title: 2009 m. gruodžio 2 d. ELPA priežiūros institucijos rekomendacija dėl Europos ekonominės erdvės susitarimo XI priedo 5cl punkte nurodyto akto (Europos Parlamento ir Tarybos direktyvos 2002/21/EB dėl elektroninių ryšių tinklų ir paslaugų bendrosios reguliavimo sistemos), priderinto prie to Susitarimo 1 protokolu, 7 straipsnyje numatytų pranešimų, terminų ir konsultacijų

text:
               13.10.2011

               LT

               Europos Sąjungos oficialusis leidinys

               C 302/12

         ELPA PRIEŽIŪROS INSTITUCIJOS REKOMENDACIJA
   2009 m. gruodžio 2 d.
   dėl Europos ekonominės erdvės susitarimo XI priedo 5cl punkte nurodyto akto (Europos Parlamento ir Tarybos direktyvos 2002/21/EB dėl elektroninių ryšių tinklų ir paslaugų bendrosios reguliavimo sistemos), priderinto prie to Susitarimo 1 protokolu, 7 straipsnyje numatytų pranešimų, terminų ir konsultacijų
   2011/C 302/05
   ELPA PRIEŽIŪROS INSTITUCIJA (1),
   ATSIŽVELGDAMA į Europos ekonominės erdvės susitarimą (2),
   ATSIŽVELGDAMA į ELPA valstybių susitarimą dėl Priežiūros institucijos ir Teisingumo Teismo įsteigimo, ypač į jo 5 straipsnio 2 dalies b punktą,
   ATSIŽVELGDAMA į EEE susitarimo XI priedo 5cl punkte nurodytą aktą, 2002 m. kovo 7 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyvą 2002/21/EB dėl elektroninių ryšių tinklų ir paslaugų bendrosios reguliavimo sistemos (3) (Pagrindų direktyva), priderintą 1 protokolu, ypač jo 19 straipsnio 1 dalį,
   kadangi:

               (1)

               Pagal elektroninių ryšių tinklų ir paslaugų reguliavimo sistemą nacionalinės reguliavimo institucijos privalo prisidėti prie vidaus rinkos plėtros skaidriai bendradarbiaudamos tarpusavyje ir su Institucija, kad būtų užtikrinta nuosekli reguliavimo praktikos plėtra ir nuoseklus direktyvų, kurios sudaro reguliavimo sistemą, taikymas.

               (2)

               Siekiant užtikrinti, kad nacionaliniu lygmeniu priimti sprendimai nedarytų neigiamo poveikio bendrajai rinkai arba numatytiems reguliavimo sistemos tikslams, nacionalinės reguliavimo institucijos privalo pranešti Institucijai ir kitoms nacionalinėms reguliavimo institucijoms apie Direktyvos 2002/21/EB (Pagrindų direktyva) 7 straipsnio 3 dalyje nurodytas planuojamas priemones.

               (3)

               Be to, nacionalinės reguliavimo institucijos privalo gauti Institucijos leidimą skirti įpareigojimus, kuriems taikoma EEE susitarimo XI priedo 5cj punkte nurodyto akto, 2002 m kovo 7 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyvos 2002/19/EB dėl elektroninių ryšių tinklų ir susijusių priemonių sujungimo ir prieigos prie jų (4) (Prieigos direktyva), priderintos 1 protokolu, 8 straipsnio 3 dalies antroji pastraipa, ir tai yra atskiras procesas.

               (4)

               Nacionalinių reguliavimo institucijų prašymu Institucija suteiks joms galimybę aptarti visas planuojamas priemones prieš pateikiant oficialų pranešimą apie tokias priemones pagal Direktyvos 2002/21/EB (Pagrindų direktyva) 7 straipsnį ir Direktyvos 2002/19/EB (Prieigos direktyva) 8 straipsnio 3 dalį. Jeigu pagal Direktyvos 2002/21/EB (Pagrindų direktyva) 7 straipsnio 4 dalį Institucija pareiškia nacionalinei reguliavimo institucijai, jog ji mano, kad dėl planuojamos priemonės kiltų EEE susitarimo veikimo kliūčių, arba jeigu Institucija turi rimtų abejonių dėl priemonės suderinamumo su EEE teisės aktais, atitinkamai nacionalinei reguliavimo institucijai turėtų būti iš anksto suteikta galimybė pareikšti savo nuomonę Institucijos iškeltais klausimais.

               (5)

               Direktyvoje 2002/21/EB (Pagrindų direktyva) nustatyti tam tikri privalomi terminai pranešimams pagal 7 straipsnį nagrinėti.

               (6)

               Siekiant užtikrinti Direktyvos 2002/21/EB (Pagrindų direktyva) 7 straipsnyje nustatyto bendradarbiavimo ir konsultacijų mechanizmo veiksmingumą ir garantuoti teisinį tikrumą, 2004 m. liepos 14 d. ELPA priežiūros institucijos rekomendacijoje dėl pranešimų, laiko limitų ir konsultacijų, numatytų Europos Parlamento ir Tarybos direktyvos 2002/21/EB dėl elektroninių ryšių tinklų ir paslaugų bendrosios reguliavimo sistemos 7 straipsnyje (5), nustatytos aiškios taisyklės, taikomos pagrindiniams pagal 7 straipsnį teikiamų pranešimų procedūriniams aspektams. 2004 m. liepos 14 d. rekomendacija turėtų būti pakeista šia rekomendacija siekiant pranešimų teikimo tvarką dar labiau supaprastinti bei pagerinti ir užtikrinti suderintą elektroninių ryšių tinklų ir paslaugų reguliavimo sistemos taikymą visoje Europos ekonominėje erdvėje.

               (7)

               Siekiant nacionalinėms reguliavimo institucijoms pateikti tolesnes gaires dėl planuojamų priemonių turinio ir padidinti teisinį tikrumą dėl pranešimo išsamumo, reikėtų pateikti tam tikrą būtiną informaciją apie tai, kas turėtų būti įtraukta į planuojamą priemonę, kad ji būtų tinkamai įvertinta.

               (8)

               Viena vertus, turi būti atsižvelgta į būtinybę užtikrinti veiksmingą vertinimą, kita vertus – į būtinybę kuo labiau supaprastinti administravimą. Todėl pranešimų teikimo mechanizmas nacionalinėms reguliavimo institucijoms neturėtų būti nereikalinga administracinė našta. Taip pat būtų naudinga išaiškinti procedūrų tvarką pagal Direktyvos 2002/19/EB (Prieigos direktyva) 8 straipsnio 3 dalies antrąją pastraipą.

               (9)

               Kad padėtų supaprastinti planuojamos priemonės, apie kurią buvo pranešta, nagrinėjimą ir paspartinti procesą, nacionalinės reguliavimo institucijos turėtų naudotis standartinėmis pranešimų formomis.

               (10)

               Bendru ELPA valstybių, EEE susitarimo susitariančiųjų šalių, sutarimu, palaikant visus ryšius tarp ELPA valstybių ir Institucijos anglų kalba yra naudojama kaip darbo kalba. Tai nepažeidžia privačių asmenų ir įmonių teisės pateikti dokumentus bet kuria EEE kalba, kaip nustatyta EEE susitarime.

               (11)

               Kad būtų padidintas pranešimų teikimo mechanizmo veiksmingumas, nacionalinių reguliavimo institucijų ir rinkos dalyvių teisinis tikrumas ir užtikrintas reguliavimo priemonių įgyvendinimas laiku, nacionalinės reguliavimo institucijos pranešime apie rinkos tyrimą pageidautina nurodyti ir nacionalinės reguliavimo institucijos siūlomas taisomąsias priemones, skirtas nustatytiems rinkos trūkumams pašalinti. Jeigu planuojama priemonė susijusi su rinka, kuri, kaip nustatyta, yra konkurencinga, ir tai rinkai jau nustatytos taisomosios priemonės, pranešime taip pat turėtų būti pasiūlymai dėl tų įpareigojimų panaikinimo.

               (12)

               Paprastai tam tikrų kategorijų planuojamoms priemonėms turėtų būti naudojamas trumposios formos pranešimas siekiant sumažinti nacionalinių reguliavimo institucijų ir Institucijos administracinę naštą. Tačiau šių kategorijų pranešimus taip pat galima teikti standartine pranešimų teikimo tvarka.

               (13)

               Jeigu nacionalinė reguliavimo institucija ketina panaikinti reguliavimo įpareigojimus rinkoms, nenurodytoms 2008 m. lapkričio 5 d. Institucijos rekomendacijoje dėl elektroninių ryšių sektoriaus atitinkamų produktų ir paslaugų rinkų, kurioms gali būti taikomas ex ante reguliavimas (6), apie tokią planuojamą priemonę pagal Direktyvos 2002/21/EB (Pagrindų direktyva) 7 straipsnį turėtų būti pranešta trumposios formos pranešimu.

               (14)

               Jeigu nacionalinė reguliavimo institucija, rengdama naują rinkos, kurioje, kaip nustatyta ankstesniu tyrimu, konkurencija yra veiksminga, tyrimą, vėl nustato, kad konkurencija toje rinkoje yra veiksminga, turėtų būti teikiamas trumposios formos pranešimas.

               (15)

               Nacionalinės reguliavimo institucijos dažnai iš dalies keičia techninius nustatytų taisomųjų priemonių duomenis siekdamos atsižvelgti į ekonominių rodiklių pokyčius (pavyzdžiui, įrangos, darbo, infliacijos, kapitalo sąnaudų, nuosavybės nuomos tarifų ir kt.) arba atnaujinti prognozes ar prielaidas. Informacija apie duomenų pakeitimus arba atnaujinimą, dėl kurių nesikeičia taisomųjų priemonių pobūdis ar bendroji taikymo sritis (pavyzdžiui, įpareigojimo teikti ataskaitas pratęsimas, išsami informacija apie reikalaujamą draudimo apsaugą, baudų dydžiai ar paslaugos suteikimo laikas), turėtų būti pateikiama trumposios formos pranešimu. Standartinė pranešimų teikimo tvarka turėtų būti taikoma tik pranešant apie esminius taisomųjų priemonių pobūdžio ar taikymo srities pakeitimus, kuriais daromas akivaizdus poveikis rinkai (pavyzdžiui, kainų lygiai, išlaidų ar kainų skaičiavimo būdų pakeitimai, pereinamojo laikotarpio nustatymas).

               (16)

               Tirdamos tam tikras rinkas (visų pirma balso skambučių užbaigimo rinkas) nacionalinės reguliavimo institucijos gali padaryti tokią pačią išvadą kaip ir ankstesniame tyrime ir norėti kitiems operatoriams (pavyzdžiui, naujiems rinkos dalyviams), turintiems panašių klientų arba panašią bendrąją apyvartą kaip ir ankstesniame tyrime nurodyti operatoriai, nustatyti taisomąsias priemones, kurios iš esmės nesiskiria nuo planuojamų priemonių, apie kurias jau buvo pranešta. Apie tokias planuojamas priemones reikėtų pranešti trumposios formos pranešimu.

               (17)

               Dėl planuojamos priemonės, apie kurią pranešta trumposios formos pranešimu, Institucija iš esmės neturėtų teikti pastabų nacionalinei reguliavimo institucijai pagal Direktyvos 2002/21/EB (Pagrindų direktyva) 7 straipsnio 3 dalį.

               (18)

               Kad būtų padidintas planuojamos priemonės, apie kurią pranešta, skaidrumas ir palengvintas apsikeitimas informacija dėl šių priemonių tarp nacionalinių reguliavimo institucijų, ir standartinės, ir trumposios formos pranešimuose turėtų būti pateiktas glaustas pagrindinių planuojamos priemonės elementų aprašymas.

               (19)

               Komisijos sprendimu 2002/627/EB (7) įsteigta Europos elektroninių ryšių tinklų ir paslaugų reguliuotojų grupė pripažino, kad tokia tvarka yra būtina.

               (20)

               Kad būtų pasiekti Direktyvos 2002/21/EB (Pagrindų direktyva) 8 straipsnyje nustatyti tikslai, visų pirma būtų užtikrinta nuosekli reguliavimo praktika ir nuoseklus tos direktyvos taikymas, labai svarbu, kad būtų visapusiškai laikomasi 7 straipsnyje nustatyto pranešimų teikimo mechanizmo.

               (21)

               Siekiant sudaryti sąlygas reguliavimo sistemą taikyti nuosekliai visoje EEE ir kuo geriau pasinaudoti nacionalinių reguliavimo institucijų bendradarbiavimu, labai svarbu, kad būtų užtikrintas informacijos srautas tarp ELPA ir EEE EB ramsčių. Todėl EEE jungtinio komiteto sprendimu Nr. 11/2004 nustatytoje specialioje Direktyvos 2002/21/EB (Pagrindų direktyva) 7 straipsnio 3 dalies adaptacijoje nustatyta, kad „ELPA valstybių nacionalinių reguliavimo institucijų ir EB valstybių narių nacionalinių institucijų keitimasis informacija vykdomas per ELPA priežiūros instituciją ir Komisiją“.

               (22)

               ELPA Ryšių komitetas pateikė nuomonę pagal Direktyvos 2002/21/EB (Pagrindų direktyva) 22 straipsnio 2 dalį,

         REKOMENDUOJA:

               1.

               Direktyvoje 2002/21/EB (Pagrindų direktyva) ir konkrečiose direktyvose apibrėžti terminai šioje rekomendacijoje vartojami ta pačia reikšme. Be to:

                           a)

                           „Rekomendacija dėl atitinkamų rinkų“ – 2008 m. lapkričio 5 d. ELPA priežiūros institucijos rekomendacija dėl elektroninių ryšių sektoriaus atitinkamų produktų ir paslaugų rinkų, kurioms gali būti taikomas ex ante reguliavimas (8), ir visos vėlesnės rekomendacijos dėl atitinkamų rinkų;

                           b)

                           „pranešimas“ – nacionalinės reguliavimo institucijos Institucijai pateiktas pranešimas apie planuojamą priemonę pagal Direktyvos 2002/21/EB (Pagrindų direktyva) 7 straipsnio 3 dalį arba prašymas pagal Direktyvos 2002/19/EB (Prieigos direktyva) 8 straipsnio 3 dalies antrąją pastraipą, prie kurio pridėtas standartinės formos pranešimas arba trumposios formos pranešimas, kaip numatyta šioje rekomendacijoje (I ir II priedai).

               2.

               Pranešimai turėtų būti perduodami tik per Institucijos naudojamą elektroninę pranešimų sistemą.
               Laikoma, kad elektroninėmis pranešimo siuntimo sistemomis siųstus dokumentus adresatas gavo tą dieną, kurią jie buvo išsiųsti.
               Pranešimai bus registruojami ta tvarka, kokia jie gaunami.

