title: 2015 m. liepos 14 d. Tarybos rekomendacija dėl 2015 m. Nyderlandų nacionalinės reformų programos su Tarybos nuomone dėl 2015 m. Nyderlandų stabilumo programos

text:
               18.8.2015

               LT

               Europos Sąjungos oficialusis leidinys

               C 272/83

         TARYBOS REKOMENDACIJA
   2015 m. liepos 14 d.
   dėl 2015 m. Nyderlandų nacionalinės reformų programos su Tarybos nuomone dėl 2015 m. Nyderlandų stabilumo programos
   (2015/C 272/22)
   EUROPOS SĄJUNGOS TARYBA,
   atsižvelgdama į Sutartį dėl Europos Sąjungos veikimo, ypač į jos 121 straipsnio 2 dalį ir 148 straipsnio 4 dalį,
   atsižvelgdama į 1997 m. liepos 7 d. Tarybos reglamentą (EB) Nr. 1466/97 dėl biudžeto būklės priežiūros stiprinimo ir ekonominės politikos priežiūros bei koordinavimo (1), ypač į jo 5 straipsnio 2 dalį,
   atsižvelgdama į 2011 m. lapkričio 16 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamentą (ES) Nr. 1176/2011 dėl makroekonominių disbalansų prevencijos ir naikinimo (2), ypač į jo 6 straipsnio 1 dalį;
   atsižvelgdama į Europos Komisijos rekomendaciją,
   atsižvelgdama į Europos Parlamento rezoliucijas,
   atsižvelgdama į Europos Vadovų Tarybos išvadas,
   atsižvelgdama į Užimtumo komiteto nuomonę,
   atsižvelgdama į Ekonomikos ir finansų komiteto nuomonę,
   atsižvelgdama į Socialinės apsaugos komiteto nuomonę,
   atsižvelgdama į Ekonominės politikos komiteto nuomonę,
   kadangi:

               (1)

               2010 m. kovo 26 d. Europos Vadovų Taryba pritarė Komisijos pasiūlymui įgyvendinti naują augimo ir darbo vietų kūrimo strategiją „Europa 2020“, grindžiamą geresniu ekonominės politikos koordinavimu. Strategija yra orientuota į tas svarbias sritis, kuriose reikia imtis veiksmų, kad būtų stiprinamas Europos tvaraus augimo ir konkurencingumo potencialas;

               (2)

               remdamasi Komisijos pasiūlymais, 2015 m. liepos 14 d. Taryba priėmė rekomendaciją dėl valstybių narių ir Sąjungos ekonominės politikos bendrų gairių, o 2010 m. spalio 21 d. – sprendimą dėl valstybių narių užimtumo politikos gairių (3). Abejos gairės kartu sudaro integruotas gaires, ir į jas valstybių narių buvo paprašyta atsižvelgti formuojant nacionalinę ekonominę ir užimtumo politiką;

               (3)

               2014 m. liepos 8 d. Taryba priėmė rekomendaciją (4) dėl Nyderlandų 2014 m. nacionalinės reformų programos ir pateikė nuomonę dėl atnaujintos 2014 m. Nyderlandų stabilumo programos. 2014 m. lapkričio 28 d. pagal Europos Parlamento ir Tarybos reglamentą (ES) Nr. 473/2013 (5) Komisija pateikė nuomonę dėl Nyderlandų 2015 m. biudžeto plano projekto;

               (4)

               2014 m. lapkričio 28 d. Komisija priėmė metinę augimo apžvalgą, kuria pradedamas 2015 m. Europos ekonominės politikos koordinavimo semestras. Tą pačią dieną Komisija pagal Reglamentą (ES) Nr. 1176/2011 priėmė Įspėjimo mechanizmo ataskaitą, kurioje nurodė, kad Nyderlandai yra viena iš valstybių narių, dėl kurios reikės parengti nuodugnią apžvalgą;

               (5)

               2014 m. gruodžio 18 d. Europos Vadovų Taryba patvirtino prioritetus, pagal kuriuos reikia skatinti investuoti, intensyviau vykdyti struktūrines reformas ir vykdyti atsakingą augimui palankų fiskalinį konsolidavimą;

               (6)

               2015 m. vasario 26 d. Komisija paskelbė 2015 m. Nyderlandų ataskaitą. Joje įvertinta Nyderlandų pažanga įgyvendinant 2014 m. liepos 8 d. priimtas šaliai skirtas rekomendacijas. Į šalies ataskaitą įtraukti ir nuodugnios apžvalgos pagal Reglamento (ES) Nr. 1176/2011 5 straipsnį rezultatai. Komisijai atlikus analizę galima daryti išvadą, kad Nyderlanduose yra susidaręs makroekonominis disbalansas, dėl kurio reikia imtis politikos veiksmų ir kurį reikia stebėti. Išlieka rizika, susijusi su didele privačiojo sektoriaus skola, kuriai turi būti skiriamas dėmesys, nors neseniai pradėtos taikyti priemonės padeda būsto rinkai atsigauti ir padės pažaboti hipotekos paskolų augimą. Nors didelį dabartinį einamosios sąskaitos perviršį iš dalies lėmė ekonomikos struktūrinės ypatybės, pensijų ir mokesčių sistemų struktūra gali būti neefektyvaus kapitalo paskirstymo šaltinis;

               (7)

               2015 m. balandžio 30 d. Nyderlandai pateikė 2015 m. nacionalinę reformų programą ir 2015 m. stabilumo programą. Siekiant atsižvelgti į abiejų programų tarpusavio sąsajas, jos vertintos vienu metu;

               (8)

               šiuo metu Nyderlandams taikoma Stabilumo ir augimo pakto prevencinė dalis ir pereinamojo laikotarpio skolos taisyklė. 2015 m. stabilumo programoje Vyriausybė planuoja laipsniškai sumažinti nominalų deficitą iki 1,8 % BVP 2015 m. ir toliau jį mažinti iki 0,7 % BVP 2018 m. Per visą programos laikotarpį Vyriausybė ketina laikytis vidutinio laikotarpio tikslo, t. y. 0,5 % BVP struktūrinio deficito. Stabilumo programoje numatoma, kad 2015 m. valdžios sektoriaus skolos santykis su BVP pasieks aukščiausią tašką – 68,8 %, o po to palaipsniui mažės ir 2018 m. sieks 66,1 %. Makroekonominis scenarijus, kuriuo grindžiamos šios biudžeto projekcijos, yra tikėtinas. Remiantis Komisijos 2015 m. pavasario prognoze, numatoma, kad struktūrinis balansas atitiks vidutinio laikotarpio tikslą ir 2015 m. bus -0,3 % BVP, o 2016 m. sieks -0,4 % BVP. Remdamasi stabilumo programos vertinimu ir atsižvelgdama į Komisijos 2015 m. pavasario prognozę, Taryba mano, kad, kaip tikimasi, Nyderlandai laikysis Stabilumo ir augimo pakto nuostatų. Atsižvelgiant į švietimo rezultatus, akademinius pasiekimus ir ekonominės plėtros lygį, valstybės investicijos į mokslinius tyrimus ir technologinę plėtrą, 2013 m. siekusios 0,84 % BVP, yra mažos. Vyriausybės išlaidos šioje srityje nuo 2014 m. mažėja, o privačios MTTP išlaidos išlieka nedidelės. Nyderlandų ekonomikos ilgalaikio augimo potencialas būtų padidintas perorientavus viešąsias išlaidas į inovacijų ir mokslinių tyrimų sritį, visų pirma fundamentinius tyrimus, ir įgyvendinus bendrąją privačių investicijų į MTTP skatinimo politiką;

               (9)

               pagrindinis uždavinys susijęs su padėtimi būsto rinkoje, kur per keletą dešimtmečių nusistovėjęs nelankstumas ir iškreipiamosios paskatos daro įtaką būsto finansavimo ir atskirų sektorių taupymo modeliams. Namų ūkių tendenciją bendrąjį hipotekinį įsiskolinimą didinti užstatant būstą iš esmės galima paaiškinti tuo, kad taikomos ilgalaikės fiskalinės paskatos, visų pirma visiškas hipotekos palūkanų atskaitymas iš mokėtinų mokesčių. Nuo 2012 m. įgyvendinta įvairių priemonių, kuriomis iš dalies sprendžiama šių paskatų problema. Kai kurios iš jų susijusios su būsto finansavimo fiskalinio vertinimo koregavimu. Laipsniški veiksmai, kuriais siekiama riboti galimybę hipotekos palūkanas atskaityti iš mokėtinų mokesčių ir didinti amortizavimo paskatas, turi pagrindo. Tačiau ši priemonė galėtų būti įvedama greičiau, kad smarkiau paveiktų amortizavimo tendencijas. Didelė mokesčių paskata investuoti į neproduktyvų turtą išliks. 100 % kredito dydžio ir įkeisto turto vertės santykis, kurį reikia pasiekti 2018 m., vis dar aukštas. Nuomos rinką varžo reglamentavimas ir tai, kad yra labai didelis socialinio būsto sektorius, kuriam taip pat būdinga ilgų rezervo sąrašų problema. Nustatyta labiau pajamomis grindžiama nuomos diferenciacija socialinio būsto sektoriuje yra žingsnis reikiama kryptimi, bet jo poveikis ribotas. Pagal naują įstatymą būsto įmonėms reikės atskirti bendros ekonominės svarbos veiklą (t. y. socialinį būstą) nuo kitos veiklos. Kol kas neaišku, ar tai padės pasiekti numatytą tikslą, t. y. perorientuoti socialinį būstą į tuos gyventojus, kuriems jo reikia, ir užtikrinti prieinamą socialinį būstą palankių sąlygų neturintiems asmenims, negalintiems būsto įsigyti rinkos sąlygomis;

               (10)

               ilgalaikis pensijų sistemos tvarumas buvo padidintas. Nyderlandai ne tik laipsniškai ilgina teisės aktais nustatytą pensinį amžių nuo 65 metų 2012 m. iki 67 metų 2021 m. bei jį susieja su tikėtina gyvenimo trukme paskui, bet ir yra patvirtinę išsamias reformas, kuriomis siekiama pertvarkyti privačiai finansuojamą pensijų sistemos pakopą ir ilgalaikės priežiūros sistemą. Pensijų fondų finansų priežiūra pagerinta, o sistemos atsparumas finansiniams sukrėtimams padidintas. Šiuos veiksmus papildo sėkmingai įgyvendintos reformos, kuriomis vyresnio amžiaus darbuotojai skatinami dirbti ilgiau. Ilgalaikės priežiūros reformomis atsakomybė perduota savivaldybėms, kartu sumažintos bendros išlaidos ir dėmesys sutelktas į veiksmingumo didinimą. Ilgalaikės priežiūros kokybę ir prieinamumą reikia stebėti;

               (11)

               likusios spręstinos problemos – tai tinkamo išlaidų ir rizikos pasidalijimo tarp tos pačios kartos asmenų ir tarp kartų užtikrinimas kitomis priemonėmis, nei taikant priimtas indeksavimo ir finansinio rezervo taisykles (finansų vertinimo sistema), visų pirma mažinant asmenų, kurių profesinis gyvenimas tik prasideda, mokamas įmokas. Namų ūkiams paskirstyti savo finansus ekonomikos augimui palankiu būdu padėtų sustiprintas antrosios pakopos pensijų sistemos įmokų aktuarinis teisingumas;

               (12)

               2014 m. priimta išsamia užimtumo apsaugos teisės aktų reforma siekiama didinti darbo jėgos aktyvumo lygį ir judumą. Fiskalinės paskatos nedirbti sumažintos. Parlamento priimtais teisės aktais nustatyta galimybė numatyti kvotą tuo atveju, kai darbdaviams nepavyksta užtikrinti tiek papildomų darbo vietų neįgaliesiems, kiek jie patys buvo įsipareigoję užtikrinti. Šių priemonių poveikį įmanoma visapusiškai įvertinti tik jas įgyvendinus. Būtina imtis papildomų priemonių, siekiant į darbo rinką integruoti asmenis, esančius darbo rinkos paribyje, įskaitant migrantų kilmės asmenis;

