 procentus. Žemo produktyvumo žemės ūkio sektoriuje užimtumas sudaro
     apytiksliai 17 proc., ir panašu, kad darbo šiame sektoriuje labai sumažės, o tai reiškia, kad per
     ateinančius metus labai išaugs nedarbas.

     Pagrindinius struktūrinius darbo rinkos trūkumus sąlygoja ribotas darbo jėgos profesinis ir
     geografinis mobilumas, įgūdžių pasiūlos ir paklausos neatitikimas bei švietimo sistemos
     spragos. Nors aukštąjį išsilavinimą turinčių asmenų yra nemažai, Lietuvos darbo jėgos
     profesinė kvalifikacija – šiuo metu nepaklausių sričių įgūdžiai. Ima trūkti informacinių
     technologijų, vadybos ir tam tikrų inžinerijos kategorijų darbo jėgos. Švietimo institucijų ir
     verslo ryšių stiprinimas priartintų profesinį mokymą ir tretinio švietimo sistemą prie
     dabartinių poreikių. Mokymasis visą gyvenimą smuko į vieną žemiausių lygių stojančiose
     šalyse, tuo tarpu būtent toks mokymasis labiausiai įtakoja didesnį darbo jėgos gebėjimą
     prisitaikyti prie ateities poreikių. Tolesnės pastangos didinti profesinio mokymo kokybę ir
     galimybes, ypač mažiausiai išsivysčiusiuose regionuose, atneš naudos. Tarp bedarbių yra
     labai daug žemos kvalifikacijos darbuotojų, todėl reikia atkreipti ypatingą dėmesį į tokių
     kategorijų darbuotojų mokymą. Pagerinus švietimo infrastruktūrą, ypač neturtingesniuose
     regionuose, būtų sukurtos geresnės sąlygos investicijoms pritraukti bei padidinti darbo jėgos
     gebėjimus ir norą siekti pažangos. Toliau gerinant verslo aplinką, bus kuriamos darbo vietos
     ir rasta atsvara darbo jėgos pertekliui, atsiradusiam restruktūrizavus pramonę ir žemės ūkį.
     Reikėtų racionalizuoti bedarbių pašalpų sistemą, nes bedarbio pašalpos dydis nepriklauso nuo
     buvusio atlyginimo dydžio, teisės aktuose nėra aiškiai apibrėžtas draudimas, o draudimo nuo
     nedarbo sistemos įmokų ir išmokų sistema nėra aiški.

     Išlaikyti nedidelį bendrą valstybės biudžeto deficitą

     Valdžios institucijos laikosi savo biudžeto konsolidavimo planų. Todėl bendras valstybės
     biudžeto deficitas sumažėjo nuo 5,7 proc. BVP 1999 m. iki 1,4 proc. 2002 metais. Tačiau
     deficito mažėjimo tendencija pasikeitė – jis šiek tiek išaugo (iki 1,7 proc. 2003 m.).
     Atsižvelgiant į didesnį nei tikėtasi pajamų surinkimą per pirmąjį 2003 m. pusmetį,
     vyriausybė, 2003 m. birželį koreguodama biudžetą, nusprendė patvirtinti papildomas išlaidas.
     Patvirtinus pakeitimus, labai padidėjo einamosios išlaidos, kurios neleido 2003 m. toliau
     mažinti deficitą, labiausiai dėl kompensacijų už prarastus rublinius indėlius8 (apie 0,4 proc.
     BVP) ir žemės ūkio subsidijų (0,2 proc. BVP). 2004 m. biudžete toliau numatoma didinti
     deficitą, kurį daugiausiai sąlygoja viešųjų investicijų pakilimas ir didesnės išlaidos, siejamos
     su socialinės apsaugos sistema ir viešojo sektoriaus darbo užmokesčiu bei didelėmis pensijų
     reformos pereinamojo laikotarpio išlaidomis. Didelis investicijų poreikis ir dideli biudžeto
     įsipareigojimai bei nenumatytos išlaidos sukelia atitinkamą spaudimą, kuris parodo viešųjų
     finansų konsolidavimo riziką vidutinės trukmės laikotarpiu.

     8
            Pirmaisiais pereinamojo laikotarpio metais vyriausybė įsipareigojo piliečiams kompensuoti prarastus
            rublinius indėlius ir atkurti nuosavybės teises arba išmokėti pinigines kompensacijas už sovietų laikais
            konfiskuotą nekilnojamąjį turtą.

LT                                                        33                                                           LT
 ---pagebreak---      Nepaisant pastangų patobulinti mokesčių sistemą, ji vis dar tobulintina, ypač mokesčių
     surinkimo efektyvumas. Valstybės pajamos, išreikštos BVP procentu, sumažėjo nuo 38,1
     proc. 1998 m. iki 33,8 proc. 2002 m., tuo tarpu išlaidos didele dalimi išliko nepakitusios.
     Papildomos biudžeto išlaidos dažnai planuojamos per antrąjį metų pusmetį, o tai užkerta kelią
     spartesniam viešųjų finansų konsolidavimui. Procikliška pozicija biudžeto politikoje šiek tiek
     rizikinga, nes didėja papildomos išlaidos. Nors nedidelis biudžeto deficitas per pastaruosius
     metus padėjo sumažinti einamosios sąskaitos deficitą, įgyvendinant biudžeto politiką, galbūt
     reikėtų mažinti privataus sektoriaus santaupų ir investicijų pusiausvyros pablogėjimo riziką.
     Prie to galėtų prisidėti dabartinis spartus kreditų augimas.

     Gerinti našumo didinimo sąlygas

     Po 1999 m. Rusijos krizės našumas Lietuvoje labai išaugo, bet našumo lygis vis dar labai
     mažas – 42 proc. penkiolikos ES valstybių vidurkio. Be to, atrodo, kad dabartinį didelį
     našumo augimą iš dalies lėmė vienalaikis geresnis esamų išteklių panaudojimas. 2002 m.
     BVP vienam gyventojui sudarė 39 proc. penkiolikos ES valstybių vidurkio, tad norint
     sumažinti pajamų atotrūkį nuo ES vidurkio, reikia didelio ir tvaraus našumo augimo. Tam
     trukdo švietimo sistemos trūkumai ir žemas mokslinių tyrimų ir taikomosios veiklos bei
     inovacijų lygis.

     Visų pirma, nepaisant didelių valstybės išlaidų švietimui ir didelio tretinio lygio institucijų
     absolventų skaičiaus, švietimo ir mokymo sistemose įgyti įgūdžiai ir toliau neatitinka verslo
     sektoriaus poreikių – tai buvo nurodyta kaip pirmasis iššūkis. Vyriausybė rengia programą,
     padėsiančią įgyvendinti švietimo strategiją iki 2012 m., bet reikės tolesnių pastangų pritaikant
     švietimo ir mokymo sistemas prie ateities poreikių plėtojantis ūkio struktūrai. Antra, didelė
     dabartinės ūkio struktūros dalis remiasi žemu technologiniu aktyvumu. Struktūriniams
     pokyčiams reikės aukštesnio lygio mokslinių tyrimų ir taikomosios veiklos, o taip pat
     didesnių inovacijų, kurios šiuo metu yra žemiausiame lygyje iš visų naujųjų valstybių narių.
     Jei bus išlaikytas aukštas TUI lygis, jis galės veikti kaip žinių perdavimo katalizatorius,
     padėdamas vykdyti spartesnius struktūrinius ūkio pokyčius, kurie sąlygoja didesnės pridėtinės
     vertės sektorių atsiradimą ir didesnį našumą. Tolesnė fizinės infrastruktūros raida padėtų
     išlaikyti didesnį našumo augimą. Anksčiau buvusios labai mažos IT išlaidos šiek tiek
     padidėjo, o nedidelis naudojimasis IT gali tapti kliūtimi našumui didinti.

     Plėtoti veiksmingą konkurenciją ryšių tinklų ir transporto šakose

     Nors daugelyje ryšių tinklų ir transporto šakų valstybės reguliavimas panaikintas, veiksminga
     konkurencija tebėra silpna, išskyrus mobiliąją telefoniją ir kelių transportą. 2003 m. sausį
     buvo visiškai liberalizuota fiksuoto ryšio telefonijos rinka, bet ji tebėra pagrindinė rinkos
     dalyvė. Nepanašu, kad telefoninio ryšio rinkos reguliuotojas turėtų reikalingų išteklių
     veiksmingai konkurencijai paremti. Dar nebaigti įgyvendinti ES teisės aktai, atveriantys
     geležinkelio rinką, o infrastruktūra menkai išplėtota, ypač susisiekimas su Lenkija.

