title: 2013 m. liepos 9 d. Tarybos rekomendacija dėl 2013 m. Nyderlandų nacionalinės reformų programos su Tarybos nuomone dėl 2012–2017 m. Nyderlandų stabilumo programos

text:
               30.7.2013

               LT

               Europos Sąjungos oficialusis leidinys

               C 217/89

      TARYBOS REKOMENDACIJA

   2013 m. liepos 9 d.
   dėl 2013 m. Nyderlandų nacionalinės reformų programos su Tarybos nuomone dėl 2012–2017 m. Nyderlandų stabilumo programos
   2013/C 217/22
   EUROPOS SĄJUNGOS TARYBA,
   atsižvelgdama į Sutartį dėl Europos Sąjungos veikimo, ypač į jos 121 straipsnio 2 dalį ir 148 straipsnio 4 dalį,
   atsižvelgdama į 1997 m. liepos 7 d. Tarybos reglamentą (EB) Nr. 1466/97 dėl biudžeto būklės priežiūros stiprinimo ir ekonominės politikos priežiūros bei koordinavimo (1), ypač į jo 5 straipsnio 2 dalį,
   atsižvelgdama į 2011 m. lapkričio 16 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamentą (ES) Nr. 1176/2011 dėl makroekonominių disbalansų prevencijos ir naikinimo (2), ypač į jo 6 straipsnio 1 dalį,
   atsižvelgdama į Europos Komisijos rekomendaciją,
   atsižvelgdama į Europos Vadovų Tarybos išvadas,
   atsižvelgdama į Užimtumo komiteto nuomonę,
   atsižvelgdama į Ekonomikos ir finansų komiteto nuomonę,
   atsižvelgdama į Socialinės apsaugos komiteto nuomonę,
   atsižvelgdama į Ekonominės politikos komiteto nuomonę,
   kadangi:

               (1)

               2010 m. kovo 26 d. Europos Vadovų Taryba pritarė Komisijos pasiūlymui įgyvendinti naują darbo vietų kūrimo ir augimo strategiją „Europa 2020“, grindžiamą geresniu ekonominės politikos koordinavimu, ir daugiausia dėmesio skirti toms svarbioms sritims, kuriose reikia imtis veiksmų, kad būtų stiprinamas Europos tvaraus augimo ir konkurencingumo potencialas;

               (2)

               2010 m. liepos 13 d. Taryba priėmė rekomendaciją dėl valstybių narių ir Sąjungos bendrųjų ekonominės politikos gairių (2010–2014 m.), o 2010 m. spalio 21 d. – sprendimą dėl valstybių narių užimtumo politikos gairių (3), kurios kartu sudaro integruotas gaires. Į šias integruotas gaires valstybių narių paprašyta atsižvelgti formuojant nacionalinę ekonominę ir užimtumo politiką;

               (3)

               2012 m. birželio 29 d. valstybių narių valstybių ar vyriausybių vadovai nusprendė priimti Susitarimą dėl ekonomikos augimo ir darbo vietų kūrimo, kuriuo nustatė nuoseklią nacionalinių, ES ir euro zonos veiksmų, naudojant visus galimus svertus, priemones ir politikos strategijas, sistemą. Jie nutarė, kokių veiksmų reikėtų imtis valstybių narių lygmeniu, visų pirma išreikšdami tvirtą įsipareigojimą siekti strategijos „Europa 2020“ tikslų ir įgyvendinti konkrečioms šalims skirtas rekomendacijas;

               (4)

               2012 m. liepos 10 d. Taryba priėmė rekomendaciją (4) dėl Nyderlandų 2012 m. nacionalinės reformų programos ir nuomonę dėl 2012–2015 m. Nyderlandų stabilumo programos;

               (5)

               2012 m. lapkričio 28 d. Komisija priėmė metinę augimo apžvalgą, kuria pradedamas 2013 m. Europos ekonominės politikos koordinavimo semestras. Be to, 2012 m. lapkričio 28 d. Komisija pagal Reglamentą (ES) Nr. 1176/2011 Įspėjimo mechanizmo ataskaitą, kurioje nurodė, kad Nyderlandai yra viena iš valstybių narių, dėl kurios reikės parengti nuodugnią apžvalgą;

               (6)

               vykdant Europos semestro veiklą, Europos Parlamentas buvo tinkamai įtrauktas remiantis Reglamentu (EB) Nr. 1466/97, ir 2013 m. vasario 7 d. priėmė rezoliuciją dėl užimtumo ir socialinių aspektų 2013 m. metinėje augimo apžvalgoje bei rezoliuciją dėl dalyvavimo rengiant 2013 m. metinę augimo apžvalgą;

               (7)

               2013 m. kovo 14 d. Europos Vadovų Taryba patvirtino prioritetus, kuriais turi būti užtikrintas finansinis stabilumas, fiskalinis konsolidavimas ir ekonomikos augimo skatinimo veiksmai. Ji pabrėžė, kad reikia vykdyti diferencijuotą, ekonomikos augimą skatinantį fiskalinį konsolidavimą, atkurti įprastas skolinimo ekonomikai sąlygas, skatinti ekonomikos augimą ir konkurencingumą, spręsti nedarbo problemą, šalinti socialines krizės pasekmes ir modernizuoti viešąjį administravimą;

               (8)

               pagal Reglamento (ES) Nr. 1176/2011 5 straipsnį 2013 m. balandžio 10 d. Komisija paskelbė Nyderlandams skirtos nuodugnios apžvalgos rezultatus. Padaryta Komisijos analizės išvada, kad Nyderlanduose yra susidaręs makroekonominis disbalansas, bet jis nėra perviršinis;

               (9)

               2013 m. balandžio 29 d. Nyderlandai pateikė 2013 m. nacionalinę reformų programą ir2012–2017 m. stabilumo programą. Siekiant atsižvelgti į abiejų programų sąsają, jos vertintos vienu metu;

               (10)

               remdamasi stabilumo programos vertinimu pagal Reglamentą (EB) Nr. 1466/97, Taryba laikosi nuomonės, kad 2011–2013 m. Nyderlandai įgyvendino didelio masto konsolidavimo priemones, bet tikėtina, kad tų fiskalinių priemonių neužteks, kad perviršinis deficitas būtų panaikintas iki 2013 m., visų pirma dėl prastesnių, nei tikėtasi, ekonominių pokyčių. Makroekonominis scenarijus, kuriuo grindžiamos stabilumo programoje pateiktos biudžeto projekcijos, iš esmės yra tikėtinas. Stabilumo programoje numatoma, kad 2013 ir 2014 m. realusis ekonomikos augimas sudarys atitinkamai –0,4 % ir 1,1 %, o šie dydžiai gana artimi Komisijos tarnybų 2013 m. pavasario prognozėse pateiktiems dydžiams: –0,8 % ir 0,9 %. Stabilumo programoje nustatytas tikslas – tvariai sumažinti nominalų deficitą, kad nuo 2014 m. jis neviršytų 3 % BVP. Stabilumo programoje nėra aiškiai nurodytas vidutinės trukmės laikotarpio tikslas – tai galėtų reikšti, kad patvirtinamas praeitų metų stabilumo programoje nurodytas vidutinės trukmės laikotarpio tikslas, kuris yra –0,5 %. Vidutinės trukmės laikotarpio tikslas atitinka Stabilumo ir augimo pakto reikalavimus. Be to, programoje planuojama, kad 2015 m. struktūrinis balansas sumažės 0,5 % BVP struktūriniu požiūriu (laikantis minimalaus metinio struktūrinio reikalavimo), bet 2016 m. struktūrinis balansas turėtų pablogėti 0,4 % BVP, o 2017 m. pagerėti 0,1 % BVP, taigi nukrypstama nuo tinkamo koregavimo plano. Remiantis Komisijos tarnybų 2013 m. pavasario prognoze, maždaug 0,7 % BVP dydžio vidutinės metinės 2010–2013 m. fiskalinės priemonės atitinka Tarybos rekomenduojamas ¾ % BVP struktūrines priemones. 2011 ir 2012 m. biudžeto koregavimas daugiausia buvo grindžiamas išlaidų priemonėmis, tačiau 2013 m. – pajamų priemonėmis. Stabilumo programoje nustatytas planuojamas nominalus deficitas atitinka tikslą perviršinį deficitą panaikinti iki 2014 m., t. y. praėjus metams po Tarybos nustatyto termino pagal 2009 m. gruodžio 2 d. pradėtą perviršinio deficito procedūrą. Taryba mano, kad valdžios institucijų numatomos fiskalinės priemonės nėra suderinamos su tikslu faktiškai panaikinti perviršinį deficitą iki 2014 m. Stabilumo programoje nurodytos galimos papildomos konsolidavimo priemonės laikinai atšauktos ir bet kokiu atveju nebūtų buvusios pakankamos. Nyderlandams reikia apibrėžti papildomas priemones, kuriomis nominalus valdžios sektoriaus deficitas būtų tvariai sumažintas, kad 2014 m. neviršytų 3 % BVP ribos. Remiantis 2013 m. stabilumo programa numatoma, kad skolos ir BVP santykis 2013 m. dar padidės ir pasieks 74 % BVP, o 2014 m. dar truputį padidės iki 75 % BVP. Taigi skolos santykis turėtų išlikti gerokai didesnis už 60 % pamatinę vertę. Stabilumo programoje numatoma, kad 2015 m. skolos santykis sumažės iki 71,4 % BVP, o vėliau dar truputį sumažės ir 2017 m. sieks 70,8 %. Tačiau šis skolos santykio mažėjimas po 2014 m. nepakankamai pagrįstas politikos priemonėmis;

               (11)

               kad išaugtų būsimas Nyderlandų ekonomikos augimo potencialas, itin svarbu, kad konsolidavimas, reikalingas siekiant užtikrinti, jog būtų tvariai panaikintas perviršinis deficitas ir trumpuoju arba vidutinės trukmės laikotarpiu būtų pasiektas vidutinės trukmės laikotarpio tikslas, nepaliestų augimą skatinančių išlaidų. Subalansuoto koregavimo priemonės visų pirma bus inovacijų ir mokslinių tyrimų, įskaitant fundamentinius tyrimus, švietimą ir mokymą, skatinimo pastangos. Jos ne tik prisidės prie ekonomikos atsigavimo, bet ir padės paremti inovacijas ir žmogiškąjį kapitalą, gerinti konkurencingumą ir vidutinės trukmės laikotarpio bei ilgalaikes augimo perspektyvas;

               (12)

               pagrindinis uždavinys – padėtis būsto rinkoje, kur per keletą dešimtmečių susidaręs nelankstumas ir iškreipiamosios paskatos daro įtaką būsto finansavimo ir atskirų sektorių taupymo modeliams. Namų ūkių tendencija bendrąjį hipotekinį įsiskolinimą didinti užstatant būstą iš esmės atspindi ilgalaikes fiskalines paskatas, visų pirma visišką hipotekos palūkanų neapmokestinimą. Nuo 2012 m. balandžio mėn. iš dalies įgyvendinta įvairių priemonių. Kai kurios iš jų susijusios su būsto finansavimo apmokestinimo koregavimu. Laipsniški veiksmai siekiant apriboti hipotekos palūkanų neapmokestinimą ir didinti amortizavimo paskatas yra pagrįsti, bet ši priemonė įvedama per lėtai, kad turėtų didelės įtakos amortizavimo tendencijoms. Nuomos rinką varžo reglamentavimas ir tai, kad yra labai didelis socialinio būsto sektorius, kuriame egzistuoja ilgų rezervo sąrašų problema. Pastaruoju metu nustatyta tam tikra socialinio būsto nuomos mokesčio diferenciacija pagal pajamas yra žingsnis reikiama kryptimi, bet jo poveikis ribotas. Todėl, nors siūlomos priemonės yra tinkamos, bendras reformų tempas sprendžiant pagrindines problemas yra lėtas, todėl jas reikia spartinti, tuo pačiu metu atsižvelgiant į poveikį dabartinei ekonominei situacijai ir kartu toliau užtikrinant, kad socialinis būstas būtų prieinamas palankių sąlygų neturintiems piliečiams, kurie negali gauti būsto rinkos sąlygomis, įskaitant būstą paklausiose vietose;