               3.

               Pranešimai įsigalios tą dieną, kurią Komisija juos užregistruos (registracijos data). Registracijos data bus ta diena, kurią Institucija gaus išsamų pranešimą.
               Institucija savo interneto svetainėje pateiks ir elektroniniu būdu visoms nacionalinėms reguliavimo institucijoms praneš informaciją apie pranešimo registravimo datą, pranešimo dalyką ir visus gautus patvirtinamuosius dokumentus.

               4.

               Planuojama nacionalinė priemonė ir jos pagrindimas, taip pat standartinės formos pranešimas (I priedas) ir trumposios formos pranešimas (II priedas) teikiami anglų kalba.

               5.

               Nacionalinė reguliavimo institucija, pranešdama apie planuojamas priemones, turėtų pateikti ir dokumentus, kurių Institucijai reikia užduotims vykdyti. Tų planuojamų priemonių, kurios patenka į 6 punkto taikymo sritį ir apie kurias pranešama trumposios formos pranešimu, atveju Institucijai iš esmės nereikia papildomų dokumentų užduotims vykdyti.
               Planuojamos priemonės turėtų būti tinkamai pagrįstos.

               6.

               Institucijai trumposios formos pranešimu, nurodytu II priede, turėtų būti pranešta apie tokias planuojamas priemones:

                           a)

                           planuojamas priemones rinkoms, kurios išbrauktos iš Rekomendacijos dėl atitinkamų rinkų arba nebuvo įtrauktos į šios rekomendacijos sąrašą, kai nacionalinė reguliavimo institucija nustato, kad ta rinka yra konkurencinga, arba kai nacionalinė reguliavimo institucija mano, kad rinka nebeatitinka trijų suvestinių kriterijų, nurodytų Rekomendacijos dėl atitinkamų rinkų 2 punkte ir taikomų rinkoms, kurioms taikomas ex ante reguliavimas, nustatyti;

                           b)

                           planuojamas priemones rinkoms, kurios įtrauktos į galiojančią Rekomendaciją dėl atitinkamų rinkų, tačiau, kaip nustatyta ankstesniu rinkos tyrimu, yra konkurencingos ir tebėra konkurencingos;

                           c)

                           planuojamas priemones, kuriomis keičiami techniniai anksčiau nustatytų reguliavimo taisomųjų priemonių duomenys ir nedaromas akivaizdus poveikis rinkai (pavyzdžiui, kasmetiniai apskaitos modelių sąnaudų ir sąmatų papildymai, ataskaitų teikimo laikotarpiai, pristatymo laikotarpiai); ir

                           d)

                           planuojamas priemones atitinkamai rinkai, kuri jau buvo ištirta ir apie kurią jau pranešta tiriant kitus ūkio subjektus, kai nacionalinės reguliavimo institucijos nustato panašias taisomąsias priemones kitiems ūkio subjektams, iš esmės nekeisdamos ankstesniame pranešime taikytų principų.

               7.

               Institucija, glaudžiai bendradarbiaudama su nacionalinėmis reguliavimo institucijomis, stebės praktinį trumposios pranešimų teikimo tvarkos poveikį, kad prireikus galėtų ją koreguoti arba papildyti kitomis planuojamų priemonių kategorijomis, apie kurias turėtų būti pranešama trumposios formos pranešimu.

               8.

               Apie planuojamas priemones, kurios nepatenka į 6 punkto taikymo sritį, Institucijai turėtų būti pranešama I priede nustatytu standartinės formos pranešimu. Pranešant apie planuojamas priemones reikėtų, kai taikoma, pateikti visą šią informaciją:

                           a)

                           atitinkamą produktų ar paslaugų rinką, ypač produktų ir paslaugų, kurios bus įtrauktos į atitinkamą rinką arba pašalintos iš jos remiantis paklausos ir pasiūlos pakeičiamumu, aprašymą;

                           b)

                           atitinkamą geografinę rinką, įskaitant pagrįstą konkurencijos sąlygų analizę remiantis paklausos ir pasiūlos pakeičiamumu;

                           c)

                           pagrindinius ūkio subjektus, veikiančius atitinkamoje rinkoje;

                           d)

                           atitinkamos rinkos tyrimo rezultatus, ypač išvadas apie veiksmingos konkurencijos buvimą ar nebuvimą, nurodant priežastis. Šiais tikslais planuojama priemonė turėtų apimti rinkos dalių, tenkančių įvairiems ūkio subjektams, tyrimą ir prireikus turėtų būti pagrįsta kitais susijusiais kriterijais, pavyzdžiui, kliūtimis patekti į rinką, masto ir įvairovės ekonomija, vertikaliąja integracija, infrastruktūros kontrole, kuri nėra lengvai dubliuojama, technologiniais privalumais ar pranašumu, maža pirkėjų derybine galia ar jos nebuvimu, gera ar privilegijuota galimybe naudotis kapitalo rinkomis (finansiniais ištekliais), bendruoju įmonės dydžiu, produktų (paslaugų) įvairove, gerai išplėtotu platinimo ir prekybos tinklu, potencialios konkurencijos nebuvimu ir kliūtimis plėtrai;

                           e)

                           tam tikrais atvejais ūkio subjektus, kuriuos reikia priskirti prie ūkio subjektų, kurie atskirai ar kartu turi didelę įtaką rinkoje, kaip apibrėžta Direktyvos 2002/21/EB (Pagrindų direktyva) 14 straipsnyje, ir tokį priskyrimą pagrindžiančias priežastis, įrodymus ir visą kitą susijusią faktinę informaciją;

                           f)

                           nacionalinės reguliavimo institucijos anksčiau vykdytos viešosios konsultacijos rezultatus;

                           g)

                           nacionalinės konkurencijos institucijos nuomonę, jeigu ji buvo pateikta;

                           h)

                           įrodymus, jog tuo metu, kai pranešimas buvo pateiktas Institucijai, buvo imtasi tinkamų veiksmų, kad apie planuojamas priemones būtų pranešta visų kitų ELPA valstybių narių nacionalinėms reguliavimo institucijoms, jeigu Institucijos naudojama elektroninė sistema neužtikrina tokio pranešimo;

                           i)

                           jeigu pranešama apie planuojamas priemones, kurios patenka į Direktyvos 2002/19/EB (Prieigos direktyva) 5 ar 8 straipsnio arba EEE susitarimo XI priedo 5cm punkte nurodyto akto, Europos Parlamento ir Tarybos direktyvos 2002/22/EB dėl universaliųjų paslaugų ir paslaugų gavėjų teisių, susijusių su elektroninių ryšių tinklais ir paslaugomis (9) (Universaliųjų paslaugų direktyva), priderinto 1 protokolu, 16 straipsnio taikymo sritį, specialius reguliavimo įpareigojimus, pasiūlytus veiksmingos konkurencijos stokai susijusioje atitinkamoje rinkoje ištaisyti, arba tais atvejais, kai nustatoma, kad atitinkamoje rinkoje konkurencija yra veiksminga, ir tokie įpareigojimai dėl tos rinkos jau buvo nustatyti, turi būti pranešta apie planuojamas priemones, pasiūlytas tiems įpareigojimams panaikinti.

               9.

               Jeigu rinkos tyrimo tikslais planuojamoje priemonėje apibrėžiama atitinkama rinka, kuri skiriasi nuo Rekomendacijoje dėl atitinkamų rinkų nurodytų rinkų, nacionalinės reguliavimo institucijos turėtų deramai pagrįsti tokiai rinkai apibrėžti taikomus kriterijus.

               10.

               Pranešimuose, teikiamuose pagal Direktyvos 2002/19/EB (Prieigos direktyva) 8 straipsnio 3 dalies antrąją pastraipą, reikėtų tinkamai pagrįsti ir tai, kodėl operatoriams, turintiems didelę įtaką rinkoje, turėtų būti taikomi kiti įpareigojimai nei nustatyta Direktyvos 2002/19/EB (Prieigos direktyva) 9–13 straipsniuose.

               11.

               Pranešimuose, patenkančiuose į Direktyvos 2002/19/EB (Prieigos direktyva) 8 straipsnio 5 dalies taikymo sritį, turėtų būti tinkamai pagrįsta ir tai, kodėl planuojamos priemonės būtinos siekiant laikytis tarptautinių įsipareigojimų.

               12.

               Standartine pranešimų teikimo tvarka pateikti pranešimai, kuriuose pateikta 8 punkte apibrėžta taikytina informacija, bus laikomi išsamiais. Jeigu pranešimo informacija, įskaitant dokumentus, kuriuo nors esminiu klausimu nebus išsami, Institucija per penkias darbo dienas praneš apie tai susijusiai nacionalinei reguliavimo institucijai ir nurodys, kiek, jos nuomone, pranešimas yra neišsamus. Pranešimas bus registruojamas tik tada, kai susijusi nacionalinė reguliavimo institucija pateiks reikiamą informaciją. Tokiais atvejais pagal Direktyvos 2002/21/EB (Pagrindų direktyva) 7 straipsnį pranešimas įsigalios tą dieną, kai Institucija gaus išsamią informaciją.

               13.

               Nepažeisdama 8 punkto, užregistravusi pranešimą, Institucija pagal Direktyvos 2002/21/EB (Pagrindų direktyva) 5 straipsnio 2 dalį gali reikalauti, kad susijusi nacionalinė reguliavimo institucija pateiktų daugiau informacijos arba ją patikslintų. Nacionalinės reguliavimo institucijos turėtų stengtis prašomą informaciją, jeigu ją turi, pateikti per tris darbo dienas.

               14.

               Institucija patikrins, ar planuojama priemonė, apie kurią pranešta trumposios formos pranešimu, priklauso kuriai nors 6 punkte išvardytai kategorijai. Jeigu Institucija manys, kad taip nėra, ji per penkias darbo dienas apie tai praneš susijusiai nacionalinei reguliavimo institucijai ir paprašys, kad pranešimą pateikusi reguliavimo institucija pateiktų planuojamą priemonę standartine pranešimų teikimo tvarka.

               15.

               Teikdama pastabas pagal Direktyvos 2002/21/EB (Pagrindų direktyva) 7 straipsnio 3 dalį, Institucija elektroniniu būdu praneš apie tai susijusiai reguliavimo institucijai ir paskelbs tas pastabas savo interneto svetainėje.

               16.

               Jeigu nacionalinė reguliavimo institucija teikia pastabas pagal Direktyvos 2002/21/EB (Pagrindų direktyva) 7 straipsnio 3 dalį, ji turi jas elektroniniu būdu nusiųsti Institucijai ir kitoms nacionalinėms reguliavimo institucijoms.

               17.

               Jeigu taikydama Direktyvos 2002/21/EB (Pagrindų direktyva) 7 straipsnio 4 dalį Institucija manys, kad dėl planuojamos priemonės kiltų EEE susitarimo veikimo kliūčių, arba turės rimtų abejonių dėl priemonės suderinamumo su EEE teisės aktais, visų pirma su Direktyvos 2002/21/EB (Pagrindų direktyva) 8 straipsnyje nurodytais tikslais, arba vėliau atšauks savo prieštaravimus ar priims sprendimą, kuriuo reikalaus, kad nacionalinė reguliavimo institucija atšauktų planuojamą priemonę, apie tai ji elektroniniu būdu praneš susijusiai nacionalinei reguliavimo institucijai ir paskelbs pranešimą savo interneto svetainėje.

               18.

               Pranešimų, pateiktų pagal Direktyvos 2002/19/EB (Prieigos direktyva) 8 straipsnio 3 dalies antrąją pastraipą, atveju Institucija, vadovaudamasi Direktyvos 2002/19/EB (Prieigos direktyva) 14 straipsnio 2 dalimi, paprastai per ne ilgesnį kaip trijų mėnesių laikotarpį priims sprendimą, kuriuo nacionalinei reguliavimo institucijai bus leidžiama arba draudžiama priimti pasiūlytą planuojamą priemonę. Institucija, atsižvelgdama į kilusius sunkumus, gali nuspręsti šį laikotarpį pratęsti dar dviem mėnesiais.

               19.

               Nacionalinė reguliavimo institucija bet kuriuo metu gali nuspręsti atšaukti planuojamą priemonę, apie kurią buvo pranešta, ir ji tokiu atveju bus pašalinta iš registro. Institucija pranešimą apie tai paskelbs savo interneto svetainėje.

               20.

               Jeigu nacionalinė reguliavimo institucija priima planuojamą priemonę gavusi Institucijos arba kitos nacionalinės reguliavimo institucijos pastabas pagal Direktyvos 2002/21/EB (Pagrindų direktyva) 7 straipsnio 3 dalį, ji Institucijai ir kitoms nacionalinėms reguliavimo institucijoms turi pranešti, kaip ji atsižvelgė į pateiktas pastabas.

               21.

               Nacionalinės reguliavimo institucijos paprašyta Institucija neoficialiai aptars planuojamą priemonę prieš institucijai pateikiant apie ją pranešimą.

               22.

               Visi Direktyvoje 2002/21/EB (Pagrindų direktyva) arba šioje rekomendacijoje nurodyti laikotarpiai skaičiuojami taip:

                           a)

                           jeigu dienomis, savaitėmis arba mėnesiais nurodytas laikotarpis skaičiuojamas nuo įvykio momento, ta diena, kurią tas įvykis įvyko, nėra įskaičiuojama į minimą laikotarpį;

                           b)

                           savaitėmis arba mėnesiais nurodytas laikotarpis baigiasi pasibaigus bet kuriai paskutinės savaitės ar paskutinio mėnesio dienai, kuri yra tokia pat kaip ir savaitės diena arba mėnesio diena, kurią įvyko įvykis, nuo kurio buvo pradėtas skaičiuoti laikotarpis. Jeigu tos mėnesiais nurodyto laikotarpio dienos, kurią jis turėtų pasibaigti, paskutinį mėnesį nėra, laikotarpis baigiasi pasibaigus paskutinei to mėnesio dienai;

                           c)

                           į laikotarpius įeina valstybinės šventės, šeštadieniai ir sekmadieniai, išskyrus atvejus, kai aiškiai nurodyta, kad tokios dienos neįeina arba kai laikotarpiai yra nurodyti darbo dienomis. Valstybinės šventės – tai visos dienos, kurias kaip valstybinę šventę nurodo atitinkama ELPA valstybė arba Institucija;

                           d)

                           darbo dienos – tai visos dienos, išskyrus valstybines šventes, šeštadienius ir sekmadienius.