               (13)

               kalbant apie privalomąsias nemokestines įmokas, darbo mokesčių pleištas Nyderlanduose smarkiai viršija ES vidurkį, tad esama galimybių perorientuoti mokesčius į mažiau ekonomikos augimui kenkiančius veiksnius. Numatoma mokesčių reforma padėtų didinti darbo jėgos aktyvumo lygį. Po priėmimo būtina atidžiai stebėti šios reformos poveikį;

               (14)

               vykdant Europos semestrą, Komisija atliko išsamią Nyderlandų ekonominės politikos analizę ir ją paskelbė 2015 m. šalies ataskaitoje. Be to, ji įvertino stabilumo programą ir nacionalinę reformų programą, taip pat įvertino veiksmus, kurių Nyderlandai ėmėsi atsižvelgdami į ankstesniais metais šaliai skirtas rekomendacijas. Komisija įvertino ne tik jų svarbą tvariai fiskalinei ir socialinei bei ekonominei Nyderlandų politikai, bet ir tai, kaip laikomasi ES taisyklių ir gairių, nes ES lygmens priemonėmis prisidedant prie būsimų nacionalinių sprendimų būtina stiprinti bendrą Sąjungos ekonomikos valdymą. Jos rekomendacijos įgyvendinant Europos semestrą pateiktos toliau išdėstytose 1–3 rekomendacijose;

               (15)

               atsižvelgdama į šį vertinimą, Taryba išnagrinėjo stabilumo programą ir mano (6), kad Nyderlandai laikosi Stabilumo ir augimo pakto;

               (16)

               atsižvelgdama į Komisijos nuodugnios apžvalgos ir šio vertinimo rezultatus, Taryba išnagrinėjo nacionalinę reformų programą ir stabilumo programą. Jos rekomendacijos pagal Reglamento (ES) Nr. 1176/2011 6 straipsnį pateiktos toliau išdėstytose 1–3 rekomendacijose;

               (17)

               vykdant Europos semestrą, Komisija taip pat atliko visos euro zonos ekonominės politikos analizę. Remdamasi šia analize, Taryba pateikė konkrečias rekomendacijas, skirtas valstybėms narėms, kurių valiuta yra euro (7). Nyderlandai, kaip šalis, kurios valiuta yra euro, taip pat turėtų užtikrinti, kad tos rekomendacijos būtų visiškai ir laiku įgyvendintos,

         REKOMENDUOJA Nyderlandams 2015–2016 m. imtis šių veiksmų:

               1.

               Siekiant atsispirti viešųjų MTTP išlaidų mažėjimo tendencijai ir didinti ekonomikos augimo potencialą, perorientuoti viešąsias išlaidas į investicijų į MTTP rėmimą ir siekti užtikrinti privačiųjų MTTP srities išlaidų didinimo pagrindines sąlygas.

               2.

               Stiprėjant ekonomikos atsigavimui, spartinti pastangas riboti galimybę hipotekos palūkanas atskaityti iš mokėtinų mokesčių, kad būtų sumažintos mokesčių paskatos investuoti į neproduktyvų turtą. Numatyti labiau į rinką orientuotą nuomojamų būstų kainų nustatymo mechanizmą, o socialinio būsto nuomos kainą dar labiau susieti su namų ūkių pajamomis.

               3.

               Mažinti asmenų, kurių profesinis gyvenimas tik prasideda, įmokų antrosios pakopos pensijų sistemai lygį.

      Priimta Briuselyje 2015 m. liepos 14 d.

            Tarybos vardu

            Pirmininkas

         P. GRAMEGNA

      (1)  OL L 209, 1997 8 2, p. 1.

      (2)  OL L 306, 2011 11 23, p. 25.

      (3)  Toliau taikomos pagal 2014 m. gegužės 6 d. Tarybos sprendimą 2014/322/ES dėl valstybių narių užimtumo politikos gairių 2014 m. (OL L 165, 2014 6 4, p. 49).

      (4)  2014 m. liepos 8 d. Tarybos rekomendacija dėl 2014 m. Nyderlandų nacionalinės reformų programos su Tarybos nuomone dėl 2014 m. Nyderlandų stabilumo programos (OL C 247, 2014 7 29, p. 88).

      (5)  2013 m. gegužės 21 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamentas (ES) Nr. 473/2013 dėl euro zonos valstybių narių biudžeto planų projektų stebėsenos bei vertinimo ir perviršinio deficito padėties ištaisymo užtikrinimo bendrųjų nuostatų (OL L 140, 2013 5 27, p. 11).

      (6)  Pagal Reglamento (EB) Nr. 1466/97 5 straipsnio 2 dalį.

      (7)  OL C 272, 2015 8 18, p. 98.


title: 2011 m. gruodžio 22 d. Europos sisteminės rizikos valdybos rekomendacija dėl nacionalinių institucijų įgaliojimų makrolygio rizikos ribojimo srityje (ESRV/2011/3)

text:
               14.2.2012

               LT

               Europos Sąjungos oficialusis leidinys

               C 41/1

         EUROPOS SISTEMINĖS RIZIKOS VALDYBOS REKOMENDACIJA
   2011 m. gruodžio 22 d.
   dėl nacionalinių institucijų įgaliojimų makrolygio rizikos ribojimo srityje
   (ESRV/2011/3)
   2012/C 41/01
   EUROPOS SISTEMINĖS RIZIKOS VALDYBOS BENDROJI VALDYBA,
   atsižvelgdama į Sutartį dėl Europos Sąjungos veikimo, ypač į jos 2 straipsnio 2 dalį ir 4 straipsnio 2 dalies a punktą, taip pat į jos Protokolą (Nr. 25) dėl kompetencijos pasidalijimo,
   atsižvelgdama į 2010 m. lapkričio 24 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamentą (ES) Nr. 1092/2010 dėl Europos Sąjungos finansų sistemos makrolygio rizikos ribojimo priežiūros ir Europos sisteminės rizikos valdybos įsteigimo (1), ypač į jo 3 straipsnio 2 dalies b, d ir f punktus ir 16–18 straipsnius,
   atsižvelgdama į 2011 m. sausio 20 d. Europos sisteminės rizikos valdybos sprendimą ESRV/2011/1, kuriuo patvirtinamos Europos sisteminės rizikos valdybos darbo tvarkos taisyklės (2), ypač į jo 15 straipsnio 3 dalies e punktą ir 18–20 straipsnius,
   kadangi:

               (1)

               gerai apibrėžti politikos pagrindai – būtina veiksmingos makrolygio rizikos ribojimo politikos sąlyga. Europos finansų priežiūros sistemoje įsteigus Europos sisteminės rizikos valdybą (ESRV), buvo sukurtas politikos pagrindas makrolygio rizikos ribojimo politikai Europos Sąjungos lygiu, kurią reikia įgyvendinti; ši politika turi būti vykdoma priimant įspėjimus ir rekomendacijas;

               (2)

               Sąjungos makrolygio rizikos ribojimo politikos veiksmingumas taip pat priklauso nuo nacionalinių makrolygio rizikos ribojimo politikos pagrindų valstybėse narėse, kadangi atsakomybė imtis priemonių, būtinų finansiniam stabilumui palaikyti, pirmiausia tenka nacionalinėms sistemoms;

               (3)

               kai kuriose valstybėse narėse šiuo metu svarstomos teisėkūros iniciatyvos dėl makrolygio rizikos ribojimo sistemų;

               (4)

               būtina nurodyti esminių nacionalinių įgaliojimų makrolygio rizikos ribojimo srityje pagrindinius principus, kartu išlaikant pusiausvyrą tarp poreikio suderinti nacionalines sistemas ir lankstumo, reikalingo siekiant atsižvelgti į nacionalinius ypatumus;

               (5)

               aiškiai nustatytas konkretus tikslas padėtų nacionalinėms makrolygio rizikos ribojimo institucijoms nugalėti tendenciją neveikti. Nacionaliniu lygiu makrolygio rizikos ribojimo politika gali būti vykdoma nacionalinių makrolygio rizikos ribojimo institucijų iniciatyva arba įgyvendinant ESRV rekomendacijas arba įspėjimus;

               (6)

               apskritai makrolygio rizikos ribojimo politiką gali vykdyti viena institucija arba kolegialus organas, sudarytas iš kelių institucijų – nelygu, kokia nacionalinė institucinė sistema. Bet kokiu atveju įgaliotoji institucija turi būti nustatyta aiškiai ir skaidriai;

               (7)

               Reglamento (ES) Nr. 1092/2010 24 konstatuojamojoje dalyje nustatyta: „dėl turimos patirties ir esamos atsakomybės finansinio stabilumo srityje (…) nacionaliniams centriniams bankams turėtų būti suteiktas pagrindinis vaidmuo vykdant makrolygio rizikos ribojimo priežiūrą“. Ši išvada dar labiau sustiprinama, kai centriniai bankai taip pat vykdo mikrolygio rizikos ribojimo priežiūrą;

               (8)

               institucijų, turinčių įgaliojimus finansinio stabilumo užtikrinimo srityje, bendradarbiavimo formos gali būti įvairios, nuo koordinavimo iki keitimosi duomenimis ir informacija, – nelygu, kokia yra nacionalinė institucinė sistema;

               (9)

               ESRV apsvarstys galimą makrolygio rizikos ribojimo priemonių, kurių planuoja imtis kompetentingos nacionalinės institucijos, išplitimo į kitas valstybes politiką, kad užtikrintų minimalų koordinavimą ir apribotų galimą neigiamą išplitimo poveikį. Todėl ESRV sekretoriatui turėtų būti iš anksto pranešta apie reikšmingus makrolygio rizikos ribojimo veiksmus, kuriuos siūlo nacionalinės institucijos, kad jie būtų aptarti ESRV valdymo komitete. Jei Valdymo komitetas mano, kad tai reikalinga, apie siūlomus makrolygio rizikos ribojimo veiksmus gali būti pranešta Bendrajai valdybai;

               (10)

               makrolygio rizikos ribojimo institucijos uždaviniai ir įgaliojimai turėtų būti aiškiai apibrėžti. Atsižvelgiant į galimą šiuo metu vykdomos ES reformos dėl kredito įstaigų kapitalo reikalavimų sistemos poveikį (3), makrolygio rizikos ribojimo institucijos priemonių nustatymo tvarka turėtų leisti laiku pakoreguoti politikos priemones reaguojant į pokyčius finansų sistemoje ir į besikeičiantį pavojaus finansiniam stabilumui pobūdį; tai turėtų būti daroma laikantis atitinkamos teisės aktų sistemos principų. Makrolygio rizikos ribojimo institucija turėtų ex ante paaiškinti, kodėl jai reikia tam tikrų priemonių, ir turėtų turėti iniciatyvos teisę prašyti leisti naudoti tas priemones. Priemonės turėtų darytų poveikį ir ciklinei rizikai, pavyzdžiui, nepastoviam sverto lygiui, terminų neatitikimui ir kredito augimui, ir rinkos struktūroms. Gali būti numatytos neprivalomos ir privalomos priemonės;

               (11)

               skaidrumas pagerina finansų sektoriaus ir visos visuomenės supratimą apie makrolygio rizikos ribojimo politiką; kartu tai būtinas reikalavimas atskaitomybei prieš įstatymų leidžiamąją valdžią, kuri atstovauja visai visuomenei. Atsižvelgiant į tai, kad galutinį makrolygio rizikos ribojimo politikos tikslą sunku išmatuoti, atskaitomybė gali būti išreikšta kaip tarpinių tikslų pasiekimas arba makrolygio rizikos ribojimo priemonių naudojimo pagrindimo viešas paaiškinimas;

               (12)

               makrolygio rizikos ribojimo politikos sprendimų priėmėjams gali būti daromas spaudimas negriežtinti politikos pakilimo metu arba sušvelninti ją nuosmukio metu. Siekiant apsaugoti politikos patikimumą, makrolygio rizikos ribojimo institucijos turėtų būti apsaugotos nuo išorės įtakos per jų nepriklausomumą. Centriniai bankai, kuriems patikėti įgaliojimai makrolygio rizikos ribojimo srityje, turėtų būti nepriklausomi Sutarties 130 straipsnio prasme;

               (13)

               ši rekomendacija nepažeidžia Sąjungos centrinių bankų įgaliojimų vykdyti pinigų politiką ir ESRV pavestų užduočių;

               (14)

               ESRV rekomendacijos skelbiamos po to, kai Europos Sąjungos Tarybai pranešama apie Bendrosios valdybos ketinimą tai padaryti ir Tarybai suteikiama galimybė reaguoti,

         PRIĖMĖ ŠIĄ REKOMENDACIJĄ:
   1   SKIRSNIS

      REKOMENDACIJOS

      Rekomendacija A –   Tikslas

   Valstybėms narėms rekomenduojama:

               1)

               nurodyti, kad galutinis makrolygio rizikos ribojimo politikos tikslas – prisidėti prie visos finansų sistemos stabilumo apsaugos, įskaitant finansų sistemos atsparumo stiprinimą ir sisteminės rizikos susidarymo mažinimą, taip užtikrinant tvarų finansų sektoriaus įnašą į ekonomikos augimą;

               2)

               užtikrinti, kad nacionaliniu lygiu makrolygio rizikos ribojimo politika gali būti vykdoma nacionalinės makrolygio rizikos ribojimo institucijos iniciatyva arba įgyvendinant ESRV rekomendacijas arba įspėjimus.