               (13)

               laipsniškai ilginant teisės aktais nustatytą pensinį amžių nuo 65 metų 2012 m. iki 67 metų 2021 m. sustiprintas ilgalaikis pensijų sistemos tvarumas. Taigi Nyderlandai iki galo įgyvendino tą 2012 m. rekomendacijos dalį dėl teisės aktais nustatyto pensinio amžiaus ilginimo ir jo susiejimo su tikėtina gyvenimo trukme tiek pirmosios, tiek antrosios pakopos pensijų kaupimo sistemoje. Likę uždaviniai apima išlaidų ir rizikos pasidalijimą tarp tos pačios kartos asmenų ir tarp kartų. Be to, antrosios pakopos pensijų kaupimo fondų valdymo pertvarka siekiant stiprinti atsparumą visuomenės senėjimo pasekmėms vėluoja. Ilgalaikės priežiūros reformos planų įgyvendinimas padėtų apriboti greitai augančias visuomenės senėjimo išlaidas ir taip paremti viešųjų finansų tvarumą. Šiuo atžvilgiu reikia užtikrinti, kad ilgalaikės priežiūros kokybė ir prieinamumas liktų tinkamo lygio;

               (14)

               vyriausybės pasiūlytomis darbo rinkos reformomis siekiama didinti dalyvavimą ir judumą darbo rinkoje. Dalyvavimo įstatyme apibrėžta reforma yra didelio užmojo ir svarbi dalyvavimui darbo rinkoje skatinti. Tačiau reformos dar nėra įtvirtintos įstatymiškai. Be to, reikia papildomų priemonių, kad atsirastų daugiau įsidarbinimo galimybių žmonėms, esantiems darbo rinkos paribyje, įskaitant moteris, migrantų kilmės asmenis, neįgaliuosius ir pagyvenusius žmones. Nyderlandai pranešė apie bedarbio pašalpų sistemos ir santykinai griežtų užimtumo apsaugos teisės aktų reformas. Šios reformos kartu su judumo mokestine lengvata darbdaviams, įdarbinantiems 50 metų ir vyresnius socialinių išmokų gavėjus arba neįgaliuosius, yra tinkamai orientuotos į darbo rinkoje mažai dalyvaujančių asmenų segmentą. Tačiau, nors šios priemonės tinkamos, jas visapusiškai įvertinti galima tik tuomet, kai jos bus priimtos. Galiausiai sparčiau naikinant likusias neigiamas paskatas, kad antrasis šeimoje uždirbantis asmuo dirbtų daugiau valandų, būtų įmanoma toliau mažinti būsimą darbo jėgos pasiūlos trūkumą;

               (15)

               didelė pažanga padaryta įgyvendinant 2012 m. rekomendaciją dėl inovacijų ir mokslininkų bei verslininkų ryšių. Šiuo metu įgyvendinama įmonių politika „To the Top“, apimanti atskirų sektorių požiūrį į viešojo ir privačiojo sektorių parterystes mokslinių tyrimų, inovacijų ir švietimo srityje. Be atskirų sektorių inovacijų politikos, svarbu vykdyti horizontalią mokslinių tyrimų ir inovacijų politiką ir išlaikyti tinkamo lygio savarankiškų fundamentinių tyrimų viešąjį finansavimą;

               (16)

               atsižvelgdama į Europos semestrą, Komisija atliko išsamią Nyderlandų ekonominės politikos analizę. Ji įvertino nacionalinę reformų programą ir stabilumo programą bei pateikė nuodugnią apžvalgą. Komisija įvertino ne tik jų svarbą tvariai fiskalinei ir socialinei bei ekonominei Nyderlandų politikai, bet ir tai, kaip laikomasi ES taisyklių ir gairių, nes ES priemonėmis prisidedant prie būsimų nacionalinių sprendimų būtina stiprinti bendrą Sąjungos ekonomikos valdymą. Jos rekomendacijos atsižvelgiant į Europos semestrą pateiktos toliau išdėstytose 1–4 rekomendacijose;

               (17)

               atsižvelgdama į šį vertinimą, Taryba išnagrinėjo stabilumo programą ir savo nuomonę (5) visų pirma pateikė toliau išdėstytoje 1 rekomendacijoje;

               (18)

               atsižvelgdama į Komisijos nuodugnios apžvalgos ir šio vertinimo rezultatus, Taryba išnagrinėjo nacionalinę reformų programą ir stabilumo programą. Jos rekomendacijos pagal Reglamento (ES) Nr. 1176/2011 6 straipsnį pateiktos toliau išdėstytoje 2 rekomendacijoje;

               (19)

               atsižvelgdama į Europos semestrą, Komisija atliko visos euro zonos ekonominės politikos analizę. Tuo remdamasi Taryba pateikė valstybėms narėms, kurių valiuta yra euro (6), skirtas rekomendacijas. Nyderlandai, kaip šalis, kurios valiuta yra euro, taip pat turėtų užtikrinti, kad šios rekomendacijos būtų visiškai ir laiku įgyvendintos,

         REKOMENDUOJA Nyderlandams 2013–2014 m. imtis šių veiksmų:

               1.

               Sustiprinti ir įgyvendinti 2014 ir vėlesnių metų biudžeto strategiją, paremtą pakankamai apibrėžtomis priemonėmis, kad būtų užtikrintas tvarus perviršinio deficito panaikinimas laiku iki 2014 m. ir struktūrinės koregavimo priemonės būtų tokio lygio, kaip nurodyta Tarybos rekomendacijoje pagal PDP. Išlaikyti išlaidas tokiose srityse, kurios tiesiogiai svarbios augimui, kaip švietimo, inovacijų ir mokslinių tyrimų. Panaikinus perviršinį deficitą vykdyti struktūrines koregavimo priemones, kurios sudarys Nyderlandams sąlygas iki 2015 m. pasiekti vidutinės trukmės laikotarpio tikslą.

               2.

               Aktyviau laipsniškai reformuoti būsto rinką ir tam sparčiau įgyvendinti planuojamą hipotekos palūkanų neapmokestinimo ribojimą, tuo pačiu metu atsižvelgiant į poveikį dabartinei ekonominei situacijai, nustatyti labiau į rinką orientuotą nuomojamų būstų kainų nustatymo mechanizmą ir socialinio būsto nuomos kainą dar labiau susieti su namų ūkio pajamomis. Užtikrinti, kad socialinio būsto įmonės remtų namų ūkius, kuriems tokios paramos labiausiai reikia.

               3.

               Konsultuojantis su socialiniais partneriais pritaikyti antrosios pakopos pensijų kaupimo sistemą, kad būtų užtikrintas tinkamas išlaidų ir rizikos pasidalijimas tarp tos pačios kartos asmenų ir tarp kartų. Laipsnišką teisės aktais nustatyto pensinio amžiaus ilginimą paremti priemonėmis, skirtomis vyresnių darbuotojų įsidarbinimo galimybėms gerinti. Įgyvendinti numatytą ilgalaikės priežiūros sistemos reformą siekiant užtikrinti jos išlaidų veiksmingumą ir ją papildyti tolesnėmis išlaidų augimo ribojimo priemonėmis, kad būtų užtikrintas tvarumas.

               4.

               Imtis papildomų priemonių dalyvavimui darbo rinkoje didinti – ypač žmonių, esančių darbo rinkos paribyje. Toliau mažinti neigiamas darbo apmokestinimo paskatas, be kita ko, laipsniškai panaikinant perleidžiamas mokestines lengvatas, taikomas antrajam šeimoje uždirbančiam asmeniui. Skatinti asmens statuso pokyčius darbo rinkoje ir mažinti darbo rinkos nelankstumą, be kita ko, vykdant užimtumo apsaugos teisės aktų ir bedarbio pašalpų sistemos reformą.

      Priimta Briuselyje 2013 m. liepos 9 d.

            Tarybos vardu

            Pirmininkas

         R. ŠADŽIUS

      (1)  OL L 209, 1997 8 2, p. 1.

      (2)  OL L 306, 2011 11 23, p. 25.

      (3)  Toliau taikomos 2013 m. pagal 2013 m. balandžio 22 d. Tarybos sprendimą 2013/208/ES dėl valstybių narių užimtumo politikos gairių (OL L 118, 2013 4 30, p. 21).

      (4)  OL C 219, 2012 7 24, p. 88.

      (5)  Pagal Reglamento (EB) Nr. 1466/97 5 straipsnio 2 dalį.

      (6)  Žr. šio Oficialiojo leidinio p. 97.


Svarbus teisinis pranešimas

|

52007SC0291

Rekomendacija tarybos nuomonė pagal 1997 m. liepos 7 d. Tarybos reglamento (EB) Nr. 1466/97 9 straipsnio 1 dalį dėl 2006–2009 m. Bulgarijos konvergencijos programos  /* SEK/2007/0290 galutinis */