                     Jeigu laikotarpis baigiasi šeštadienį, sekmadienį ar oficialią nedarbo dieną, jis pratęsiamas iki pirmos kitos darbo dienos pabaigos.
               Kiekvienais metais Institucija valstybinių švenčių, kurias nurodo ELPA valstybės ir Institucija, sąrašą skelbia Europos Sąjungos oficialiojo leidinio EEE priede. ELPA valstybės Institucijos prašymu jai perduoda valstybinių švenčių sąrašą.

               23.

               Institucija kartu su nacionalinėmis reguliavimo institucijomis įvertins, ar reikia atitinkamai peržiūrėti šią rekomendaciją, po reguliavimo sistemos peržiūros dokumente nustatytos datos, kaip nustatyta EEE teisės aktuose, kad ELPA valstybės galėtų perkelti ją į nacionalinę teisę.

               24.

               Ši rekomendacija skirta ELPA valstybėms.

      Priimta Briuselyje 2009 m. gruodžio 2 d.

            ELPA priežiūros institucijos vardu

         Per SANDERUD

            Pirmininkas

         Kurt JÄGER

            Kolegijos narys

      (1)  Toliau – Institucija.

      (2)  Toliau – EEE susitarimas.

      (3)  OL L 108, 2002 4 24, p. 33. Direktyva su pakeitimais, padarytais Reglamentu (EB) Nr. 717/2007, OL L 171, 2007 6 29, p. 32.

      (4)  OL L 108, 2002 4 24, p. 7.

      (5)  Priimta Sprendimu Nr. 193/04/COL, OL L 113, 2006 4 27, p. 10.

      (6)  2008 m. lapkričio 5 d. ELPA priežiūros institucijos rekomendacija dėl elektroninių ryšių sektoriaus atitinkamų produktų ir paslaugų rinkų, kurioms gali būti taikomas ex ante reguliavimas pagal EEE susitarimo XI priedo 5cl punkte nurodytą aktą (Europos Parlamento ir Tarybos direktyva 2002/21/EB dėl elektroninių ryšių tinklų ir paslaugų bendrosios reguliavimo sistemos), priderintą prie to Susitarimo 1 protokolu ir sektorių adaptacijomis, pateiktomis to Susitarimo XI priede (toliau – Rekomendacija dėl atitinkamų rinkų). Rekomendacija priimta 2008 m. lapkričio 5 d. Sprendimu Nr. 688/08/COL, kuriuo priimama Rekomendacija dėl elektroninių ryšių sektoriaus atitinkamų rinkų, kurioms gali būti taikomas ex ante reguliavimas, paskelbta OL C 156, 2009 7 9, p. 18, taip pat EEE priede Nr. 36, 2009 7 9, p. 1.

      (7)  OL L 200, 2002 7 30, p. 38 (su pakeitimais).

      (8)  Žr. 5 išnašą.

      (9)  OL L 108, 2002 4 24, p. 51.

      I PRIEDAS

         Standartinė pranešimų apie planuojamas priemones pagal Direktyvos 2002/21/EB (Pagrindų direktyva) 7 straipsnį forma

      (Standartinės formos pranešimas)

         ĮVADAS

      Standartinės formos pranešime pateikiama glausta informacija, kurią nacionalinės reguliavimo institucijos teikia Institucijai, kai pagal Direktyvos 2002/21/EB (Pagrindų direktyva) 7 straipsnį praneša apie planuojamas priemones standartine pranešimų teikimo tvarka.
      Institucija ketina su nacionalinėmis reguliavimo institucijomis aptarti klausimus, susijusius su 7 straipsnio įgyvendinimu, ypač per posėdžius, vykstančius prieš teikiant pranešimus. Todėl nacionalinės reguliavimo institucijos raginamos konsultuotis su Institucija visais su standartinės formos pranešimu susijusiais klausimais, ypač dėl informacijos, kurią prašoma pateikti, pobūdžio, arba, priešingai, dėl galimybės būti atleistam nuo įpareigojimo teikti tam tikrą informaciją, susijusią su rinkos tyrimu, atliktu pagal Direktyvos 2002/21/EB (Pagrindų direktyva) 15 ir 16 straipsnius.

         TEISINGA IR IŠSAMI INFORMACIJA

      Visa nacionalinių reguliavimo institucijų teikiama informacija turėtų būti teisinga ir išsami, glaustai pateikta toliau nurodytoje standartinėje pranešimo formoje. Standartinė pranešimo forma neskirta planuojamai priemonei, apie kurią pranešta, pakeisti, tačiau ji turėtų būti tokia, kad Institucija ir kitų ELPA valstybių nacionalinės reguliavimo institucijos, remdamosi standartinės formos pranešime nurodyta informacija, galėtų patikrinti, ar planuojamoje priemonėje, apie kurią pranešta, iš tiesų pateikta visa informacija, kurios reikia, kad Institucija galėtų įvykdyti užduotis pagal Direktyvos 2002/21/EB (Pagrindų direktyva) 7 straipsnį per jame nustatytą terminą.
      Informacija, kurią prašoma pateikti, turėtų būti pateikta standartinės formos pranešimo skirsniuose ir dalyse pateikiant nuorodas į planuojamos priemonės teksto dalis, kuriose galima rasti tą informaciją.

         KALBA

      Standartinės formos pranešimas turėtų būti pildomas anglų kalba.

         1   skirsnis

         Rinkos apibrėžtis

      Kai taikoma, nurodykite:

                  1.1.

                  Atitinkamą produktų ir paslaugų rinką. Ar ši rinka minima Rekomendacijoje dėl atitinkamų rinkų?

                  1.2.

                  Atitinkamą geografinę rinką.

                  1.3.

                  Trumpą nacionalinės konkurencijos institucijos nuomonės, jeigu ji pateikta, santrauką.

                  1.4.

                  Trumpą iki šiol surengtų viešųjų konsultacijų dėl siūlomos rinkos apibrėžties rezultatų apžvalgą (pavyzdžiui, kiek pastabų gauta, kurie respondentai sutiko su pasiūlyta rinkos apibrėžtimi, kurie nesutiko).

                  1.5.

                  Jei atitinkama rinka yra kita nei rinkos, nurodytos Rekomendacijoje dėl atitinkamų rinkų, – pagrindinių priežasčių, dėl kurių pasiūlyta rinkos apibrėžtis, santrauką pagal 2004 m. liepos 14 d. Institucijos gairių dėl rinkos analizės ir didelės įtakos rinkoje vertinimo taikant Bendrijos elektroninių ryšių ir paslaugų reguliavimo sistemą (1) 2 skirsnį ir tris pagrindinius kriterijus, nurodytus Rekomendacijos dėl atitinkamų rinkų 6–14 konstatuojamosiose dalyse ir atitinkamos Komisijos rekomendacijos dėl atitinkamų rinkų aiškinamųjų pastabų (2) 2.2 skirsnyje.

         2   skirsnis

         Ūkio subjektų, turinčių didelę įtaką rinkoje, nustatymas

      Kai taikoma, nurodykite:

                  2.1.

                  Nustatytų ūkio subjektų, kurie atskirai arba kartu turi didelę įtaką rinkoje, pavadinimus.
                  Kai taikoma, ūkio subjektų, kurie laikomi nebeturinčiais didelės įtakos rinkoje, pavadinimus.

                  2.2.

                  Kriterijus, pagal kuriuos ūkio subjektai nustatomi kaip atskirai arba kartu turintys didelę įtaką rinkoje arba jos neturintys.

                  2.3.

                  Atitinkamoje rinkoje veikiančių pagrindinių ūkio subjektų (konkurentų) pavadinimus.

                  2.4.

                  Rinkos dalis, kurios tenka minėtiems ūkio subjektams, ir rinkos dalies skaičiavimo pagrindą (pavyzdžiui, apyvarta, abonentų skaičius).

            Pateikite glaustą informaciją apie:

                  2.5.

                  Nacionalinės konkurencijos institucijos nuomonę, jeigu ji pateikta.

                  2.6.

                  Iki šiol surengtų viešųjų konsultacijų dėl ūkio subjektų, kuriuos siūloma nurodyti kaip turinčius didelę įtaką rinkoje, rezultatus (pavyzdžiui, visų gautų pastabų skaičius, sutinkančiųjų (prieštaraujančiųjų) skaičius).

         3   skirsnis

         Reguliavimo įpareigojimai

      Kai taikoma, nurodykite:

                  3.1.

                  Įpareigojimų, kurie bus nustatyti, paliekami galioti, iš dalies keičiami ar atšaukti, teisinį pagrindą (Direktyvos 2002/19/EB (Prieigos direktyva) 9–13 straipsniai).

                  3.2.

                  Priežastis, dėl kurių įpareigojimų ūkio subjektams nustatymas, palikimas galioti ar keitimas laikomas proporcingu ir pateisinamu atsižvelgiant į Direktyvos 2002/21/EB (Pagrindų direktyva) 8 straipsnyje nustatytus tikslus; arba nurodyti planuojamos priemonės pastraipas, skirsnius ar puslapius, kuriuose galima rasti tą informaciją.

                  3.3.

                  Jeigu pasiūlytos taisomosios priemonės yra kitos nei nustatyta Direktyvos 2002/19/EB (Prieigos direktyva) 9–13 straipsniuose, nurodykite, kuriomis išimtinėmis aplinkybėmis, kaip apibrėžta tos direktyvos 8 straipsnio 3 dalyje, pateisinamas tokių taisomųjų priemonių taikymas; arba nurodyti planuojamos priemonės pastraipas, skirsnius ar puslapius, kuriuose galima rasti tą informaciją.

         4   skirsnis

         Tarptautinių įsipareigojimų laikymasis

      Atsižvelgiant į Direktyvos 2002/19/EB (Prieigos direktyva) 8 straipsnio 3 dalies pirmosios pastraipos trečiąją įtrauką, kai taikoma, nurodykite:

                  4.1.

                  Ar siūloma planuojama priemone rinkos dalyviams ketinama nustatyti, iš dalies pakeisti ar panaikinti įpareigojimus, kaip numatyta Direktyvos 2002/19/EB (Prieigos direktyva) 8 straipsnio 5 dalyje.

                  4.2.

                  Susijusių ūkio subjektų pavadinimus.

                  4.3.

                  Kokių tarptautinių įsipareigojimų, prisiimtų ELPA valstybių, reikia laikytis.

         (1)  2004 m. liepos 14 d. ELPA priežiūros institucijos gairės dėl rinkos analizės ir didelės įtakos rinkoje vertinimo pagal elektroninių ryšių tinklų ir paslaugų reguliavimo sistemą, nurodytą Susitarimo dėl Europos ekonominės erdvės XI priede. Priimtos Sprendimu Nr. 194/04/COL, OL C 101, 2006 4 27, p. 1, paskelbtos 2006 4 27 EEE priede Nr. 21, p. 1.

         (2)  Aiškinamosios pastabos, pateikiamos su Komisijos rekomendacija dėl elektroninių ryšių sektoriaus atitinkamų produktų ir paslaugų rinkų, kurioms taikomas ex-ante reguliavimas pagal Europos Parlamento ir Tarybos direktyvą 2002/21/EB dėl elektroninių ryšių tinklų ir paslaugų bendrosios reguliavimo sistemos, SEC(2007) 1483 galutinis.

      II PRIEDAS

         Trumpoji pranešimų apie planuojamas priemones pagal Direktyvos 2002/21/EB (Pagrindų direktyva) 7 straipsnį forma

      (Trumposios formos pranešimas)

         ĮVADAS

      Trumposios formos pranešime pateikiama glausta informacija, kurią nacionalinės reguliavimo institucijos teikia Institucijai, kai pagal Direktyvos 2002/21/EB (Pagrindų direktyva) 7 straipsnį praneša apie planuojamas priemones trumpąja pranešimų teikimo tvarka.
      Planuojamos reguliavimo priemonės kopijos pateikti nebūtina; prie trumposios formos pranešimo nereikia pridėti jokio kito dokumento. Tačiau būtina pateikti interneto adresą, kuriuo galima rasti planuojamą priemonę.

                              1.

                              Nustatyta, kad viena ar kelios rinkos, kurios išbrauktos iš Rekomendacijos dėl atitinkamų rinkų arba nebuvo įtrauktos į šios rekomendacijos sąrašą, yra konkurencingos arba neatitinka trijų kriterijų

                  Trumpai aprašykite planuojamos priemonės turinį. Visų pirma nurodykite susijusią atitinkamą rinką ir priežastis, kodėl manote, kad rinkoje yra veiksminga konkurencija arba kad rinka neatitinka trijų kriterijų:

                  Pateikti nuorodą į pranešimą pagal 7 straipsnį apie anksčiau praneštas planuojamas priemones:

                  Ar pasiūlytai priemonei, kiek tai susiję su atitinkamos rinkos tyrimu, pritaria nacionalinė konkurencijos institucija?

                  Taip
                  
                  Jeigu ne, nurodykite priežastis:

                  Ne
                  

                  Interneto adresas, kuriuo galima rasti planuojamą priemonę:

                  Pastabos:

                              2.

                              Viena ar kelios rinkos, kurios, kaip nustatyta ankstesniu rinkos tyrimu, buvo konkurencingos ir tebėra konkurencingos

                  Trumpai aprašykite planuojamos priemonės turinį ir nurodykite susijusią atitinkamą rinką:

                  Pateikite nuorodą į pranešimą pagal 7 straipsnį apie anksčiau praneštas planuojamas priemones:

                  Ar rinkos apibrėžimas pasikeitė, palyginti su ankstesniu pranešimu apie planuojamas priemones?

                  Taip
                  
                  Jeigu taip, trumpai aprašykite:

                  Ne
                  

                  Ar pasiūlytai priemonei, kiek tai susiję su atitinkamos rinkos tyrimu, pritaria nacionalinė konkurencijos institucija?

                  Taip
                  
                  Jeigu ne, nurodykite priežastis:

                  Ne
                  

                  Interneto adresas, kuriuo galima rasti planuojamą priemonę:

                  Pastabos:

                              3.

                              Anksčiau nustatytų reguliavimo taisomųjų priemonių techninių duomenų pakeitimai

                  Apibendrinkite taisomųjų priemonių pakeitimus, apie kuriuos pranešta, ir nurodykite susijusias atitinkamas rinkas:

                  Pagrįskite savo išvadą, kad planuojama priemonė yra techninių taisomosios priemonės duomenų pakeitimas ir ja nekeičiamas taisomosios priemonės pobūdis arba bendroji taikymo sritis:

                  Pateikite nuorodą į pranešimą pagal 7 straipsnį apie anksčiau praneštas planuojamas priemones:

                  Interneto adresas, kuriuo galima rasti planuojamą priemonę:

                  Pastabos:

                              4.