     Energetikos rinkos atvėrimas davė tam tikros akivaizdžios naudos vartotojams, bet išlieka
     didelė tiekimo ir paskirstymo koncentracija. Stambiems klientams, suvartojantiems
     ketvirtadalį elektros energijos, elektros energijos rinka atsivėrė 2002 m. sausį. Numatoma ir
     toliau palaipsniui atsisakyti valstybės reguliavimo, o šiuo metu vyksta elektros energijos
     paskirstymo tinklų privatizacija. Pažymėtina, kad apie 80 proc. visos elektros energijos
     pagamina atominė elektrinė, o nesusijungus su kitų stojančiųjų šalių pajėgumais, neįmanoma
     integruotis į ES elektros energijos rinką. Be to, stambiems vartotojams (suvartojantiems 80

LT                                                 34                                                   LT
 ---pagebreak---      proc.) atsivėrė liberalizuota dujų rinka. Tačiau rinkoje veikia vos keletas nepriklausomų
     dalyvių; ji nesusijungta su Vakarų Europos dujų tinklais.

     Konkrečios rekomendacijos Lietuvai

     Minėtiems iššūkiams įveikti reikalingos plataus užmojo struktūrinės reformos, kaip nurodyta
     Plačių ekonominės politikos gairių I dalyje pateikiamose bendrosiose gairėse (BG).

     Siekdama išspręsti darbo rinkos struktūrines problemas, Lietuva turėtų:

     stiprinti regioninį mobilumą ir mažinti įgūdžių neatitikimą, tuo pačiu užtikrindama švietimo
     efektyvumą, perkvalifikavimo priemones ir kitas aktyvias darbo rinkos politikas (4, 7 ir 8
     BG);

            per mokesčių ir išmokų sistemą tobulinti bendrą paskatų sistemą (4 BG).

     Siekdama išlaikyti nedidelį bendrą valstybės biudžeto deficitą, Lietuva turėtų ypač:

             siekti mažinti biudžeto deficitą patikimomis ir tvariomis priemonėmis: per daugiametę
     programą ir pagal Tarybos priimtus sprendimus, atsižvelgdama į numatomą biudžeto
     priežiūros darbą (1 BG);

             vengti procikliškos biudžeto politikos, kuri neleidžia toliau mažinti bendrą valstybės
     biudžeto deficitą; ypač vengti biudžeto pakeitimų, t.y. gavus didesnes nei tikėtasi pajamas,
     didinti papildomas išlaidas (2 BG).

     Siekdama pagerinti sąlygas, kurios leistų padidinti našumą, Lietuva turėtų:

     didinti švietimo ir mokymo sistemų efektyvumą ir kokybę bei jų gebėjimus reaguoti į darbo
     rinkos poreikius (13 BG);

             skatinti mokslinius tyrimus ir taikomąją veiklą bei inovacijas, stiprinti mokslo
     institucijų ir verslo sektoriaus ryšius bei remti žinių perdavimą per TUI ir didesnį naudojimąsi
     IT (13 BG).

     Siekdama plėtoti ryšių tinklų ir transporto šakų veiksmingą konkurenciją, Lietuva turėtų:

           liberalizuoti energetikos, telekomunikacijų ir geležinkelio rinkas ir jose užtikrinti
     veiksmingą konkurenciją (9 BG);

     sukurti tinklų sujungimo su kaimyninėmis ES valstybėmis narėmis pajėgumus ir juos gerinti
     (9 BG).

LT                                                 35                                                   LT
 ---pagebreak---      22.      Malta

     Vis atviresnė ir nuo pajamų iš turizmo labai priklausoma nedidelė Maltos ekonomika tampa vis
     pažeidžiamesnė dėl išorinių ekonominių ir geopolitinių sukrėtimų. Sudėtinga pastarųjų dvejų metų
     tarptautinė ekonominė aplinka lėmė kuklų ekonominį augimą, kuris daugiausia buvo pagrįstas dideliu
     vartojimu viešajame sektoriuje. Realiojo BVP augimas šiuo metu yra gerokai mažesnis už
     apskaičiuotą potencialą.

     Nepaisant vangaus ekonominio augimo, praėjusių metų sausio–spalio mėn. nedarbas gerokai neišaugo
     (2003 m. spalio mėn. duomenimis, 5,7 procento), nors ateinančiais mėnesiais numatomas tam tikras
     padėties pablogėjimas, susijęs su pertvarkymais laivų statybos sektoriuje ir gamybos bei turizmo
     sektoriuose. Bendra Maltos pažanga, priimant acquis nepratęsė esminės ekonomikos reformos prieš
     įstojant į ES 2004 m. gegužės mėnesį. Viešojo sektoriaus poreikių apribojimas, valstybės pagalbos bei
     subsidijų mažinimas ir pensijų bei sveikatos apsaugos sistemos reforma buvo atidėta, o tai neigiamai
     paveikė ekonomikos augimą, užimtumo skatinimą ir viešuosius finansus. Susirūpinimą kelia palyginti
     žemas užimtumo lygis, ypač moterų. Biudžeto deficitą dar padidino ne tik menkos pastangos
     konsoliduoti viešuosius finansus, taip pat ir mažesnis nei tikėtasi BVP augimas 2003 m. bei augančios
     viešosios išlaidos, o tai paskatino spaudimą einamosios sąskaitos balansui. Įgyvendindama savo
     politiką, Malta turėtų siekti aukšto tvarios konvergencijos lygio, ypač viešųjų finansų konsolidavimo
     srityje. Atsižvelgiant šį tikslą, būtina sugrąžinti ankstesnius pensijų bei sveikatos apsaugos sistemų ir
     viešojo sektoriaus reformų tempus. Nepaisant tam tikros pažangos, konkurencijos lygis kai kuriose
     srityse lieka nepakankamas; be to, būtina įgyvendinti privatizaciją. Atsižvelgiant į tai, Maltai kyla trys
     svarbiausi iššūkiai:

     • subalansuotai mažinti valdžios sektoriaus biudžeto deficitą ir užtikrinti ilgalaikį viešųjų finansų
       tvarumą;

     • didinti užimtumo lygį, ypač moterų;

     • skatinti efektyvią konkurenciją, atsižvelgiant į specifines mažo vidaus ūkio charakteristikas.

     Subalansuotai mažinti valdžios sektoriaus biudžeto deficitą ir užtikrinti ilgalaikį viešųjų
     finansų tvarumą

     Siekdama spręsti didelio biudžeto deficito problemą, vyriausybė planuoja įgyvendinti keletą
     priemonių ir gerinti mokesčių surinkimą. Planuojama, kad nemokestinės pajamos augs greičiau nei
     mokestinės. Tai visų pirma lemia pajamos, surenkamos pagal užsieniečių registravimo programą, ir
     ES biudžeto kompensacijos pagal Kopenhagos paketą. Numatoma, kad įvedus penkių lygių mokesčių
     diapazoną (iki šiol buvo trijų lygių diapazonas) ir padidinus neapmokestinamų pajamų minimumą,
     šiek tiek sumažės tiesioginiai mokesčiai.

     Didelės sąnaudos viešojo sektoriaus darbo užmokesčiui, pensijų ir sveikatos apsaugos sektorių išlaidos
     kelia pavojų viešųjų finansų tvarumui. Einamųjų išlaidų srityje pageidautina griežtesnė socialinio
     aprūpinimo išmokų ir kitų paramos programų asignacijų kontrolė kartu mažinant subsidijas. Tačiau
     dėl nuolatinio poreikio atnaujinti ir kurti naują infrastruktūrą kapitalo išlaidos gali nulemti aukštą
     bendrų išlaidų lygį (apie 50 procentų BVP), nors 2006 m. ir numatomas jų sumažėjimas (iki
     46,6 procento BVP).

     Gyventojų senėjimas sukelia didelę fiskalinę riziką ilgalaikiam viešųjų finansų tvarumui, ypač dėl gan
     aukšto valdžios sektoriaus skolos lygio. Numatomas spartus senų žmonių priklausomumo santykio
     išaugimas 2000–2050 m. (nuo 18 iki 38,6 procento) ateityje lems didelį fiskalinį spaudimą viešiesiems
     finansams. Nors ir planuojama pirmojo pensijų programos ramsčio reforma, nėra aišku, kada ji bus
     įgyvendinta.

LT                                                      36                                                        LT
 ---pagebreak---      Aukštas tebegaliojančių valstybės garantijų lygis (22 procentai BVP 2002 m.) kelia grėsmę
     vyriausybės fiskalinei pozicijai. Vyriausybė planuoja ateityje apriboti naujų garantijų išdavimą (iki
     15 procentų BVP 2006 m.), griežčiau taikydama atitinkamas biudžeto taisykles. Tai turėtų padėti
     planuotai mažinti sąlyginių įsipareigojimų lygį vidutinėje perspektyvoje ir egzistuojančią rizikos
     tikimybę, kurią sukelia suteikti laidavimo raštai ar kreditai.