	[pic] | EUROPOS BENDRIJŲ KOMISIJA |Briuselis, 7.3.2007SEK(2007) 291 galutinisRekomendacijaTARYBOS NUOMONĖpagal 1997 m. liepos 7 d. Tarybos reglamento (EB) Nr. 1466/97 9 straipsnio 3 dalį dėl atnaujintos 2006–2009 m. Latvijos konvergencijos programos(pateikta Komisijos)AIŠKINAMASIS MEMORANDUMASBendrosios aplinkybės1998 m. liepos 1 d. įsigaliojusio Stabilumo ir augimo pakto pagrindinis tikslas yra patikimi valstybės finansai – priemonė sudaryti geresnes sąlygas kainų stabilumui ir tvirtam tvariam augimui, leidžiančiam kurti naujas darbo vietas. 2005 m. Pakto reforma ne tik patvirtinamas jo naudingumas įtvirtinant fiskalinę drausmę, bet taip pat siekiama stiprinti jo efektyvumą, ekonominius pagrindus ir užtikrinti ilgalaikį valstybės finansų tvarumą.Tarybos reglamente (EB) Nr. 1466/97 dėl biudžeto būklės priežiūros stiprinimo ir ekonominės politikos priežiūros bei koordinavimo[1], kuris yra Stabilumo ir augimo pakto dalis, nustatyta, kad valstybės narės turi pateikti Tarybai ir Komisijai stabilumo arba konvergencijos programas ir kasmetinius atnaujintus programų variantus (bendrą valiutą įvedusios valstybės narės pateikia (atnaujintas) stabilumo programas, o bendros valiutos neįvedusios valstybės narės pateikia (atnaujintas) konvergencijos programas). Pirmoji Latvijos konvergencijos programa buvo pateikta 2004 m. gegužės mėn. Remdamasi reglamentu, atsižvelgdama į Komisijos rekomendaciją ir pasikonsultavusi su Ekonomikos ir finansų komitetu, Taryba 2004 m. liepos 5 d. pateikė nuomonę dėl programos. Pagal tą pačią procedūrą atnaujintas stabilumo ir konvergencijos programas vertina Komisija ir nagrinėja minėtasis komitetas; jas taip pat gali nagrinėti Taryba.Atnaujintos programos vertinimo aplinkybėsKomisija išnagrinėjo naujausią 2007 m. sausio 12 d. pateiktą atnaujintą Latvijos konvergencijos programą ir priėmė rekomendaciją dėl Tarybos nuomonės apie ją (žr. apibrauktą tekstą, kuriame pateikti pagrindiniai vertinimo aspektai).Siekiant apibūdinti aplinkybes, kurioms esant yra vertinama atnaujintoje konvergencijos programoje pateikta biudžeto strategija, tolesniuose punktuose pateikiama apibendrinta informacija:1.  ekonominės veiklos ir biudžeto rezultatai per pastaruosius dešimt metų,2.  naujausias šalies padėties pagal Stabilumo ir augimo pakto prevencinę funkciją įvertinimas (Tarybos nuomonės dėl ankstesnės atnaujintos konvergencijos programos santrauka) bei3.  Komisijos atliktas 2006 m. spalio mėn. nacionalinės reformų programos įvertinimas.Naujausi ekonominės veiklos ir biudžeto rezultataiLatvijoje vyksta struktūriniai pokyčiai ir labai sparčiai auga ekonomika. Pirmaujančias šalis besivejanti Latvija pasiekė esminės pažangos mažindama pajamų vienam gyventojui skirtumą nuo ES-25. Palyginti didelė šalies infliacija atspindi konvergencijos proceso, produktų ir veiksnių rinkos srityje egzistuojančius suvaržymus ir akivaizdžiai didėjantį ekonomikos perkaitimą. Nedarbo lygis sumažėjo (nors kai kuriuose regionuose jis vis dar aukštas), o pagrindiniuose sektoriuose pradėjo stigti darbo jėgos. Darbo rinkoje dalyvaujančių gyventojų skaičius yra nedidelis. Su paklausa siejama įtampa, darbo jėgos trūkumas, kurį dar labiau sustiprino didelė emigracija iš šalies ir palaipsniui mažėjantis darbingo amžiaus gyventojų skaičius, paskatino didinti darbo užmokestį. Todėl, nors darbo našumas ir didėja, vieneto darbo sąnaudos auga sparčiau, palyginti su pagrindiniais Latvijos prekybos partneriais, – tai kenkia šalies konkurencingumui. Didelį prekybos produktais deficitą tik iš dalies atsveria prekybos paslaugomis perteklius. Užsienio sąskaitos deficitas atspindi privačiam sektoriui būdingą struktūrinį taupymo ir investicijų skirtumą – didėjančias privataus sektoriaus santaupas viršijo didesnės apimties ir sparčiau augančios privataus sektoriaus investicijos. Dėl didelio užsienio sąskaitos disbalanso tenka pasikliauti tokiais pat dideliais kapitalo srautais, daugiausia banko kredito forma, – kreditų mastas lėmė labai padidėjusį bendrosios užsienio skolos ir BVP santykį. Ilgalaikio tvarumo požiūriu Latvijos valstybės finansai yra patikimi, turint omenyje nedidelį valstybės skolos santykį ir santykinai didelį potencialų gamybos apimties augimą ilguoju laikotarpiu. Tačiau kaip matyti iš makrofinansinio stabilumo perspektyvos, nors nominalus valdžios sektoriaus deficitas pastaraisiais metais buvo nedidelis, tai galima paaiškinti sukurta didele paklausa, kurią lėmė ES lėšomis finansuotos išlaidos, todėl šiuo metu esant akivaizdžiam ekonomikos perkaitimui didelį nerimą kelia procikliška fiskalinė politika.Tarybos nuomonėje dėl ankstesnės programos pateiktas įvertinimas2006 m. vasario 14 d. Taryba priėmė nuomonę dėl ankstesnės atnaujintos konvergencijos programos, apimančios 2005–2008 metus. Atsižvelgus į „poreikį užtikrinti tvarią konvergenciją, įskaitant užsienio sąskaitos disbalanso ir infliacijos mažinimą, Taryba ragina Latviją siekti platesnio užmojo biudžeto būklės nei dabar numatyta, įskaitant 2006 m., ypač didelį dėmesį skiriant programoje nustatytam vidutinės trukmės tikslui, išlaikant jį programos laikotarpiu, ir vengiant cikliškos fiskalinės politikos pakilimo laikotarpiais“.Komisijos atliktas 2006 m. spalio mėn. nacionalinės reformų programos įvertinimas2006 m. spalio 17 d. Latvija pateikė nacionalinės reformų programos įgyvendinimo ataskaitą, numatytą atnaujintoje Lisabonos strategijoje ekonomikos augimui ir darbo vietų kūrimui. Latvijos nacionalinėje reformų programoje yra nurodyti šie pagrindiniai uždaviniai ir prioritetai: užtikrinti makroekonominį stabilumą; skatinti žinias ir inovacijas; kurti palankią ir patrauklią aplinką investicijoms ir darbui; skatinti užimtumą ir tobulinti švietimą bei įgūdžius.Komisijos atliktas šios programos įvertinimas (priimtas kaip 2006 m. gruodžio mėn. metinės pažangos ataskaitos[2] dalis) parodė, kad įgyvendindama nacionalinę reformų programą Latvija daro pažangą, ypač mikroekonomikos ir užimtumo srityse. Tačiau politikos priemonės pagrindiniams makroekonomikos uždaviniams išspręsti nėra labai išsamios.Atsižvelgus į nustatytas stipriąsias ir silpnąsias vietas, Latvijai rekomenduota labiau kontroliuoti fiskalinę politiką, imtis veiksmų mokslinių tyrimų ir inovacijų srityse, skatinti darbo jėgos pasiūlą ir našumą gerinant mobilumą, švietimą ir mokymą.Pagrindiniai vertinimo aspektai Kaip reikalaujama Tarybos reglamento (EB) Nr. 1466/97 5 straipsnio 1 dalyje (stabilumo programų atveju) ir 9 straipsnio 1 dalyje (konvergencijos programų atveju), vertinimas apima šiuos aspektus: ar ekonominės prielaidos, kuriomis yra grindžiama programa, yra patikimos; valstybės narės pateiktas vidutinės trukmės biudžeto tikslas ir tai, ar koregavimo planas siekiant to tikslo yra tinkamas; ar priemonės, kurių imtasi ir (arba) kurios pasiūlytos siekiant laikytis koregavimo plano, yra pakankamos, kad per visą ciklą būtų pasiektas vidutinės trukmės tikslas; vertinant vidutinės trukmės tikslui pasiekti skirtą koregavimo planą – ar daugiau koregavimo pastangų dedama ekonomikos pakilimo laikotarpiais, o esant ekonomikos nuosmukiui jų gali būti dedama mažiau. Euro zonos ir VKM II valstybių narių atveju – ar valstybė narė užtikrina metinį pagal ciklą pakoreguoto balanso gerėjimą, neskaitant vienkartinių ir kitų laikinųjų priemonių, t. y. 0,5 % BVP, kad būtų pasiektas vidutinės trukmės tikslas; nustatant vidutinės trukmės tikslui pasiekti skirtą koregavimo planą (jo dar nepasiekusioms valstybėms narėms) arba leidžiant laikinai nukrypti nuo vidutinės trukmės tikslo (jį pasiekusioms valstybėms narėms) – kaip įgyvendinamos svarbiausios struktūrinės reformos, turinčios tiesioginį ilgalaikį išlaidų mažinimo poveikį (įskaitant potencialaus augimo skatinimą) ir todėl darančios išmatuojamą poveikį ilgalaikiam valstybės finansų tvarumui (su sąlyga, kad būtų išlaikyta pakankama patikimumo riba 3 % BVP pamatinės vertės atžvilgiu ir kad programos laikotarpiu biudžeto būklė vėl priartėtų prie vidutinės trukmės tikslo), ypatingą dėmesį skiriant pensijų reformoms, kuriomis įvedama kelių pakopų sistema, kurioje yra viena privalomojo pensijų kaupimo pakopa; ar valstybės narės ekonominės politikos kryptys atitinka bendrąsias ekonominės politikos gaires. Programoje pateiktų makroekonominių prielaidų patikimumas įvertintas atsižvelgus į Komisijos tarnybų 2006 m. rudens prognozę ir pasinaudojus bendrai sutarta potencialios gamybos apimties ir pagal ciklą pakoreguoto balanso apskaičiavimo metodika. Programos atitikties bendrosioms ekonominės politikos gairėms įvertinime atsižvelgiama į bendrąsias ekonominės politikos gaires valstybės finansų srityje, kurios įtrauktos į integruotas 2005–2008 m. gaires. Vertinime taip pat nagrinėjami šie klausimai: skolos santykio pokyčiai ir ilgalaikio valstybės finansų tvarumo perspektyvos, kuriems reikėtų skirti pakankamą dėmesį vykdant biudžeto būklės priežiūrą, kaip pažymėta 2005 m. kovo 20 d. Tarybos pranešime, pavadintame „Stabilumo ir augimo pakto įgyvendinimo tobulinimas“. 2006 m. spalio 12 d. Komisijos komunikate nustatytas ilgalaikio tvarumo vertinimo metodas[3]; valstybių narių pagal Lisabonos strategiją ekonomikos augimui ir darbo vietų kūrimui pateiktų nacionalinių reformų programų integracijos laipsnis. 2005 m. birželio 7 d. ECOFIN tarybos apibendrinamosiose pastabose Europos Vadovų Tarybai dėl bendrosios ekonominės politikos gairių nurodyta, kad nacionalinės reformų programos turėtų būti suderintos su stabilumo ir konvergencijos programomis; atitiktis elgesio kodeksui[4], kuriame, inter alia, reikalaujama, kad stabilumo ir konvergencijos programų struktūra ir visos duomenų lentelės būtų vienodos. |-  RekomendacijaTARYBOS NUOMONĖpagal 1997 m. liepos 7 d. Tarybos reglamento (EB) Nr. 1466/97 9 straipsnio 3 dalį dėl atnaujintos 2006–2009 m. Latvijos konvergencijos programosEUROPOS SĄJUNGOS TARYBA,atsižvelgdama į Europos bendrijos steigimo sutartį,atsižvelgdama į 1997 m. liepos 7 d. Tarybos reglamentą (EB) Nr. 1466/97 dėl biudžeto būklės priežiūros stiprinimo ir ekonominės politikos priežiūros bei koordinavimo[5], ypač į jo 9 straipsnio 3 dalį,atsižvelgdama į Komisijos rekomendaciją,pasikonsultavusi su Ekonomikos ir finansų komitetu,PAREIŠKĖ TOKIĄ NUOMONĘ:4.  [2007 m. kovo 27 d.] Taryba išnagrinėjo atnaujintą Latvijos konvergencijos programą, apimančią 2006–2009 m.[6] .5.  Makroekonominiame scenarijuje, kuriuo pagrįsta programa, numatoma, kad ekonomikos augimas pamažu lėtės, realiojo BVP augimas taip pat lėtės nuo 11,5 % 2006 m. iki vidutiniškai 8,0 % per likusį programos laikotarpį. Remiantis šiuo metu turima informacija, šis scenarijus pagrįstas patikimomis augimo prielaidomis. Tačiau atsižvelgiant į didelį užsienio sąskaitos disbalansą ir perkaitusią Latvijos ekonomiką, yra didelė tikimybė, kad makroekonominiai pokyčiai gali būti kur kas mažiau palankūs. Programoje pateiktos infliacijos prognozės atrodo sumažintos.6.  Komisijos tarnybų 2006 m. rudens prognozėje numatyta, kad 2006 m. valdžios sektoriaus deficitas bus 1 % BVP, palyginti su ankstesnėje atnaujintoje konvergencijos programoje nustatytu siektinu 1,5 % BVP deficitu. Atnaujintoje programoje nurodoma, kad deficitas apytikriai sieks 0,4 % BVP – tai tikėtina, turint omenyje didesnes nei planuota pajamas ir nepaisant 2006 m. spalio mėn. priimtų biudžeto pakeitimų, kuriais išlaidos padidintos maždaug 1,5 % BVP.7.  Pagrindinis vidutinės trukmės biudžeto strategijos tikslas – palaipsniui gerinti fiskalinę perspektyvą ir iki 2010 m. subalansuoti biudžetą. Norint pasiekti šį tikslą, reikės dėti daug konsolidavimo pastangų, 2006 ir 2007 m. biudžeto būklei pablogėjus beveik 1,5 procentinio punkto BVP. Numatytas vienodas nominalaus ir pirminio deficito koregavimo tempas 2008 ir 2009 m. – atitinkamai 0,4 ir 0,5 procentinio punkto BVP. Palyginti su ankstesne atnaujinta programa, siekiama aukštesnių biudžeto tikslų, bet koregavimas lieka nukeltas į programos pabaigą esant palankesniam makroekonominiam scenarijui. 