      Rekomendacija B –   Institucinės priemonės

   Valstybėms narėms rekomenduojama:

               1)

               nacionalinės teisės aktais paskirti instituciją, kuriai būtų patikėta vykdyti makrolygio rizikos ribojimo politiką; tai gali būti viena institucija arba kolegialus organas, sudarytas iš kelių institucijų, kurių veiksmai daro reikšmingą įtaką finansų stabilumui. Nacionalinės teisės aktuose turėtų būti nustatytas makrolygio rizikos ribojimo institucijos valdančiojo organo sprendimų priėmimo procesas;

               2)

               jei makrolygio rizikos ribojimo institucija paskirta viena institucija – nustatyti visų institucijų, kurių veiksmai daro reikšmingą įtaką finansų stabilumui, bendradarbiavimo mechanizmus, nepažeidžiant atitinkamų jų įgaliojimų;

               3)

               užtikrinti, kad makrolygio rizikos ribojimo politikoje centrinis bankas vaidintų pagrindinį vaidmenį ir kad makrolygio rizikos ribojimo politika nepažeistų jo nepriklausomumo pagal Sutarties 130 straipsnį;

               4)

               įgalioti makrolygio rizikos ribojimo instituciją bendradarbiauti ir keistis informacija ir tarptautiniu lygiu, ypač informuojant ESRV apie veiksmus, kurių buvo imtasi sisteminei rizikai nacionaliniu lygiu išspręsti.

      Rekomendacija C –   Uždaviniai, įgaliojimai, priemonės

   Valstybėms narėms rekomenduojama:

               1)

               patikėti makrolygio rizikos ribojimo institucijai bent šiuos uždavinius – nustatyti, stebėti ir vertinti pavojų finansiniam stabilumui ir įgyvendinti politiką, reikalingą jos tikslui pasiekti, kad būtų užkirstas kelias šiems pavojams ir jie būtų sumažinti;

               2)

               užtikrinti, kad makrolygio rizikos ribojimo institucija turėtų teisę reikalauti ir laiku gauti visus nacionalinius duomenis ir informaciją, reikalingus jos uždaviniams vykdyti; tokia informacija apima informaciją iš mikrolygio rizikos ribojimo institucijų ir vertybinių popierių rinkos priežiūros institucijų, informaciją ne iš reguliavimo srities ir informaciją apie konkrečias institucijas, jei pateikiamas pagrįstas prašymas ir imamasi tinkamų priemonių konfidencialumui užtikrinti. Vadovaujantis tais pačiais principais, makrolygio rizikos ribojimo institucija turėtų dalintis su mikrolygio rizikos ribojimo priežiūros institucijomis duomenimis ir informacija, kurie reikalingi tų institucijų uždaviniams vykdyti;

               3)

               patikėti makrolygio rizikos ribojimo institucijai įgaliojimus nustatyti ir (arba) plėtoti priežiūros metodus finansų įstaigoms ir struktūroms, kurios yra sistemiškai svarbios atitinkamai valstybei narei, nustatyti, ir įgaliojimus nustatyti arba rekomenduoti nacionalinio reguliavimo lygį; tai ji turėtų atlikti bendradarbiaudama arba kartu su mikrolygio rizikos ribojimo institucijomis ir vertybinių popierių rinkos priežiūros institucijomis;

               4)

               užtikrinti, kad makrolygio rizikos ribojimo institucija galėtų imtis atitinkamų priemonių savo tikslams pasiekti. Prireikus turėtų būti nustatyta aiški ir operatyvi tvarka, kuria makrolygio rizikos ribojimo institucijai būtų suteikti įgaliojimai imtis tam tikrų priemonių.

      Rekomendacija D –   Skaidrumas ir atskaitomybė

   Valstybėms narėms rekomenduojama:

               1)

               užtikrinti, kad sprendimai makrolygio rizikos ribojimo politikos srityje ir jų motyvai būtų paviešinti laiku, nebent tai keltų pavojų finansiniam stabilumui, ir kad makrolygio rizikos ribojimo institucija nustatytų ir paviešintų makrolygio rizikos ribojimo politikos strategiją;

               2)

               suteikti makrolygio rizikos ribojimo institucijai įgaliojimus viešai ir privačiai pasisakyti apie sisteminę riziką;

               3)

               užtikrinti, kad makrolygio rizikos ribojimo institucija būtų galiausiai atskaitinga nacionaliniam parlamentui;

               4)

               užtikrinti makrolygio rizikos ribojimo institucijos ir jos darbuotojų teisinę apsaugą, kai jie veikia teisėtai.

      Rekomendacija E –   Nepriklausomumas

   Valstybėms narėms rekomenduojama užtikrinti, kad:

               1)

               siekdama savo tikslo, makrolygio rizikos ribojimo institucija būtų nepriklausoma bent veiklos požiūriu, ypač nuo politinių organų ir finansų sektoriaus;

               2)

               organizacinės ir finansinės priemonės nekliudytų vykdyti makrolygio rizikos ribojimo politikos.

         2   SKIRSNIS

      ĮGYVENDINIMAS

   1.   Aiškinimas

   Šioje rekomendacijoje:
   finansų įstaiga– finansų įstaiga, kaip apibrėžta Reglamente (ES) Nr. 1092/2010;
   finansų sistema– finansų sistema, kaip apibrėžta Reglamente (ES) Nr. 1092/2010.
   2.   Įgyvendinimo kriterijai

               1)

               Šios rekomendacijos įgyvendinimui taikomi tokie kriterijai:

                           a)

                           rekomenduojamos priemonės turėtų būti įtvirtintos nacionalinės teisės aktuose,

                           b)

                           turėtų būti vengiama galimybės rinktis palankesnes reglamentavimo sąlygas,

                           c)

                           įgyvendinant turi būti tinkamai atsižvelgiama į proporcingumo principą, kadangi finansų įstaigų sisteminė svarba ir pačios institucinės sistemos yra skirtingos; kartu turi būti atsižvelgiama į kiekvienos rekomendacijos tikslą ir turinį,

                           d)

                           rekomendacijai A:

                                       i)

                                       tarpiniai politikos tikslai gali būti nustatyti kaip galutinio tikslo operaciniai patikslinimai,

                                       ii)

                                       makrolygio rizikos ribojimo politika taip pat turėtų leisti imtis veiksmų dėl priemonių, kurios yra svarbios makrolygio rizikos ribojimo kontekste.

               2)

               Adresatai turi pranešti ESRV ir Tarybai apie veiksmus, kurių buvo imtasi laikantis šios rekomendacijos, arba tinkamai pateisinti neveikimą. Ataskaitose turi būti pateikiama bent:

                           a)

                           informacija apie veiksmų, kurių imtasi, esmę ir grafiką,

                           b)

                           veiksmų, kurių imtasi, poveikio šios rekomendacijos tikslų požiūriu, vertinimas,

                           c)

                           išsamus bet kokio neveikimo ar nukrypimo nuo šios rekomendacijos, įskaitant bet kokį uždelsimą, pateisinimas.

         3)   Tolesnių veiksmų grafikas

               1)

               Adresatai turi pranešti ESRV ir Tarybai apie veiksmus, kurių buvo imtasi laikantis šios rekomendacijos, arba tinkamai pateisinti neveikimą, kaip nurodyta toliau.

               2)

               Iki 2012 m. birželio 30 d. adresatai pateikia ESRV tarpinę ataskaitą, kurioje pateikiami bent šie aspektai: a) patvirtinimas, ar įgaliojimai makrolygio rizikos ribojimo srityje buvo įgyvendinti arba ar planuojama juos įgyvendinti, b) teisinio pagrindo analizė šiai rekomendacijai įgyvendinti, c) numatyta makrolygio rizikos ribojimo institucijos institucinė struktūra ir suplanuoti instituciniai pokyčiai, d) įvertinimas, ar kiekviena šioje rekomendacijoje pateikta rekomendacija yra arba bus įtraukta į nacionalines priemones dėl įgaliojimų makrolygio rizikos ribojimo srityje ir, jei ne – tinkami paaiškinimai. ESRV gali pranešti adresatams savo nuomonę dėl tarpinės ataskaitos.

               3)

               Iki 2013 m. birželio 30 d. adresatai pateikia ESRV ir Tarybai galutinę ataskaitą. Rekomenduojamos priemonės turėtų įsigalioti ne vėliau kaip 2013 m. liepos 1 d.

               4)

               Bendroji valdyba gali pratęsti 2 ir 3 dalyse numatytus terminus, jei vienai ar daugiau rekomendacijų įgyvendinti reikia imtis teisėkūros iniciatyvų.

         4)   Stebėsena ir vertinimas

               1)

               ESRV sekretoriatas:

                           a)

                           padeda adresatams, įskaitant pagalbą organizuojant koordinuotą ataskaitų teikimą, teikia reikiamus ataskaitų modelius, o prireikus – išsamiau apibūdina tolesnių veiksmų ypatumus ir grafiką,

                           b)

                           tikrina adresatų tolesnius veiksmus, įskaitant ir tuos atvejus, kai jie to prašo, ir per du mėnesius nuo terminų tolesniems veiksmams atlikti pasibaigimo per Valdymo komitetą teikia Bendrajai valdybai ataskaitą apie tuos tolesnius veiksmus.

               2)

               Bendroji valdyba įvertina adresatų pateiktas ataskaitas apie veiksmus ir pateisinimus dėl neveikimo ir, kai tinkama, sprendžia, ar šios rekomendacijos buvo laikomasi ir adresatai tinkamai pateisino savo neveikimą.

      Priimta Frankfurte prie Maino 2011 m. gruodžio 22 d.

            ESRV Pirmininkas

         Mario DRAGHI

      (1)  OL L 331, 2010 12 15, p. 1.

      (2)  OL C 58, 2011 2 24, p. 4.

      (3)  Komisijos pasiūlymas dėl Europos Parlamento ir Tarybos direktyvos dėl galimybės verstis kredito įstaigų veikla ir dėl rizikos ribojimu pagrįstos kredito įstaigų ir investicinių įmonių priežiūros, kuria iš dalies keičiama Europos Parlamento ir Tarybos direktyva 2002/87/EB dėl finansiniam konglomeratui priklausančių kredito įstaigų, draudimo įmonių ir investicinių įmonių papildomos priežiūros (KOM(2011) 453 galutinis), ir pasiūlymas dėl Europos Parlamento ir Tarybos reglamento dėl rizikos ribojimo reikalavimų kredito įstaigoms ir investicinėms įmonėms (KOM(2011) 452 galutinis).


title: 2009 m. birželio 8 d. Tarybos rekomendacija dėl retųjų ligų srities veiksmų

text:
               3.7.2009

               LT

               Europos Sąjungos oficialusis leidinys

               C 151/7

      TARYBOS REKOMENDACIJA

   2009 m. birželio 8 d.
   dėl retųjų ligų srities veiksmų
   2009/C 151/02
   EUROPOS SĄJUNGOS TARYBA,
   atsižvelgdama į Europos bendrijos steigimo sutartį, ypač į jos 152 straipsnio 4 dalies antrą pastraipą,
   atsižvelgdama į Komisijos pasiūlymą,
   atsižvelgdama į Europos Parlamento nuomonę (1),
   atsižvelgdama į Europos ekonomikos ir socialinių reikalų komiteto nuomonę (2),
   kadangi:

               (1)

               Retosios ligos kelia grėsmę ES piliečių sveikatai, nes jos kelia pavojų gyvybei arba lėtai sekina, yra mažai paplitusios ir labai sudėtingos. Retųjų ligų, nepaisant to, kad jomis sergama retai, yra tiek daug įvairių rūšių, jog jomis serga milijonai žmonių.