                              Taisomųjų priemonių, kurios jau buvo ištirtos ir apie kurias jau pranešta tiriant kitus ūkio subjektus, nustatymas kitiems operatoriams, kurie pagal klientų skaičių ar bendrąją apyvartą telekomunikacijų rinkose yra panašūs, nekeičiant nacionalinės reguliavimo institucijos principų, taikytų ankstesniame pranešime

                  Trumpai aprašykite planuojamos priemonės turinį ir nurodykite susijusią atitinkamą rinką:

                  Pateikite nuorodą į pranešimą pagal 7 straipsnį apie anksčiau praneštas planuojamas priemones:

                  Išvardykite operatorius, kuriems šia planuojama priemone nustatomi įpareigojimai:

                  Ar pasiūlytai priemonei, kiek tai susiję su atitinkamos rinkos tyrimu, pritaria nacionalinė konkurencijos institucija?

                  Taip
                  
                  Jeigu ne, nurodykite priežastis:

                  Ne
                  

                  Interneto adresas, kuriuo galima rasti planuojamą priemonę:

                  Pastabos:


title: 2006 m. lapkričio 13 d. Europos centrinio banko rekomendacija, skirta Europos Sąjungos Tarybai dėl Banco de España išorės auditoriaus (ECB/2006/18)

text:
               21.11.2006

               LT

               Europos Sąjungos oficialusis leidinys

               C 283/16

      EUROPOS CENTRINIO BANKO REKOMENDACIJA

   2006 m. lapkričio 13 d.
   skirta Europos Sąjungos Tarybai dėl Banco de España išorės auditoriaus
   (ECB/2006/18)
   (2006/C 283/10)
   EUROPOS CENTRINIO BANKO VALDANČIOJI TARYBA,
   atsižvelgdama į Europos centrinių bankų sistemos ir Europos centrinio banko statutą, ypač į jo 27.1 straipsnį,
   kadangi:

               (1)

               Europos centrinio banko (ECB) ir Eurosistemos nacionalinių centrinių bankų sąskaitų auditą atlieka nepriklausomas išorės auditorius, kurį rekomenduoja ECB valdančioji taryba ir tvirtina Europos Sąjungos Taryba.

               (2)

               Pagal įstatymo dėl Banco de España autonomijos 4 straipsnio 2 dalį ir jo Darbo reglamento 29 straipsnio 3 dalį ir 31 straipsnį, Banco de España sąskaitų auditą atlieka nepriklausomas išorės auditorius, kaip numato Statuto 27 straipsnis, ir pagal įstatymo 19/1998 dėl sąskaitų audito (1) sąlygas dėl auditorių tinkamumo, įgaliojimų ir rotacijos.

               (3)

               Dabartinių Banco de España išorės auditorių įgaliojimai pasibaigs po 2005 finansinių metų audito. Todėl nuo 2006 finansinių metų turi būti paskirti išorės auditoriai.

               (4)

               Banco de España išrinko Deloitte, S.L. savo išorės auditoriumi 2006 — 2008 finansiniams metams, o vėliau šie įgaliojimai gali būti pratęsiami kasmet iki 2012 finansinių metų,

         PRIĖMĖ ŠIĄ REKOMENDACIJĄ:
   Rekomenduojama skirti Deloitte, S.L. Banco de España išorės auditoriumi 2006 — 2008 finansiniams metams, o vėliau šie įgaliojimai gali būti pratęsiami kasmet iki 2012 finansinių metų.

      Pasirašyta Frankfurte prie Maino, 2006 m. lapkričio 13 d.

            ECB pirmininkas

         Jean-Claude TRICHET

      (1)  Su pakeitimais, padarytais įstatymu 44/2002 dėl finansų sistemos reformos priemonių.


				|

		52012DC0312

			Rekomendacija TARYBOS REKOMENDACIJA dėl Suomijos 2012 m. nacionalinės reformų programos su Tarybos nuomone dėl 2012–2015 m. Suomijos stabilumo programos /* COM/2012/0312 final */

			   	Rekomendacija
TARYBOS REKOMENDACIJA
dėl Suomijos 2012 m.
nacionalinės reformų programos
su Tarybos nuomone dėl 2012–2015 m. Suomijos stabilumo programos
EUROPOS SĄJUNGOS TARYBA,
atsižvelgdama į Sutartį dėl
Europos Sąjungos veikimo, ypač į jos 121 straipsnio 2
dalį ir 148 straipsnio 4 dalį,
atsižvelgdama į 1997 m. liepos 7 d.
Tarybos reglamentą (EB) Nr. 1466/97 dėl biudžeto
būklės priežiūros stiprinimo ir ekonominės politikos
priežiūros bei koordinavimo[1],
ypač į jo 5 straipsnio 2 dalį,
atsižvelgdama į 2011 m.
lapkričio 16 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamentą (ES)
Nr. 1176/2011 dėl makroekonominių disbalansų prevencijos ir
naikinimo[2],
ypač į jo 6 straipsnio 1 dalį,
atsižvelgdama į Europos Komisijos
rekomendaciją[3],
atsižvelgdama į Europos Parlamento rezoliucijas[4],
atsižvelgdama į Europos Vadovų
Tarybos išvadas,
atsižvelgdama į Užimtumo komiteto
nuomonę,
pasikonsultavusi su Ekonomikos ir finansų
komitetu,
kadangi:
(1)(1)   2010 m. kovo 26 d. Europos Vadovų Taryba
pritarė Europos Komisijos pasiūlymui įgyvendinti naują
darbo vietų kūrimo ir augimo strategiją „Europa 2020“,
grindžiamą geresniu ekonomikos politikos koordinavimu, ir daugiausia
dėmesio skirti toms svarbioms sritims, kuriose reikia imtis veiksmų,
kad būtų stiprinamas Europos tvaraus augimo ir konkurencingumo
potencialas;
(2)(2)   2010 m. liepos 13 d. Taryba priėmė
rekomendaciją dėl valstybių narių ir Sąjungos
bendrųjų ekonominės politikos gairių (2010–2014 m.), o
2010 m. spalio 21 d. – sprendimą dėl valstybių
narių užimtumo politikos gairių[5],
kurios kartu sudaro integruotas gaires. Į šias integruotas gaires
valstybių narių paprašyta atsižvelgti formuojant nacionalinę
ekonomikos ir užimtumo politiką;
(3)(3)   2011 m. liepos 12 d. Taryba priėmė
rekomendaciją dėl Suomijos 2011 m. nacionalinės
reformų programos ir pateikė savo nuomonę dėl atnaujintos 2011–2014 m.
Suomijos stabilumo programos;
(4)(4)   2011 m. lapkričio 23 d. Komisija patvirtino
antrąją metinę augimo apžvalgą, kuria pradedamas antras ex ante
ir integruoto politikos koordinavimo Europos semestras, numatytas strategijoje
„Europa 2020“. 2012 m. vasario 14 d. Komisija pagal Reglamentą
(ES) Nr. 1176/2011 priėmė įspėjimo sistemos
ataskaitą[6],
kurioje nustatė, kad Suomija yra viena iš valstybių narių,
dėl kurios reikės parengti nuodugnią apžvalgą;
(5)(5)   2012 m. kovo 2 d. Europos Vadovų Taryba patvirtino
prioritetus, kuriais turi būti užtikrintas finansinis stabilumas,
fiskalinis konsolidavimas ir ekonomikos augimo skatinimo veiksmai. Ji
pabrėžė, kad pirmenybę reikia teikti ekonomikos augimą
skatinančiam fiskaliniam konsolidavimui, įprastų skolinimo
ekonomikai sąlygų atkūrimui, ekonomikos augimo ir
konkurencingumo skatinimui, nedarbo problemos sprendimui, krizės
sukeltų socialinių pasekmių šalinimui ir viešojo administravimo
modernizavimui;
(6)(6)   2012 m. kovo 2 d. Europos Vadovų Taryba taip pat
paragino valstybes nares, prisijungusias prie pakto „Euro plius“, laiku
pranešti apie savo įsipareigojimus, kad juos būtų galima
įtraukti į jų stabilumo arba konvergencijos programas ir nacionalines
reformų programas;
(7)(7)   2012 m. balandžio 19 d. Suomija pateikė savo 2012–2015
stabilumo programą ir 2012 m. nacionalinę reformų
programą. Siekiant atsižvelgti į abiejų programų
sąsają, jos vertintos vienu metu. Atlikdama nuodugnią
apžvalgą pagal Reglamento (ES) Nr. 1176/2011 5 straipsnį
Komisija taip pat įvertino, ar Suomijoje esama makroekonominio disbalanso.
Nuodugnioje apžvalgoje[7]
Komisija padarė išvadą, kad Suomijoje susidaręs disbalansas, nors
ir neperviršinis;
(8)(8)   remdamasi stabilumo programos vertinimu pagal Tarybos reglamento
(EB) Nr. 1466/97 5 straipsnio 1 dalį, Taryba mano, kad
makroekonominis scenarijus, kuriuo grindžiamos programoje pateiktos biudžeto
projekcijos, 2012–2013 m. yra tikėtinas, o programoje numatytas BVP
augimas atitinka 2012 m. Komisijos pavasario prognozę. 2014 ir 2015 m.
projekcijos taip pat realios: jose numatytas daug mažesnis nei prieš krizę
ir mažesnis nei 2010–2011 ekonomikos atsigavimo metais BVP augimas.
Pagrindinis 2012 m. Suomijos stabilumo programos biudžeto uždavinys – ribojant
išlaidas ir didinant pajamas sumažinti centrinės valdžios sektoriaus
biudžeto deficitą. Centrinės valdžios sektoriaus biudžetas yra
pagrindinis valdžios sektoriaus deficito šaltinis, todėl pagerinus jo
padėtį būtų subalansuotas valdžios sektoriaus biudžetas.
Vidutinės trukmės laikotarpio biudžeto tikslas – 0,5 % BVP
perteklius – struktūriniu požiūriu deramai atitinka Stabilumo ir
augimo pakto reikalavimus. Remiantis (perskaičiuotu) struktūriniu
biudžeto balansu[8],
2011 m. Suomija pasiekė vidutinės trukmės laikotarpio biudžeto
tikslą, tačiau 2012–2015 m. turėtų nuo jo šiek tiek
nukrypti. Valdžios sektoriaus išlaidų augimas, atsižvelgiant į
diskrecines pajamų priemones, visais metais, išskyrus 2015-uosius,
atitinka Stabilumo ir augimo pakte nustatytą išlaidų kriterijų.
Programos tikslas – iki 2015 m. subalansuoti valdžios sektoriaus biudžetą,
o nuo 2016 m. pasiekti perteklių. Skolos santykis yra gerokai
mažesnis nei 60 % BVP, programoje numatyta, kad aukščiausią
lygį – beveik 52 % BVP – jis pasieks 2014 m., o vėliau ims
mažėti. Suomijos viešųjų finansų tvarumo atotrūkis vis
dar regimas, visų pirma dėl sparčiai blogėjančio
priklausomybės dėl amžiaus santykio, susijusio su gyventojų
senėjimu. Reikia nuolat stebėti viešųjų finansų
tvarumo atotrūkį ir atitinkamai pritaikyti priemones. Suomijos
fiskalinė sistema yra grindžiama daugiametėmis viršutinėmis
išlaidų ribomis, tačiau jos kol kas nėra taikomos
savivaldybių sektoriui;
(9)(9)   viešųjų paslaugų našumas per pastarąjį
dešimtmetį smuko. Siekdamos išspręsti šią problemą Suomijos
institucijos jau įgyvendino keletą reformų, tačiau jos buvo
įgyvendinamos lėtai, ypač vietos valdžios lygiu. Be to, rengiama
nacionalinės savivaldybių reformos ir centrinės valdžios našumo
programa. Padidinti našumą ir sutaupyti sąnaudų būtų
galima skatinant didesnę konkurenciją apsaugotuose privačiame ir
viešajame paslaugų sektoriuose, toliau liberalizuojant produktų ir
darbo rinką;
(10)(10)           praėjusiais metais Suomijos vyriausybė
ėmė taikyti naujas priemones jaunimo ir ilgalaikiam nedarbui
sumažinti. Tarp šių priemonių – bandomoji programa siekiant sumažinti
ilgalaikį nedarbą ir teikiamos socialinės garantijos jaunimui.
Priimtos priemonės yra plataus užmojo ir prasmingos, tačiau dabar jas
reikia įgyvendinti, aiškiai siekiant pagerinti įgūdžius ir
tikslinių grupių padėtį darbo rinkoje. Atsižvelgiant į
demografinius pokyčius, vyresnio amžiaus žmonių užimtumo didinimas
svarbus užtikrinant viešųjų finansų tvarumą ir darbo
jėgos pasiūlą ateityje. Tikėtina gyvenimo trukmė
ilgėjo greičiau nei manyta vykdant 2005 m. pensijų reformą,
taigi šiuo metu teisės aktais nustatyto pensinio amžiaus riba ilgainiui
gali tapti per žema. Savo programoje vyriausybė įsipareigojo iki 2025
m. faktinį pensinį amžių padidinti iki 62,4 metų. 2012 m.
kovo mėn. socialiniai partneriai susitarė dėl keleto
profesinės karjeros ilginimo priemonių. Vyriausybė
įsipareigojo ne vėliau kaip 2017 m. sausio 1 d.
įgyvendinti pensijų reformą. Dabar daugiausia dėmesio
reikia skirti trumpalaikių priemonių, dėl kurių buvo
susitarta, įgyvendinimui;
(11)(11)           Suomijos paslaugų sektorių vis dar riboja
reguliavimo kliūtys, o rinkos koncentracija labai dažna ne tik
mažmeninės prekybos, bet ir gamybos sektoriuose. Suomijos mažmeninės
prekybos maisto produktais rinkoje esama daugiausia rinkos koncentracijos
atvejų, o maisto kainos – vienos iš aukščiausių Europoje. Pagal
konkurencijos teisę skiriamos baudos Suomijoje tradiciškai nedidelės,
todėl kyla klausimų dėl jų atgrasomojo poveikio.
Konkurencijos srityje įvyko tam tikrų pokyčių, kaip antai,
priimtas naujas nacionalinis konkurencijos įstatymas ir naujas
žemėtvarkos ir statybos įstatymas. Be to, vyriausybė
įsipareigojo pradėti įgyvendinti naują konkurencijos
skatinimo programą. Ši programa turėtų būti pristatyta
nedelsiant, kad būtų galima toliau stiprinti konkurencijos
sistemą produktų ir paslaugų rinkose;
(12)(12)           našumas Suomijoje nedidėja, o eksportuojančios
Suomijos įmonės per pastaruosius metus prarado dalį užsienio
rinkų. Išskyrus gamybos sektorių, kitur vieneto darbo sąnaudos
padidėjo. Atrodo, kad kai kurios šiuo metu vyraujančios pramonės
šakos, visų pirma elektronikos ir popieriaus, pasiekė
aukščiausią augimo lygį, o gamybos dalis BVP apskritai
mažėja. Tarpinius ir investicinius produktus Suomija daugiausia
eksportuoja į brandžios ir lėtai augančios ekonomikos šalis,
besivystančiose šalyse jos produktų gana nedaug. Suomijos ekonomika
(bendrovės ir eksporto rinkos) turi tapti labiau diversifikuota, kad
ateityje atsirastų daug stiprių eksportuotojų. Nepaisant
praeityje puikių Suomijos mokslinių tyrimų, technologinės
plėtros ir inovacijų rezultatų, novatoriškų ir
sparčiai augančių įmonių skaičius nedidėja,
ir Suomijai kyla pavojus prarasti savo kaip ES inovacijų lyderės
poziciją. Todėl reikia remti inovacijų diegimą, sudaryti
sąlygas, kad mokslinių tyrimų ir technologinės plėtros
rezultatai virstų paklausiais produktais, ir skatinti skverbimąsi
į sparčiai augančia eksporto rinkas. Be to, artimiausiu metu
būtinai reikės panaudoti ir skleisti plataus masto praktinę IRT
patirtį ir kitose Suomijos pramonės šakose, įskaitant
viešąjį sektorių. Kalbant apie darbo užmokesčio
augimą, trišaliu 2011 m. susitarimu dėl darbo užmokesčio
suteikta galimybė 2012 m. ir 2013 m. šiek tiek didinti darbo
užmokestį, o tai turėtų pagerinti santykinę Suomijos
padėtį, lyginant su pagrindiniais jos prekybos partneriais;
(13)(13)            Suomija
prisiėmė tam tikrų įsipareigojimų pagal paktą
„Euro plius“. Šie 2011 m. prisiimti įsipareigojimai yra susiję
su konkurencingumo ir užimtumo gerinimu, viešųjų finansų tvarumo
didinimu, finansinio stabilumo stiprinimu ir mokesčių koordinavimo
užtikrinimu. Komisija įvertino, kaip įgyvendinami pagal paktą
„Euro plius“ prisiimti įsipareigojimai. Į šio vertinimo rezultatus
buvo atsižvelgta rengiant rekomendacijas;
(14)(14)           atsižvelgdama į Europos semestrą, Komisija
atliko išsamią Suomijos ekonominės politikos analizę. Ji
įvertino stabilumo programą ir nacionalinę reformų
programą ir pateikė nuodugnią apžvalgą. Komisija
įvertino ne tik jų svarbą tvariai fiskalinei ir socialinei bei
ekonominei Suomijos politikai, bet ir tai, kaip laikomasi ES taisyklių ir
gairių, nes ES priemonėmis prisidedant prie būsimų
nacionalinių sprendimų būtina stiprinti bendrą Europos
Sąjungos ekonomikos valdymą. Jos rekomendacijos atsižvelgiant į
Europos semestrą pateiktos rekomendacijų 1–5 punktuose toliau;
(15)(15)           atsižvelgdama į šį vertinimą, Taryba
išnagrinėjo Suomijos stabilumo programą ir savo nuomonę[9] visų pirma pateikė 1
rekomendacijoje;
(16)     atsižvelgdama į Komisijos
nuodugnios apžvalgos ir šio vertinimo rezultatus, Taryba išnagrinėjo 2012 m.
Suomijos nacionalinę reformų programą ir Suomijos stabilumo
programą. Jos rekomendacijos pagal Reglamento (ES) Nr. 1176/2011 6
straipsnį visų pirma pateikiamos 5 rekomendacijų punkte toliau,
REKOMENDUOJA Suomijai 2012–2013 m.
imtis šių veiksmų:
1.           2012 m. ir vėliau
išsaugoti patikimą fiskalinę būklę, ištaisant bet kokį
nukrypimą nuo vidutinės trukmės laikotarpio biudžeto tikslo,
kuriuo užtikrinamas ilgalaikis viešųjų finansų tvarumas. Šiuo tikslu
2013 m. ir vėliau stiprinti ir griežtai įgyvendinti biudžeto
strategiją, paremtą pakankamai konkrečiomis priemonėmis,
tarp kurių – išlaidų kriterijaus laikymasis. Toliau atlikti metinius
su visuomenės senėjimu susijusio tvarumo atotrūkio vertinimus ir
atsižvelgiant į ilgalaikius tikslus bei poreikius patikslinti
viešąsias pajamas ir išlaidas. Vietos valdžios sektorių labiau
įtraukti į daugiamečių viršutinių išlaidų
ribų sistemą.
2.           Imtis papildomų
priemonių siekiant didinti našumą ir mažinti sąnaudas
viešųjų paslaugų sektoriuje, įskaitant struktūrinius
pokyčius ir veiksmingumą didinančias teritorinės
administracijos reformas, kad būtų sprendžiami ir su gyventojų
senėjimu susiję uždaviniai.
3.           Įgyvendinti esamas
priemones, skirtas pagerinti jaunimo ir ilgalaikių bedarbių
padėtį darbo rinkoje, ypatingą dėmesį skiriant
įgūdžių ugdymui. Imtis papildomų priemonių, kuriomis
būtų skatinamas vyresnio amžiaus darbuotojų užimtumas, kaip
antai, mažinti ankstyvo pasitraukimo iš darbo rinkos galimybes. Imtis
priemonių, kad teisės aktais nustatytas pensinis amžius
būtų padidintas atsižvelgiant į ilgesnę tikėtiną
gyvenimo trukmę.
4.           Toliau stiprinti
konkurenciją produktų ir paslaugų rinkose, visų pirma
mažmeninės prekybos sektoriuje, užtikrinant veiksmingą naujo
konkurencijos įstatymo ir naujos sveiką konkurenciją
skatinančios programos įgyvendinimą. Toliau siekti, kad
savivaldybės pirktų paslaugas skelbdamos konkurencingus konkursus, ir
užtikrinti privačių ir valstybinių įmonių
konkurencijos neutralumą. Imtis tolesnių priemonių siekiant
užtikrinti, kad konkurencijos įstatyme nustatytos baudos turėtų
pakankamą atgrasomąjį poveikį.
5.           Siekiant didinti našumo
augimą ir išorės konkurencingumą, toliau diversifikuoti verslo
struktūrą, visų pirma, greičiau pradedant taikyti numatytas
inovacinio pagrindo plėtojimo priemones ir toliau derinant darbo
užmokestį su našumo pokyčiais.
Priimta Briuselyje
                                                                       Tarybos
vardu
                                                                       Pirmininkas
[1]               OL L 209, 1997 8 2, p. 1.
[2]               OL L 306, 2011 11 23, p. 25.
[3]               COM(2012) 312 final.
[4]               P7_TA(2012) 0048 ir P7_TA(2012) 0047.
[5]               2012 m. balandžio 26 d. Tarybos sprendimas 2012/238/ES.
[6]               COM(2012) 68 final.
[7]               SWD(2012) 154 final.
[8]               Pagal ciklą pakoreguotas balansas (atėmus
vienkartines ir laikinąsias priemones), Komisijos tarnybų
perskaičiuotas remiantis programoje pateikta informacija ir taikant bendrai
sutartą metodiką.
[9]               Pagal Tarybos reglamento (EB) Nr. 1466/97 5
straipsnio 2 dalį.