2007 m. smarkiai suprastėjus išlaidų ir BVP santykiui, programoje numatoma 2008–2009 m. konsoliduoti biudžetą, kasmet 0,4 procentinio punkto didinant pajamų ir BVP santykį, kartu išlaikant iš esmės pastovų išlaidų ir BVP santykį. Planuojama, kad pajamų ir BVP santykis didės išimtinai dėl didesnių „kitų“ pajamų, kurias sudaro išaugę ES lėšų srautai. Taigi didėja bendrojo pagrindinio kapitalo formavimui skirta išlaidų proporcija, kurią po 2007 m. iš esmės atsvers „kitų“ išlaidų (programoje jos apima vartojimo išlaidų dalį) sumažėjimas 0,75 procentinio punkto 2008 m. ir socialinių pervedimų sumažėjimas 0,5 procentinio punkto 2009 m.8.  Planuojama, kad pagal bendrai sutartą metodiką apskaičiuotas struktūrinis balansas (t. y. pagal ciklą pakoreguotas balansas, neskaitant vienkartinių ir kitų laikinųjų priemonių) prastės nuo maždaug 1 % BVP deficito 2006 m. iki 1,75 % BVP deficito 2007 m., o vėliau gerės ir 2009 m. bus užregistruotas 0,25 % perteklius. Šioje programoje pateiktas biudžeto būklės vidutinės trukmės tikslas – 1 % BVP struktūrinis deficitas, kurį programoje užsibrėžta pasiekti maždaug 2008 m., kaip ir ankstesnėje atnaujintoje programoje. Kadangi vidutinės trukmės tikslas yra didesnis nei mažiausia vertė (t. y. maždaug 2 % BVP deficitas), pasiekus šį tikslą turėtų atsirasti patikimumo riba, neleidžianti susidaryti perviršiniam deficitui. Vidutinės trukmės tikslas atitinka Stabilumo ir augimo pakte bei elgesio kodekse euro zonos ir VKM II valstybėms narėms nustatytas ribas ir tinkamai atspindi skolos santykį ir vidutinį ilgalaikį potencialų gamybos apimties augimą.9.  Biudžeto prognozių rizika programoje yra iš esmės subalansuota 2007 m., bet po 2008 m. dėl makroekonominio scenarijaus rizikos biudžetas gali būti vykdomas prasčiau, nei numatyta programoje. Biudžeto strategija grindžiama pajamų ir BVP santykio didėjimu ir socialinių pervedimų bei „kitų“ išlaidų (programoje jos apima vartojimo išlaidų dalį) santykio su BVP mažėjimu; ši strategija galėtų būti dar labiau sukonkretinta atsižvelgiant į tai, kad atnaujintoje programoje teigiama, jog nuo 2008 m. planuojama įvesti oficialią vidutinės trukmės valstybės finansų planavimo ir kontrolės sistemą.10.  Atsižvelgiant į rizikos vertinimą, programoje apibrėžtos biudžeto kryptys gali būti nepakankamos užtikrinti, kad vidutinės trukmės tikslas būtų pasiektas iki 2008 m., kaip numatyta programoje. Tačiau jomis užtikrinama pakankama patikimumo riba, kad esant įprastiems makroekonominiams svyravimams nebūtų viršyta 3 % BVP deficito riba per visą programos laikotarpį. Išskyrus 2007 m., koregavimo tempas siekiant programoje nustatyto vidutinės trukmės tikslo visiškai atitinka Stabilumo ir augimo paktą, kuriame nurodyta, kad koregavimas turėtų būti didesnis ekonominio pakilimo laikotarpiais ir mažesnis – nuosmukio laikotarpiais. Tačiau 2007-ieji yra tie metai, kuriais aiškiai nukrypstama nuo vidutinės trukmės tikslo esant ekonomikos pakilimui – tai neatitinka Stabilumo ir augimo pakto. Didesnės apimties laikotarpio pradžioje atliekamas struktūrinis koregavimas būtų tinkama priemonė stabiliam makroekonominės konvergencijos procesui sustiprinti ir nesubalansuoto ekonomikos augimo rizikai sušvelninti.11.  Pagal Stabilumo ir augimo paktą, rengiant vidutinės trukmės tikslui pasiekti skirtą koregavimo planą, reikia atsižvelgti į „pagrindines struktūrines reformas“, turinčias išmatuojamą poveikį ilgalaikiam valstybės finansų tvarumui. Programoje nurodyta vidutinės trukmės biudžeto strategija leidžiama laikinai nukrypti nuo koregavimo plano siekiant vidutinės trukmės tikslo 2007 m. Programoje pažymima, kad dėl vykdomos pensijų reformos valdžios sektoriaus balanse laipsniškai mažės socialinio draudimo įnašų, o antrosios pakopos pensijų sistemos įnašai didės nuo 0,4 % BVP 2006 m. iki 1,7 % BVP 2009 m. Programoje numatytas struktūrinio balanso prastėjimas atsižvelgiant į laipsniškai įgyvendinamos pensijų reformos poveikį, 2007 m. siektų 0,5 % BVP, o vėliau gerėtų 1,5 % (2008 m.) ir 1,25 % (2009 m.). Nors vertinant vidutinės trukmės tikslui pasiekti skirtą koregavimo planą gali būti atsižvelgiama į grynąsias pensijų reformos išlaidas, koregavimas 2007 m., net ir atsižvelgus į tas išlaidas, neatitinka Pakto. Kita vertus, programoje paminėtų sveikatos priežiūros reformos ir viešojo sektoriaus investicijų projektų negalima laikyti struktūrinėmis reformomis, kuriomis galima pagrįsti laikiną nuokrypį, nes tos priemonės nėra pakankamai išsamios, ir programoje neįrodoma, kad ilgalaikiam valstybės finansų tvarumui jos turės aiškiai teigiamą poveikį.12.  Apytikriu apskaičiavimu bendroji valstybės skola 2006 m. siekė 10,7 % BVP ir buvo daug mažesnė už Sutartyje nustatytą 60 % BVP pamatinę vertę. Programoje numatoma, kad skolos santykis per programos laikotarpį sumažės 1,3 procentinio punkto ir 2009 m. sieks 9,4 % BVP.13.  Ilgalaikis senėjančios visuomenės poveikis Latvijos biudžetui yra mažesnis už ES vidurkį, ir prognozuojama, kad su visuomenės senėjimu susijusios išlaidos kaip BVP dalis per ateinančius dešimtmečius mažės dėl pensijų sistemos reformos poveikio mažinant išlaidas. Esama bendroji Latvijos valstybės skola labai nedidelė, o atnaujintoje konvergencijos programoje planuojamu struktūrinės biudžeto būklės gerinimu būtų prisidedama prie ilgalaikio valstybės finansų rizikos sumažinimo. Apskritai valstybės finansų tvarumo rizika Latvijoje yra nedidelė.14.  Konvergencijos programoje nurodytas 2006 m. spalio mėn. pateiktos nacionalinės reformų programos įgyvendinimo ataskaitos bendro poveikio kokybinis įvertinimas, susijęs su fiskalinės politikos strategija vidutinės trukmės laikotarpiu. Be to, joje pateikiama tam tikros informacijos apie tiesiogines biudžeto išlaidas arba sutaupytas lėšas, atsirandančias dėl nacionalinėje reformų programoje numatytų pagrindinių reformų, o biudžeto prognozėse aiškiai atsižvelgiama į nacionalinėje reformų programoje nurodytų veiksmų poveikį valstybės finansams. Konvergencijos programoje numatytos priemonės valstybės finansų srityje dera su priemonėmis, numatytomis nacionalinėje reformų programoje. Pažymėtina, kad abiejose programose numatoma smarkiai padidinti valstybės investicijas, o konvergencijos programoje smulkiau išdėstomos įgyvendintinos priemonės, skirtos patobulinti valstybės finansų institucinius požymius, įskaitant daugiametės biudžeto sistemos įvedimą.15.  Programoje pateikta biudžeto strategija tik iš dalies atitinka bendrąsias ekonominės politikos gaires, įtrauktas į integruotas 2005–2008 m. gaires. Visų pirma planuojamos biudžeto kryptys nėra visiškai tinkamos, kad būtų paskatintas didesnis užsienio sąskaitos tvarumas.16.  Kiek tai susiję su duomenų pateikimo reikalavimais, nustatytais elgesio kodekse dėl stabilumo ir konvergencijos programų, programoje pateikiami visi privalomi ir daugelis neprivalomų duomenų[7]. Tačiau yra tam tikrų 2 lentelės standarto neatitikimų.Daroma bendra išvada, kad blogėjanti biudžeto būklė 2007 m. neatitinka atsargios fiskalinės politikos, kurios tikslas – užtikrinti tvarią konvergenciją, įskaitant užsienio sąskaitos disbalanso ir infliacijos mažinimą. Atsižvelgiant į stipraus augimo perspektyvas vėlesniais metais programoje numatoma daryti pažangą siekiant vidutinės trukmės tikslo, bet biudžeto tikslai nėra labai aukšti, ir esama pavojaus, kad 2008 m. ir vėlesniais metais jų pasiekti nepavyks.Atsižvelgiant į pirmiau pateiktą vertinimą, Latvija raginama:(i) sumažinti makroekonominio nestabilumo riziką pasiekiant kur kas didesnį biudžeto tikslą 2007 m. ir kuo greičiau priimant priemones – kaip platesnės reformos strategijos dalį, – kuriomis būtų paskatintas tolesnis konsolidavimas, viršijantis vidutinės trukmės tikslą vėlesniais metais;(ii) parengti aiškesnę ir labiau įpareigojančią vidutinės trukmės valstybės finansų planavimo ir kontrolės sistemą.Pagrindinių makroekonominių ir biudžeto prognozių palyginimas2005 | 2006 | 2007 | 2008 | 2009 |Realusis BVP (pokytis, % ) | 2007 m. sausio mėn. KP | 10,2 | 11,5 | 9,0 | 7,5 | 7,5 |2006 m. lapkričio mėn. KOM | 10,2 | 11,0 | 8,9 | 8,0 | nėra duomenų |2005 m. lapkričio mėn. KP | 8,4 | 7,5 | 7,0 | 7,0 | nėra duomenų |SVKI infliacija (%) | 2007 m. sausio mėn. KP | 6,9 | 6,6 | 6,4 | 5,2 | 4,2 |2006 m. lapkričio mėn. KOM | 6,9 | 6,7 | 5,8 | 5,4 | nėra duomenų |2005 m. lapkričio mėn. KP | 6,9 | 5,6 | 4,3 | 3,5 | nėra duomenų |Gamybos apimties atotrūkis (potencialusis BVP, %) | 2007 m. sausio mėn. KP1 | 0,0 | 1,8 | 1,3 | -0,5 | -2,0 |2006 m. lapkričio mėn. KOM5 | -0,2 | 1,1 | 0,4 | -1,0 | nėra duomenų |2005 m. lapkričio mėn. KP1 | 0,8 | 0,4 | -0,5 | -1,1 | nėra duomenų |Valdžios sektoriaus balansas6 (BVP, %) | 2007 m. sausio mėn. KP | 0,1 | -0,4 | -1,3 | -0,9 | -0.4 |2006 m. lapkričio mėn. KOM | 0,1 | -1,0 | -1,2 | -1,2 | nėra duomenų |2005 m. lapkričio mėn. KP | -1,5 | -1,5 | -1,4 | -1,3 | nėra duomenų |Pirminis balansas6 (BVP, %) | 2007 m. sausio mėn. KP | 0,7 | 0,2 | -0,8 | -0,4 | 0,1 |2006 m. lapkričio mėn. KOM | 0,7 | -0,4 | -0,7 | -0,7 | nėra duomenų |2005 m. lapkričio mėn. KP | -0,7 | -0,8 | -0,6 | -0,6 | nėra duomenų |Pagal ciklą pakoreguotas balansas6 (BVP, %) | 2007 m. sausio mėn. KP1 | 0,1 | -0,9 | -1,7 | -0,8 | 0,2 |2006 m. lapkričio mėn. KOM | 0,2 | -1,3 | -1,3 | -0,9 | nėra duomenų |2005 m. lapkričio mėn. KP1 | -1,7 | -1,6 | -1,3 | -1,0 | nėra duomenų |Struktūrinis balansas2,6 (BVP, %) | 2007 m. sausio mėn. KP3 | 0,1 | -0,9 | -1,7 | -0,8 | 0,2 |2006 m. lapkričio mėn. KOM4 | 0,2 | -1,3 | -1,3 | -0,9 | nėra duomenų |2005 m. lapkričio mėn. KP | -1,7 | -1,6 | -1,3 | -1,0 | nėra duomenų |Bendroji valstybės skola (BVP, %) | 2007 m. sausio mėn. KP | 12,1 | 10,7 | 10,5 | 10,6 | 9,4 |2006 m. lapkričio mėn. KOM | 12,1 | 11,1 | 10,6 | 10,3 | nėra duomenų |2005 m. lapkričio mėn. KP | 14,9 | 13,6 | 13,7 | 14,7 | nėra duomenų |Pastabos: 1Komisijos tarnybų apskaičiavimai remiantis programoje pateikta informacija. 2Pagal ciklą pakoreguotas balansas (kaip ir pirmesnėse eilutėse), neįskaitant vienkartinių ir kitų laikinųjų priemonių. 3Programoje nenurodyta vienkartinių ir kitų laikinųjų priemonių. 4Komisijos tarnybų 2006 m. rudens prognozėje nenurodyta vienkartinių ar kitų laikinųjų priemonių. 5Remiantis numatomu 9,3 %, 9,6 %, 9,6 % ir 9,5 % potencialiu augimu atitinkamai 2005–2008 m. 6Į deficitą yra įskaičiuotos grynosios vykdomos pensijų reformos išlaidos (antrosios pensijų sistemos pakopos įvedimas). 2005 m. numatytos 0,3 % BVP išlaidos, 2006 m. 0,4 % BVP, 2007 m. 0,6 %, 2008 m. 1,3 % BVP ir 2009 m. 1,5 % BVP. Programoje numatyta, kad kasmetiniai struktūrinio balanso pokyčiai atsižvelgiant į laipsniškai įgyvendinamos pensijų reformos poveikį 2007 m. blogės 0,6 % BVP, o 2008 ir 2009 m. atitinkamai gerės 1,6 % ir 1,2 %. Šaltinis: Konvergencijos programa (KP); Komisijos tarnybų 2006 m. rudens ekonominė prognozė (KOM); Komisijos tarnybų apskaičiavimai. |[1] OL L 209, 1997 8 2, p. 1. Reglamentas su pakeitimais, padarytais Reglamentu (EB) Nr. 1055/2005 (OL L 174, 2005 7 7, p. 1). Visus šiame tekste nurodytus dokumentus galima rasti šioje tinklavietėjehttp://europa.eu.int/comm/economy_finance/about/activities/sgp/main_en.htm[2] Komisijos komunikatas pavasario Europos Vadovų Tarybai „Atnaujintos Lisabonos strategijos ekonomikos augimui ir darbo vietų kūrimui įgyvendinimas. Rezultatų pateikimo metai“, 2006 12 12, KOM(2006) 816.[3] Komisijos komunikatas Tarybai ir Europos Parlamentui „Ilgalaikis valstybės finansų tvarumas ES“, 2006 10 12, KOM(2006) 574 ir 2006 m. Europos Komisijos Ekonomikos ir finansų reikalų generalinio direktorato dokumentas „Ilgalaikis valstybės finansų tvarumas Europos Sąjungoje“, leidinys European Economy , Nr. 4/2006.[4] „Stabilumo ir augimo pakto įgyvendinimo sąlygos bei stabilumo ir konvergencijos programų formos ir turinio gairės“, kurias 2005 m. spalio 11 d. priėmė ECOFIN taryba.[5] OL L 209, 1997 8 2, p. 1. Reglamentas su pakeitimais, padarytais Reglamentu (EB) Nr. 1055/2005 (OL L 174, 2005 7 7, p. 1). Šiame tekste nurodytus dokumentus galima rasti tinklavietėjehttp://europa.eu.int/comm/economy_finance/about/activities/sgp/main_en.htm[6] Kadangi po spalio mėn. įvykusių visuotinių rinkimų nauja vyriausybė buvo sudaryta 2006 m. lapkričio mėn., atnaujinta programa pateikta praėjus šešioms savaitėms nuo elgesio kodekse nustatyto termino (gruodžio 1 d.).[7] Visų pirma trūksta smulkesnių atsargų ir srautų koregavimo komponentų duomenų ir tam tikros informacijos apie ilgalaikį valstybės finansų tvarumą.