               (2)

               Universalumo, galimybės naudotis geros kokybės priežiūra, teisingumo ir solidarumo principai ir svarbiausios vertybės, kaip patvirtinta 2006 m. birželio 2 d. Tarybos išvadose dėl ES sveikatos sistemų bendrų vertybių ir principų, yra itin svarbūs retosiomis ligomis sergantiems ligoniams.

               (3)

               Retųjų ligų, įskaitant genetines ligas, srities Bendrijos veiksmų programa buvo priimta 1999 m. sausio 1 d.–2003 m. gruodžio 31 d. laikotarpiui (3). Šioje programoje apibrėžta, kad retųjų ligų paplitimas yra padėtis, kai jomis serga ne daugiau kaip penki iš 10 000 asmenų ES. Tikslesnė sąvokos apibrėžtis, grindžiama atnaujinta moksline apžvalga, kurioje atsižvelgiama ir į paplitimą, ir į sergamumą, bus parengta pasitelkus Bendrijos antrąją sveikatos programos (4) išteklius.

               (4)

               1999 m. gruodžio 16 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamente (EB) Nr. 141/2000 dėl retųjų vaistų (5) nurodyta, kad vaistas turėtų būti priskiriamas retųjų vaistų kategorijai, kai jis yra skirtas gyvybei pavojų keliančios arba chroniškai sekinančios ligos, kuria paraiškos padavimo metu Bendrijoje serga ne daugiau kaip penki iš 10 tūkstančių asmenų, diagnozei, profilaktikai arba gydymui.

               (5)

               Paskaičiuota, kad šiuo metu yra 5 000–8 000 įvairių retųjų ligų, kuriomis per gyvenimą suserga 6–8 % gyventojų. Kitaip tariant, nors retosioms ligoms būdingas mažas paplitimas, iš viso ES retosiomis ligomis serga 27–36 mln. asmenų. Dauguma jų serga rečiau pasitaikančiomis ligomis, kuriomis suserga vienas iš 100 000 asmenų ar rečiau. Tokie ligoniai yra ypač izoliuoti ir pažeidžiami.

               (6)

               Kadangi retosios ligos yra mažai paplitusios ir specifiškos, o jomis serga iš viso didelis žmonių skaičius, būtinas visuotinis požiūris, pagrįstas atskiromis ir bendromis pastangomis, kuriomis siekiama išvengti didelio sergamumo ir pirmalaikio mirtingumo bei pagerinti sergančių asmenų gyvenimo kokybę ir jų socialines bei ekonomines galimybes.

               (7)

               Retosios ligos buvo vienas iš Bendrijos mokslinių tyrimų ir plėtros šeštosios bendrosios programos (6) prioritetų ir tebėra Bendrijos mokslinių tyrimų ir plėtros septintosios bendrosios programos (7) veiklos prioritetas, nes kuriant naujus retų susirgimų diagnostikos ir gydymo būdus bei atliekant epidemiologinius šių susirgimų mokslinius tyrimus būtina, kad bendradarbiautų kuo daugiau šalių ir taip padidėtų į kiekvieną tyrimą įtraukiamų ligonių skaičius.

               (8)

               Rengdama ES sveikatos strategiją, 2007 m. spalio 23 d. Baltojoje knygoje „Kartu sveikatos labui, 2008–2013 m. ES strateginis požiūris“ Komisija nurodė, kad retosios ligos yra prioritetinė veiklos sritis.

               (9)

               Siekiant pagerinti retųjų ligų klausimams skirtų nacionalinių, regioninių ir vietos iniciatyvų koordinavimą ir nuoseklumą bei mokslinių tyrimų centrų bendradarbiavimą, atitinkami nacionaliniai veiksmai retųjų ligų srityje galėtų būti įtraukti į retųjų ligų srityje rengiamus planus ar strategijas.

               (10)

               Remiantis Orphanet duomenų baze, iš tūkstančių žinomų ir kliniškai nustatomų retųjų ligų tik 250 yra suteiktas kodas dabartinėje Tarptautinėje ligų klasifikacijoje (ICD) (10-oji versija). Siekiant, kad apie visas retąsias ligas nacionalinėse sveikatos priežiūros sistemose būtų tinkamai informuojama ir jos būtų pripažįstamos, būtinas tinkamas jų kodavimas ir klasifikavimas.

               (11)

               2007 m. Pasaulio sveikatos organizacija (PSO) pradėjo Tarptautinės ligų klasifikacijos 10-osios versijos peržiūros procesą siekdama 2014 m. Pasaulinėje sveikatos asamblėjoje priimti naują 11-ąją šios klasifikacijos versiją. PSO paskyrė ES retųjų ligų darbo grupės pirmininką Patariamosios retųjų ligų grupės pirmininku, kad ši grupė prisidėtų prie šios peržiūros proceso, teikdama pasiūlymus, kaip koduoti ir klasifikuoti retąsias ligas.

               (12)

               Jei visos valstybės narės taikytų bendrą retųjų ligų nustatymo būdą, ES daug labiau prisidėtų prie Patariamosios retųjų ligų grupės veiklos ir būtų sudarytos palankesnės sąlygos bendradarbiavimui Bendrijos lygiu retųjų ligų srityje.

               (13)

               Siekiant suburti visų valstybių narių ekspertus spręsti praktinius bendradarbiavimo tarp nacionalinių sveikatos priežiūros sistemų ES klausimus, 2004 m. liepos mėn. buvo sukurta Sveikatos paslaugų ir medicininės priežiūros aukšto lygio darbo grupė. Vienos iš šios aukšto lygio grupės darbo grupių veikloje daugiausia dėmesio skiriama retųjų ligų Europos informacijos tinklams (toliau – EIT). Parengti tam tikri EIT kriterijai ir principai, įskaitant jų vaidmens sprendžiant retųjų ligų klausimus apibrėžimą. Be to, EIT galėtų būti ir mokslinių tyrimų bei žinių centrais, kuriuose būtų gydomi ligoniai iš kitų valstybių narių, o prireikus būtų užtikrinamas tolesnis gydymo paslaugų teikimas.

               (14)

               EIT teikiama Bendrijos pridėtinė vertė yra ypač svarbi retųjų ligų srityje dėl to, kad šie susirgimai pasitaiko retai, o tai reiškia, kad ligonių skaičius yra ribotas ir atskirose šalyse trūksta praktinės patirties. Todėl, siekiant retosiomis ligomis sergantiems ligoniams užtikrinti lygias galimybes gauti tikslią informaciją, tinkamai ir laiku nustatyti diagnozę ir naudotis kokybiška priežiūra, itin svarbu praktinę patirtį kaupti Europos lygiu.

               (15)

               2006 m. gruodžio mėn. Europos Sąjungos retųjų ligų darbo grupės ekspertų grupė Sveikatos paslaugų ir medicininės priežiūros aukšto lygio grupei pateikė ataskaitą „Prisidėti prie politikos formavimo siekiant Europos bendradarbiavimo su retosiomis ligomis susijusių sveikatos paslaugų ir medicininės priežiūros srityje“. Ekspertų grupės ataskaitoje, inter alia, teigiama, kad svarbu nurodyti kompetencijos centrus ir nustatyti, kokį vaidmenį jie turi atlikti. Taip pat susitarta, kad iš esmės ir, kai įmanoma, ne ligoniai turėtų keliauti ieškodami praktinės patirties, o pati praktinė patirtis turėtų pasiekti ligonius. Į šią rekomendaciją įtrauktos tam tikros ataskaitoje nurodytos priemonės.

               (16)

               Pasirodė, kad kompetencijos centrų bendradarbiavimas ir keitimasis informacija yra labai veiksmingas būdas spręsti retųjų ligų klausimus Europoje.

               (17)

               Siekdami spręsti retųjų ligų klausimus, susijusius su sudėtingomis ir skirtingomis sąlygomis, kompetencijos centrai galėtų laikytis tarpdalykinio požiūrio į priežiūrą.

               (18)

               Dėl savo specifikos (ribotas ligonių skaičius ir reikalingų žinių bei praktinės patirties trūkumas) retosios ligos yra išskirtinė sritis, kurioje veiksmai Bendrijos lygiu turi labai didelę pridėtinę vertę. Šią pridėtinę vertę galima ypač užtikrinti kaupiant įvairiose valstybėse narėse turimą nacionalinę praktinę patirtį retųjų ligų srityje.

               (19)

               Ypač svarbu užtikrinti, kad valstybės narės aktyviai padėtų rengti 2008 m. lapkričio 11 d. Komisijos komunikate „Retosios ligos – Europos problema“ numatytas bendras priemones, ypač diagnostikos ir medicininės priežiūros klausimais, bei Europos gyventojų atrankinės patikros gaires. Tai galėtų būti ir terapinės retųjų vaistų pridėtinės vertės vertinimo ataskaitos, kurios galėtų padėti paspartinti derybas dėl kainų nacionaliniu lygiu ir taip sumažinti atvejus, kai retosiomis ligomis sergantiems ligoniams vėluojama suteikti galimybių gauti retųjų vaistų.

               (20)

               PSO didesnių galių suteikimą ligoniams nurodė kaip „būtiną sveikatos sąlygą“ ir paskatino „veiksmingos partnerystės ir savarankiškos ligonių savigydos strategiją, kuria siekiama gerinti lėtinėmis ligomis sergančių asmenų sveikatos priežiūros rezultatus ir gyvenimo kokybę“ (8). Šia prasme atskirų ligonių grupių vaidmuo yra ypač svarbus ir teikiant tiesioginę paramą ilgai sergantiems asmenims, ir dėl jų nuveikto bendro darbo, skirto retosiomis ligomis sergančių ligonių bendruomenių veiklos sąlygoms, taip pat sąlygoms ateities kartoms pagerinti.

               (21)

               Valstybės narės turėtų siekti įtraukti ligonius ir ligonių atstovus į politinį procesą ir skatinti ligonių grupių veiklą.

               (22)

               Siekiant, kad vyktų retųjų ligų srities mokslinių tyrimų ir sveikatos priežiūros infrastruktūros plėtra, reikalingi ilgalaikiai projektai bei atitinkama ilgalaikį šių projektų tvarumą užtikrinanti finansinė parama. Ši parama žymiai padidintų pagal Bendrijos antrąją sveikatos programą, Mokslinių tyrimų ir plėtros septintąją bendrąją programą ir tolesnes jas pakeisiančias programas plėtojamų projektų sąveiką,

         REKOMENDUOJA VALSTYBĖMS NARĖMS:
   I.   RETŲJŲ LIGŲ SRITIES PLANAI IR STRATEGIJOS

               1.

               Tinkamu lygiu parengti ir įgyvendinti retųjų ligų planus ar strategijas arba išnagrinėti galimybę tinkamas retųjų ligų srities priemones įtraukti į kitas visuomenės sveikatos strategijas, siekiant užtikrinti, kad retosiomis ligomis sergantys ligoniai turėtų galimybę naudotis kokybiškos priežiūros paslaugomis, įskaitant diagnostiką, gydymo būdus, ilgai sergančių asmenų reabilitaciją ir, jei įmanoma, gauti veiksmingų retųjų vaistų, visų pirma:

                           a)

                           kuo greičiau, pageidautina, ne vėliau kaip iki 2013 m. pabaigos, parengti ir priimti planą ar strategiją, kuriuo būtų siekiama nurodyti ir struktūrizuoti atitinkamus retųjų ligų srities veiksmus, atsižvelgiant į jų sveikatos priežiūros ir socialinės apsaugos sistemas;

                           b)

                           imtis veiksmų, kad dabartinės ir būsimos vietos, regioninės ir nacionalinės iniciatyvos būtų integruotos į jų planus ar strategijas siekiant laikytis visa apimančio požiūrio;

                           c)

                           planuose ar strategijose nustatyti ribotą prioritetinių veiksmų skaičių, nurodant tikslus ir tolesnės veiklos mechanizmus;

                           d)

                           atsižvelgti į tai, ar atitinkamos valdžios institucijos nacionaliniu lygiu rengia gaires ir rekomendacijas dėl retųjų ligų srities nacionalinių veiksmų pagal vykdomą europinį retosioms ligoms skirtų nacionalinių planų rengimo projektą (EUROPLAN), kuriam 2008–2011 m. laikotarpiu buvo skirtas finansavimas pagal pirmąją Bendrijos veiksmų visuomenės sveikatos srityje programą (9).