title: 2009 m. balandžio 3 d. Europos centrinio Banko rekomendacija, skirta Europos Sąjungos Tarybai dėl De Nederlandsche Bank išorės auditoriaus (ECB/2009/8)

text:
               22.4.2009

               LT

               Europos Sąjungos oficialusis leidinys

               C 93/1

      EUROPOS CENTRINIO BANKO REKOMENDACIJA

   2009 m. balandžio 3 d.
   skirta Europos Sąjungos Tarybai dėl De Nederlandsche Bank išorės auditoriaus
   (ECB/2009/8)
   2009/C 93/01
   EUROPOS CENTRINIO BANKO VALDANČIOJI TARYBA,
   atsižvelgdama į Europos centrinių bankų sistemos ir Europos centrinio banko statutą, ypač į jo 27 straipsnio 1 dalį,
   kadangi:

               (1)

               Europos centrinio banko (ECB) ir nacionalinių centrinių bankų sąskaitų auditą atlieka nepriklausomi išorės auditoriai, kuriuos rekomenduoja ECB valdančioji taryba ir tvirtina Europos Sąjungos Taryba.

               (2)

               2005 m. liepos 12 d. Josephus Andreas Nijhuis, registruotas auditorius ir PricewaterhouseCoopers Accountants N.V. (PWC) valdybos pirmininkas, veikiantis savo vardu, buvo paskirtas De Nederlandsche Bank (DNB) išorės auditoriumi nuo 2005 finansinių metų neribotam laikotarpiui.

               (3)

               Nuo 2008 m. spalio 1 d. Josephus Andreas Nijhuis atsistatydino iš PWC. Todėl būtina DNB paskirti naują auditorių.

               (4)

               DNB pageidauja išorės auditoriumi 2008–2011 finansiniams metams pasirinkti PWC,

         PRIĖMĖ ŠIĄ REKOMENDACIJĄ:
   Rekomenduojama PricewaterhouseCoopers Accountants N.V. skirti De Nederlandsche Bank išorės auditoriumi 2008–2011 finansiniams metams.

      Priimta Frankfurte prie Maino, 2009 m. balandžio 3 d..

            ECB pirmininkas

         Jean-Claude TRICHET


title: 2011 m. liepos 12 d. Tarybos rekomendacija dėl Belgijos 2011 m. nacionalinės reformų programos su Tarybos nuomone dėl atnaujintos 2011–2014 m. Belgijos stabilumo programos

text:
               15.7.2011

               LT

               Europos Sąjungos oficialusis leidinys

               C 209/1

         TARYBOS REKOMENDACIJA
   2011 m. liepos 12 d.
   dėl Belgijos 2011 m. nacionalinės reformų programos su Tarybos nuomone dėl atnaujintos 2011–2014 m. Belgijos stabilumo programos
   2011/C 209/01
   EUROPOS SĄJUNGOS TARYBA,
   atsižvelgdama į Sutartį dėl Europos Sąjungos veikimo, ypač į jos 121 straipsnio 2 dalį ir 148 straipsnio 4 dalį,
   atsižvelgdama į 1997 m. liepos 7 d. Tarybos reglamentą (EB) Nr. 1466/97 dėl biudžeto būklės priežiūros stiprinimo ir ekonominės politikos priežiūros bei koordinavimo (1), ypač į jo 5 straipsnio 3 dalį,
   atsižvelgdama į Europos Komisijos rekomendaciją,
   atsižvelgdama į Europos Vadovų Tarybos išvadas,
   atsižvelgdama į Užimtumo komiteto nuomonę,
   pasikonsultavusi su Ekonomikos ir finansų komitetu,
   kadangi:

               (1)

               2010 m. kovo 26 d. Europos Vadovų Taryba pritarė Komisijos pasiūlymui įgyvendinti naują darbo vietų kūrimo ir augimo strategiją „Europa 2020“, grindžiamą geresniu ekonomikos politikos koordinavimu, ir daugiausia dėmesio skirti toms svarbioms sritims, kuriose reikia imtis veiksmų, kad būtų stiprinamas Europos tvaraus augimo ir konkurencingumo potencialas.

               (2)

               2010 m. liepos 13 d. Taryba priėmė rekomendaciją dėl valstybių narių ir Sąjungos bendrųjų ekonominės politikos gairių (2010–2014 m.), o 2010 m. spalio 21 d. – sprendimą dėl valstybių narių užimtumo politikos gairių (2), kurios kartu sudaro integruotas gaires. Į šias integruotas gaires valstybių narių paprašyta atsižvelgti formuojant nacionalinę ekonomikos ir užimtumo politiką.

               (3)

               2011 m. sausio 12 d. Komisija patvirtino pirmąją metinę augimo apžvalgą, kuria pradedamas naujas ekonomikos valdymo ES ciklas ir pirmas ex ante bei integruoto politikos koordinavimo Europos semestras, numatytas strategijoje „Europa 2020“.

               (4)

               2011 m. kovo 25 d. Europos Vadovų Taryba patvirtino fiskalinio konsolidavimo ir struktūrinių reformų prioritetus (atsižvelgdama į 2011 m. vasario 15 d. ir kovo 7 d. Tarybos išvadas ir Komisijos metinę augimo apžvalgą). Ji pabrėžė, kad pirmenybę reikia teikti patikimų biudžetų ir fiskalinio tvarumo atkūrimui, nedarbo mažinimui reformuojant darbo rinką ir naujoms ekonomikos augimo skatinimo priemonėms. Ji paprašė, kad valstybės narės šiuos prioritetus įgyvendintų konkrečiomis priemonėmis ir jas įtrauktų į savo stabilumo ar konvergencijos programas ir į nacionalines reformų programas.

               (5)

               2011 m. kovo 25 d. Europos Vadovų Taryba taip pat paragino valstybes nares, prisijungusias prie pakto „Euro plius“, laiku pranešti apie savo įsipareigojimus, kad juos būtų galima įtraukti į stabilumo arba konvergencijos programas ir nacionalines reformų programas.

               (6)

               2011 m. balandžio 15 d. Belgija pateikė 2011 m. atnaujintą 2011–2014 m. stabilumo programą ir 2011 m. nacionalinę reformų programą. Siekiant atsižvelgti į abiejų programų sąsają, jos vertintos vienu metu.

               (7)

               Per 2008 m. pasibaigusį dešimtmetį Belgijos BVP augo patikimai, t. y. vidutiniškai 2,3 % per metus. 2009 m. šalis patyrė visą pasaulinio ekonomikos nuosmukio poveikį, o jos BVP susitraukė 2,8 %. Nuosmukio poveikis užimtumui buvo palyginti nedidelis. Laikinai sumažinus darbo valandų skaičių ir darbo našumą per valandą šis poveikis sušvelnintas. 2009 m. užimtumui sumažėjus 0,4 %, jis vėl padidėjo 2010 m. Vis dėlto nedarbas išaugo: nuo 7 % prieš nuosmukį iki 8,3 % 2010 m. Atsigavus pasaulio prekybai ir BVP augant 2,2 %, ekonomika 2010 m. atsigavo sparčiau nei tikėtasi. Dėl automatinių stabilizatorių ir diskrecinių priemonių, kurios taikytos per krizę, valdžios sektoriaus deficitas išaugo nuo 1,3 % 2008 m. iki 5,9 % BVP 2009 m.