title: 2016 m. liepos 29 d. Komisijos rekomendacija (ES) 2016/1318 dėl energijos beveik nevartojančių pastatų ir geriausios praktikos skatinimo gairių, kuriomis siekiama užtikrinti, kad iki 2020 m. visi nauji pastatai beveik nevartotų energijos

text:
               2.8.2016

               LT

               Europos Sąjungos oficialusis leidinys

               L 208/46

         KOMISIJOS REKOMENDACIJA (ES) 2016/1318
   2016 m. liepos 29 d.
   dėl energijos beveik nevartojančių pastatų ir geriausios praktikos skatinimo gairių, kuriomis siekiama užtikrinti, kad iki 2020 m. visi nauji pastatai beveik nevartotų energijos
   EUROPOS KOMISIJA,
   atsižvelgdama į Sutartį dėl Europos Sąjungos veikimo, ypač į jos 292 straipsnį,
   kadangi:

               (1)

               pagrindinė ES efektyvaus energijos vartojimo politikos dalis skirta pastatams, nes juose suvartojamos energijos kiekis sudaro beveik 40 % (1) galutinio energijos suvartojimo;

               (2)

               tai, kad pastatų sektoriuje svarbu didinti energijos vartojimo efektyvumą, Europos Komisija pabrėžė Komunikate dėl energijos vartojimo efektyvumo ir jo įnašo siekiant energetinio saugumo bei 2030 m. klimato ir energetikos politikos strategijos (2) ir Komunikate dėl atsparios energetikos sąjungos ir perspektyvios klimato politikos pagrindų strategijos (3);

               (3)

               pripažįstama, kad kuriant energetikos sąjungą pirmiausia turi būti visiškai įgyvendinami galiojantys energetikos teisės aktai ir užtikrinama, kad jų būtų laikomasi;

               (4)

               siekiant didinti pastatų energinį naudingumą, taip pat norint įgyvendinti 2020 m. energijos vartojimo efektyvumo tikslus, pagrindinė taikytina teisinė priemonė yra Direktyva dėl pastatų energinio naudingumo;

               (5)

               direktyvos 9 straipsnyje nustatytas konkretus tikslas, kad iki 2020 m. pabaigos visi nauji pastatai turi beveik nevartoti energijos (t. y. būti „beveik nulinės energijos pastatai“) arba jos vartoti labai mažai. Didžioji dalis beveik nulinio arba labai mažo energijos poreikio turi būti patenkinama naudojant atsinaujinančių išteklių energiją;

               (6)

               siekiant užtikrinti, kad iki 2020 m. gruodžio 31 d. visi nauji pastatai beveik nevartotų energijos, turi būti priimti nacionalinės teisės aktai, kuriais į nacionalinę teisę perkeliamas 9 straipsnio 1 dalies reikalavimas. Tas pats energijos beveik nevartojimo tikslas taikomas ir valdžios institucijoms priklausantiems pastatams arba pastatams, kuriuose jos yra įsikūrusios, tik jo terminas artimesnis – 2018 m. gruodžio 31 d. Tokie teisės aktai ekonominės veiklos vykdytojams turėtų sukurti skaidrią nacionalinę teisinę sistemą dėl 2020 m. pabaigai nustatyto naujų pastatų energinio naudingumo reikalavimo;

               (7)

               be naujiems pastatams taikomų reikalavimų, direktyvoje taip pat reikalaujama, kad valstybės narės vykdytų politiką, skatinančią atliekant esamų pastatų kapitalinę renovaciją kuo labiau sumažinti jų suvartojamą energijos kiekį;

               (8)

               Komisija paskelbė ataskaitą Europos Parlamentui ir Tarybai „Valstybių narių pažanga siekiant, kad pastatai būtų beveik nulinės energijos pastatai“ (4). Iš valstybių narių teikiamų privalomų ataskaitų šiuo klausimu surinkta papildomos informacijos;

               (9)

               padėtis valstybėse narėse pagerėjo, tačiau šią pažangą reiktų paspartinti. Nors nacionalinių priemonių, kuriomis skatinama statyti energijos beveik nevartojančius pastatus, padaugėjo, valstybės narės turi labiau pasistengti, kad užtikrintų, jog iki direktyvoje nustatytų datų visi nauji pastatai beveik nevartotų energijos;

               (10)

               šiuo metu Pastatų energinio naudingumo direktyva yra peržiūrima. Energijos beveik nevartojantys pastatai yra vienas iš pagrindinių dabartinės direktyvos elementų, o nuo 2020 m. tai turėtų tapti visų naujų pastatų norma. Atliekant peržiūrą bus nuspręsta, ar iki 2030 m. reikia imtis papildomų priemonių. Nauja politika ir strategijos turėtų būti kuriamos ant tvirto pamato. Todėl labai svarbu, kad būtų visiškai įgyvendinti 2020 m. reikalavimai dėl energijos beveik nevartojančių pastatų;

               (11)

               be to, direktyvos 9 straipsnio 4 dalyje numatyta, kad Komisija gali valstybėms narėms pateikti rekomendaciją dėl energijos beveik nevartojančių pastatų,

         PRIĖMĖ ŠIĄ REKOMENDACIJĄ:

               1.

               Valstybės narės turėtų laikytis šios rekomendacijos priede pateikiamų gairių. Šios gairės padės užtikrinti, kad iki 2020 m. gruodžio 31 d. visi nauji pastatai beveik nevartotų energijos ir padės valstybėms narėms parengti nacionalinius planus, kaip padidinti energijos beveik nevartojančių pastatų skaičių.

               2.

               Rekomendacija skelbiama Europos Sąjungos oficialiajame leidinyje.

      Priimta Briuselyje 2016 m. liepos 29 d.

            Komisijos vardu

         Miguel ARIAS CAÑETE

            Komisijos narys

      (1)  Žr. Europos Komisijos leidinio „Energijos, transporto ir aplinkos rodikliai“, 2012 m. redakciją. Šis įvertis yra galutinio energijos suvartojimo namų ūkiuose ir paslaugų sektoriuje suma. Tai reiškia, kad jis apima buitinių prietaisų suvartojamos elektros energijos kiekį, bet neapima pramoniniuose pastatuose suvartojamos elektros energijos kiekio.

      (2)  SWD(2014) 255 final.

      (3)  Energetikos sąjungos dokumentų rinkinys COM(2015) 80 final.

      (4)  COM(2013) 483 final/2.

      PRIEDAS
      1.   ĮVADAS
      Po to, kai į nacionalinius statybų kodeksus buvo įtraukti efektyvumo reikalavimai, dabartiniuose naujuose pastatuose suvartojama perpus mažiau energijos negu įprastuose praėjusio amžiaus devintojo dešimtmečio pastatuose.
      Pastatų energinio naudingumo direktyvoje (toliau – PEN direktyva) reikalaujama, kad valstybės narės nustatytų statomų naujų ir kapitališkai renovuojamų esamų pastatų energinio naudingumo minimaliuosius reikalavimus. Be šių minimaliųjų reikalavimų, direktyvoje taip pat aiškiai reikalaujama, kad iki dešimtmečio pabaigos visų naujų pastatų energijos poreikis būtų beveik nulinis arba labai mažas ir jie galėtų būti laikomi beveik nulinės energijos pastatais (toliau – energijos beveik nevartojantis pastatas, EBNP). Tačiau esami pastatai yra seni, netaupūs ir jų renovacija vyksta labai lėtai. Laikantis direktyvos, esamus pastatus taip pat reikėtų laipsniškai pertvarkyti iki panašaus lygio.
      Visų galiojančių energetikos teisės aktų įgyvendinimas ir laikymasis pripažintas kaip svarbiausias energetikos sąjungos kūrimo prioritetas (1). Du svarbiausi galiojančių šios srities teisės aktų reikalavimai yra iki 2020 m. gruodžio 31 d. (visuomeninių pastatų atveju – dvejais metais anksčiau) užtikrinti, kad visi nauji pastatai būtų energijos beveik nevartojantys pastatai, ir remti esamų pastatų pertvarkymą orientuojantis į EBNP lygį.
      2.   BENDROSIOS APLINKYBĖS. DIREKTYVOS NUOSTATOS DĖL EBNP
      2.1.   EBNP samprata

      Pagal PEN direktyvos 2 straipsnio 2 dalį EBNP yra „pastatas, kurio pagal I priedą nustatytas energinis naudingumas yra labai aukštas. Reikalingos energijos, kuri beveik lygi nuliui arba kurios suvartojama labai mažai, didžiąją dalį turėtų sudaryti atsinaujinančių išteklių energija, įskaitant vietoje ar netoliese pagamintą atsinaujinančių išteklių energiją.“
      Pirmoje apibrėžties dalyje nustatyta, kad energinis naudingumas yra EBNP apibrėžiantis elementas. Šis energinis naudingumas turi būti labai aukštas; jis nustatomas pagal PEN direktyvos I priedą. Antroje apibrėžties dalyje nurodoma, kokiais principais vadovaujantis turėtų būti siekiama tokio labai didelio naudingumo – didžioji dalis likusio nedidelio energijos poreikio turėtų būti tenkinama naudojant atsinaujinančių išteklių energiją.
      EBNP apibrėžtis atspindi tai, kad atsinaujinančių išteklių energija ir energijos vartojimo efektyvumo priemonės papildo viena kitą. Pastate naudojant autonominius energijos gamybos iš atsinaujinančių išteklių įrenginius, sumažėja grynasis tiekiamos energijos kiekis. Daugeliu atvejų vien vietoje pasigaminamos atsinaujinančių išteklių energijos nepakanka, kad energijos poreikis sumažėtų beveik iki nulio, jei nenaudojama papildomų energijos vartojimo efektyvumo priemonių arba labai nesumažinami už vietos ribų esančių atsinaujinančių energijos išteklių pirminės energijos koeficientai. Todėl aukštesni ir griežtesni labai efektyvių EBNP reikalavimai skatins pastatuose naudoti daugiau autonominių atsinaujinančios energijos gamybos įrenginių ir dėl to turėtų būti pritaikomi už vietos ribų esančių energijos nešiklių pirminės energijos koeficientai.
      EBNP apibrėžtis pateikta PEN direktyvoje, tačiau, kaip konkrečiai ją taikyti praktikoje (pvz., kas yra „labai aukštas naudingumas“ ir kokia būtų rekomenduojamoji „didžioji atsinaujinančių išteklių energijos dalis“), sprendžia pačios valstybės narės į nacionalinę teisinę sistemą perkeldamos direktyvos 9 straipsnį.
      2.1.1.   Koks yra energijos beveik nevartojančio pastato energinis naudingumas?