     Padidinti užimtumo lygį, ypač moterų

     Atrodo, kad Maltos darbo rinka pakankamai lankčiai prisitaiko prie ekonomikos sukrėtimų, todėl
     neiškyla didelio ilgalaikio nedarbo problemų. Tačiau 2003 m. rugsėjo mėn. užimtumo lygis
     (53,7 procento) buvo žemas, lyginant su ES vidurkiu. Palyginti žemas užimtumo lygis aiškintinas
     žemu moterų užimtumo lygiu (33,1 procento), o atitinkamas vyrų rodiklis (74,2 procento) buvo
     aukštesnis už ES vidurkį. Norint plėsti socialinio draudimo įmokų bazę, itin svarbu didinti bendrąjį ir
     moterų užimtumo lygį, ypač atsižvelgiant į visuomenės senėjimą. Šia prasme neseniai buvo imtasi
     priemonių skatinti moterų dalyvavimą darbo rinkoje, kadangi mažą moterų dalyvavimą iš dalies lemia
     kultūriniai veiksniai, kuriuos ilgalaikėje perspektyvoje greičiausiai teks įveikti.

     Kadangi valdžia suvokia, kad dėl mažėjančio gimstamumo ir senstančios visuomenės būtina didinti
     moterų dalyvavimą, iniciatyvos, kuriomis siekiama didinti moterų dalyvavimo lygį, yra įtrauktos į
     Užimtumo ir pramonės santykių įstatymą (ERA), kuris įsigaliojo 2002 m. gruodžio mėn. ir kuris buvo
     papildytas aštuoniais oficialiais pranešimais (vienas iš jų buvo susijęs su Teisės į vaiko priežiūros
     atostogas reglamentu). Kitos minėtinos iniciatyvos šioje srityje yra Vaikų priežiūros programa, Lyčių
     lygybės veiksmų planas ir lyčių aspekto integravimas viešajame sektoriuje. Be to, privatizacijos
     proceso užbaigimas ir viešojo sektoriaus sureguliavimas gali paskatinti efektyvesnį išteklių
     pasiskirstymą privataus sektoriaus naudai ir ekonominį efektyvumą bei užimtumą.

     Didelis darbo užmokesčio apmokestinimas iškreipia darbo jėgos paklausą ir pasiūlą, o veikla yra
     nukreipiama į neformalią ekonomiką. Skirtumas tarp minimalaus darbo užmokesčio ir bedarbystės
     išmokos, ypač didesnėms šeimoms, vis dar yra labai mažas ir mažina paskatas ieškoti darbo. Būtina
     riboti paankstinto išėjimo į pensiją programas, taikytas viešojo sektoriaus pertvarkymų metu,
     pastangas nukreipiant į perkvalifikavimą. ERA taip pat reglamentuoja asmenų, dirbančių ne visą darbo
     dieną, sutartis ir terminuotas paslaugų sutartis, siekiant didinti darbo rinkos lankstumą. Nuo 2001 m.
     profesinio švietimo veikla išaugo įsteigus Maltos meno, mokslo ir technologijos koledžą, tačiau
     būtinos papildomos pastangos, siekiant gerinti vidurinį išsilavinimą turinčių asmenų pasisekimo lygį ir
     mažinti ankstyvo pasitraukimo iš mokyklos apimtis. 2003 m. buvo įkurti trys institutai mechanikos,
     inžinerijos, agroverslo ir bendruomenės paslaugų srityse. Svarbu pažymėti ypač aukštą nebaigto
     vidurinio išsilavinimo lygį ir labai žemą vidurinio bei aukštojo išsilavinimo lygį.

     Skatinti efektyvią konkurenciją, atsižvelgiant specifines mažo vidaus ūkio charakteristikas

     Įgyvendinta daug reformų siekiant didinti Maltos ūkio konkurencingumą. Tinklo infrastruktūros
     srityje telekomunikacijų sektorius šiuo metu yra liberalizuotas, o pašto paslaugų sektorius yra
     atveriamas. Oro transporto srityje surengus tarptautinį konkursą, buvo pašalinta antžeminių paslaugų
     veiklos monopolija. Laivybos transporto srityje būtina užbaigti acquis įgyvendinimą. Kai kuriuose
     Maltos ekonomikos sektoriuose, tokiuose kaip kviečių malimo ir pašarinių grūdų, taip pat laivų
     statybos sektoriuose, konkurencija yra silpna; juose būtina mažinti valstybės pagalbą ir įgyvendinti
     pertvarkymus.

     Maltai skirtos rekomendacijos

     Norint tinkamai priimti pirmiau išvardytus iššūkius, būtinos plačios struktūrinės reformos, nurodytos
     Bendrųjų ekonominės politikos gairių I dalyje pateiktose bendrosiose gairėse (BG).

     Siekiant subalansuotai mažinti valdžios sektoriaus biudžeto deficitą ir užtikrinti ilgalaikį viešųjų
     finansų tvarumą, Maltai rekomenduojama:

LT                                                     37                                                      LT
 ---pagebreak---      23.      ilgalaikėje perspektyvoje patikimai ir subalansuotai mažinti valdžios sektoriaus biudžeto
              deficitą, atsižvelgiant į sprendimus, kuriuos Taryba priims vykdydama biudžeto priežiūrą
              (BG 1).

     Siekiant didinti užimtumo lygį, ypač moterų, Maltai rekomenduojama:

     24.      racionalizuoti mokesčių – išmokų sistemos sąveiką, siekianti stiprinti paskatas ieškoti darbo,
              ir mažinti darbo jėgos apmokestinimą siekiant didinti jo konkurencingumą (BG 4);

     25.      gerinti vidurinio švietimo ir profesinio mokymo kokybę (BG 8);

     26.      stiprinti pastangas išsaugoti darbo jėgą, kad ji geriau prisitaikytų darbo vietų mažinimo
              atveju, ir lengvinti vidutinio amžiaus moterų grįžimą į darbą (BG 8).

     Siekiant skatinti efektyvią konkurenciją, kartu atsižvelgiant į mažo ūkio ypatybes, Maltai
     rekomenduojama:

     27.      siekti didinti konkurenciją tam tikruose sektoriuose, tokiuose kaip tinklo infrastruktūra,
              maisto pramonė ir laivų statyba (BG 9).

LT                                                    38                                                       LT
 ---pagebreak---      23.      Lenkija

     Po spartaus augimo ilgą XX a. dešimtojo dešimtmečio laikotarpį, 2001–2002 m. Lenkija patyrė didelį
     ekonominį nuosmukį. Nuo 2002 m. pabaigos prasidėjo laipsniškas pagyvėjimas, o 2003 m. realus
     BVP išaugo iki 3,7 procento. Tikėtina, kad 2004 m. augimas pasieks savo potencialų lygį – apie
     4,5 procento.

     Nepaisant ryškios pažangos pastaraisiais metais, Lenkija susiduria su rimtomis struktūrinėmis
     problemomis, dėl kurių gali kilti kliūčių sparčiam augimui. Nuo 1999 m. nedarbo lygis gerokai išaugo
     ir šiuo metu sudaro apie 20 procentų – tai didžiausias rodiklis tarp stojančiųjų šalių. Kartu užimtumo
     lygis gerokai sumažėjo, ir beveik pusė darbinio amžiaus žmonių neturi darbo. Sklandžiam darbo
     rinkos funkcionavimui trukdo keletas struktūrinių problemų, įskaitant menką darbo užmokesčio
     priklausomumą nuo darbo sąlygų, mokesčių ir išmokų sistemos stabdančius veiksnius, įgūdžių
     neatitikimus ir mažą geografinį mobilumą.

     Lenkijos fiskalinė padėtis nuo 2000 m. itin pablogėjo ir dėl cikliškų veiksnių, ir dėl švelnesnės
     fiskalinės politikos. Biudžeto deficitas išaugo nuo 1,8 procento BVP 2000 m. iki 3,6 procento 2002 m.
     Valdžios institucijos ilgai nesiėmė spręsti fiskalinių problemų, įskaitant spartų skolos santykio augimą.
     Šių metų pradžioje vyriausybės patvirtinta viešųjų finansų reforma numato gerokai sumažinti išlaidas,
     tačiau būtinos fiskalinės korekcijos atidedamos iki 2005 m.

     Įgyvendindama savo politiką, Lenkija turėtų siekti aukšto tvarios konvergencijos lygio, ypač viešųjų
     finansų konsolidavimo srityje. Be to, į stabilumą orientuotą makroekonominę politiką turi papildyti
     struktūrinės reformos, kuriomis būtų siekiama gerinti Lenkijos augimo rodiklius. Nepakankamai
     panaudojami žmogiškieji ištekliai ir gan žemas produktyvumo lygis riboja Lenkijos ekonomikos
     galimybes didinti ir realų, ir potencialų gamybos apimčių augimą. Siekiant spręsti šią problemą, būtina
     gerinti švietimo ir mokymo sistemą, taip pat kurti palankias sąlygas mokslo tiriamajai veiklai ir
     technologijų perdavimui. Be to, būtini tolesni ūkio, ypač žemės ūkio sektoriaus, pertvarkymai; taip pat
     derėtų gerinti ir verslo aplinką. Atsižvelgiant į tai, Lenkijai kyla tokie iššūkiai:

     • skubiai spręsti įsišaknijusias struktūrines problemas darbo rinkoje;

     • subalansuotai mažinti valdžios sektoriaus biudžeto deficitą ir užtikrinti ilgalaikį viešųjų finansų
       tvarumą;

     • gerinti produktyvumo augimo sąlygas;

     • paspartinti ekonomikos pertvarkymą ir spartinti pramonės priqvatizavimą;

     • gerinti verslo aplinką.