         II.   TIKSLI RETŲJŲ LIGŲ SĄVOKOS APIBRĖŽTIS, KODAVIMAS IR APRAŠYMAS

               2.

               Bendrijos lygio politikos tikslais vartoti bendrą retosios ligos sąvokos apibrėžtį: tai liga, kuria serga ne daugiau kaip penki iš 10 000 asmenų.

               3.

               Siekti užtikrinti tinkamą retųjų ligų kodavimą ir atsekamumą visose sveikatos priežiūros informacinėse sistemose, skatinant, kad liga būtų tinkamai nustatoma nacionalinėse sveikatos priežiūros ir kompensavimo sistemose, remiantis Tarptautine ligų klasifikacija ir laikantis nacionalinių procedūrų.

               4.

               Aktyviai prisidėti prie ES lengvai prieinamo ir kintamo retųjų ligų sąrašo, grindžiamo Orphanet tinklu ir kitais veikiančiais tinklais, kūrimo, kaip nurodyta Komisijos komunikate dėl retųjų ligų.

               5.

               Apsvarstyti galimybę visais atitinkamais lygiais, taip pat Bendrijos lygiu, remti konkrečių ligų informacinius tinklus ir, siekiant epidemiologinių tikslų, registrus bei duomenų bazes, kartu laikantis nepriklausomo valdymo principo.

         III.   RETŲJŲ LIGŲ MOKSLINIAI TYRIMAI

               6.

               Nustatyti vykdomus mokslinius tyrimus ir mokslinių tyrimų išteklius nacionaliniu ir Bendrijos lygiais, kad būtų įvertinta padėtis bei mokslinių tyrimų visuma retųjų ligų srityje ir pagerintas Bendrijos, nacionalinių ir regioninių retųjų ligų mokslinių tyrimų programų koordinavimas.

               7.

               Nustatyti retųjų ligų srities bazinių, klinikinių, taikomųjų ir socialinių mokslinių tyrimų poreikius ir prioritetus bei jų skatinimo būdus ir propaguoti tarpdalykinio bendradarbiavimo požiūrius, į kuriuos reikia papildomai atsižvelgti vykdant nacionalines ir Bendrijos programas.

               8.

               Skatinti nacionalinius tyrėjus dalyvauti visais atitinkamais lygiais, įskaitant Bendrijos lygį, finansuojamuose retųjų ligų mokslinių tyrimų projektuose.

               9.

               Į planus ar strategijas įtraukti nuostatas, kuriomis siekiama propaguoti retųjų ligų srities mokslinius tyrimus.

               10.

               Sudaryti palankesnes sąlygas, bendradarbiaujant su Komisija, plėtoti bendradarbiavimą mokslinių tyrimų srityje su trečiosiomis šalimis, kurios aktyviai vykdo retųjų ligų mokslinius tyrimus, ir apskritai bendradarbiauti keičiantis informacija ir praktine patirtimi.

         IV.   KOMPETENCIJOS CENTRAI IR EUROPOS RETŲJŲ LIGŲ INFORMACIJOS TINKLAI

               11.

               Iki 2013 m. pabaigos nacionalinėje teritorijoje nurodyti atitinkamus kompetencijos centrus ir apsvarstyti galimybę remti jų kūrimą.

               12.

               Skatinti kompetencijos centrus dalyvauti Europos informacijos tinklų veikloje, atsižvelgiant į nacionalinę kompetenciją ir taisykles dėl jų įgaliojimų ar pripažinimo.

               13.

               Organizuoti retosiomis ligomis sergančių ligonių sveikatos priežiūrą bendradarbiaujant su atitinkamais ekspertais, vykdant specialistų mainus ir keičiantis praktine patirtimi šalies viduje ar prireikus su kitomis valstybėmis.

               14.

               Remti naudojimąsi informacinėmis ir ryšių technologijomis, pavyzdžiui, nuotoline medicina, tais atvejais, kai būtina užtikrinti galimybes gauti nuotolines konkrečias sveikatos priežiūros paslaugas.

               15.

               Į planus ar strategijas įtraukti būtinas praktinės patirties ir žinių sklaidos bei platinimo sąlygas, kad būtų sudarytos palankesnės sąlygos netoli gyvenančių ligonių gydymui.

               16.

               Skatinti, kad kompetencijos centrai, spręsdami retųjų ligų klausimus, savo veiklą grįstų tarpdalykiniu požiūriu į priežiūrą.

         V.   RETŲJŲ LIGŲ SRITIES PRAKTINĖS PATIRTIES KAUPIMAS EUROPOS LYGIU

               17.

               Kaupti retųjų ligų srities nacionalinę praktinę patirtį ir ją susieti su Europos partnerių turima patirtimi, siekiant remti:

                           a)

                           keitimąsi geriausios praktikos pavyzdžiais apie diagnostikos priemones ir medicininę priežiūrą, taip pat švietimą ir socialinę rūpybą retųjų ligų srityje;

                           b)

                           tinkamą visų sveikatos priežiūros specialistų švietimą, kad jie žinotų apie šias ligas ir priežiūrai turimus išteklius;

                           c)

                           medicinos mokymo plėtojimą retųjų ligų diagnostikai ir valdymui svarbiose srityse tokiose kaip, genetikos, imunologijos, neurologijos, onkologijos ar pediatrijos srityse;

                           d)

                           Europos gairių dėl diagnostikos bandymų ar gyventojų atrankinės patikros plėtojimą, atsižvelgiant į nacionalinius sprendimus ir kompetenciją;

                           e)

                           informavimą apie valstybių narių rengiamas terapinės ar klinikinės retųjų vaistų pridėtinės vertės vertinimo ataskaitas Bendrijos lygiu, kuriuo ir kaupiamos atitinkamos žinios ir praktinė patirtis, siekiant kuo labiau sumažinti atvejus, kai retosiomis ligomis sergantiems ligoniams vėluojama suteikti galimybių gauti retųjų vaistų.

         VI.   DIDESNIŲ GALIŲ SUTEIKIMAS LIGONIŲ ORGANIZACIJOMS

               18.

               Konsultuoti ligonius ir ligonių atstovus retųjų ligų srities politikos klausimais ir sudaryti palankesnes sąlygas ligoniams gauti naujausią informaciją apie retąsias ligas.

               19.

               Skatinti ligonių organizacijų veiklą, tokią kaip informuotumo didinimą, gebėjimų stiprinimą ir mokymą, keitimąsi informacija ir geriausios praktikos pavyzdžiais, tinklų kūrimą ir pagalbą labai izoliuotiems ligoniams.

         VII.   TVARUMAS

               20.

               Kartu su Komisija siekti, pasitelkus atitinkamus finansavimo ir bendradarbiavimo mechanizmus, užtikrinti retųjų ligų srities informacijos, mokslinių tyrimų ir sveikatos priežiūros infrastruktūros ilgalaikį tvarumą.

         PRAŠO KOMISIJĄ:

               1.

               Iki 2013 m. pabaigos, siekiant sudaryti sąlygas teikti pasiūlymus pagal bet kurią būsimą Bendrijos veiksmų programą sveikatos srityje, parengti Europos Parlamentui, Tarybai, Europos ekonomikos ir socialinių reikalų komitetui bei Regionų komitetui skirtą šios rekomendacijos įgyvendinimo ataskaitą, grindžiamą informacija, kurią pateikia valstybės narės, kurios turėtų įvertinti siūlomų priemonių veiksmingumą ir poreikį imtis tolesnių veiksmų, kad būtų gerinama retosiomis ligomis sergančių ligonių ir jų šeimų gyvenimo kokybė.

               2.

               Reguliariai informuoti Tarybą apie tolesnę veiklą, susijusią su Komisijos komunikatu dėl retųjų ligų.

      Priimta Liuksemburge, 2009 m. birželio 8 d.

            Tarybos vardu

            Pirmininkas

         Petr ŠIMERKA

      (1)  2009 m. balandžio 23 d. priimta teisėkūros rezoliucija (dar nepaskalbta OL).

      (2)  2009 m. vasario 25 d. priimta nuomonė (dar nepaskalbta OL).

      (3)  1999 m. balandžio 29 d. Europos Parlamento ir Tarybos sprendimas Nr. 1295/1999/EB, patvirtinantis Bendrijos veiksmų retų ligų srityje programą pagal veiksmų visuomenės sveikatos srityje programą (1999–2003 m.) (OL L 155, 1999 6 22, p. 1). Sprendimas, panaikintas Sprendimu Nr. 1786/2002/EB (OL L 271, 2002 10 9, p. 1).

      (4)  2007 m. spalio 23 d. Europos Parlamento ir Tarybos sprendimas Nr. 1350/2007/EB dėl antrosios Bendrijos veiksmų programos sveikatos srityje (2008–2013 m.) (OL L 301, 2007 11 20, p. 3).

      (5)  OL L 18, 2000 1 22, p. 1.

      (6)  2002 birželio 27 d. Europos Parlamento ir Tarybos sprendimas Nr. 1513/2002/EB dėl Europos bendrijos šeštosios pamatinės mokslinių tyrimų, technologijų plėtros ir demonstravimo veiklos programos, prisidedančios prie Europos mokslinių tyrimų srities kūrimo ir naujovių (2002–2006 m.) (OL L 232, 2002 8 29, p. 1).

      (7)  2006 m. gruodžio 18 d. Europos Parlamento ir Tarybos sprendimas Nr. 1982/2006/EB dėl Europos bendrijos mokslinių tyrimų, technologinės plėtros ir demonstracinės veiklos septintosios bendrosios programos (2007–2013 m.) (OL L 412, 2006 12 30, p. 1).

      (8)  http://www.euro.who.int/Document/E88086.pdf

      (9)  2002 m. rugsėjo 23 d. Europos Parlamento ir Tarybos sprendimas Nr. 1786/2002/EB, patvirtinantis Bendrijos veiksmų visuomenės sveikatos srityje programą (2003–2008 m.) (OL L 271, 2002 10 9, p. 1).