      Energinis naudingumas apibrėžiamas (2) kaip „apskaičiuotas arba išmatuotas energijos kiekis, reikalingas patenkinti su įprastu pastato naudojimu siejamą energijos poreikį, įskaitant, inter alia, energiją šildymo, vėsinimo, vėdinimo, karšto vandens ir pastato apšvietimo reikmėms“. Naudingų patarimų, kaip apskaičiuoti pastato energinį naudingumą (3), pateikiama Komisijos deleguotajame reglamente (ES) Nr. 244/2012 (4) ir prie jo pridedamose gairėse (5).
      Remiantis reglamento I priedo 3 skirsniu, skaičiuojant energinį naudingumą, visų pirma apskaičiuojama, kiek energijos reikia
          (6) šildymui ir vėsinimui, o pabaigoje apskaičiuojamas grynasis pirminės energijos kiekis. Skaičiavimo „kryptis“ yra nuo pastato poreikių prie išteklių (t. y. pirminės energijos).
      Remiantis PEN direktyva, valstybės narės gali galutinės patiektos energijos kiekį konvertuoti į pirminės energijos kiekį ir apskaičiuoti pastato energinį naudingumą, naudodamosi savo nacionaliniais pirminės energijos koeficientais.
      Pirminės energijos sąnaudos turi būti apskaičiuojamos naudojant konkretaus energijos nešiklio (pvz., elektros energijos, mazuto, biomasės, centrinio šildymo ir vėsinimo) pirminės energijos koeficientus. Prie deleguotojo reglamento pridėtose gairėse rekomenduojama tiek patiektai, tiek eksportuotai elektros energijai taikyti tą patį 2,5 pirminės energijos koeficientą.
      Vietoje gaminant energiją (kuri naudojama vietoje arba eksportuojama), sumažėja su patiekta energija susijęs pirminės energijos poreikis.
      Galutinis energinio naudingumo skaičiavimo tikslas – nustatyti grynąsias metines pirminės energijos sąnaudas, t. y. kiek jos suvartojama šildymui, vėsinimui, vėdinimui, karštam vandeniui ir apšvietimui. Toks metinis balansas atitinka dabartinę sistemą, sukurtą PEN direktyva. Vis dėlto, tam tikrų tyrimų duomenimis, gali būti naudingiau energijos balansą skaičiuoti trumpesniais laiko tarpais (t. y. stebėti paros ir sezoninį poveikį) (7).
      4 straipsnio 1 dalyje numatyta, kad nustatant minimaliuosius reikalavimus turi būti atsižvelgiama į bendras patalpų mikroklimato sąlygas siekiant išvengti galimų neigiamų pasekmių, kaip antai netinkamo vėdinimo. Kad nepablogėtų Europos esamų pastatų vidaus patalpų oro kokybė, patogumas ir žmonių sveikatai daromas poveikis (8), minimalieji energinio naudingumo reikalavimai turėtų būti griežtinami (taip siekiant, kad visoje Europoje pastatai beveik nevartotų energijos) kartu įgyvendinant atitinkamas patalpų aplinkos strategijas.
      Be to, tyrimų rezultatai rodo (9), kad nauji ir renovuoti pastatai dažnai nepasiekia numatytojo energinio naudingumo. Reikėtų nustatyti mechanizmus, pagal kuriuos energinio naudingumo skaičiavimas būtų kalibruojamas pagal faktines energijos sąnaudas.
      2.1.2.   Sąnaudų atžvilgiu optimalaus ir EBNP lygio santykis

      PEN direktyvoje nustatyta lyginamųjų rodiklių sistema (optimalių sąnaudų principas), į kurią orientuodamosi valstybės narės gali nustatyti energinio naudingumo reikalavimus nacionaliniuose arba regioniniuose statybos kodeksuose ir nuolat juos peržiūrėti. Pagal PEN direktyvą sąnaudų atžvilgiu optimalus lygis (10) yra minimalus užmojo lygis renovuojant esamus ir statant naujus pastatus.
      Kaip ir optimalių sąnaudų reikalavimai pagal direktyvos 5 straipsnį, nacionaliniai minimalieji energinio naudingumo reikalavimai turi būti persvarstomi kas penkerius metus ir griežtinami, jei jų užmojis yra daug mažesnis nei nacionaliniai sąnaudų atžvilgiu optimalūs lygiai.
      Sąnaudų atžvilgiu optimalaus lygio nustatymo metodika leidžia valstybėms narėms nustatyti EBNP reikalavimų intervalą 2020 metais. Tam reikia įvertinti ir palyginti skirtingas energijos vartojimo efektyvumo ir atsinaujinančių energijos išteklių priemones – tiek pavienes, tiek jų derinius – kurios bus kompleksiškai naudojamos referenciniuose pastatuose.
      Atitinkamai, kad nustatytų ir pasiektų EBNP lygį, valstybės narės gali naudoti skirtingus izoliacinių ar kitų energijos vartojimo efektyvumo priemonių derinius, įtraukti itin našias technines pastatų sistemas ir naudoti autonominius atsinaujinančių išteklių energijos įrenginius (11). Atlikdamos sąnaudų atžvilgiu optimalių lygių skaičiavimus, valstybės narės turi išnagrinėti kiekvieno iš šių trijų priemonių tipų įnašą.
      Valstybės narės turi nustatyti kiekvieno energijos nešiklio pirminės energijos koeficientą. Šie pirminės energijos koeficientai gali būti grindžiami nacionalinėmis arba regioninėmis vidutinėmis vertėmis, arba konkrečiomis vertėmis. Šiuose koeficientuose turi būti atsižvelgta į tai, kiek pastatui tiekiamos energijos sudaro atsinaujinančių išteklių energija, siekiant, kad būtų sudarytos lygios sąlygos vietoje ir ne vietoje pagamintai energijai.
      Svarbu atsiminti, kad daugeliui naujų pastatų EBNP koncepcija bus pradėta taikyti nuo 2021 m. sausio mėn. (naujiems visuomeniniams pastatams – nuo 2019 m. sausio mėn.). Tikėtina, kad iki to laiko dėl didesnių apimčių ir brandesnių rinkų technologijų sąnaudos bus mažesnės. Todėl tikėtina ir tai, kad 2020 m. EBNP lygis atitiks sąnaudų atžvilgiu optimalų lygį.
      Faktai rodo, kad esamų technologijų, susijusių su energijos taupymu, energijos vartojimo efektyvumu ir atsinaujinančių išteklių energija, bendrai paėmus, pakanka, kad būtų pasiektas tinkamas EBNP tikslas (12). Nenustatyta jokio technologijų atotrūkio, kurį reikėtų panaikinti iki 2021 m. Išanalizavus sąnaudų atžvilgiu optimalių lygių ataskaitas, pateiktas pagal PEN direktyvos 5 straipsnį, matyti, kad nuo sąnaudų atžvilgiu optimalaus lygio prie EBNP lygio galima pereiti sklandžiai (13).
      Kiekvienas sąnaudų atžvilgiu optimalaus lygio penkerių metų ciklas teikia galimybę į nacionalinius statybos kodeksus įrašyti didesnio energijos vartojimo efektyvumo vertes, nes atsiranda naujų išbandytų technologijų; kartu tai yra proga pakeisti pastatų naudingumo taisykles siekiant mažinti atotrūkį nuo sąnaudų atžvilgiu optimalių lygių. Po 2020 m. taikant optimalumo sąnaudų atžvilgiu principą bus galima, reguliariai peržiūrint nacionalinius naujų ir esamų pastatų statybų kodeksus, nuolat didinti EBNP reikalavimų užmojo lygį naujiems pastatams.
      2.1.3.   Kaip to padeda siekti atsinaujinančių išteklių energija?

      Atsinaujinančių išteklių energijos įtraukimas į nacionalines EBNP reikalavimų įgyvendinimo sistemas buvo itin svarbus uždavinys. Europos Parlamento ir Tarybos direktyvoje 2009/28/EB (14) (toliau – Atsinaujinančių energijos išteklių direktyva) reikalaujama, kad valstybės narės į savo statybos reglamentus ir kodeksus įtrauktų atitinkamas priemones, kad būtų didinama visų rūšių atsinaujinančių išteklių energijos dalis statybos sektoriuje (15).
      Tokios priemonės papildo PEN direktyvos reikalavimus dėl EBNP. PEN direktyvos nuostatos savaime skatina pastatuose pasigaminti energijos iš atsinaujinančių išteklių, nes vietoje pasigaminta energija mažina tiekiamos pirminės energijos poreikį. Todėl skaičiuojant pastato energinį naudingumą visada atsižvelgiama į pastate autonomiškai naudojamus atsinaujinančius energijos išteklius.
      Vienos valstybės narės reikalauja, kad atsinaujinančių išteklių energija sudarytų tam tikrą pirminės energijos dalį arba kad būtų naudojamas bent tam tikras minimalus atsinaujinančių išteklių energijos kiekis kilovatvalandėmis vienam kvadratiniam metrui per metus, kitos taiko netiesioginį reikalavimą, kaip antai naudoti mažai neatsinaujinančios pirminės energijos, kurio įmanoma laikytis tik jei atsinaujinančių išteklių energija yra neatsiejama pastato koncepcijos dalis (16). Toks lankstumas leidžia prisitaikyti prie nacionalinių aplinkybių ir vietos sąlygų (pastato tipo, klimato, tinkamų energijos gamybos iš atsinaujinančiųjų išteklių technologijų ir jų sąnaudų, optimalaus poreikio valdymo priemonių derinio ir kt.). Energijos beveik nevartojančiuose pastatuose dažniausiai naudojamos energijos gamybos iš atsinaujinančiųjų išteklių technologijos – saulės šiluminės energijos ir fotovoltinės energijos sistemos. Kiti tokiuose pastatuose naudojama atsinaujinančių išteklių šaltiniai – geoterminė (gaunama grunto šildomuoju siurbliu) ir biomasės energija.
      Pavyzdžiui, tokios atsinaujinančių išteklių energijos technologijos kaip saulės šiluminės energijos ir fotovoltinės energijos sistemos labiau nei kur nors kitur apsimoka Viduržemio jūros klimato (kuriam būdinga didesnė saulės spinduliuotė) sąlygomis. Taigi šios technologijos gali turėti santykinai didesnį poveikį nustatant griežtesnius energinio naudingumo reikalavimus.
      Kalbant apie atsinaujinančių išteklių energijos gamybą už vietos ribų, įskaitant netoliese esančias centralizuoto šilumos ir vėsumos tiekimo sistemas (17), atsinaujinančių išteklių energijos dalis energijos nešiklių derinyje (pvz., elektros energijos tinklo derinyje, jei energijos nešiklis yra elektra) turės poveikį pastato energiniam naudingumui per pirminės energijos koeficientus. Valstybės narės naudojasi šiuo lankstumu, nes apskritai stebimi labai skirtingi pirminės energijos koeficientai, o ypač tai pasakytina apie daugelį atsinaujinančių energijos išteklių ir technologijų (18).
      2.2.   Ką turi apimti nacionaliniu lygmeniu taikomos EBNP apibrėžtys?