     Skubiai spręsti įsišaknijusias struktūrines problemas darbo rinkoje

     Lenkijai būdingas aukščiausias nedarbo lygis (19,8 procento 2002 m.) ir žemiausias užimtumo lygis
     (51,5 procento) tarp stojančiųjų šalių. Ypač žemas vyresnių ir jaunų žmonių užimtumo lygis. Be to,
     Lenkijos darbo rinkai būdingi tokie bruožai: aukštas jaunimo nedarbo lygis, aukštas ilgalaikis nedarbo
     lygis, dideli skirtumai tarp regionų ir didelė bedarbių dalis kaimo vietovėse.

     Sklandžiai darbo rinkos veiklai trukdo keletas struktūrinių problemų. Pirma, nedarbo koncentracija
     atskiruose regionuose ir tam tikrose grupėse iš dalies yra susijusi su netobulu darbo užmokesčio
     prisitaikymu prie regioninių produktyvumo ir individualaus kvalifikacijos lygio skirtumų. Darbo
     užmokesčio nustatymo procesas yra nepakankamai lankstus ir ypač pasirodė neefektyvus įvedant
     darbo užmokesčio drausmę valstybinėse įmonėse ir valdžios sektoriuje. Be to, minimalus nacionalinis

LT                                                      39                                                       LT
 ---pagebreak---      darbo užmokestis yra glaudžiai susijęs su daugelio regionų vidutiniu darbo užmokesčiu, tai iš dalies
     lemia didelį jaunų žmonių ir žemos kvalifikacijos darbuotojų nedarbą.

     Antra, Lenkijai būdinga didelė pajamų mokesčio našta, o tai neskatina dirbti oficialioje ekonomikoje.
     Be to, bendras mokesčių ir išmokų sistemų poveikis mažina paskatas dirbti ar grįžti į darbą ir
     motyvaciją dalyvauti darbo rinkoje. Siekiant didinant darbo patrauklumą, visų pirma būtina
     sugriežtinti invalidumo pensijų skyrimo kriterijus ir laipsniškai panaikinti ankstyvo išėjimo į pensiją
     išmokas.

     Trečia, aukštas nedarbo lygis tam tikra prasme atspindi įgūdžių neatitikimus tarp darbo jėgos
     paklausos ir pasiūlos. Be to, suaugusiųjų išsilavinimo lygis yra gan žemas. Lenkijos valdžia neseniai
     ėmėsi įgyvendinti visapusišką švietimo sistemos reformą, siekdama ją geriau pritaikyti prie rinkos
     ekonomikos reikalavimų. Galiausiai regioninius užimtumo ir nedarbo lygio neatitikimus taip pat lemia
     mažas geografinis mobilumas, kurį būtų galima skatinti įgyvendinant būsto rinkos reformą ir gerinant
     transporto infrastruktūrą.

     Subalansuotai mažinti valdžios sektoriaus biudžeto deficitą ir užtikrinti ilgalaikį viešųjų
     finansų tvarumą

     Lenkijos fiskalinė padėtis nuo 2000 m. smarkiai pablogėjo ir tik iš dalies dėl cikliškų priežasčių.
     Biudžeto deficitas 2002 m. pasiekė 3,6 procento BVP, o 2003 m., kaip apskaičiuota, išaugo iki
     4,1 procento. Pastarųjų dvejų metų fiskalinę ekspansiją labai paskatino sušvelninta fiskalinė politika.
     Manoma, kad 2004 m. fiskalinė politika išliks cikliška. Vyriausybė neseniai patvirtino viešųjų finansų
     reformą, pagal kurią 2004–2007 m. laikotarpiu numatoma taupyti išlaidas socialinėms ir
     administravimo reikmėms. Tačiau lieka neaišku, ar Parlamentas patvirtins visą fiskalinės reformos
     paketą. Biudžeto deficito sureguliavimas taip pat yra gyvybiškai svarbus, norint suvaldyti einamosios
     sąskaitos deficitą, ypač jeigu ateinančiais metais gerokai sumažėtų dabartinis privataus sektoriaus
     santaupų – investicijų perviršis.

     Pablogėjus fiskalinių sąskaitų būklei ir sulėtėjus privatizacijai, nuo 2001 m. gerokai išaugo valdžios
     sektoriaus skolos santykis. Nors pagal nacionalinius standartus skolos lygis vis dar yra žemas, jis
     sparčiai auga ir artėja prie ribų, kai pagal Lenkijos Konstituciją ir Viešųjų finansų įstatymą turėtų būti
     inicijuojami korekciniai mechanizmai. Atsižvelgiant į didėjančius vyriausybės skolinimosi poreikius, į
     biudžetui kylančią valiutos kurso riziką ir į riziką, susijusią su sąlyginiais įsipareigojimais, skolos
     dinamika kelia didelį susirūpinimą.

     Sąlyginiai įsipareigojimai turbūt kelia didžiausią pavojų viešųjų finansų tvarumui. Didelis tokių
     įsipareigojimų šaltinis – valstybinės įmonės tuose sektoriuose, kuriuos būtina pertvarkyti.
     Tebegaliojančių garantijų apimtys sparčiai auga ir artimiausiais metais ims daryti spaudimą
     viešiesiems finansams.

     Lenkijos demografinė struktūra vis dar yra gan palanki. Nepaisant to, 1999 m. pensijų sistema buvo
     reformuota, siekiant prisitaikyti prie demografinių ir darbo jėgos pokyčių ir imtis priemonių
     atsižvelgiant į tai, kad, kaip numatoma, gerokai išaugs senų žmonių priklausomumo santykis (nuo
     18 procentų 2000 m. iki 50 procentų 2050 m.).

     Gerinti produktyvumo augimo sąlygas

     Nepaisant gan nemažo produktyvumo augimo 1995–2002 m., darbo produktyvumas vienam
     dirbančiajam Lenkijoje 2002 m. buvo daugiau kaip perpus mažesnis nei penkiolikos ES valstybių
     narių produktyvumas ir mažesnis už valstybių narių vidurkį. Todėl pasivijimo proceso sparta nėra
     patenkinama. Gan žemą produktyvumo lygį galima paaiškinti keliais veiksniais.

     Pirma, didelė užimtumo dalis tenka žemės ūkiui – sektoriui, kuriam būdingas ypač žemas
     produktyvumo lygis. Naujų firmų plėtros problemos ir mažas mobilumas galbūt stabdo darbuotojų

LT                                                      40                                                        LT
 ---pagebreak---      perėjimą iš žemės ūkio į kitus sektorius. Antra, Lenkijos investicijos į IKT ir mokslo tiriamąją veiklą
     lieka mažesnės už penkiolikos ES valstybių narių vidurkį. Žemas verslo investicijų į mokslo tiriamąją
     veiklą lygis yra ypač didelė problema (tik 30 procentų visų išlaidų mokslo tiriamajai veiklai finansuoja
     verslo įmonės). Nurodomos šios priežastys: nepakankamas tyrimų įstaigų ir verslo bendradarbiavimas,
     aukštos kvalifikacijos žmogiškojo kapitalo trūkumas ir tai, kad trumpalaikiai finansiniai sumetimai yra
     linkę nusverti ilgalaikius firmų interesus. Darbo jėgos kvalifikaciją taip pat galima kelti skatinant
     aukštąjį mokslą ir tęstinį mokymąsi. Mažas produktyvumas iš tiesų yra susijęs su struktūrinėmis
     problemomis darbo rinkoje, ypač su švietimo sistemoje gaunamų įgūdžių ir įgūdžių, reikalingų
     rinkoje, neatitikimu, taip pat nepakankamomis investicijomis į fizinę infrastruktūrą.