Svarbus teisinis pranešimas

|

52006SC0110

Rekomendacija Tarybos nuomonė pagal 1997 m. liepos 7 d. Tarybos reglamento (EB) Nr. 1466/97 9 straipsnio 3 dalį dėl atnaujintos 2005-2008 m. Latvijos konvergencijos programos  /* SEK/2006/0110 galutinis */

	[pic] | EUROPOS BENDRIJŲ KOMISIJA |Briuselis, 1.2.2006SEK(2006) 110 galutinisRekomendacijaTARYBOS NUOMONĖpagal 1997 m. liepos 7 d. Tarybos reglamento (EB) Nr. 1466/97 9 straipsnio 3 dalį dėl atnaujintos 2005–2008 m. Latvijos konvergencijos programos(pateikta Komisijos)AIŠKINAMASIS MEMORANDUMASPagrindinė informacija1998 m. liepos 1 d. įsigaliojusio Stabilumo ir augimo pakto pagrindinis tikslas yra patikimi valstybės finansai – priemonė sudaryti geresnes sąlygas kainų stabilumui ir smarkiam tvariajam augimui, leidžiančiam kurti naujas darbo vietas. 2005 m. Paktas buvo pirmą kartą iš dalies pakeistas. Šia reforma pripažįstamas Pakto naudingumas įtvirtinant fiskalinę drausmę, taip pat siekiama stiprinti jo efektyvumą, ekonominius pagrindus ir užtikrinti valstybės finansų ilgalaikį tvarumą.Tarybos reglamente (EB) Nr. 1466/97 dėl biudžeto būklės priežiūros stiprinimo ir ekonominės politikos priežiūros bei koordinavimo[1], kuris yra Pakto dalis, nustatyta, kad valstybės narės turi pateikti Tarybai ir Komisijai stabilumo arba konvergencijos programas ir kasmetinius atnaujintus programų variantus (bendrą valiutą įsivedusios valstybės narės pateikia (atnaujintas) stabilumo programas, o bendros valiutos neįsivedusios valstybės narės pateikia (atnaujintas) konvergencijos programas). Pirmoji Latvijos konvergencijos programa buvo pateikta 2004 m. gegužės mėn. Pagal reglamentą, atsižvelgdama į Komisijos rekomendaciją ir pasikonsultavusi su Ekonomikos ir finansų komitetu, Taryba 2004 m. liepos 5 d. pareiškė nuomonę dėl programos. Pagal tą pačią procedūrą atnaujintas stabilumo ir konvergencijos programas vertina Komisija ir nagrinėja minėtasis komitetas, jas taip pat gali nagrinėti ir Taryba.Šiose programose valstybės narės turi nurodyti biudžeto būklės vidutinės trukmės tikslą ir nustatyti politikos priemones jam pasiekti ir išlaikyti, įskaitant su juo susijusias ekonomines prielaidas. Vykdant Pakto reformą ir atsižvelgiant į Sąjungos ekonomikos ir biudžeto nevienalytiškumą, atskiroms valstybėms narėms turėtų būti nustatomas skirtingas vidutinės trukmės tikslas, taip pat atsižvelgiant į fiskalinę tvarumo riziką. Reforma taip pat numatoma, kad ciklo metu, ekonomikos pakilimo laikotarpiais stiprinant biudžetinę drausmę, turėtų būti pasiektas labiau simetriškas požiūris į fiskalinę politiką, o į „pagrindines struktūrines reformas“, turinčias įrodomos teigiamos įtakos ilgalaikiam tvarumui, reikėtų atsižvelgti esant laikiniems nukrypimams nuo vidutinės trukmės tikslo arba suplanuotų jo patikslinimų.Komisija, atsižvelgdama į 2005 m. rudens Komisijos tarnybų prognozę, elgesio kodeksą[2], bendrai sutartą potencialios gamybos apimties ir pagal ciklą patikslinto balanso apskaičiavimo metodiką ir bendrąsias ekonominės politikos gaires, įtrauktas į integruotas 2005–2008 m. gaires, išnagrinėjo neseniai pateiktą atnaujintą Latvijos konvergencijos programą ir, remdamasi toliau pateiktu vertinimu, priėmė rekomendaciją dėl Tarybos nuomonės apie ją.Vertinimas1.  Trečioji atnaujinta Latvijos konvergencijos programa, išsiųsta Komisijai lapkričio 30 d., apima 2005–2008 m. Programoje iš esmės remiamasi naujajame elgesio kodekse nustatytu stabilumo ir konvergencijos programų struktūros modeliu. Programoje pateikiami ne visi pasirinktinai pateikiami naujajame elgesio kodekse nurodomi duomenys (būtent, nepateikti duomenys apie darbo našumą ir darbo valandų skaičių).2.  Per pastarąjį dešimtmetį metinis realusis BVP Latvijoje vidutiniškai augo daugiau kaip 6 %, o tai rodo įspūdingą atsigavimą po sunkaus ekonominiu požiūriu pereinamojo laikotarpio. Numatoma, kad 2005 m. realusis BVP pagaliau viršys iki 1991 m. buvusį lygį. Šį augimą lėmė smarkiai augantis našumas ir pastaruoju metu – užimtumas. Vis dėlto užsienio sąskaitos disbalanso, infliacijos ir kredito paslaugų pasikeitimai rodė ekonomikos perkaitimą. Dėl didelio užsienio sąskaitos disbalanso Latvija priklauso nuo kapitalo srautų, o užsienio skolos ir BVP santykis padidėjo. Atnaujintoje programoje numatoma, kad realusis BVP mažės nuo 8,4 % 2005 m. iki 7,5 % 2006 m., o 2007 m. ir 2008 m. toliau nežymiai sumažės iki 7 %. Numatoma, kad privatus vartojimas ir investicijos ir toliau labiausiai skatins augimą, o grynojo eksporto poveikis bus teigiamas, nors labai nedidelis. Apskritai BVP augimo prognozė yra patikima, palyginti su Komisijos tarnybų rudens prognoze (iki 2007 m.) ir potencialaus augimo skaičiavimais. Skaičiavimai naudojant bendrai sutartą metodiką remiantis atnaujintos programos duomenimis rodo, kad potencialūs BVP augimo rodikliai išlieka pakankamai aukšti, bet vidutinės trukmės laikotarpio tendencija – nedidelis sumažėjimas; neigiamas gamybos apimties atotrūkis nuo 2007 m. Vis dėlto šalyse, kurios greitai vejasi priekyje esančias šalis, potencialaus augimo (ir todėl gamybos apimties atotrūkio) skaičiavimus reikia vertinti atsargiai. Ir priešingai, pagal programos projekcijas, suderinto vartotojų kainų indekso (SVKI) infliacija (kuri nuo 6,9 % 2005 m. – didžiausias procentas tarp visų valstybių narių – turėtų greitai sumažėti iki 3,5 % 2008 m.) ir einamosios sąskaitos deficitas (kuris turėtų sumažėti nuo 13 % BVP 2004 m. iki 8,0 % 2008 m.), vertinant pagal Komisijos tarnybų rudens prognozę, atrodo optimistiški. Apskritai makroekonominiame scenarijuje pateikiama reikšminga rizika, į kurią vykstant konvergencijos procesui reikia atkreipti dėmesį.3.  2005 m. gegužės 2 d. Latvijai prisijungus prie VKM II, Latvijos latas svyravo ±1 procentą Latvijos valdžios institucijų nustatyto centrinio kurso atžvilgiu. Trijų mėnesių Latvijos lato ir euro valiutų rinkos normos skirtumai per metus žymiai sumažėjo nuo daugiau kaip 100 bazinių punktų sausio mėn. pradžioje iki maždaug 40 bazinių punktų lapkričio mėn. pabaigoje. Pinigų rinkos skirtumas žymiai padidėjo gruodžio mėn. pabaigoje, bet atrodo, kad taip atsitiko dėl laikinų likvidumo rodiklių, susijusių su 2005 m. gruodžio 24 d. įsigaliojusiu privalomųjų atsargų normos padidinimu nuo 6 iki 8 procentinių punktų. Valstybės obligacijų skirtumas, palyginti su euro zona, didžiąją 2005 m. dalį buvo nedidelis – sudarė apie 50 bazinių punktų.4.  2005 m. kovo 8 d. nuomonėje Taryba patvirtino ankstesnėje atnaujintoje 2004–2007 m. konvergencijos programoje pateiktą biudžeto strategiją. Nors Taryba nepateikė politinių rekomendacijų, vis dėlto ji nurodė, kad atitinkamą biudžeto būklę galima vertinti pagal tai, kiek jos poveikis paklausos daromam spaudimui ekonomikai gali užtikrinti, kad po dabartinio infliacijos pakilimo, ji sumažės. Kalbant apie biudžeto vykdymą 2005 m., Komisijos tarnybų 2005 m. rudens prognozėje numatomas 1,2 % BVP valdžios sektoriaus deficitas (remiantis 9,1 % BVP augimu), o ankstesnėje atnaujintoje konvergencijos programoje buvo numatytas 1,6 % BVP deficitas (esant 6,7 % BVP augimui). Vis dėlto naujausi duomenys apie valstybės biudžeto vykdymą grynaisiais pinigais rodo, kad rezultatas gali būti dar geresnis. Todėl tikėtina, kad 2005 m. deficitas bus mažesnis, nei dabartinėje atnaujintoje programoje numatytas 1,5 % BVP valdžios sektoriaus deficitas 2005 m. (remiantis 8,4 % realiojo BVP augimu).5.  Remiantis šiuo, itin atsargiu 2005 m. valdžios sektoriaus galutinio deficito apskaičiavimu, atnaujintoje programoje vėlesniu programos laikotarpiu siekiama nedaug sumažinti deficitą. Atnaujintoje programoje numatoma, kad 2006 m. deficitas liks 1,5 %, 2007 m. sumažės iki 1,4 %, o paskutiniais programos metais 2008 m. – iki 1,3 %. Numatoma, kad pajamų ir išlaidų ir BVP santykis programos laikotarpiu išaugs (2 procentiniais punktais). Planuojama, kad valstybės investicijos ir atskirai neįvardintos „kitos išlaidos“ išaugs daugiausia, o socialiniai pervedimai, kiti nei natūra, daugiausia sumažės. Numatyta, kad tuo pačiu laikotarpiu pirminis balansas sumažės 0,1 procentinio punkto. 2005 m. lapkričio mėn. atnaujinta programa iš esmės atitinka ankstesnėje atnaujintoje programoje numatytą patikslinimą tiek dėl masto, tiek ir dėl laiko nedidelių pakeitimų, nors naujausiame atnaujintos programos variante makroekonominis scenarijus yra žymiai geresnis.6.  Remiantis programos pagrindu Komisijos tarnybų pagal bendrai sutartą metodiką atliktais skaičiavimais, programos laikotarpiu struktūrinis balansas, t. y. pagal ciklą patikslintas biudžeto balansas neįskaitant vienkartinių ir laikinų priemonių, turėtų pagerėti nedaug (maždaug ¾ procentinio punkto BVP). Biudžeto patikslinimas planuojamas laikotarpio pabaigoje, atsižvelgiant į metus, kuriais numatomas neigiamas gamybos apimties atotrūkis. Atnaujintoje programoje nustatyta, kad biudžeto būklės vidutinės trukmės tikslas pagal Stabilumo ir augimo paktą yra „maždaug 1% BVP“ struktūrinis deficitas, kurį planuojama pasiekti paskutiniais programos laikotarpio metais. Kadangi programoje nustatytas vidutinės trukmės tikslas yra didesnis nei mažiausia vertė (nustatyta deficitui esant maždaug 2 % BVP), pasiekus šį tikslą susidaro pakankamai patikima riba, neleidžianti susidaryti perviršiniam deficitui. Programoje nustatytą vidutinės trukmės tikslą galima būtų vertinti kaip tinkamo lygio, kadangi jis tinkamai atspindi skolos santykį ir vidutinį potencialų gamybos apimties augimą ilgu laikotarpiu. Vis dėlto, atsižvelgiant į pirmiau nurodytą tvarios ekonominės konvergencijos riziką, būtų tinkamas didesnis vidutinės trukmės tikslas.7.  