      Dauguma valstybių narių (19) jau naudoja pirminės energijos suvartojimo rodiklį kilovatvalandėmis kvadratiniam metrui per metus, kaip numatyta I priede. Be to, valstybės narės dažnai įtraukia kitus parametrus, pavyzdžiui, pastato atitvarų komponentų U vertes, grynąjį ir galutinį šildymui ir vėsinimui sunaudojamos energijos kiekius, taip pat CO2 išmetimą.
      Apytikriai 60 % valstybių narių išsamų EBNP apibrėžties taikymą įtvirtino teisės dokumente (pvz., statybų reglamentuose ir energetikos ministrų įsakymuose).
      Išsamus energijos beveik nevartojančių pastatų apibrėžties taikymas praktikoje valstybėje narėje turi apimti pirminės energijos sąnaudų skaitinę išraišką kWh/m2 per metus (20). Šis išsamus taikymas turi būti įtrauktas į perkėlimo į nacionalinę teisę priemones arba į EBNP skaičiaus didinimo nacionalinį planą.
      2.3.   Nauji pastatai. EBNP įgyvendinimo terminai

      PEN direktyvos 9 straipsnio 1 dalyje nustatyta, kad valstybės narės
      „užtikrina, kad:

                  a)

                  ne vėliau kaip 2020 m. gruodžio 31 d. visi nauji pastatai būtų beveik nulinės energijos pastatai; taip pat

                  b)

                  po 2018 m. gruodžio 31 d. viešosios valdžios institucijos, užimančios ir valdančios naujus pastatus, užtikrintų, kad tie pastatai būtų beveik nulinės energijos pastatai.“

            Nacionalinės teisės aktuose, kuriais perkeliami 9 straipsnio 1 dalies reikalavimai, turi būti nustatytos nuostatos, priemonės ar politikos iniciatyvos, užtikrinančios, kad iki 2020 m. gruodžio 31 d. visi nauji pastatai beveik nevartotų energijos. Be to, nauji pastatai, kuriuose įsikūrusios ir kuriuos valdo viešosios valdžios institucijos, turi jau nuo 2018 m. gruodžio 31 d. beveik nevartoti energijos.
      Siekiant pasiruošti įgyvendinti 9 straipsnio 1 dalies reikalavimą, nacionaliniuose energijos beveik nevartojančių pastatų skaičiaus didinimo planuose turėjo, be kita ko, būtų nustatyti tarpiniai tikslai, kaip iki 2015 m. padidinti naujų pastatų energinį naudingumą. Tie tikslai galėjo būti nustatyti kaip iki tos datos pasiektina minimali naujų pastatų, kurie beveik nevartoja energijos, procentinė dalis.
      Valstybės narės turi užtikrinti, kad 9 straipsnio 1 dalies a punkto reikalavimas būtų įgyvendintas iki 2020 m. gruodžio 31 d., o 9 straipsnio 1 dalies b punkto reikalavimas – iki 2018 m. gruodžio 31 d. Nors šie terminai yra ateityje, 9 straipsnio perkėlimo į nacionalinę teisę terminas buvo 2013 m. sausio 9 d. (21) Iki tos datos visos 9 straipsnio EBNP nuostatos turėjo atsispindėti nacionalinėse perkėlimo priemonėse. Iš tiesų, tokio ilgo įsibėgėjimo reikia atsižvelgiant į tai, kiek daug laiko reikia suprojektuoti, gauti leidimą ir pastatyti pastatą.
      Nacionalinėje teisėje įtvirtinus šiuos tikslus, ekonominės veiklos vykdytojams ir suinteresuotiesiems subjektams aiškiai parodomi politiniai tikslai ir kokie naujų pastatų energinio naudingumo reikalavimai bus taikomi ateityje.
      Be to, 9 straipsnio 1 dalyje reikalaujama, kad valstybės narės užtikrintų, jog iki nustatytų datų „visi nauji pastatai būtų beveik nulinės energijos pastatai“. Taigi piliečiai, 2021 m. pirkdami naujos statybos pastatą ar butą, tikėsis, kad rinka bus jau atitinkamai pasivijusi šiuos reikalavimus ir jų įsigyjami pastatai yra EBNP.
      Statybų sektoriaus patirtis rodo, kad ne visuomet galima tiksliai numatyti statybų pabaigos ar pastato užbaigimo laiką ir gali būti vėlavimų. Valstybės narės, kad įgyvendintų PEN direktyvos 9 straipsnio 1 dalies reikalavimą, pagal kurį iki 2021 m. sausio mėn. visi nauji pastatai turi būti EBNP, turės atitinkamai nustatyti statybų leidimų galiojimo laikotarpius, statybos trukmę ir statybos darbų užbaigimo terminus.
      2.4.   EBNP skatinimo iniciatyvos ir priemonės

      9 straipsnio 1 dalyje numatyta, kad valstybės narės turi parengti EBNP skaičiaus didinimo nacionalinius planus. Tokių nacionalinių planų minimalieji elementai nustatyti 9 straipsnio 3 dalyje:
      „Nacionaliniame plane turi būti, inter alia, šie elementai:

                  a)

                  išsamus beveik nulinės energijos pastatų apibrėžties taikymas praktikoje valstybėje narėje, atsižvelgiant į nacionalines, regionines ir vietos sąlygas bei įskaitant suvartojamos pirminės energijos skaitinį rodiklį, išreikštą kWh/m2 per metus […];

                  b)

                  naujų pastatų energinio naudingumo gerinimo tarpiniai tikslai 2015 m.[…];

                  c)

                  informacija apie politiką ir finansines ar kitas priemones […], įskaitant išsamią informaciją apie nacionalinius reikalavimus ir priemones, susijusius su atsinaujinančių išteklių energijos naudojimu naujuose pastatuose ir kapitališkai renovuojamuose esamuose pastatuose, nustatytus Direktyvos 2009/28/EB 13 straipsnio 4 dalies ir šios direktyvos 6 ir 7 straipsnių taikymo srityje.“

            2.5.   Esamų pastatų pertvarkymo orientuojantis į EBNP lygį rėmimas

      PEN direktyvoje taip pat nustatyti EBNP įpareigojimai, susiję su esamais pastatais (tačiau nenustatytas jų įgyvendinimo terminas), arba įpareigojimas nustatyti minimalius pastatų energinio naudingumo reikalavimus. PEN direktyvos 9 straipsnio 2 dalyje nustatyta, kad valstybės narės „atsižvelgdamos į pavyzdinį viešojo sektorius atliekamą vaidmenį, rengia politiką ir imasi priemonių, pavyzdžiui, nustatydamos tikslus, kad būtų skatinamas pastatų pertvarkymas į beveik nulinės energijos pastatus, ir pateikia apie tai informaciją Komisijai […] nacionaliniuose planuose“.
      Esamus pastatus pertvarkant į EBNP pagal PEN direktyvos 9 straipsnio 2 dalį reikėtų didinti iš atsinaujinančių išteklių gaunamos energijos kiekį (9 straipsnio 3 dalies c punktas). Be to, Atsinaujinančių energijos išteklių direktyvos 13 straipsnio 6 dalyje reikalaujama, kad valstybės narės statybų kodeksuose ir reglamentuose skatintų šildymui ir vėsinimui naudoti atsinaujinančių išteklių energiją.
      Taigi 9 straipsnio 2 dalimi siekiama, kad renovacija būtų esminė – t. y. nacionaline politika būtų skatinama pertvarkyti pastatus iš esmės, kad jie taptų EBNP. PEN direktyvos 9 straipsnio 2 dalies įpareigojimą papildo pagal Europos Parlamento ir Tarybos direktyvos 2012/27/ES (22) 4 straipsnį parengtos nacionalinės ilgalaikės renovacijos strategijos, taigi dėl lėšų telkimo ir investicijų į pastatų renovaciją renovacijos mastas turėtų išaugti. Minėtos ilgalaikės renovacijos strategijos apima pirmiau minėtus Direktyvos dėl energijos vartojimo efektyvumo elementus (renovacijos mastas) ir PEN direktyvos elementus (esminė renovacija).
      PEN direktyvoje pateikiama bazinė EBNP apibrėžtis vienodai taikoma ir naujiems, ir esamiems pastatams. Tokia naujų ir esamų pastatų diferenciacija galėtų klaidinti vartotojus, lygiai kaip klaidintų skirtingas naujų ir esamų pastatų energinio naudingumo sertifikavimas.
      Taigi „pertvarkymas į EBNP“ reiškia, kad pastatas pertvarkomas tiek, kad atitiktų EBNP energinio naudingumo reikalavimus. Tai nereiškia, kad esamiems pastatams negali būti taikomi kiti terminai ir skiriama finansinė parama, pripažįstant, kad reikia daugiau laiko, kol esamų pastatų EBNP lygis taps optimalus sąnaudų atžvilgiu.
      3.   VALSTYBIŲ NARIŲ PAŽANGA, PADARYTA ĮGYVENDINANT EBNP REIKALAVIMUS
      3.1.   Taikomos nacionalinės EBNP apibrėžtys

      Valstybių narių skaitinių rodiklių palyginti neįmanoma, nes jos naudoja skirtingas energinio naudingumo apskaičiavimo metodikas (23). Kai kurios valstybės narės išplėtė skaitinio rodiklio taikymo sritį į jį įtraukdamos neprivalomus energijos sąnaudų dydžius, pavyzdžiui, buitinių prietaisų energijos sąnaudas. Faktai rodo, kad įtraukus apšvietimą ir buitinius prietaisus gaunami optimalesni sprendimai, ypač susiję su elektros energijos sąnaudomis (24).
      Atsižvelgiant į šią išlygą, turimi duomenys (25) rodo, kad tais atvejais, kai nustatomas skaitinis rodiklis, reikalavimų amplitudė labai didelė – nuo 0 kWh/(m2 per metus) iki 270 kWh/(m2 per metus) (tai apima ir buitinių prietaisų energijos sąnaudas) ir jie dažniausiai nustatomi kaip pirminės energijos suvartojimas kWh/m2 per metus. Aukštesnės vertės paprastai taikomos ligoninėms ar kitiems specialios paskirties negyvenamiesiems pastatams.
      Daugelis valstybių narių siekia, kad gyvenamuosiuose pastatuose pirminės energijos suvartojimas būtų ne didesnis kaip 50 kWh/(m2 per metus). Didžiausias pirminės energijos suvartojimas svyruoja nuo 20 kWh/(m2 per metus) Danijoje ar 33 kWh/(m2 per metus) Kroatijoje (pajūryje) iki 95 kWh/(m2 per metus) Latvijoje. Kelios valstybės narės (Belgija (Briuselis), Estija, Prancūzija, Airija, Slovakija, Jungtinė Karalystė, Bulgarija, Danija, Kroatija (žemyninė dalis), Malta, Slovėnija) siekia, kad jis būtų 45 arba 50 kWh/(m2 per metus) (26).
      Atsinaujinančių išteklių energijos klausimu iš valstybių narių gaunama labai įvairios informacijos – tik kelios valstybės narės yra nustačiusios konkrečią minimalią procentinę dalį, o dauguma yra įtvirtinusios kokybinius teiginius.
      Kol kas nė viena valstybė narė nepranešė apie kokią nors teisinę tvarką, pagal kurią būtų galima nesilaikyti EBNP reikalavimų konkrečiais ir pagrįstais atvejais, kai tam tikro pastato ekonominės naudos analizės per ekonominį gyvavimo ciklą rezultatas yra neigiamas, kaip leidžiama pagal PEN direktyvos 9 straipsnio 6 dalį.
      3.2.   EBNP skatinimo iniciatyvos ir priemonės