     Paspartinti ekonomikos pertvarkymą ir spartinti pramonės privatizavimą

     Lėtai įsibėgėjusi privatizacija didžiausias apimtis pasiekė 2000 m. (tai patvirtina ir didžiausias, keleto
     didelių vienkartinių privatizavimo sandorių nulemtas TUI lygis, siekęs 5,7 procento BVP), tačiau po to
     procesas vėl sulėtėjo, kadangi patraukliausi aktyvai jau buvo parduoti. Tradiciniai sektoriai išliko
     valstybės rankose (įskaitant kalnakasybos, chemijos, gynybos sektorius ir geležinkelius). Šiuose
     sektoriuose Lenkijos vyriausybė pasirinko konsolidavimo prieš privatizaciją politiką, siekdama sukurti
     pavyzdines nacionalines bendroves, kurios galėtų konkuruoti ES rinkose. Spaudimas švelninti
     trumpalaikes socialines problemas ir ilgai trunkančios konsultacijos su socialiniais partneriais bei kai
     kuriais ministrais lėtina privatizacijos procesą. Atitinkamai sparčiai mažėja privatizuotinų firmų
     patrauklumas, o dėl to dažnai atbaidomi potencialūs investuotojai. Tačiau esama požymių, kad TUI
     įplaukos prisidėjo prie gamybos sektoriaus pertvarkymo ir pagerino eksporto pajėgumus bei skirstymo
     tinklų būklę. Taip iš dalies yra dėl to, kad po privatizacijos strateginiai investuotojai investavo daug
     nuosavo kapitalo ir patirties į savo firmas, o tai nulėmė didelį produktyvumo augimą.

     Pradėtas elektros energijos ir dujų sektorių liberalizavimas. Vietos ir tarpmiestinės telekomunikacijų
     paslaugos buvo visiškai liberalizuotos 2002 m. sausio mėn., o tarptautinės paslaugos – 2003 m. sausio
     mėnesį. Tačiau konkurencijos lygis tinklo infrastruktūros sektoriuose nėra patenkinamas. Dujų
     sektoriuje visiškai nevykdomas atsiejimas. Telekomunikacijų sektoriuje buvęs valstybinis
     monopolininkas išsaugojo vyraujančią padėtį rinkoje. Tarptautinių skambučių kainos yra vienos
     didžiausių. Be to, Konkurencijos tarnyba keletą kartų nustatė, kad buvęs valstybinis monopolininkas
     naudojasi savo vyraujančia poziciją prieš konkurentus.

     Valstybės pagalbos lygis lieka aukštas (mokesčių ir socialinės apsaugos įsiskolinimų forma),
     valstybinės įmonės turi didelių skolų kitoms bendrovėms, o dėl to kenčia tokių bendrovių finansinė
     būklė. Įgyvendinimo srityje buvo nustatyti trūkumai administruojant sanavimo ir pertvarkymų bei
     mokslo tiriamosios veiklos pagalbą.

     Gerinti verslo aplinką

     Neseniai įgyvendinusi atitinkamas reformas, Lenkija padarė didelę pažangą plėtodama didelį MVĮ
     sektorių. Ypač paminėtina tai, kad buvo parengtas naujas įmonių registras, kuris nuo 2004 m. sausio 1
     d. firmoms suteikia galimybę naudotis „vieno langelio“ principu. Be to, nuo 2004 m. sausio mėn. yra
     taikomas vienodas 19 procentų įmonių pajamų mokestis. Galiausiai 2003 m. buvo priimtas naujas
     mokymo įstatymas, pagal kurį bankroto sistema buvo suderinta su šiuolaikinės rinkos ekonomikos
     reikalavimais. MVĮ sektorius sukuria apie du trečdalis Lenkijos darbo vietų ir pusę BVP bei eksporto.
     Tačiau MVĮ ir toliau susiduria su plėtros problemomis. Nepaisant pastarųjų reformų, kuriomis
     siekiama skatinti verslumą, vyrauja mažos firmos, o verslumo aplinką derėtų gerinti. Tokią padėtį
     lemia žmogiškojo kapitalo trūkumas, mažas darbo jėgos mobilumas, nepakankamai išplėtota
     infrastruktūra (ypač kelių ir telekomunikacijų tinklų), didelė mokesčių našta (ypač socialinio draudimo
     įmokų) ir ribotas likvidumas. Šie veiksniai riboja bendrovių kūrimą bei plėtrą. Todėl kyla
     susirūpinimas, kad minėtos problemos gali sumažinti Lenkijos patrauklumą užsienio investuotojams
     (TUI).

     Lenkijai skirtos rekomendacijos

LT                                                      41                                                        LT
 ---pagebreak---      Norint tinkamai priimti pirmiau išvardytus iššūkius, būtinos plačios struktūrinės reformos, nurodytos
     Bendrųjų ekonominės politikos gairių I dalyje pateiktose bendrosiose gairėse.

     Siekiant skubiai spręsti įsišaknijusias struktūrines darbo rinkos problemas, Lenkijai ypač
     rekomenduojama:

     28.      didinti darbo užmokesčio nustatymo proceso lankstumą, siekiant užtikrinti, kad darbo
              užmokestis geriau atspindėtų skirtingos kvalifikacijos darbuotojų, firmų ir regionų
              produktyvumo                                                                skirtumus
              (BG 5);

     29.      mažinti mokesčių naštą, tenkančią darbo jėgai, gerinti mokesčių surinkimo bei priežiūros
              sistemos efektyvumą ir reformuoti mokesčių bei išmokų sistemas, siekiant pašalinti
              finansinius veiksnius, neskatinančius ieškoti darbo (ypač dideles kliūtis susituokusių porų
              aktyvumui), ir didinti socialinių išlaidų efektyvumą (BG 4);

     30.      gerinti darbo jėgos pasiūlą ir tam tikslui darbo jėgos kvalifikaciją geriau pritaikyti prie darbo
              rinkos reikalavimų, taip pat šalinti kliūtis regioniniam mobilumui, ypač reformuojant būsto
              rinką ir gerinant transporto infrastruktūrą (BG 7 ir 13).

     Siekiant subalansuotai mažinti valdžios sektoriaus biudžeto deficitą ir užtikrinti ilgalaikį viešųjų
     finansų tvarumą, Lenkijai rekomenduojama:

     31.      ilgalaikėje perspektyvoje patikimai ir subalansuotai mažinti valdžios sektoriaus biudžeto
              deficitą, atsižvelgiant į sprendimus, kuriuos Taryba priims vykdydama biudžeto priežiūrą
              (BG 1 ir 2);

     32.      stebėti pensijų sistemos reformą, siekiant spręsti problemas, susijusias su numatomu senų
              žmonių priklausomumo santykio padidėjimu, ir imtis priemonių mažinti fiskalinį pavojų,
              susijusį su augančiais sąlyginiais įsipareigojimais (BG 15 ir 16).

     Siekiant gerinti produktyvumo augimo sąlygas, Lenkijai rekomenduojama:

     33.      įgyvendinti ir plėtoti pastangas gerinant švietimo ir mokymo sistemos efektyvumą bei
              kokybę ir reagavimą į besikeičiančius įgūdžių poreikius (BG 13).

     34.      skatinti mokslo tiriamąją veiklą ir naujovių diegimą, ypač verslo sektoriuje, ir remti žinių
              perdavimą per TUI (BG 13).

     Siekiant paspartinti ekonomikos pertvarkymą ir pramonės privatizavimą, Lenkijai rekomenduojama:

     35.      mažinti bendrą valstybės pagalbos lygį, pagalbą perorientuojant į horizontalius tikslus (BG 9
              ir 14);

     36.      skatinti atėjimą į rinką ir efektyvią konkurenciją tinklo infrastruktūros sektoriuose, kartu
              siekiant geresnio nacionalinių rinkų sujungimo (BG 9).

     Siekiant gerinti verslo aplinką, Lenkijai rekomenduojama:

     37.      toliau mažinti administracinę naštą, supaprastinti reglamentavimą ir remti MVĮ plėtrą, ypač
              gerinant galimybes gauti finansavimą (BG 11).

LT                                                      42                                                        LT
 ---pagebreak---      24.      Slovakija

     Slovakijos realiojo BVP augimas, 1998 m. sulėtėjęs dėl stabilizacijos poveikio, pamažu ėmė spartėti ir
     2003 m., antrus metus iš eilės, viršijo 4 procentus. Nepaisant to, gamybos apimtys dar nepasiekė
     numatyto potencialo.

     Augimo rodiklius nulėmė suaktyvėjusios struktūrinės reformos. Geriausi jų pavyzdžiai – pertvarkymai
     ir privatizacija bankų bei nefinansiniuose sektoriuose. Tačiau tai turėjo tam tikrų neigiamų pasekmių:
     nedarbas 2001 m. šoktelėjo iki 19 procentų ir vis dar sudaro 17 procentų. Įvairios darbo rinkos
     struktūrinės problemos – mažas regioninis mobilumas, išmokų sistemų stabdantys veiksniai, darbo
     užmokesčio nelankstumas ir įgūdžių neatitikimai – stabdė reintegracijos galimybes ir tik dabar
     pradedamos spręsti.