               (8)

               Remdamasi atnaujintos stabilumo programos vertinimu pagal Reglamentą (EB) Nr. 1466/97, Taryba mano, kad makroekonominis scenarijus, kuriuo grindžiamos stabilumo programoje pateiktos biudžeto projekcijos, yra tikėtinas. Nors pagrįstas kiek mažiau palankesnėmis 2011 m. augimo prielaidomis, iš esmės jis atitinka naujausią Komisijos 2011 m. pavasario prognozę. Kadangi 2010 m. deficitas buvo mažesnis nei tikėtasi (4,1 %), stabilumo programos biudžeto strategijoje planuojama 2011 m. deficitą sumažinti iki 3,6 % ir toliau jį mažinti, kad jis neviršytų 3 % pamatinės vertės iki 2012 m., t. y. iki Tarybos nustatyto termino panaikinti perviršinį deficitą. 2011 m. planuojamas deficito sumažinimas atrodo įmanomas, atsižvelgiant į gana atsargias ekonomines projekcijas. Vis dėlto fiskalinės priemonės greičiausiai sudarys mažiau nei Tarybos rekomenduota 0,75 % BVP vidutinė metinė fiskalinių priemonių vertė, ypač 2011 ir 2012 m., kai struktūrinių priemonių vertė bus atitinkamai tik 0,4 ir 0,3 % BVP. Be to, 2012 m. ir vėlesniems metams nustatyti deficito tikslai neremiami konkrečiomis koregavimo priemonėmis. Vidutinės trukmės tikslo – 0,5 % BVP struktūrinio pertekliaus – per 2011–2014 m. stabilumo programos laikotarpį pasiekti nesitikima.

               (9)

               Atsižvelgiant į 2010 m. užregistruotą geresnį nei tikėtasi rezultatą, 2011 m. būtų tikslinga deficitą sumažinti dar daugiau ir greičiau nei prognozuota daryti pažangą siekiant nustatytos 3 % BVP ribos. Be to, be papildomų konsolidavimo priemonių iki 2012 m. perviršinio deficito panaikinti nebus įmanoma ir nebus įmanoma daryti pažangos siekiant vidutinės trukmės tikslo. Kadangi mokesčių našta, visų pirma tenkanti darbo pajamoms, Belgijoje jau labai didelė, šios konsolidavimo priemonės turėtų būti iš esmės grindžiamos išlaidomis.

               (10)

               Ekonomikos ir finansų krizė pakeitė anksčiau vyravusią ilgalaikę valdžios sektoriaus skolos mažėjimo tendenciją. Skolos santykis, nuo 1993 m. nuolat mažėjęs (kai pasiekęs aukščiausią 134 % BVP tašką toliau mažėjo iki tol, kol pasiekė 84 % 2007 m.), 2008 m. vėl padidėjo ir 2010 m. pabaigoje pasiekė 96,8 % BVP. Aukštas valstybės skolos lygis išlieka pagrindiniu uždaviniu, visų pirma todėl, kad ilgalaikis visuomenės senėjimo poveikis biudžetui viršija ES vidurkį daugiausia dėl palyginti smarkiai padidėjusių išlaidų pensijoms, kurios sukurs dar didesnę įtampą viešiesiems finansams. Stabilumo programoje valdžios institucijos nurodė trijų krypčių strategiją, kad būtų sulaikytas prognozuojamas esminis su visuomenės senėjimu susijusių išlaidų didėjimas (sumažinant viešosios skolos lygį, padidinant užimtumą ir suteikiant stiprią ir solidarumu paremtą socialinės apsaugos saugumo sistemą). Vidutinės trukmės laikotarpiu būtina užtikrinti pakankamus pirminius perteklius ir toliau reformuoti Belgijos socialinės apsaugos sistemą, visų pirma pensijų sistemą, kad padidėtų ilgalaikis viešųjų finansų tvarumas. Remiantis Komisijos vėliausiu vertinimu, rizika, susijusi su viešųjų finansų ilgalaikiu fiskaliniu tvarumu, yra aukšta.

               (11)

               Svarbus uždavinys Belgijai – užtikrinti stabilų ir gerai veikiantį finansų sektorių, sugebantį patenkinti realiosios ekonomikos finansinio tarpininkavimo poreikius. Per pastaruosius dvejus metus Belgijos finansų sektorius labai nukentėjo nuo finansų krizės, tai nulėmė pablogėjusią finansinę padėtį, smarkiai padidėjusią valstybės pagalbą ir bankų priežiūros pokyčius. Finansinė bankų sektoriaus padėtis vis dar trapi. Be to, Belgijos bankų sektorius labai koncentruotas ir gana didelis, palyginti su ekonomikos dydžiu.

               (12)

               1996 m. Užimtumo skatinimo ir konkurencingumo prevencinės apsaugos įstatyme nustatyta, kad darbo užmokesčio tendencijos Belgijoje turėtų atitikti darbo užmokesčio tendencijas trijose kaimyninėse šalyse (Nyderlanduose, Prancūzijoje, Vokietijoje), kad būtų kontroliuojamos darbo sąnaudos. Vis dėlto šiuo įstatymu nesugebėta išvengti situacijos, kai 2005–2010 m. Belgijoje darbo užmokestis didėjo sparčiau nei trijose kaimyninėse šalyse, o našumas augo lėčiau. Todėl vienetui tenkančios darbo sąnaudos Belgijoje augo sparčiau, palyginti su kaimyninėmis šalimis ir euro zonos vidurkiu. Tai kelia itin daug problemų, nes Belgijos specializacija – palyginti nedaug technologijų naudojančių prekių gamyba, todėl šalis susiduria su didele šalių, kuriose darbo sąnaudos mažesnės, konkurencija. Nors darbo užmokestį reglamentuojanti nuostata padeda derantis dėl darbo užmokesčių, ją būtų galima patobulinti, atsižvelgiant į našumo augimo skirtumus ir numatant efektyvesnę ex post koregavimo, jeigu nepasiekiami tikslai, sistemą.

               (13)

               Darbo rinkai būdingas tam tikras nelankstumas, nulemiantis gana dideles paskatas nedirbti, būtent: neribotos trukmės bedarbio pašalpa; aukštos faktinės ribinės mokesčių normos ir aukštas mokesčių pleištas (ypač mažai apmokamiems darbuotojams); ir socialinės paramos išmokų nutraukimas bei dideli mokesčiai įsidarbinus. Be to, vyresnio amžiaus darbuotojai gali pasinaudoti keliais pasitraukimo būdais ir tai yra paskata jiems išeiti iš darbo rinkos anksčiau, nesulaukus nustatyto pensinio 65 metų amžiaus. Toliau reformuojant aktyvią darbo rinkos politiką ir ją taikant vyresniems nei 50 metų asmenims, būtų galima padidinti bendrą užimtumo lygį ir labiau skatinti ieškoti darbo. Be to, labiau sumažinus bedarbio pašalpas ir jų mokėjimo trukmę ilgainiui jaunesnius darbuotojus labiau paskatintų dalyvauti darbo rinkoje. Sugriežtinus ankstyvo išėjimo į pensiją kriterijus, vyresnio amžiaus darbuotojai ilgesnį laiką aktyviau dalyvautų darbo rinkoje, o vyresnio amžiaus darbuotojams, kurie tam tikrą laiką joje nedalyvavo, į ją grįžti. Galiausiai ne ES valstybių narių piliečių užimtumo lygis (40,9 %), kuris daug mažesnis už ES vidurkį.

               (14)

               Bendra mokesčių našta Belgijoje viena didžiausių ES, todėl ją sumažinus darbas taptų patrauklesnis. Vis dėlto, atsižvelgiant į numatomas svarbias konsolidavimo priemones, mokesčių mažinimą reikia kompensuoti atitinkamai didinant mažiau trikdančius mokesčius, pavyzdžiui, vartojimo mokesčius arba pereinant prie aplinkai palankių mokesčių. Belgija taiko daug mažesnes netiesioginių energijos mokesčių normas nei kaimyninės šalys. Atsižvelgiant į aukštą darbo mokesčių pleištą, Belgijos aplinkos mokesčių santykis, palyginti su darbo mokesčiais, yra žemiausias visoje ES. Dėl to susidarė situacija, kai šalyje didelis nedarbas ir sunaudojama palyginti daug energijos, taip sunkiau pasiekti užimtumo ir energijos vartojimo efektyvumo tikslus.

               (15)

               Daugelio prekių ir paslaugų kainos apskritai didesnės nei kitose valstybėse narėse – tai patvirtina palyginti silpną konkurencinį spaudimą, ypač mažmeniniame sektoriuje ir tinklų pramonėje, ir silpną priežiūros sistemą. Mažmeniniame sektoriuje didelės patekimo į rinką kliūtys ir daug veiklos apribojimų. Antai konkurenciją ribojančiomis nuostatomis vis dar ribojamas darbo laikas, rinkos senbuviai saugomi nuo naujų dalyvių patekimo į rinką ir trukdoma plisti naujiems verslo modeliams ir technologijoms. Bendra Belgijos tinklų sektorių konkurencijos problema yra ta, kad rinkos senbuviai yra gerai įsitvirtinę ir patekimo į rinką kliūtys yra labai aukštos, palyginti su kitomis valstybėmis narėmis, vadinasi, buvę šių sektorių monopolistai vis dar gali gauti didesnį pelną nustatydami aukštesnes kainas, nei būtų leidžiamos konkurencinėje rinkoje.

               (16)

               Belgijos valdžios institucijos prisiėmė tam tikrų įsipareigojimų, susijusių su paktu „Euro plius“. Šie įsipareigojimai susiję su keturiomis pakto sritimis. Jais dėmesio skiriama priemonėms deficitui mažinti, energijos kainoms kontroliuoti ir konkurencijai skatinti, realiojo darbo užmokesčio didėjimui kontroliuoti, finansų sistemos priežiūros sistemai įgyvendinti ir priemonėms, siekiant pailginti faktinį pensinį amžių. Tačiau nepateikiama informacijos apie priemones, kurių reikia imtis norint pasiekti reikiamą fiskalinį tikslą, taip pat nėra informacijos apie galimus realiojo darbo užmokesčio didėjimo arba energijos kainų kontrolės būdus. Kiek tai susiję su ankstyvo išėjimo į pensiją planais, neaišku, ar ir kada bus peržiūrėtas „kartų paktas“ ir kokių konkrečių priemonių bus imtasi po tos peržiūros. Šie įsipareigojimai buvo įvertinti ir į juos atsižvelgta rengiant rekomendacijas.

               (17)

               Komisija įvertino stabilumo programą ir nacionalinę reformų programą, taip pat įsipareigojimus pagal paktą „Euro plius“. Komisija įvertino ne tik jų svarbą tvariai fiskalinei ir socialinei bei ekonominei Belgijos politikai, bet ir tai, kaip jie atitinka ES taisykles ir gaires, nes būtina stiprinti bendrą ES ekonomikos valdymą ES priemonėmis prisidedant prie būsimų nacionalinių sprendimų. Atsižvelgdama į tai, Komisija mano, kad turėtų būti įmanoma daugiau sumažinti deficitą 2011 m. ir kad reikia nustatyti tolesnes 2012 m. ir vėlesnių metų konsolidavimo priemones. Siekiant padidinti ilgalaikį viešųjų finansų tvarumą, reikia toliau reformuoti pensijų sistemą. Reikia imtis tolesnių veiksmų siekiant sustiprinti konkurencingumą, padėti žmonėms įsidarbinti ir nustatyti didesnius ne darbo, bet vartojimo ir energijos mokesčius, taip pat atverti daugiau investavimo ir augimo galimybių paslaugų sektoriuje ir tinklų pramonėje.

               (18)

               Atsižvelgdama į šį vertinimą, taip pat į 2009 m. gruodžio 2 d. Tarybos rekomendaciją pagal Sutarties dėl Europos Sąjungos veikimo 126 straipsnio 7 dalį, Taryba išnagrinėjo 2011 m. atnaujintą Belgijos stabilumo programą ir ir pateikė savo nuomonę (3), kurią visų pirma išdėstė toliau pateikiamose 1 ir 2 rekomendacijose,

         REKOMENDUOJA Belgijai 2011–2012 m. imtis šių veiksmų:

               1.

               Pasinaudoti šiuo metu vykstančio ekonomikos atsigavimo privalumais ir greičiau panaikintai perviršinį deficitą. Todėl būtina imtis konrečių priemonių – daugiausia susijusių su išlaidomis, – kad iki 2012 m. biudžeto būtų pasiekta, kad vidutinė metinė fiskalinė vertė atitiktų perviršinio deficito procedūros rekomendacijas, tokiu būdu sumažintų didelį valstybės skolos santykį. Taip valdžios sektoriaus deficitas vėliausiai iki 2012 m. pabaigos būtų gerokai mažesnis nei 3 % BVP pamatinė vertė. Užtikrinti, kad būtų daroma pažanga įgyvendinant vidutinės trukmės tikslą, t. y. kad kasmet BVP augtų bent 0,5 %.

               2.

               Imtis veiksmų ilgalaikiam viešųjų finansų tvarumui padidinti. Atsižvelgiant į ES trijų krypčių strategijos sistemą, pirmiausia reikėtų apriboti su visuomenės senėjimu susijusias išlaidas, ypač neskatinant ankstyvo pasitraukimo iš darbo rinkos, siekiant žymiai pailginti faktinį pensinį amžių. Turėtų būti apsvartytos priemonės, susijusios su nustatyto pensinio amžiaus sąsaja su vidutine gyvenimo trukme.

               3.

               Šalinti struktūrinius finansų sektoriaus trūkumus, visų pirma baigti restruktūrizuoti bankus, kuriems reikia tinkamai finansuojamo ir perspektyvaus verslo modelio.

               4.

               Pasikonsultavus su socialiniais partneriais ir vadovaujantis nacionaline praktika imtis veiksmų reformuoti derybų dėl darbo užmokesčio ir darbo užmokesčio indeksavimo sistemą ir taip užtikrinti, kad darbo užmokesčio didėjimas geriau atspindėtų darbo našumo ir konkurencingumo pokyčius.

               5.