Biudžetas gali būti vykdomas prasčiau, nei planuota programoje. Galutiniai rezultatai galėtų būti geresni, nei numatyta atsargiose biudžeto planavimo prognozėse (taip buvo 2004 m., tokį atvejį Komisijos tarnybos numato ir 2005 m.). Pavyzdžiui, iki šiol būdavo nustatomos nedidelio augimo prielaidos ir nedidelis tariamas mokesčių elastingumas, kuriais grindžiamas biudžetas. Be to, ne visada būdavo panaudotos visos biudžete numatytos išlaidos, daugiausia dėl vėlavimų įgyvendinant projektus, kuriuos iš dalies finansuoja ES. Kita vertus, dabartinėje atnaujintoje programoje mokesčių elastingumas atrodo didelis; be to, programoje nurodomos kelios (pasiūlytos) socialinės politikos priemonės, dėl kurių išlaidos padidėtų, o ne sumažėtų, kaip numatyta programoje.8.  Atsižvelgiant į šį rizikos vertinimą, programoje pateiktos biudžeto strategijos gali nepakakti, kad būtų pasiekta biudžeto būklė, kuri galėtų būti laikoma tinkama pagal Paktą iki programos laikotarpio pabaigos. Taigi, atsižvelgiant į tai, kad galutinis 2005 m. biudžetas tikėtinai buvo geresnis nei numatyta programoje ir galbūt beveik atitiko vidutinės trukmės tikslą, 2006 m. biudžeto tikslas galėtų nukrypti nuo vidutinės trukmės tikslo maždaug 0,5 % BVP 2006 m. ir 2007 m. Be to, jei pasitvirtins geresnis 2005 m. rezultatas ir 2006 m. tikslas bus išlaikytas, kyla susirūpinimas, kad fiskalinė pozicija 2006 m. gali būti ekspansinė ir netinkama, atsižvelgiant į tai, kad 2005–2006 m. gali būti laikomi pakilimo laikotarpiu. Pagal Stabilumo ir augimo paktą, metinis struktūrinis balansas euro zonos ir VKM II valstybėse narėse turi pagerėti mažiausiai 0,5 % BVP (kaip vertė), esant didesniam patikslinimui pakilimo laikotarpiu. Stabilų makroekonominį konvergencijos procesą galėtų užtikrinti didesni struktūriniai patikslinimai.9.  Pagal Stabilumo ir augimo paktą, nustatant programos vidutinės trukmės tikslo patikslinimo strategiją arba leidžiant laikinai nukrypti nuo programos vidutinės trukmės tikslo, reikia atsižvelgti į „pagrindines struktūrines reformas“, turinčias įrodomos įtakos valstybės finansų ilgalaikiam tvarumui. Programoje pažymima, kad vykdoma pensijų reforma, ypač antrosios pensijų sistemos pakopos įvedimas, laipsniškai sumažins socialinio draudimo įmokas valdžios sektoriaus balanse palyginti su 2004 m. Programoje numatyta, kad grynosios pensijų reformos sąnaudos 2005 m. sudarys 0,25 % BVP ir laipsniškai didės iki 1¼ % BVP 2008 m. Todėl gali būti laikinai nukrypta nuo reikiamo metinio 0,5 % BVP patikslinimo siekiant programos vidutinės trukmės tikslo, nes struktūrinės reformos, kuriomis jis yra pagrįstas, programoje pakankamai išsamiai išdėstomos ir daro didelį palankų poveikį valstybės finansų ilgalaikiam tvarumui. Be to, atrodo, kad Sutarties ir Stabilumo ir augimo pakto biudžetinių reikalavimų laikomasi atsižvelgiant į pakankamai patikimą ribą, neleidžiančią viršyti 3 % BVP deficito pamatinės vertės per visą programos laikotarpį. Nepaisant to, pirmiau pateiktas pasiūlymas dėl didesnio patikslinimų tempo siekiant programos vidutinės trukmės tikslo nei numatyta programoje, atrodo įvykdomas, atsižvelgiant į tai, kad programos laikotarpio pradžioje numatytos grynosios pensijų reformos sąnaudos yra nedidelės.10.  Apskaičiuota, kad skolos santykis 2005 m. sieks 14,9% BVP vertę – daug mažiau už Sutartyje nustatytą pamatinę 60 % BVP vertę. Numatyta, kad skolos santykis programos laikotarpiu sumažės labai nedaug, iki 14,7 % BVP 2008 m., o deficito poveikį labai sušvelnins greitai augantis nominalusis BVP.11.  Atrodo, kad Latvijoje yra žema valstybės finansų stabilumo rizika dėl numatomų biudžeto išlaidų senėjančiai visuomenei. Numatoma, kad dabartinis labai žemas bendrosios skolos lygis išliks mažesnis nei 60 % pamatinė vertė per 2005–2050 m. projekcijos laikotarpį. 1996 m. pradėta Latvijos pensijų reforma labai padeda mažinti senėjančios visuomenės poveikį biudžetui.12.  Valstybės finansų srityje numatytos priemonės didžiąja dalimi atitinka bendrąsias ekonominės politikos gaires, įtrauktas į integruotas 2005–2008 m. gaires. Visų pirma konvergencijos programoje nurodomos priemonės skatinti augimą ir užimtumą keičiant pajamų ir išlaidų struktūrą (ypač mokesčių naštos perkėlimas nuo tiesioginio apmokestinimo į netiesioginį ir pervedimų sumažinimas) ir nustatant išlaidas pirmenybę teikiant valstybės investicijoms. Vis dėlto iki šiol nebuvo pakankamai išnagrinėta, koks yra galimas fiskalinės pozicijos vaidmuo siekiant pagrindinių tikslų, ypač mažinant infliaciją ir užsienio sąskaitos disbalansą.13.  Atsižvelgiant į atnaujintą Lisabonos strategiją ekonomikos augimui ir darbo vietų kūrimui, 2005 m. spalio 21 d. pateiktoje Latvijos nacionalinėje reformų programoje makroekonominio stabilumo užtikrinimas nurodomas kaip pagrindinis uždavinys, darantis poveikį valstybės finansams ir jam paskiriamas pagrindinis vaidmuo stiprinant fiskalinę drausmę ir biudžeto planavimo procedūras. Nacionalinėje reformų programoje nurodytų kelių konkrečių reformų priemonių poveikis biudžetui atsispindi konvergencijos programos biudžeto projekcijose. Konvergencijos programoje numatytos priemonės valstybės finansų srityje atitinka Nacionalinėje reformų programoje numatytus veiksmus. Kaip minėta pirmiau, konvergencijos programoje nurodomos priemonės skatinti augimą ir užimtumą keičiant pajamų ir išlaidų struktūrą (ypač mokesčių naštos perkėlimas nuo tiesioginio apmokestinimo į netiesioginį ir pervedimų sumažinimas) ir nustatant išlaidas pirmenybę teikiant valstybės investicijoms.Atsižvelgdama į pirmiau pateiktą vertinimą ir į poreikį užtikrinti tvarią konvergenciją, įskaitant užsienio sąskaitos disbalanso ir infliacijos mažinimą, Latvija turėtų siekti ambicingesnės biudžeto būklės nei dabar numatyta, ypač didelį dėmesį skirdama programoje nustatytam vidutinės trukmės tikslui, išlaikydama jį programos laikotarpiu, ir vengdama procikliškos fiskalinės politikos pakilimo laikotarpiais.RekomendacijaTARYBOS NUOMONĖpagal 1997 m. liepos 7 d. Tarybos reglamento (EB) Nr. 1466/97 9 straipsnio 3 dalį dėl atnaujintos 2005–2008 m. Latvijos konvergencijos programosEUROPOS SAJUNGOS TARYBA,atsižvelgdama į Europos bendrijos steigimo sutartį,atsižvelgdama į 1997 m. liepos 7 d. Tarybos reglamentą (EB) Nr. 1466/97 dėl biudžeto būklės priežiūros stiprinimo ir ekonominės politikos priežiūros bei koordinavimo[3], ypač į jo 9 straipsnio 3 dalį,atsižvelgdama i Komisijos rekomendaciją,pasikonsultavusi su Ekonomikos ir finansų komitetu,PAREIŠKĖ TOKIĄ NUOMONĘ:14.  [ 2006 vasario 14 d.] Taryba išnagrinėjo atnaujintą Latvijos konvergencijos programą, kuri apima 2005–2008 m.15.  Per pastarąjį dešimtmetį metinis realusis BVP Latvijoje vidutiniškai augo daugiau kaip 6 %. Šį augimą lėmė smarkiai augantis našumas ir pastaruoju metu – užimtumas. Vis dėlto dėl didelio užsienio sąskaitos disbalanso Latvija priklauso nuo kapitalo srautų, o užsienio skolos ir BVP santykis padidėjo. Nuo 2003 m. vidurio infliacija augo ir laikosi virš 6 % – tai silpnina ekonomikos pajėgumą konkuruoti su kitų valstybių ekonomika ir kelia grėsmę augimui. Makroekonominis scenarijus, kuriuo pagrįsta programa, numato, kad realusis BVP mažės nuo 8,4 % 2005 m. iki vidutiniškai 7,2 % per likusį programos laikotarpį. Remiantis šiuo metu turima informacija, scenarijuje atsižvelgta į patikimas augimo prielaidas. Pagal programos projekcijas, infliacija ir einamosios sąskaitos deficitas atrodo sumažinti.16.  Programoje iš esmės remiamasi naujajame elgesio kodekse nustatytu stabilumo ir konvergencijos programų struktūros modeliu[4].17.  Dabartinėje atnaujintoje programoje, remiantis 8,4 % BVP augimu, 2005 m. numatytas 1,5 % BVP valdžios sektoriaus deficitas. Tai reiškia šiek tiek mažesnį deficitą ir žymiai didesnį augimą nei numatyta ankstesnėje programoje (1,6 % BVP deficitas ir 6,7 % augimas). Komisijos tarnybų rudens prognozėje numatytas 1,2 % BVP deficitas remiantis 9,1 % BVP augimu. Vis dėlto naujausi duomenys apie valstybės biudžeto vykdymą grynaisiais pinigais rodo, kad rezultatas gali būti dar geresnis nei pagal atnaujintą programą ir Komisijos tarnybų rudens prognozę.18.  2005 m. kovo 8 d. priimtoje Tarybos nuomonėje dėl atnaujintos programos nėra politinių rekomendacijų. Vis dėlto joje teigiama, kad konsolidavimo strategijos ir fiskalinės būklės tinkamumo vertinimas priklausė nuo palankios užsienio sąskaitos balanso raidos, paklausos daromo spaudimo ekonomikai ir nuo infliacijos sumažinimo po neseno jos pakilimo.19.  Atnaujintoje programoje siekiama nedaug sumažinti valdžios sektoriaus deficitą. Atnaujintoje programoje numatomas 1,5 % valdžios sektoriaus deficitas 2005 m., 1,5 % – 2006 m., 1,4 % – 2007 m., o paskutiniais programos metais 2008 m. – 1,3 %. Numatyta, kad tuo pačiu laikotarpiu pirminis balansas sumažės 0,1 procentinio punkto. Numatoma, kad pajamų ir išlaidų ir BVP santykis programos laikotarpiu išaugs (atitinkamai 2,1 ir 1,9 procentiniais punktais). Valstybės investicijos ir atskirai neįvardintos „kitos“ išlaidos išaugs daugiausia (atitinkamai nuo 2,3 % BVP 2005 m. iki 3,3 % BVP 2008 m. ir nuo 12,3 % BVP 2005 m. iki 13,8 % BVP 2008 m.), o socialiniai pervedimai, kiti nei natūra, daugiausia sumažės (nuo 9,3 % BVP 2005 m. iki 8,9 % BVP 2008 m.). Palyginti su ankstesne atnaujinta programa, 2005 m. lapkričio mėn. atnaujinta programa iš esmės patvirtina biudžeto patikslinimo planus, nors augimo perspektyvos yra daug geresnės.20.  Remiantis programos pagrindu Komisijos tarnybų pagal bendrai sutartą metodiką atliktais skaičiavimais, programos laikotarpiu struktūrinis balansas, t. y. pagal ciklą patikslintas biudžeto balansas neįskaitant vienkartinių ir laikinų priemonių, turėtų pagerėti nedaug (maždaug ¾ procentinio punkto BVP). Biudžeto patikslinimas planuojamas laikotarpio pabaigoje, atsižvelgiant į metus, kuriais numatomas neigiamas gamybos apimties atotrūkis. Atnaujintoje programoje nustatyta, kad biudžeto būklės vidutinės trukmės tikslas pagal Stabilumo ir augimo paktą yra „maždaug 1% BVP“ struktūrinis deficitas, kurį planuojama pasiekti paskutiniais programos laikotarpio metais. Kadangi programoje nustatytas vidutinės trukmės tikslas yra didesnis nei mažiausia vertė (nustatyta deficitui esant maždaug 2 % BVP), pasiekus šį tikslą susidaro pakankamai patikima riba, neleidžianti susidaryti perviršiniam deficitui. Programoje nustatytą vidutinės trukmės tikslą galima būtų vertinti kaip tinkamo lygio, kadangi jis tinkamai atspindi skolos santykį ir vidutinį potencialų gamybos apimties augimą ilgu laikotarpiu. Vis dėlto, atsižvelgiant į pirmiau nurodytą tvarios ekonominės konvergencijos riziką, būtų tinkamas didesnis vidutinės trukmės tikslas.21.  