     Viešųjų finansų reforma iki pastarojo laikotarpio buvo labai ribota, o biudžeto deficitas 2002 m.
     rinkimų metais išaugo iki daugiau kaip 7 procentų BVP. Ekspansinė fiskalinė nuostata prisidėjo prie
     vidaus paklausos išaugimo ir prie to, kad vis labiau su vartojimu susijęs einamosios sąskaitos deficitas
     išaugo iki 8 procentų BVP. 2002 m. pradėjusi darbą vyriausybė ėmėsi spręsti fiskalinį deficitą
     sukėlusias problemas ir taip prisidėjo prie didelio einamosios sąskaitos deficito sumažėjimo 2003 m.

     Įgyvendindama savo politiką, Slovakija turėtų siekti aukšto tvarios konvergencijos lygio, ypač viešųjų
     finansų konsolidavimo srityje. Be viešųjų finansų konsolidavimo ir sprendimų, kuriais siekiama geriau
     panaudoti Slovakijos žmogiškuosius išteklius, būtina imtis priemonių, siekiant išsaugoti spartaus
     augimo rodiklius vidutinėje ir ilgalaikėje perspektyvoje. Tam tikslui ypač būtina stiprinti ir įvairinti
     augimo bei užimtumo bazę, skatinant verslumo klimatą, gerinti teisinę struktūrą ir stiprinti teisminius
     bei administracinius gebėjimus. Be to, būtina didinti produktyvumo lygį ir pasirengti pereiti prie žinių
     ekonomikos. Atsižvelgiant į tai, Slovakijai kyla tokie keturi svarbiausi iššūkiai:

     • toliau subalansuotai mažinti valdžios sektoriaus biudžeto deficitą;

     • toliau spręsti įsišaknijusias struktūrines problemas darbo rinkoje;

     • gerinti verslo klimatą ir remti verslumą;

     • gerinti produktyvumo augimo sąlygas.

LT                                                     43                                                       LT
 ---pagebreak---      Toliau subalansuotai mažinti valdžios sektoriaus biudžeto deficitą

     Valdžios sektoriaus biudžeto deficitas sumažėjo nuo 7,2 procento BVP 2002 m. iki numatytų
     5 procentų 2003 m., o tai prisidėjo prie didelio einamosios sąskaitos deficito sumažėjimo. Įgyvendinta
     didesnioji viešųjų finansų reformų dalis. Šios reformos toliau skatins deficito mažėjimą ir padės
     suvaldyti einamosios sąskaitos deficitą, jeigu vėl pablogėtų grynųjų privačių santaupų padėtis.
     Reformų mastas ir sparta buvo įspūdingi. Tačiau dėl jų kilo ir nemažai neaiškumų, susijusių su
     biudžeto vykdymu 2004 m. ir vėlesniais metais. Rizika kyla dėl esminio mokesčių reformos pobūdžio,
     ypač dėl vienodo 19 procentų pajamų mokesčio įvedimo įmonėms ir fiziniams asmenims. Dėl šių
     reformų pajamų prognozės yra gan neapibrėžtos. Neaiškumų lieka ir išlaidų srityje, įskaitant tolesnes
     sveikatos reformos priemones. Be to, didelė planuojamų išlaidų sumažinimo dalis yra pagrįsta tuo, kad
     remiantis sklandžia nominalia konvergencija, planuojamos mažesnės išlaidos palūkanoms.

     Toliau spręsti įsišaknijusias struktūrines problemas darbo rinkoje

     Slovakijai būdingas vienas žemiausių užimtumo lygių (apie 57 procentus) ir antras pagal dydį nedarbo
     lygis (šiuo metu apie 17 procentų) tarp stojančiųjų šalių. Užimtumo lygis ypač žemas vyresnių nei 55
     asmenų amžiaus grupėje. Daugiausia bedarbių tarp jaunimo (iki 24 metų) ir mažos kvalifikacijos
     asmenų. Regionų skirtumai yra dideli. Tai lemiantys struktūriniai darbo rinkos trūkumai yra
     įvairialypiai ir šiuo metu su jais yra ryžtingiau kovojama.

     Paskatos ieškoti darbo ir išeiti iš neformalaus sektoriaus stiprinamos įgyvendinant socialinių išmokų ir
     pensijų reformą, įskaitant tokias priemones kaip gan trumpo pensinio amžiaus (62 metai) pailginimas.
     Regioninis mobilumas skatinamas teikiant finansinę paramą keliaujantiems į darbą ir pašalpas būstui,
     tačiau jis ir toliau lieka ribotas, kadangi transporto infrastruktūra ir veikianti būsto rinka gerėja ne taip
     greitai. Įgūdžių neatitikimas ypač stabdo ilgalaikių bedarbių reintegraciją, nors pastaruoju metu yra
     aktyvinamos perkvalifikavimo priemonės. Vis dar menkai rinkos ekonomikos poreikiams pritaikyta
     švietimo sistema nesuteikia galimybių mažinti jaunimo nedarbą.

     Darbo vietų kūrimą paskatino neseniai priimtos darbo kodekso pataisos, kurios leidžia užmegzti
     lankstesnius darbo santykius. Tačiau darbo užmokesčio nustatymo mechanizmas vis dar
     nepakankamai lankstus ir nepritaikytas konkrečioms įmonių sąlygoms. Sunkumų kyla ypač dėl to, kad
     egzistuoja galimybė administraciniu būdu taikyti kolektyvines darbo užmokesčio sutartis įmonėms,
     kurios nedalyvavo derybose. Be to, minimalus darbo užmokestis gali neigiamai veikti darbo jėgos
     paklausą ir nepakankamai atspindėti vietos darbo rinkos sąlygas.

     Radikali Slovakijos pajamų mokesčio reforma, įsigaliojusi 2004 m. pradžioje, paskatins naujų darbo
     vietų kūrimą ir norą ieškoti darbo. Tačiau, nors bendri sveikatos ir socialinio draudimo įmokų tarifai
     buvo sumažinti, jie vis dar yra labai dideli ir sudaro beveik 48 procentus bendro darbo užmokesčio.

     Gerinti verslo klimatą ir remti verslumą

     Pastaraisiais metais vyriausybė įdiegė keletą priemonių, skirtų verslo aplinkai gerinti. Naujų įmonių
     steigimo procedūra buvo gerokai supaprastinta ir sutrumpinta. Rengiamas naujas bankroto įstatymas,
     turėsiantis pakeisti dabartinę sistemą, kurioje bankroto procedūros trunka labai ilgai ir praktiškai
     nesuteikia galimybių pertvarkyti problemiškas bendroves. Verslo aplinką toliau stiprino, pavyzdžiui,
     paspartintas kainų liberalizavimas 2003 m. ir naujojo Turto įkeitimo įstatymo priėmimas.

     Nepaisant šių teigiamų tendencijų, Slovakijoje vis dar esama didelių kliūčių verslumui. Bendras naujų
     įmonių steigimo rodiklis yra gan mažas. Remiantis verslininkų apklausomis, viena pagrindinių
     problemų lieka teisinis neapibrėžtumas. Tai lemia dažnai nepakankama bei nestabili teisinė bazė ir
     ypač silpnas teisės aktų įgyvendinimas, kuris dažnai yra blogos kokybės, vėluojantis ir neskaidrus.

LT                                                        44                                                         LT
 ---pagebreak---      Gerinti produktyvumo augimo sąlygas

     Nors darbo produktyvumo augimo tempai yra gan dideli, produktyvumo lygis vis dar žemas (apie
     58 procentus ES vidurkio 2003 m.). Tokią padėtį iš dalies lemia nepakankamai lanksti švietimo
     sistema, mažos išlaidos švietimui bei silpna mokslo tiriamoji ir naujovių diegimo veikla.

     Nepanašu, kad švietimo sistema tinkamai reaguotų į darbo rinkos poreikius. Tai ypač pasakytina apie
     vidurinį išsilavinimą, kuris abiturientams nesuteikia reikiamų įgūdžių. Be to, aukštojo mokslo
     absolventų dalis yra labai maža. Papildomas iššūkis profesinio švietimo ir mokymo programoms yra
     didelė ilgalaikių bedarbių dalis. Be to, švietimo išlaidos 2001 m. sumažėjo ir tapo vienos iš mažiausių
     tarp naujųjų valstybių narių. Reaguodama į šias problemas, vyriausybė ėmėsi racionalizuoti sistemą,
     gerinti jos efektyvumą ir didinti finansavimo šaltinius.

     2002 m. išlaidos mokslo tiriamajai veiklai sudarė tik 0,59 procento BVP, t. y. mažiau nei daugumoje
     stojančiųjų šalių. Naujovių diegimo veikla, nustatoma pagal paraiškų dėl patentų išdavimo kiekį, yra
     labai menka. Vyriausybė ėmėsi tam tikrų priemonių gerinti mokslo tiriamąją veiklą (pvz., gerinant
     teisinę bazę mokslo tiriamajai veiklai) ir yra įsipareigojusi didinti viešuosius išteklius, skirtus mokslo
     tiriamajai veiklai remti.