               Pagerinti dalyvavimą darbo rinkoje mažinant didelę mokesčių ir socialinės apsaugos įmokų naštą mažai apmokamiems darbuotojams nedarant poveikio biudžetui ir įdiegiant sistemą, pagal kurią ilgėjant bedarbystės laikotarpiui bedarbio pašalpos palaipsniui mažinamos. Imtis veiksmų siekiant nustatyti didesnius ne darbo, bet vartojimo mokesčius ir padidinti mokesčių sistemos palankumą aplinkai. Pagerinti aktyvios darbo politikos veiksmingumą priemones skiriant vyresnio amžiaus darbuotojams ir pažeidžiamoms grupėms.

               6.

               Įvesti priemones konkurencijai mažmeniniame sektoriuje padidinti sumažinant patekimo į rinką kliūtis ir veiklos apribojimus; ir įvesti priemones konkurencijai elektros ir dujų rinkose padidinti toliau gerinant sektorių reglamentavimo ir konkurencijos institucijų efektyvumą.

      Priimta Briuselyje 2011 m. liepos 12 d.

            Tarybos vardu

            Pirmininkas

         J. VINCENT-ROSTOWSKI

      (1)  OL L 209, 1997 8 2, p. 1.

      (2)  2011 m. gegužės 19 d. Tarybos sprendimu 2011/308/ES dėl valstybių narių užimtumo politikos gairių (OL L 138, 2011 5 26, p. 56) taikytina 2011 m.

      (3)  Numatyta Reglamento (EB) Nr. 1466/97 5 straipsnio 3 dalyje.


title: 2008 m. balandžio 10 d. Komisijos rekomendacija dėl intelektinės nuosavybės valdymo žinių perdavimo veikloje ir universitetų bei kitų viešųjų mokslinių tyrimų organizacijų praktikos kodekso (pranešta dokumentu Nr. C(2008) 1329) (Tekstas svarbus EEE)

text:
               5.6.2008

               LT

               Europos Sąjungos oficialusis leidinys

               L 146/19

      KOMISIJOS REKOMENDACIJA

   2008 m. balandžio 10 d.
   dėl intelektinės nuosavybės valdymo žinių perdavimo veikloje ir universitetų bei kitų viešųjų mokslinių tyrimų organizacijų praktikos kodekso
   (pranešta dokumentu Nr. C(2008) 1329)
   (Tekstas svarbus EEE)
   (2008/416/EB)
   EUROPOS BENDRIJŲ KOMISIJA,
   atsižvelgdama į Europos bendrijos steigimo sutartį, ypač į jos 165 straipsnį,
   kadangi:

               (1)

               2005 m. paskelbdami apie Lisabonos strategijos atnaujinimą, valstybių ir Vyriausybių vadovai pabrėžė, kad dinamiškoje žinių visuomenėje sudarant geresnes sąlygas idėjų sklaidai ir jų panaudojimui, didinant konkurencingumą ir gerovę ypač svarbų vaidmenį gali vaidinti geri viešųjų mokslinių tyrimų organizacijų, įskaitant universitetus, ir pramonės ryšiai.

               (2)

               Reikėtų stengtis iš žinių gauti daugiau socialinės ir ekonominės naudos. Todėl, siekdamos, kad viešosiomis lėšomis finansuojamų mokslinių tyrimų rezultatai būtų pasitelkti kuriant naujus produktus ir paslaugas, viešosios mokslinių tyrimų organizacijos turi juos skleisti ir veiksmingiau jais pasinaudoti. Tai įgyvendinama visų pirma per akademinių institutų ir pramonės bendradarbiavimą – bendrai su privačiuoju sektoriumi įgyvendinant arba finansuojant bendrus mokslinius tyrimus arba mokslinius tyrimus pagal sutartį, licencijų išdavimą ir naujų aukštųjų technologijų įmonių (angl. spin-off) kūrimą.

               (3)

               Veiksmingą naudojimąsi viešosiomis lėšomis finansuojamų mokslinių tyrimų rezultatais lemia tinkamas intelektinės nuosavybės (žinių plačiausia prasme, apimančių, pvz., išradimus, programinę įrangą, duomenų bazes ir mikroorganizmus, saugomus arba nesaugomus tokiomis teisinėmis priemonėmis kaip patentai) valdymas, viešųjų mokslinių tyrimų organizacijų verslumo kultūros ir susijusių įgūdžių ugdymas ir geresni viešojo ir privačiojo sektorių ryšiai bei sąveika.

               (4)

               Siekiant gauti socialinės ir ekonominės naudos, pritraukti daugiau studentų bei mokslininkų ir gauti daugiau lėšų moksliniams tyrimams, būtinas aktyvus viešųjų mokslinių tyrimų organizacijų dalyvavimas intelektinės nuosavybės valdyme ir perduodant žinias.

               (5)

               Pastaraisiais metais valstybės narės ėmėsi iniciatyvų nacionaliniu lygmeniu sudaryti geresnes sąlygas žinių perdavimui, bet dėl pastebimų nacionalinių reguliavimo sistemų, politikos bei praktikos skirtumų ir nevienodų viešųjų mokslinių tyrimų organizacijų taikomų intelektinės nuosavybės valdymo standartų užkertamas kelias arba apsunkinamas žinių perdavimas tarp valstybių visoje Europoje ir Europos mokslinių tyrimų erdvės įgyvendinimas.

               (6)

               Todėl, Komisijai 2007 m. paskelbus komunikatą (1), kuriame išdėstyti bendros Europos žinių perdavimo sistemos metodai, Europos Vadovų Taryba 2007 m. birželio mėn. paprašė Komisijos parengti viešųjų mokslinių tyrimų organizacijų intelektinės nuosavybės valdymo gaires ir pateikti jas kaip rekomendaciją valstybėms narėms.

               (7)

               Šios rekomendacijos tikslas – valstybėms narėms ir jų regionams pateikti politikos gairių, kuriomis vadovaujantis būtų galima sukurti arba atnaujinti nacionalines gaires ir sistemas, o viešosioms mokslinių tyrimų organizacijoms – praktikos kodeksą, siekiant pagerinti šių organizacijų intelektinės nuosavybės valdymą ir žinių perdavimą.

               (8)

               Bendrijos ir trečiųjų valstybių bendradarbiavimas mokslinių tyrimų bei plėtros srityje ir žinių perdavimo veikla turėtų būti grindžiami aiškiomis ir vienodomis rekomendacijomis bei praktika, kurios užtikrintų vienodas ir teisingas naudojimosi intelektine nuosavybe, sukurta bendradarbiaujant tarptautiniu lygmeniu mokslinių tyrimų srityje, sąlygas, kuriomis naudos gautų visi susiję partneriai. Šiuo klausimu reikėtų vadovautis prie šios rekomendacijos pridedamu praktikos kodeksu.

               (9)

               Valstybėms narėms įgyvendinti šią rekomendaciją turėtų padėti keli nustatyti gerosios praktikos pavyzdžiai. Kadangi vienoje valstybėje narėje veiksminga praktika gali būti mažiau veiksminga kitoje valstybėje narėje, kiekviena valstybė narė, siekdama užtikrinti šios rekomendacijos principų laikymąsi ir atsižvelgdama į tai, kokios priemonės būtų veiksmingiausios jos sąlygomis, gali savo nuožiūra rinktis jai tinkamiausias procedūras ir praktiką. Taip pat reikėtų atsižvelgti į Bendrijos ir OECD lygmeniu jau pateiktas gaires.

               (10)

               Komisija ir valstybės narės turėtų stebėti šios rekomendacijos įgyvendinimą bei poveikį ir skatinti žinių perdavimo gerosios patirties mainus,

         REKOMENDUOJA VALSTYBĖMS NARĖMS:

               1.

               Užtikrinti, kad visos viešosios mokslinių tyrimų organizacijos laikytų žinių perdavimą savo strategine misija.

               2.

               Skatinti viešąsias mokslinių tyrimų organizacijas parengti ir viešinti intelektinės nuosavybės valdymo politiką bei procedūras pagal I priede pateiktą praktikos kodeksą.

               3.

               Remti viešųjų mokslinių tyrimų organizacijų žinių perdavimo gebėjimų ir įgūdžių ugdymą bei priemones, kuriomis didinamas studentų – ypač tiksliųjų mokslų ir technologijų studentų – informuotumas apie intelektinę nuosavybę, žinių perdavimą ir verslumą ir ugdomi su šiomis sritimis susiję jų įgūdžiai.

               4.

               Remti plačią žinių, sukurtų naudojant viešąsias lėšas, sklaidą, skatinant laisvą prieigą prie mokslinių tyrimų rezultatų ir prireikus sudarant sąlygas susijusiai intelektinei nuosavybei apsaugoti.

               5.

               Bendradarbiauti ir imtis priemonių gerinti intelektinės nuosavybės teisių atitinkamų sistemų darną, siekiant palengvinti tarpvalstybinį bendradarbiavimą ir žinių perdavimą mokslinių tyrimų ir plėtros srityje.

               6.

               Vadovautis šioje rekomendacijoje išdėstytais principais pradedant taikyti arba koreguojant nacionalines gaires ir teisės aktus dėl viešųjų mokslinių tyrimų organizacijų intelektinės nuosavybės valdymo ir žinių perdavimo, sudarant susitarimus su trečiosiomis valstybėmis dėl bendradarbiavimo mokslinių tyrimų srityje ir taikant bet kokias kitas žinių perdavimą skatinančias priemones, kuriant naujas susijusias politikos kryptis arba finansavimo sistemas laikantis valstybės pagalbos taisyklių.

               7.

               Imtis priemonių užtikrinti, kad šis praktikos kodeksas būtų įgyvendinamas kuo plačiau – tiesiogiai arba pagal nacionalinių ir regioninių mokslinių tyrimų finansavimo įstaigų nustatytas taisykles.

               8.

               Užtikrinti tarptautinių mokslinių tyrimų projektų dalyviams iš valstybių narių ir trečiųjų valstybių vienodas ir teisingas sąlygas, susijusias su intelektinės nuosavybės teisių turėjimu ir galimybe gauti šias teises, siekiant naudos visiems susijusiems partneriams.

               9.

               Paskirti nacionalinį ryšių centrą, kurio funkcijos turėtų būti žinių perdavimo tarp viešųjų mokslinių tyrimų organizacijų ir privačiojo sektoriaus priemonių koordinavimas, įskaitant tarpvalstybinių klausimų sprendimą, palaikant ryšius su panašiais ryšių centrais kitose valstybėse narėse.

               10.

               Išnagrinėti II priede pateiktus gerosios patirties pavyzdžius ir jais pasinaudoti, atsižvelgiant į nacionalines aplinkybes.

               11.

               Vėliausiai iki 2010 m. liepos 15 d. ir vėliau kas dvejus metus pranešti Komisijai apie priemones, kurių imamasi pagal šią rekomendaciją, ir jų poveikį.

      Priimta Briuselyje, 2008 m. balandžio 10 d.

            Komisijos vardu

         Janez POTOČNIK

            Komisijos narys

      (1)  COM(2007) 182.

      I PRIEDAS
      Universitetų ir kitų viešųjų mokslinių tyrimų organizacijų intelektinės nuosavybės valdymo žinių perdavimo veikloje praktikos kodeksas
      Šiame praktikos kodekse nustatomi trijų pagrindinių sričių principai:
      Intelektinės nuosavybės (toliau – IN) vidaus politikos principai – pagrindiniai principai, kuriuos turėtų įgyvendinti viešosios mokslinių tyrimų organizacijos, kad galėtų veiksmingai valdyti intelektinę nuosavybę, sukurtą joms vykdant savarankišką veiklą arba bendradarbiaujant mokslinių tyrimų ir plėtros srityje.
      Žinių perdavimo (toliau – ŽP) politikos principai papildo su IN politika susijusius principus ir yra konkrečiai skirti tokios intelektinės nuosavybės, saugomos arba nesaugomos IN teisių, aktyviam perdavimui ir naudojimui.
      Bendrai ir pagal sutartis atliekamų mokslinių tyrimų principai taikomi visų rūšių mokslinių tyrimų veiklai, kurią viešoji mokslinių tyrimų organizacija bendrai vykdo arba finansuoja su privačiuoju sektoriumi, visų pirma bendrai atliekamiems moksliniams tyrimams (kai mokslinių tyrimų ir plėtros užduotis vykdo visos šalys) ir pagal sutartį atliekamiems moksliniams tyrimams (kai privati bendrovė sutartimi perduoda mokslinių tyrimų ir plėtros veiklą viešajai mokslinių tyrimų organizacijai).
      Intelektinės nuosavybės vidaus politikos principai

                  1.

                  Įtraukti IN politiką į ilgalaikę viešosios mokslinių tyrimų organizacijos strategiją ir misiją, propaguoti ją pačioje organizacijoje bei už jos ribų ir įkurti vieną už tai atsakingą ryšių centrą.

                  2.

                  Ši politika turėtų apimti aiškias taisykles darbuotojams ir studentams, visų pirma dėl naujų idėjų, galinčių turėti komercinės reikšmės, atskleidimo, mokslinių tyrimų rezultatų nuosavybės, dokumentacijos, interesų konfliktų valdymo ir įsipareigojimų trečiosioms šalims.

                  3.

                  Skatinti nustatyti intelektinę nuosavybę, ja naudotis ir prireikus ją apsaugoti, remiantis viešosios mokslinių tyrimų organizacijos strategija bei misija ir siekiant kuo didesnės socialinės ir ekonominės naudos. Šiuo tikslu galima naudoti įvairias strategijas – taip pat atskiras strategijas skirtingose mokslo ir technikos srityse, pavyzdžiui, taikyti „viešo naudojimo“ (angl. public domain) arba „atvirų naujovių“ (angl. open innovation) koncepciją.

                  4.

                  Tinkamomis skatinimo priemonėmis užtikrinti visų susijusių darbuotojų aktyvų dalyvavimą įgyvendinant IN politiką. Paskatos neturėtų būti tik finansinio pobūdžio – taip pat turėtų būti skatinama darbuotojų karjera, vertinimo procedūrose atsižvelgiant ne tik į akademinius kriterijus, bet ir į intelektinės nuosavybės bei žinių perdavimo aspektus.

                  5.

                  Viešosios mokslinių tyrimų organizacijos turėtų svarstyti galimybę sukurti nuoseklius (pvz., kai kurių technologijos sričių) intelektinės nuosavybės portfelius ir, kai tinka, įsteigti bendro patentų ar IN naudojimo konsorciumus, į kuriuos būtų įtraukta ir kitų viešųjų mokslinių tyrimų organizacijų intelektinė nuosavybė. Tai galėtų palengvinti naudojimąsi IN, nes būtų sukurta reikiama „kritinė masė“ ir sumažėtų trečiųjų šalių sandorių išlaidos.