Biudžetas gali būti vykdomas prasčiau, nei planuota programoje. Nors augimo prielaidos ir tariamas mokesčių elastingumas, kuriais grindžiami ankstesni biudžetai, paprastai būdavo atsargios, dabartinėje programoje yra nebūtinai taip, kadangi tariamas mokesčių elastingumas atrodo esantis palankus. Be to, programoje nurodomos kelios (pasiūlytos) socialinės politikos priemonės, dėl kurių išlaidos padidėtų, o ne sumažėtų, kaip numatyta programoje.22.  Atsižvelgiant į šį rizikos vertinimą, programoje pateiktų biudžetinių priemonių gali nepakakti, kad būtų pasiekta biudžeto būklė, kuri galėtų būti laikoma tinkama pagal Paktą iki programos laikotarpio pabaigos. Taigi, kaip minėta pirmiau, pageidautinas būtų ambicingesnis vidutinės trukmės tikslas nei numatyta programoje. Programoje numatytas patikslinimo tempas siekiant programos vidutinės trukmės tikslo neatitinka Stabilumo ir augimo pakto, pagal kurį metinis struktūrinio balanso pagerėjimas euro zonos ir VKM II valstybėse narėse turėtų atitikti 0,5 % BVP vertę ir patikslinimas turėtų būti didesnis ekonomikos pakilimo laikotarpiu. Išlaikant 2006 m. tikslą galimas struktūrinio balanso suprastėjimas 2006 m. tuo atveju, jei 2005 m. rezultatas bus daug geresnis nei numatyta, atitiktų žymų fiskalinį mažinimą atsižvelgiant į besitęsiantį labai didelį paklausos daromą spaudimą ir didelę stabilumo riziką.23.  Pagal Stabilumo ir augimo paktą, nustatant programos vidutinės trukmės tikslo patikslinimo strategiją arba leidžiant laikinai nukrypti nuo programos vidutinės trukmės tikslo, reikia atsižvelgti į „pagrindines struktūrines reformas“, turinčias įrodomos įtakos valstybės finansų ilgalaikiam tvarumui. Programoje pažymima, kad vykdoma pensijų reforma, ypač antrosios pensijų sistemos pakopos įvedimas, laipsniškai sumažins socialinio draudimo įmokas valdžios sektoriaus balanse palyginti su 2004 m. Programoje numatyta, kad grynosios pensijų reformos sąnaudos 2005 m. sudarys 0,25 % BVP ir laipsniškai didės iki 1¼ % BVP 2008 m. Todėl gali būti laikinai nukrypta nuo reikiamo metinio 0,5 % BVP patikslinimo siekiant programos vidutinės trukmės tikslo, nes struktūrinės reformos, kuriomis jis yra pagrįstas, programoje pakankamai išsamiai išdėstomos ir daro didelį palankų poveikį valstybės finansų ilgalaikiam tvarumui. Be to, atrodo, kad Sutarties ir Stabilumo ir augimo pakto biudžetinių reikalavimų laikomasi atsižvelgiant į pakankamai patikimą ribą, neleidžiančią viršyti 3 % BVP deficito pamatinės vertės per visą programos laikotarpį. Nepaisant to, pirmiau pateiktas pasiūlymas dėl didesnio patikslinimų tempo siekiant programos vidutinės trukmės tikslo nei numatyta programoje, atrodo įvykdomas, atsižvelgiant į tai, kad programos laikotarpio pradžioje numatytos grynosios pensijų reformos sąnaudos yra nedidelės.24.  Numatoma, kad skolos santykis 2005 m. sieks 14,9% BVP vertę – daug mažiau už Sutartyje nustatytą pamatinę 60 % BVP vertę. Numatyta, kad skolos santykis programos laikotarpiu sumažės labai nedaug, iki 14,7 % BVP 2008 m., o nuolatinio deficito poveikį labai sušvelnins greitai augantis nominalusis BVP.25.  Atrodo, kad Latvijoje yra žema valstybės finansų stabilumo rizika dėl numatomų biudžeto išlaidų senėjančiai visuomenei[5]. Numatoma, kad dabartinis labai žemas bendrosios skolos lygis išliks mažesnis nei 60 % pamatinė vertė per 2005–2050 m. projekcijos laikotarpį. Latvija vykdo 1996 m. pradėtą pensijų reformą, kuri labai padeda mažinti senėjančios visuomenės poveikį biudžetui.26.  Valstybės finansų srityje numatytos priemonės didžiąja dalimi atitinka bendrąsias ekonominės politikos gaires, įtrauktas į integruotas 2005–2008 m. gaires. Visų pirma konvergencijos programoje nurodomos priemonės skatinti augimą ir užimtumą keičiant pajamų ir išlaidų struktūrą (ypač mokesčių naštos perkėlimas nuo tiesioginio apmokestinimo į netiesioginį ir pervedimų sumažinimas) ir nustatant išlaidas pirmenybę teikiant valstybės investicijoms. Vis dėlto didesnį dėmesį reikia skirti pagrindiniams tikslams pasiekti: mažinti infliaciją, mažinti užsienio sąskaitos disbalansą ir didinti veiklumo lygį skatinant integruotą darbo rinką.27.  Atsižvelgiant į atnaujintą Lisabonos strategiją ekonomikos augimui ir darbo vietų kūrimui, 2005 m. spalio 21 d. pateiktoje Latvijos nacionalinėje reformų programoje makroekonominio stabilumo užtikrinimas nurodomas kaip pagrindinis uždavinys, darantis poveikį valstybės finansams ir tuo tikslu pagrindinis vaidmuo skiriamas fiskalinei drausmei ir biudžeto planavimo procedūroms stiprinti. Nacionalinėje reformų programoje nurodytų kelių konkrečių reformų priemonių poveikis biudžetui atsispindi konvergencijos programos biudžeto projekcijose. Konvergencijos programoje numatytos priemonės valstybės finansų srityje atitinka Nacionalinėje reformų programoje numatytus veiksmus. Kaip minėta pirmiau, konvergencijos programoje nurodomos priemonės skatinti augimą ir užimtumą keičiant pajamų ir išlaidų struktūrą (ypač mokesčių naštos perkėlimas nuo tiesioginio apmokestinimo į netiesioginį ir pervedimų sumažinimas) ir nustatant išlaidas pirmenybę teikiant valstybės investicijoms.Atsižvelgdama į pirmiau pateiktą vertinimą ir į poreikį užtikrinti tvarią konvergenciją, įskaitant užsienio sąskaitos disbalanso ir infliacijos mažinimą, Taryba yra nuomonės, kad Latvija turėtų siekti ambicingesnės biudžeto būklės nei dabar numatyta, ypač didelį dėmesį skirdama programoje nustatytam vidutinės trukmės tikslui, išlaikydama jį programos laikotarpiu, ir vengdama procikliškos fiskalinės politikos pakilimo laikotarpiais.Pagrindinių makroekonominių ir biudžeto projekcijų palyginimas2004 | 2005 | 2006 | 2007 | 2008 |Realusis BVP (pokytis, %) | 2005 m. lapkričio mėn. KP | 8,5 | 8,4 | 7,5 | 7,0 | 7,0 |2005 m. lapkričio mėn. KOM | 8,3 | 9,1 | 7,7 | 7,1 | Nėra duomenų |2004 m. gruodžio mėn. KP | 8,1 | 6,7 | 6,5 | 6,5 | Nėra duomenų |SVKI infliacija (%) | 2005 m. lapkričio mėn. KP | 6,2 | 6,9 | 5,6 | 4,3 | 3,5 |2005 m. lapkričio mėn. KOM | 6,2 | 6,8 | 6,0 | 4,8 | Nėra duomenų |2004 m. gruodžio mėn. KP | 6,2 | 4,3 | 3,0 | 3,0 | Nėra duomenų |Gamybos apimties atotrūkis (potencialus BVP %) | 2005 m. lapkričio mėn. KP3 | 0,5 | 0,8 | 0,4 | -0,5 | -1,1 |2005 m. lapkričio mėn. KOM5 | 0,1 | 0,8 | 0,3 | -0,7 | Nėra duomenų |2004 m. gruodžio mėn. KP3 | 1,6 | 0,9 | 0,0 | -0,5 | Nėra duomenų |Valdžios sektoriaus balansas1 (BVP %) | 2005 m. lapkričio mėn. KP | -1,0 | -1,5 | -1,5 | -1,4 | -1,3 |2005 m. lapkričio mėn. KOM | -1,0 | -1,2 | -1,5 | -1,5 | Nėra duomenų |2004 m. gruodžio mėn. KP | -1,7 | -1,6 | -1,5 | -1,4 | Nėra duomenų |Pirminis balansas (BVP %) | 2005 m. lapkričio mėn. KP | -0,2 | -0,7 | -0,8 | -0,6 | -0,6 |2005 m. lapkričio mėn. KOM | -0,2 | -0,5 | -0,8 | -0,8 | Nėra duomenų |2004 m. gruodžio mėn. KP | -0,9 | -0,8 | -0,8 | -0,7 | Nėra duomenų |Pagal ciklą patikslintas balansas = struktūrinis balansas2 (BVP %) | 2005 m. lapkričio mėn. KP3 | -1,1 | -1,7 | -1,6 | -1,3 | -1,0 |2005 m. lapkričio mėn. KOM4 | -1,0 | -1,5 | -1,6 | -1,3 | Nėra duomenų |2004 m. gruodžio mėn. KP | Nėra duomenų | Nėra duomenų | Nėra duomenų | Nėra duomenų | Nėra duomenų |Bendroji valstybės skola (BVP %) | 2005 m. lapkričio mėn. KP | 13,1 | 14,9 | 13,6 | 13,7 | 14,7 |2005 m. lapkričio mėn. KOM | 14,7 | 12,8 | 13,0 | 13,2 | Nėra duomenų |2004 m. gruodžio mėn. KP | 14,2 | 14,5 | 15,8 | 15,0 | Nėra duomenų |Pastabos: 1 Į deficitą yra įtrauktos grynosios vykdomos pensijų reformos sąnaudos (antrosios pensijų sistemos pakopos įvedimas). 2005 m. numatytos 0,27 % BVP sąnaudos, 2006 m. 0,37 % BVP, 2007 m. 0,62 % ir 2008 m. 1,32 %. 2 Pagal ciklą patikslintas balansas (kaip ir pirmesnėse eilutėse), neįskaitant vienkartinių ir kitų laikinų priemonių. Programoje numatytas kasmetinis pagal ciklą patikslinto balanso pagerėjimas, kuris atspindi etapais įgyvendinamos pensijų reformos poveikį, 2006 m. turėtų būti 0,2 % BVP, 2007 m. – 0,6 % ir 2008 m. – 1,0 %, vidutiniškai 0,6 % 2006–2008 m. Kadangi programoje nėra nurodyta kitų vienkartinių ir laikinų priemonių, pagal ciklą patikslintas balansas ir struktūrinis balansas yra identiški. 3 Komisijos tarnybų apskaičiavimai remiantis programoje pateikiama informacija. 4 Komisijos tarnybų prognozėje neatsižvelgta į vienkartines ir kitas laikinas priemones. 5 Remiantis numatomu 7,9%, 8,3%, 8,3% ir 8,2% potencialiu augimu atitinkamai 2004–2007 m. Šaltinis: Konvergencijos programa (KP); Komisijos tarnybų 2005 m. rudens ekonominės prognozės (KOM); Komisijos tarnybų apskaičiavimai. |[1] OL L 209, 1997 8 2, p. 1. Reglamentas su pakeitimais, padarytais Reglamentu (EB) Nr. 1055/2005 (OL L 174, 2005 7 7, p. 1). Visus šiame tekste nurodytus dokumentus galima rasti tinklalapyjehttp://europa.eu.int/comm/economy_finance/about/activities/sgp/main_en.htm[2] „Stabilumo ir augimo pakto įgyvendinimo patikslinimas ir stabilumo ir konvergencijos programų formos ir turinio gairės“, kurias 2005 m. spalio 11 d. priėmė ECOFIN taryba.[3] OL L 209, 1997 8 2, p. 1. Reglamentas su pakeitimais, padarytais Reglamentu (EB) Nr. 1055/2005 (OL L 174, 2005 7 7, p. 1). Šiame tekste nurodytus dokumentus galima rasti tinklalapyjehttp://europa.eu.int/comm/economy_finance/about/activities/sgp/main_en.htm[4] Programoje pateikiami ne visi pasirinktinai pateikiami naujajame elgesio kodekse nurodomi duomenys (būtent, nepateikti duomenys apie darbo našumą ir darbo valandų skaičių).[5] Išsami informacija apie ilgalaikį tvarumą pateikiama Komisijos tarnybų programos techniniame vertinime (http://europa.eu.int/comm/economy_finance/about/activities/sgp/main_en.htm).