     Slovakijai skirtos rekomendacijos

     Norint tinkamai priimti pirmiau išvardytus iššūkius, būtinos plačios struktūrinės reformos, nurodytos
     Bendrųjų ekonominės politikos gairių I dalyje pateiktose bendrosiose gairėse.

     Siekiant subalansuotai mažinti valdžios sektoriaus biudžeto deficitą, Slovakijai rekomenduojama:

     38.      ilgalaikėje perspektyvoje patikimai ir subalansuotai mažinti valdžios sektoriaus biudžeto
              deficitą, atsižvelgiant į sprendimus, kuriuos Taryba priims vykdydama biudžeto priežiūrą
              (BG 1).

     Siekiant skubiai spręsti įsišaknijusias struktūrines darbo rinkos problemas, Slovakijai ypač
     rekomenduojama:

     39.      stiprinti darbo jėgos pasiūlą, mažinant kliūtis regioniniam mobilumui ir įgūdžių neatitikimus,
              kartu užtikrinant perkvalifikavimo priemonių ir kitos aktyvios darbo rinkos politikos
              efektyvumą (BG 4, 7 ir 8);

     40.      skatinti papildomą darbo jėgos paklausą, suteikiant galimybę didinti darbo užmokesčio
              nustatymo mechanizmų lankstumą (BG 5 ir 18);

     41.      mažinti labai didelius bendrų sveikatos bei socialinio draudimo įmokų tarifus ir laikytis
              bendrų biudžeto konsolidavimo politikos nustatytų apribojimų, ypač pasitelkiant papildomas
              sveikatos sistemos reformos priemones ir apsvarstant galimybes papildomai koreguoti
              pensijų sistemos einamojo pensinio draudimo ramstį, pavyzdžiui, toliau ilginant pensinį
              amžių (BG 4 ir 16).

     Siekiant gerinti verslo aplinką ir remti verslumą, Slovakijai rekomenduojama:

     42.      stiprinti verslumo teisinę bazę ir gerinti jos įgyvendinimą, priimant naujus bankroto teisės
              aktus ir didinant teisinės sistemos gebėjimus ir skaidrumą (BG 11 ir 12).

     Siekiant gerinti produktyvumo augimo sąlygas, Slovakijai rekomenduojama:

     43.      gerinti švietimo bei mokymo sistemos efektyvumą bei kokybę ir jos reagavimą į kintančius
              įgūdžių poreikius (BG 13);

LT                                                      45                                                        LT
 ---pagebreak---      44.      skatinti mokslo tiriamąją veiklą bei naujovių diegimą ir remti žinių perdavimą per TUI (BG
              13).

     25.      Slovėnija

     Praėjusį dešimtmetį Slovėnija pasižymėjo stabiliu augimu; realusis BVP nuo 1993 m. nuolat augo 3–
     5 procentais. Tikimasi, kad po neseniai užfiksuoto sulėtėjimo BVP augimas paspartės ir pamažu
     priartės prie numatyto potencialaus 4 procentų gamybos apimčių augimo.

     Nepaisant iš esmės stiprios ekonomikos ir pagirtinų pasiekimų daugelyje politikos sričių, išlieka tam
     tikrų trūkumų. Nors infliacija per pastaruosius dvejus metus gerokai sumažėjo, vis dar aukštas jos
     lygis (5,7 procento 2003 m.), keliantis tam tikrą nerimą, buvo pripažintas vienu svarbiausių politikos
     iššūkių. Siekdama sukurti sėkmingo stojimo į ES sąlygas, vyriausybė parengė politiką, skirtą
     subalansuotai mažinti infliaciją. Vyriausybė vykdo struktūrines reformas, siekdama palengvinti kainų
     liberalizavimo procesą. Šiuo metu administruojamos kainos sudaro 16 procentų VKI – tai mažiausia
     dalis iš visų stojančiųjų šalių. Tačiau atsižvelgiant į neefektyvią konkurenciją komunalinių paslaugų
     sektoriuje ir nepakankamą finansų sektoriaus bei darbo rinkos lankstumą, sunku pasakyti, ar infliacija
     žymiai sumažės.

     Ūkio pertvarkymų procesas neigiamai paveikė padėtį darbo rinkoje; užimtumas gamybos pramonėje
     1996–2000 m. laikotarpiu gerokai sumažėjo. Darbo jėgos perėjimas iš šio sektoriaus į paslaugų
     sektorių sušvelnino ekonomines ir socialines problemas, o ankstyvo išėjimo į pensiją sistema mažino
     bendro nedarbo augimą. Nors bendra Slovėnijos darbo rinkos padėtis yra teigiama, struktūrinės
     nedarbo problemos išlieka. Ilgalaikių bedarbių dalis yra didelė, ypač tarp vyresnių mažos
     kvalifikacijos asmenų. Be to, žemas vyresnių nei 55 metų darbuotojų užimtumo lygis kelia
     susirūpinimą, ypač dėl iššūkių, susijusių su visuomenės senėjimu.

     Siekiant sukurti reikiamas darbo galimybes ir lengvinti dalyvavimą darbo rinkoje, kuris savo ruožtu
     ateityje nulems tolesnį ekonominių rodiklių gerėjimą, būtinos tęstinės pastangos skatinti verslumą,
     stimuliuoti naujovių diegimą verslo sektoriuje ir diegti efektyvią konkurenciją visuose ūkio
     sektoriuose. Įgyvendindama savo politiką, Slovėnija turėtų siekti aukšto tvarios konvergencijos lygio.
     Atsižvelgiant į tai, Slovėnijai kyla keturi svarbiausi iššūkiai:

     • subalansuotai mažinti infliaciją;

     • didinti užimtumo lygį, ypač vyresnio amžiaus darbuotojų;

     • gerinti subalansuoto produktyvumo augimo sąlygas;

     • skatinti efektyvią konkurenciją visose ūkio šakose, ypač tinklo infrastruktūros sektoriuose.

LT                                                     46                                                     LT
 ---pagebreak---      Subalansuotai mažinti infliaciją

     Nors infliacija mažėja, jos lygis vis dar lieka gan aukštas. 2003 m., lyginant su ankstesniais metais,
     infliacijos lygis sumažėjo nuo 7,5 iki 5,7 procento. Nuolatinis infliacijos mažėjimas yra džiuginanti
     tendencija, nors tai iš dalies galima priskirti specialiems veiksniams, susijusiems su administruojamų
     kainų augimo apribojimais ir netiesioginiais mokesčiais bei dažnai koreguojamais naftos akcizo
     mokesčiais. Infliacines tendencijas ir toliau skatina nepakankama konkurencija įvairiuose sektoriuose,
     nelanksti darbo rinka ir vis dar paplitę indeksavimo mechanizmai. Be to, prie infliacijos prisideda ir
     kiti svarbūs veiksniai, įskaitant nuolaidžia monetarinę politiką ir ypač pastovų, nors ir lėtėjantį,
     valiutos nuvertėjimą.

     Artėjant stojimui į ES, vyriausybė infliaciją įvardijo kaip vieną iš politikos prioritetų ir priėmė
     koordinuotas antiinfliacinės politikos priemones. Buvo įdiegtas visapusiškas kainų kontrolės planas,
     pagal kurį administruojamų kainų augimas ir mokesčių pasikeitimai buvo reguliuojami taip, kad metų
     pabaigoje nebūtų viršytas infliacijos lygis. Įgyvendinant apibendrintą ūkio indeksavimo panaikinimo
     tikslą, 2003 m. metais buvo žengtas žingsnis oficialiai panaikinant palūkanų normų indeksavimą
     („bazinė palūkanų norma“ arba TOM) ir sudarant socialinį susitarimą dėl naujo darbo užmokesčio
     koregavimo metodo. Viešojo sektoriaus darbo užmokesčiui jau taikomas perspektyvinis indeksavimas,
     kuris įsigalioja nuo 2004 m. liepos mėn., o privačiame sektoriuje dar reiks susitarti dėl tokios
     politikos. Be to, būtina lanksčiai koreguoti poziciją viešųjų finansų srityje. Siekiant mažinti infliaciją ir
     gerinti ekonominius rodiklius, būtina sparčiau įgyvendinti struktūrines reformas.