                  6.

                  Studentų ir mokslo darbuotojų mokymo priemonėmis didinti informuotumą apie intelektinę nuosavybę ir žinių perdavimą, ugdyti pagrindinius su tuo susijusius įgūdžius ir užtikrinti, kad už IN ir ŽP valdymą atsakingi darbuotojai turėtų reikiamų įgūdžių ir būtų tinkamai mokomi.

                  7.

                  Formuoti ir viešai skelbti viešinimo ir (arba) sklaidos politiką, skatinančią plačiai skleisti mokslinių tyrimų ir plėtros rezultatus (pvz., atvirai skelbiant informaciją); kartu turėtų būti numatyta galimybė atidėti šią sklaidą, kai numatoma taikyti intelektinės nuosavybės apsaugos priemones, nors atidėti reikėtų stengtis kuo rečiau.

            Žinių perdavimo politikos principai

                  8.

                  Siekiant skatinti naudoti viešosiomis lėšomis finansuojamų mokslinių tyrimų rezultatus ir kuo labiau padidinti jų socialinį bei ekonominį poveikį, reikėtų apsvarstyti visų rūšių galimus naudojimo mechanizmus (pavyzdžiui, licencijų išdavimą ar naujų aukštųjų technologijų įmonių kūrimą) ir visus įmanomus naudojimo partnerius (kaip antai naujos aukštųjų technologijų įmonės arba esamos bendrovės, kitos viešosios mokslinių tyrimų organizacijos, investuotojai, naujovių rėmimo tarnybos ar agentūros) ir išrinkti pačius tinkamiausius.

                  9.

                  Nors aktyvi IN ir ŽP politika gali duoti papildomų pajamų viešajai mokslinių tyrimų organizacijai, šių pajamų nederėtų laikyti svarbiausiu tikslu.

                  10.

                  Užtikrinti, kad viešoji mokslinių tyrimų organizacija pati turėtų arba galėtų naudotis profesionaliomis žinių perdavimo paslaugomis ir ne tik techninio pobūdžio darbuotojais, bet ir konsultacijas teisės, finansų, komerciniais, intelektinės nuosavybės apsaugos ir gynimo klausimais galinčiais teikti specialistais.

                  11.

                  Formuoti ir viešinti licencijų išdavimo politiką, siekiant suderinti viešosios mokslinių tyrimų organizacijos vidaus praktiką ir užtikrinti visų sandorių lygiavertiškumą. Visų pirma reikėtų atidžiai įvertinti viešajai mokslinių tyrimų organizacijai priklausančios intelektinės nuosavybės teisių perdavimo ir išimtinių licencijų išdavimo (ypač ne Europos trečiosioms šalims) tvarką (1). Už naudojimo tikslais išduodamas licencijas turėtų būti numatyta tinkama finansinė ar kitokia kompensacija.

                  12.

                  Formuoti ir viešinti naujų aukštųjų technologijų įmonių kūrimo politiką, pagal kurią viešosios mokslinių tyrimų organizacijos darbuotojams leidžiama ir jie skatinami prireikus dalyvauti kuriant naujas aukštųjų technologijų įmones, ir kuria sukuriamas aiškus pagrindas ilgalaikiams tokių naujų aukštųjų technologijų įmonių santykiams su viešąja mokslinių tyrimų organizacija.

                  13.

                  Nustatyti aiškius finansinės naudos, gautos kaip žinių perdavimo veiklos pajamos, pasidalijimo tarp viešosios mokslinių tyrimų organizacijos, atitinkamo jos padalinio ir pačių išradėjų principus.

                  14.

                  Stebėti ir reguliariai viešinti intelektinės nuosavybės apsaugos bei žinių perdavimo veiklą ir laimėjimus. Siekiant skatinti naudotis viešosios mokslinių tyrimų organizacijos mokslinių tyrimų rezultatais, šie rezultatai, bet kokios su jais susijusios žinios ir intelektinės nuosavybės teisės turėtų būti geriau matomi privačiajam sektoriui.

            Bendrai ir pagal sutartis atliekamų mokslinių tyrimų principai (2)

                  15.

                  Bendrai ir pagal sutartis atliekamų mokslinių tyrimų taisyklės turėtų derėti su kiekvienos susijusios šalies misija. Jose reikėtų atsižvelgti į privačiojo finansavimo dydį. Šios taisyklės turėtų atitikti mokslinių tyrimų tikslus, visų pirma siekiant kuo didesnio mokslinių tyrimų komercinio, socialinio ir ekonominio poveikio, siekiant padėti viešajai mokslinių tyrimų organizacijai gauti privatųjį finansavimą moksliniams tyrimams, išlaikyti tokį intelektinės nuosavybės statusą, kuris leistų atlikti tolesnius akademinius ir bendrus mokslinius tyrimus, ir vengti apsunkinti mokslinių tyrimų bei plėtros rezultatų sklaidą.

                  16.

                  Su IN susiję mokslinių tyrimų projekto klausimai turėtų būti kuo anksčiau išaiškinti vadovybės lygmeniu, geriausia iki projekto pradžios. Su IN susiję klausimai apima projekte sukurtos intelektinės nuosavybės (toliau – naujos žinios, angl. foreground) teisių pasidalijimą, šalių iki projekto pradžios turėtos intelektinės nuosavybės, būtinos projektui įgyvendinti ar jo rezultatams naudoti (toliau – pirminės žinios, angl. background), nustatymą, prieigos prie naujų žinių ir pirminių žinių šiais tikslais teises (3), ir pajamų pasidalijimą.

                  17.

                  Bendrame mokslinių tyrimų projekte sukurtos naujos žinios turėtų likti jas sukūrusios šalies nuosavybe, bet jas galima paskirstyti ir kelioms šalims pagal iš anksto pasirašytą sutartį, kurioje būtų atsižvelgta į atitinkamus kiekvienos šalies interesus, užduotis ir finansinius ar kitus įnašus į projektą. Atliekant mokslinius tyrimus pagal sutartį, viešosios mokslinių tyrimų organizacijos sukurtos naujos žinios yra šios privačiojo sektoriaus šalies nuosavybė. Toks projektas neturėtų turėti poveikio pirminių žinių nuosavybei.

                  18.

                  Šalys turėtų išsiaiškinti prieigos teises (3) kuo ankstesniu mokslinių tyrimų projekto įgyvendinimo etapu – pageidautina dar prieš pradedant jį įgyvendinti. Jei tai būtina mokslinių tyrimų projekto vykdymui arba siekiant naudotis naujomis šalies žiniomis, prieigos prie kitos šalies naujų žinių ir pirminių žinių teisės turėtų būti gaunamos sąlygomis, kuriose deramai atsižvelgiama į atitinkamus kiekvienos šalies interesus, užduotis, finansinį ir kitus įnašus į projektą.

         (1)  Kai mokslinių tyrimų ir plėtros rezultatai gali būti pritaikyti keliose srityse, reikėtų vengti suteikti išimtines licencijas, nenumatant jokių konkrečios naudojimo srities apribojimų. Be to, viešoji mokslinių tyrimų organizacija paprastai turėtų pasilikti pakankamai teisių platinti tokių mokslinių tyrimų rezultatus ir atlikti tolesnius mokslinius tyrimus.

         (2)  Kai viešoji mokslinių tyrimų organizacija imasi vykdyti bendrus mokslinius tyrimus arba mokslinius tyrimus pagal sutartį su pramoniniu partneriu, Komisija savaime (t. y. be išankstinio pranešimo reikalavimo) laiko, kad netiesioginė valstybės pagalba neskiriama pramoniniam partneriui per viešąją mokslinių tyrimų organizaciją, jei laikomasi Bendrijos valstybės pagalbos moksliniams tyrimams, taikomajai veiklai ir naujovių diegimui sistemoje nustatytų sąlygų (OL C 323, 2006 12 30, visų pirma jos 3.2.1 ir 3.2.2 punktai).

         (3)  Prieigos teisės (angl. access rights) yra vienos šalies kitai suteikiamos teisės, kitaip nei trečiosioms šalims išduodamos licencijos. Šiose teisėse reikėtų apibrėžti, kurios šalys ir kokiomis sąlygomis gali naudotis tam tikrais naujų žinių ar pirminių žinių elementais mokslinių tyrimų ir (arba) naudojimo tikslais.

      II PRIEDAS
      Nustatyti valdžios institucijų praktikos, palengvinančios universitetų ir kitų viešųjų mokslinių tyrimų organizacijų intelektinės nuosavybės valdymą žinių perdavimo veikloje, pavyzdžiai
      Žinių perdavimas – viešųjų mokslinių tyrimų organizacijų strateginė misija

                  1.

                  Žinių perdavimas tarp universitetų ir pramonės įmonių tampa nuolatiniu visų valstybės narės nacionalinio ir regioninio lygmens viešųjų mokslinių tyrimų finansavimo įstaigų politiniu ir veiklos prioritetu.

                  2.

                  Akivaizdu, kad šis dalykas priklauso kurios nors ministerijos kompetencijai, kuriai pavedama kartu su kitomis ministerijomis koordinuoti žinių perdavimą skatinančias iniciatyvas.

                  3.

                  Kiekviena ministerija ir regioninė valdžios įstaiga, vykdanti žinių perdavimo veiklą, paskiria už šios veiklos poveikio stebėjimą atsakingą pareigūną. Šie reguliariai susitinka, kad dalytųsi informacija ir aptartų žinių perdavimo gerinimo būdus.

            Intelektinės nuosavybės valdymo politika

                  4.

                  Skatinama tinkamai valdyti intelektinę nuosavybę, kurią kuriant panaudotos viešosios lėšos, ir reikalaujama vadovautis nustatytais principais, atsižvelgiant į teisėtus pramonės interesus (pvz., laikinus reikalavimus dėl slaptumo).

                  5.

                  Mokslinių tyrimų politikoje skatinama pasikliauti privačiuoju sektoriumi, kad šis padėtų nustatyti technologijų poreikius, ir siekiant skatinti privačias investicijas į mokslinius tyrimus ir viešosiomis lėšomis finansuojamų mokslinių tyrimų rezultatų naudojimą.

            Žinių perdavimo gebėjimai ir įgūdžiai

                  6.

                  Viešosioms mokslinių tyrimų organizacijoms ir jų darbuotojams turi pakakti išteklių ir paskatų dalyvauti žinių perdavimo veikloje.

                  7.

                  Imamasi priemonių užtikrinti, kad viešosios mokslinių tyrimų organizacijos galėtų gauti kvalifikuotų darbuotojų (pvz., technologijų perdavimo specialistų) ir galėtų lengviau juos įdarbinti.

                  8.

                  Paskelbiamos tipinės sutartys ir sprendimų priėmimo priemonė, padedanti pagal įvairius kriterijus išsirinkti tinkamiausią tipinę sutartį.

                  9.

                  Prieš kuriant naujus žinių perdavimo skatinimo mechanizmus (pvz., judumo ar finansavimo programas) konsultuojamasi su susijusiomis suinteresuotosiomis grupėmis, įskaitant MVĮ ir dideles bendroves bei viešąsias mokslinių tyrimų organizacijas.

                  10.

                  Viešosios mokslinių tyrimų organizacijos, kurių moksliniams tyrimams skiriamos išlaidos nesudaro reikiamos „kritinės masės“, kad joms vertėtų įkurti savo žinių perdavimo skyrių ar samdyti už intelektinės nuosavybės valdymą atsakingą darbuotoją, skatinamos sutelkti išteklius vietos arba regiono lygmeniu.

                  11.

                  Pradedamos įgyvendinti programos, pagal kurias teikiama parama naujoms aukštųjų technologijų įmonėms mokslinių tyrimų srityje, apimančios verslumo ugdymą ir skatinančios viešąsias mokslinių tyrimų organizacijas palaikyti glaudžius ryšius su vietos verslo inkubatoriais, finansuotojais, verslo paramos agentūromis ir kt.

                  12.

                  Valstybės lėšomis remiamas žinių perdavimas ir verslo ryšiai su viešosiomis mokslinių tyrimų organizacijomis, pavyzdžiui ekspertų samdymas.

            Darnus tarpvalstybinis bendradarbiavimas

                  13.

                  Siekiant skatinti žinių perdavimą tarpvalstybiniu lygmeniu ir padaryti sklandesnį bendradarbiavimą su dalyviais iš kitų valstybių, viešosiomis lėšomis finansuojamų mokslinių tyrimų metu sukurtos intelektinės nuosavybės savininkas nustatomas vadovaujantis aiškiomis taisyklėmis. Ši informacija, kaip ir informacija apie bet kokias finansavimo sąlygas, galinčias turėti poveikio žinių perdavimui, turi būti lengvai prieinama. Daugumoje ES valstybių narių viešųjų mokslinių tyrimų organizacijų intelektinei nuosavybei paprastai taikoma teisinė sistema, pagal kurią nuosavybės teises turi institucija, o ne moksliniam tyrimui vadovaujantis profesorius turi į jas pirmenybę.

                  14.

                  Pasirašant tarptautinius bendradarbiavimo mokslinių tyrimų srityje susitarimus, pagal abiejų valstybių sistemas finansuojamų projektų sąlygose numatomos visų dalyvių vienodos teisės, ypač galimybė įgyti intelektinės nuosavybės teises ir susiję naudojimo apribojimai.

            Žinių sklaida

                  15.

                  Viešosios mokslinių tyrimų finansavimo įstaigos įgyvendina tai, kad viešosiomis lėšomis finansuojamais moksliniais tyrimais grindžiami kolegų recenzuoti mokslo leidiniai būtų prieinami laisvai.

                  16.

                  Skatinama suteikti laisvą prieigą prie mokslinių tyrimų duomenų, laikantis OECD Prieigos prie viešosiomis lėšomis finansuojamų mokslinių tyrimų duomenų principų ir gairių ir atsižvelgiant į komercinio naudojimo apribojimus.

                  17.

                  Viešosiomis lėšomis pagal laisvos prieigos politiką sukuriamos mokslinių tyrimų rezultatų archyvavimo priemonės (pvz., internetinės duomenų saugyklos).

            Įgyvendinimo stebėjimas

                  18.

                  Nustatomi būtini mechanizmai, skirti stebėti ir vertinti nacionalinių viešųjų mokslinių tyrimų organizacijų žinių perdavimo veiklos pažangą, pvz., per atskirų viešųjų mokslinių tyrimų organizacijų metines ataskaitas. Ši informacija, kaip ir geroji patirtis, prieinama ir kitoms valstybėms narėms.