     Didinti užimtumo lygį, ypač vyresnio amžiaus darbuotojų

     Slovėnijos užimtumo lygis, kuris 2002 m. sudarė 63,4 procento ir buvo arti ES vidurkio, yra vienas
     aukščiausių tarp stojančiųjų šalių, o nedarbo lygis, kuris nuo 1998 m. nuolat mažėja ir 2002 m. sudarė
     6,0 procentai, yra tarp žemiausių šioje šalių grupėje. Nepaisant to, jo ilgalaikė dalis yra gan didelė ir
     sudaro apie 60 procentų, ypač tarp vyresnių, per 55 metų amžiaus, žemos kvalifikacijos darbuotojų.
     Atsižvelgiant į struktūrinį darbo rinkos disbalansą (jaunimo nedarbas, neįgaliųjų nedarbas, nedarbo
     skirtumai pagal lytį, žemas bedarbių išsilavinimo lygis, dideli regioniniai skirtumai), vyresnio amžiaus
     žmonių užimtumo didinimas buvo įvardytas kaip ypač svarbus iššūkis. 2002 m. 55–64 amžiaus
     žmonių nedarbo lygis sudarė 3 procentus, o užimtumo lygis buvo 24,5 procento, t. y. daug mažiau už
     ES vidurkį, kuris yra 40,1 procento. Tai nulėmė trumpas pensinis amžius, kuris 2001 m. buvo
     vidutiniškai tik 57 metai. Dėl ūkio pertvarkymų gan jauni žmonės buvo priversti išeiti į pensiją (arba
     tapti bedarbiais). Dėl 2000 m. įgyvendintos pensijų reformos pensinis amžius šiek tiek pailgėjo.
     Tačiau šios reformos poveikis tik pamažu skatins vyresnio amžiaus žmonių užimtumo lygio augimą.
     Manoma, kad išliks didelis atotrūkis tarp vyresnio amžiaus darbuotojų užimtumo Slovėnijoje ir ES.

     Todėl pagrindinė užimtumo politikos kryptis – spręsti vyresnio amžiaus žmonių nedarbo problemas ir
     skatinti aktyvias jų įdarbinimo galimybių formas. Tai ypač svarbu, atsižvelgiant į augantį finansinio
     netvarumo pavojų dėl nepalankių demografinių tendencijų. Manoma, kad senų žmonių
     priklausomumo santykis išaugs nuo 20 procentų 2000 m. iki 38 procentų 2025 m. ir 66 procentų 2050
     m. Be to, darbo paieškos skatinimas ir aktyvus darbinis gyvenimas yra išankstinės sąlygos kovojant su
     skurdu ir socialine atskirtimi.

     Gerinti subalansuoto produktyvumo augimo sąlygas

     Nors produktyvumo lygis yra antras pagal dydį tarp naujųjų valstybių narių, jis lieka mažesnis už
     penkiolikos ES šalių vidurkį (69,5 procento 2003 m.). 1995–1999 m. darbo produktyvumas
     Slovėnijoje augo gan sparčiai – vidutiniškai po 4,8 procento per metus. Tačiau po to augimas sulėtėjo
     (vidutiniškai 2 procentai 1999–2002 m.), o šiuo metu Slovėnija atsidūrė tarp blogiausius rodiklius
     turinčių stojančiųjų šalių. Spartesniam produktyvumo augimui gali trukdyti du veiksniai.

LT                                                        47                                                         LT
 ---pagebreak---      Pirma, aktyvių gyventojų verslumo lygis išlieka žemas, ypač dėl to, kad didelę įtaką naujo verslo
     kūrimui ir egzistuojančiam verslui daro gan didelė administracinė našta. Dedamos pastangos
     supaprastinti tvarką pradedančioms veiklą verslo įmonėms. Tačiau verslo teisės aktus ir administracinę
     aplinką derėtų toliau gerinti, kadangi išlieka ilgos biurokratinės procedūros bei sunkumai perkant
     žemę pramoninėms reikmėms.

     Antra, menkas mokslo tiriamosios veiklos efektyvumas tokiose srityse kaip žinių perdavimas verslui,
     patentavimas ir produktų ar procesų naujovių diegimas. Slovėnija 2001 m. mokslo tiriamajai veiklai
     skyrė 1,6 procento BVP ir pirmauja tarp naujųjų valstybių narių, tačiau vis dar atsilieka nuo ES
     vidurkio. Slovėnija taip pat pirmauja tarp naujųjų valstybių narių pagal paraiškas dėl patentų,
     pateikiamas Europos patentų tarnybai, tačiau jos rodikliai šioje srityje (41 milijonui gyventojų 2001
     m.) yra gerokai mažesni už ES vidurkį. Be to, verslo sektoriuje dirbančių mokslininkų dalis yra maža,
     lyginant su viešuoju sektoriumi (atitinkamai trečdalis ir du trečdaliai), o naujovių diegimo veikla
     aukštųjų technologijų sektoriuje atrodo menka.

     Skatinti efektyvią konkurenciją visose ūkio šakose, ypač tinklo infrastruktūros sektoriuose

     Slovėnija didina liberalizavimą produktų rinkose ir tinklo infrastruktūros sektoriuose, tačiau efektyvią
     konkurenciją būtina stiprinti. Nors Konkurencijos tarnybai yra suteikti reikiami įgaliojimai
     kontroliuoti ribojančius susitarimus ir bet kokį piktnaudžiavimą vyraujančia pozicija bei susiliejimais,
     jos administraciniai gebėjimai tiek finansų, tiek žmogiškųjų išteklių srityje yra nepakankami, kad būtų
     užtikrintas jos tinkamas veikimas. Be to, dabartiniai teisės aktai jai nesuteikia teisės nustatyti baudas,
     kurios atgrasintų nuo antikonkurencinės elgsenos.

     Pastaraisiais metais Slovėnija ėmė liberalizuoti savo tinklo infrastruktūros sektorius.
     Telekomunikacijų sektoriuje rinka teisiškai atverta 2001 m., o nepriklausoma reguliavimo įstaiga buvo
     įkurta 2002 m. Tačiau fiksuotos telefonijos vidaus skambučių srityje efektyvi konkurencija dar
     neegzistuoja – čia 100 procentų rinkos valdo buvęs valstybinis monopolininkas. Aukštos tinklų
     sujungimo kainos ir reguliuojamas vietinių ir tarpmiestinių skambučių žemų kainų lygis lieka
     pagrindinėmis kliūtimis naujiems operatoriams atsirasti fiksuotos telefonijos srityje. Energetikos
     sektoriuje didieji elektros energijos vartotojai, kurie kartu suvartoja 66 procentus elektros energijos
     Slovėnijoje, gali pasirinkti tiekėją, o nuo 2002 m. patys didžiausi vartotojai elektros energiją gali pirkti
     užsienyje. Tačiau tarptautinių mainų apimtis daugiausia sudaro tik 20 procentų viso elektros energijos
     suvartojimo. Dujų sektoriuje didžiausi vartotojai, kurie kartu suvartoja 50 procentų dujų Slovėnijoje,
     nuo 2003 m. sausio 1 d. gali patys pasirinkti tiekėją, tačiau iš tikrųjų jie nepereina pas kitą tiekėją dėl
     ilgalaikių sutarčių, sudarytų iki 2007 m. su buvusiu valstybiniu monopolininku.

     Slovėnijai skirtos rekomendacijos

     Norint tinkamai priimti pirmiau išvardytus iššūkius, būtinos plačios struktūrinės reformos, nurodytos
     Bendrųjų ekonominės politikos gairių I dalyje pateiktose bendrosiose gairėse.

     Siekiant sumažinti infliaciją, Slovėnijai rekomenduojama:

     45.       įgyvendinti struktūrines reformas, skirtas administruojamoms kainoms liberalizuoti, ir daryti
               tolesnė pažangą indeksavimo panaikinimo srityje, ypač darbo užmokesčio nustatymo
               mechanizmų srityje (BG 5).

     Siekiant didinti užimtumo lygį, ypač vyresnių darbuotojų, Slovėnijai rekomenduojama:

     46.       patobulinti mokesčių ir išmokų sistemas, akcentuojant vyresnių darbuotojų dalyvavimą
               darbo rinkoje, ir iš naujo įvertinti priemones, skatinančias aktyvų senėjimą, įskaitant tęstinį
               mokymąsi, taip pat spręsti laikino ir nuolatinio darbo sąlygų neatitikimo problemą (BG 4, 8).

     Siekiant gerinti subalansuoto produktyvumo augimo sąlygas, Slovėnijai rekomenduojama:

LT                                                       48                                                         LT
 ---pagebreak---      47.     toliau mažinti laiko ir finansines sąnaudas, būtinas, norint įkurti naują bendrovę, ir
             supaprastinti verslui įtakos turinčias administracines procedūras (BG 11);

     48.     skatinti mokslo tiriamąją veiklą bei naujovių diegimą verslo sektoriuje ir gerinti aukštojo
             mokslo sistemos kokybę (BG 13).

     Siekiant skatinti efektyvią konkurenciją visuose ūkio sektoriuose, ypač tinklo infrastruktūros,
     Slovėnijai rekomenduojama:

     49.     stiprinti Konkurencijos tarnybos administracinius gebėjimus, lengvinti naujų dalyvių
             atėjimą į tinklo infrastruktūros sektorius ir lengvinti žemės įsigijimą pramonės
             reikmėms (BG 9).

LT                                                  49                                                     LT