      2014 m. spalio mėn. įvertinus esamą būklę (27) paaiškėjo, kad valstybės narės pranešė apie labai įvairias nacionaliniuose planuose ir nacionaliniuose energijos vartojimo efektyvumo veiksmų planuose nustatytas priemones ir politiką, kuriomis remiamas EBNP tikslo įgyvendinimas, tačiau dažnai neaišku, kiek šios priemonės konkrečiai skirtos EBNP. Palyginti su 2013 m. Komisijos pažangos ataskaitoje (28) nušviesta padėtimi, valstybės narės pranešė apie didesnį skaičių priemonių ir politinių iniciatyvų.
      Daugiau kaip du trečdaliai valstybių narių yra patvirtinusios politinių iniciatyvų ir priemonių informuotumo didinimo ir švietimo, statybos reguliavimo stiprinimo ir energinio naudingumo sertifikavimo kategorijose. Kita EBNP skatinimo sritis – finansinės ir paramos priemonės, pavyzdžiui, lengvatų taikymo politika, paskolos mažesnėmis palūkanomis, atleidimas nuo mokesčių, energijos premijos privatiems asmenims, dotacijų schemos atsinaujinančių išteklių technologijoms įrengti, rekomendacijos ir finansavimas rizikos grupėms ir energiškai naudingų namų hipotekos palūkanų normos subsidijavimas.
      Daugelis politikos iniciatyvų ir priemonių, apie kurias pranešė valstybės narės, taip pat taikomos ir visuomeniniams pastatams. Valstybės narės siūlo labai skirtingas visuomeniniams pastatams skirtas priemones – nuo taikomų tik pagrindiniams Vyriausybės pastatams iki taikomų visiems viešosioms organizacijoms priklausantiems pastatams ar visiems visuomeniniams pastatams. Kai kurios valstybės narės visuomeniniams pastatams taiko konkrečias priemones. Paprastai tokios priemonės – tai monitoringo kampanijos (pvz., „NRClick“ yra energijos apskaitos sistema, kuri palygina skirtingose Belgijos savivaldybėse suvartojamą energijos kiekį) ir parodomieji projektai (pvz., Vokietijos federalinė aplinkos agentūra (vok. Umweltbundesamt) įsikūrusi energijos beveik nevartojančiame pastate).
      2015 m. parengta nacionalinių planų dėl EBNP ES apžvalga (29). Ši neseniai atlikta analizė patvirtina, kad padaryta tiek kiekybinių, tiek kokybinių nacionalinių EBNP skatinimo priemonių pažanga, įskaitant išsamų apibrėžties taikymą, tarpinių tikslų nustatymą iki 2015 m. ir finansines bei kitas politikos iniciatyvas. Šioje ataskaitoje nurodomos kelios pavyzdinės ar pirmaujančios politikos strategijos.
      Kelios valstybės narės yra apskaičiavusios EBNP įgyvendinimo naudą. Bus sukurta naujų visos darbo dienos darbo vietų: Bulgarijoje 649–1 180, Lenkijoje 4 100–6 200, Rumunijoje 1 390–2 203. Tikimasi, kad Bulgarijoje papildomai bus investuota 38–69 mln. EUR, Lenkijoje 240–365 mln. EUR, Rumunijoje 82–130 mln. EUR. Numatoma, kad 2015 m. minimalūs pirminės energijos reikalavimai svyruos tarp 70 kWh/m2 per metus (Bulgarijoje ir Lenkijoje) ir 100 kWh/m2 per metus (Rumunijoje), tačiau 2020 m. jie jau bus tarp 30 kWh/m2 per metus ir 50 kWh/m2 per metus. Atsinaujinančių išteklių energijos procentinė dalis išaugs nuo 20 % 2015 m. iki 40 % 2020 m. CO2 išmetimas sumažės nuo 8–10 kgCO2/m2 per metus iki 3–7 kgCO2/m2 per metus 2020 m.
      Neseniai atlikto tyrimo duomenimis, statomuose naujuose EBNP Europoje energijos suvartojimą galima ekonomiškai pagrįstai sumažinti 80 % ir daugiau, nors priemonių pasirinkimas labai priklauso nuo klimato sąlygų. Rezultatai rodo, kad visoje ES skirtingomis sąnaudomis galima lanksčiai derinti energijos vartojimo efektyvumo ir atsinaujinančių energijos išteklių priemones (30).
      4.   REKOMENDACIJOS
      4.1.   Praktinis EBNP apibrėžties taikymas – kada energinio naudingumo reikalavimai yra per maži EBNP lygiui pasiekti?

      Šiame skirsnyje nurodomi bendri principai ir veiksmai, į kuriuos valstybėms narėms patariama atsižvelgti kuriant nacionalinę EBNP apibrėžtį pagal PEN direktyvą.
      Su EBNP susijusio užmojo mastas negali būti toks pats visoje ES. Būtinas lankstumas, kad būtų galima atsižvelgti į klimato sąlygų poveikį šildymo ir vėsinimo poreikiams ir į energijos vartojimo efektyvumo bei atsinaujinančių energijos išteklių priemonių rentabilumą.
      Vis dėlto PEN direktyvos sąvokomis „beveik lygi nuliui“ ir „suvartojama labai mažai“, kalbant apie energiją, brėžiamos tam tikros ribos, kiek veiksmų laisvės šioje srityje turi valstybės narės. EBNP sąvokomis turėtų būti siekiama beveik išlyginto energijos balanso.
      Naujiems pastatams taikomas EBNP lygis negali būti žemesnis (mažiau griežtas) negu 2021 m. sąnaudų atžvilgiu optimalus lygis, apskaičiuotas pagal direktyvos 5 straipsnį. Sąnaudų atžvilgiu optimalus lygis yra minimalus užmojo mastas nustatant EBNP lygį. Naujų pastatų EBNP lygio energinis naudingumas bus nustatomas pagal tuo metu geriausią prieinamą ir įsitvirtinusią rinkoje technologiją, finansinius aspektus ir teisinius bei politinius sumetimus nacionaliniu mastu.
      Visos ES lygmeniu nustatyti EBNP pirminės energijos suvartojimo rodiklių skaitinį lyginamąjį rodiklį būtų naudingiausia tada, jei vertės, lyginamos su šiuo rodikliu, būtų gaunamos skaidriomis skaičiavimo metodikomis. Šiuo metu baigiami rengti standartai (31), padėsiantys skaidriai palyginti nacionalines ir regionines skaičiavimo metodikas.
      Atsižvelgiant į šiuos aspektus, lyginamieji rodikliai paprastai nustatomi kaip energijos poreikis. Tai grindžiama tuo, kad skaičiuojant pirminės energijos kiekį pradinis taškas yra energijos poreikis, todėl norint, kad pastatui beveik nereikėtų pirminės energijos, būtina, kad jo energijos poreikis šildymui ir vėsinimui būtų labai mažas. Labai mažas energijos poreikis taip pat būtinas norint užtikrinti, kad didelė energijos dalis būtų gaunama iš atsinaujinančių išteklių ir kad pirminės energijos sunaudojimas būtų beveik nulinis.
      Remiantis 2020 m. kainų ir technologijų prognozėmis, skirtingose ES klimato zonose EBNP energinio naudingumo lyginamųjų rodiklių intervalai yra tokie (32):

                  Viduržemio jūros klimato zona:

                              —

                              Biurai: 20–30 kWh/(m2 per metus) grynosios pirminės energijos, kai paprastai iš 80–90 kWh/(m2 per metus) pirminės energijos sąnaudų 60 kWh/(m2 per metus) padengiama vietoje pasigaminant energijos iš atsinaujinančių išteklių.

                              —

                              Naujas namas vienai šeimai: 0–15 kWh/(m2 per metus) grynosios pirminės energijos, kai paprastai iš 50–65 kWh/(m2 per metus) pirminės energijos sąnaudų 50 kWh/(m2 per metus) padengiama vietoje pasigaminant energijos iš atsinaujinančių išteklių;

                  Vandenyninio klimato zona:

                              —

                              Biurai: 40–55 kWh/(m2 per metus) grynosios pirminės energijos, kai paprastai iš 85–100 kWh/(m2 per metus) pirminės energijos sąnaudų 45 kWh/(m2 per metus) padengiama vietoje pasigaminant energijos iš atsinaujinančių išteklių.

                              —

                              Naujas namas vienai šeimai: 15–30 kWh/(m2 per metus) grynosios pirminės energijos, kai paprastai iš 50–65 kWh/(m2 per metus) pirminės energijos sąnaudų 35 kWh/(m2 per metus) padengiama vietoje pasigaminant energijos iš atsinaujinančių išteklių; taip pat

                  Žemyninio klimato zona:

                              —

                              Biurai: 40–55 kWh/(m2 per metus) grynosios pirminės energijos, kai paprastai iš 85–100 kWh/(m2 per metus) pirminės energijos sąnaudų 45 kWh/(m2 per metus) padengiama vietoje pasigaminant energijos iš atsinaujinančių išteklių.

                              —

                              Naujas namas vienai šeimai: 20–40 kWh/(m2 per metus) grynosios pirminės energijos, kai paprastai iš 50–70 kWh/(m2 per metus) pirminės energijos sąnaudų 30 kWh/(m2 per metus) padengiama vietoje pasigaminant energijos iš atsinaujinančių išteklių;

                  Šiaurinio klimato zona:

                              —

                              Biurai: 55–70 kWh/(m2 per metus) grynosios pirminės energijos, kai paprastai iš 85–100 kWh/(m2 per metus) pirminės energijos sąnaudų 30 kWh/(m2 per metus) padengiama vietoje pasigaminant energijos iš atsinaujinančių išteklių.

                              —

                              Naujas namas vienai šeimai: 40–65 kWh/(m2 per metus) grynosios pirminės energijos, kai paprastai iš 65–90 kWh/(m2 per metus) pirminės energijos sąnaudų 25 kWh/(m2 per metus) padengiama vietoje pasigaminant energijos iš atsinaujinančių išteklių.

            Valstybėms narėms patariama į integruotą projekto koncepciją įtraukti atsinaujinančiųjų išteklių energiją, kuri padengtų mažą pastato energijos poreikį (33).
      Kai kurios valstybės narės nusprendė EBNP lygį susieti su viena iš aukščiausių energinio naudingumo klasių (pvz., pastatų A++ klase), nurodyta energinio naudingumo sertifikate. Rekomenduojama taikyti tokį metodą ir kartu aiškiai nustatyti energinio naudingumo rodiklį, kad investuotojams būtų perduodama aiški žinia ir rinka vystytųsi EBNP kryptimi.
      4.2.   Įpareigojimo užtikrinti, kad nuo 2020 m. pabaigos visi nauji pastatai būtų EBNP, įgyvendinimas

      Siekiant pasiruošti, kad nauji pastatai atitiktų EBNP tikslą, gali reikėti pritaikyti esamus metodus. Minimalaus energinio naudingumo reikalavimai ir energijos beveik nevartojančių pastatų reikalavimai turės būti įvertinti atsižvelgiant į 9 straipsnio 1 dalyje nustatytus terminus.
      Be to, valstybės narės turi užtikrinti, kad būtų sukurti tinkami sankcijų mechanizmai, taikomi, jei naujos statybos pastatai neatitinka energinio naudingumo reikalavimų. Po to, kai praeis EBNP reikalavimo įgyvendinimo terminas, gali reikėti naujų pastatų statytojams taikyti diferencijuotas sankcijas.
      Valstybės narės raginamos kuo skubiau įvertinti šiuos elementus, kad užtikrintų, jog EBNP tikslai bus pasiekti. Be to, valstybėms narėms rekomenduojama nustatyti EBNP tikslų įgyvendinimo stebėjimo tvarką. Pagal šią tvarką taip pat turėtų būti stebima, kaip pavyko įgyvendinti tarpinius 2015 m. tikslus pagal 9 straipsnio 1 dalį ir papildomus tikslus iki 2020 m., kurie gali būti nustatyti nacionaliniu lygmeniu. Tai sutvirtins dabartinius EBNP planus ir padės taikyti stebėjimo tvarką ateityje.
      4.3.   EBNP skatinimo iniciatyvos ir priemonės

      Daugelyje valstybių narių pasirinkta labai įvairių politikos iniciatyvų energijos beveik nevartojančių pastatų skaičiui didinti (pvz., sąmoningumo didinimą ir informavimą, švietimą ir mokymą, statybos kodeksų ir energinio naudingumo sertifikatų griežtinimą pasirinko: Airija, Austrija, Belgija, Bulgarija, Čekija, Danija, Estija, Italija, Jungtinė Karalystė, Kipras, Kroatija, Latvija, Lenkija, Lietuva, Malta, Portugalija, Prancūzija, Slovėnija, Suomija, Švedija, Vengrija, Vokietija). Tačiau kartais politinės iniciatyvos atrodo pernelyg bendro pobūdžio ir skirtos „visiems pastatams“. Ne visuomet pakankamai aišku, kiek iš tiesų jomis skatinama EBNP statyba ir kiek konkrečioje šalyje prisidedama prie EBNP tikslo įgyvendinimo. Taigi rekomenduojama glaudžiau susieti politikos iniciatyvas, priemones ir EBNP.
      Siekdama palengvinti tokios informacijos teikimą, Komisija valstybėms narėms parengė neprivalomą šabloną, kurį rekomenduojama naudoti, kad būtų lengviau palyginti ir analizuoti EBNP planus (34).
      4.4.   Esamų pastatų pertvarkymo orientuojantis į EBNP lygį rėmimas

      Yra įvairių esamų pastatų pertvarkymo skatinimo geriausios patirties pavyzdžių – tai informavimas apie technologijas (35), paskatų sistemos, finansinės priemonės, apmokestinimo sistemos, taip pat ekonominės priemonės, kaip antai energijos taupymo prievolės schemos, rinkos priemonės, kaip antai viešojo ir privačiojo sektorių partnerystės, skirtos paskatinti pastatų renovaciją, arba vieno langelio centrai, konsultuojantys su energija susijusios renovacijos klausimais (36).
      Tam tikrų valstybių narių strategija susieti finansinę paramą pastato renovacijai su reikalavimu, kad pastatas atitiktų aukštas energinio naudingumo klases, prilygstančias EBNP lygiui, gali būti laikoma geru būdu paskatinti šalies esamų pastatų pertvarkymą į EBNP.
      Per pastarąjį dešimtmetį daugelis valstybių narių patvirtino esamiems pastatams skirtų priemonių, o nacionalinėse renovacijos strategijose, parengtose pagal Energijos vartojimo efektyvumo direktyvos 4 straipsnį, neseniai apibrėžta naujų pažangių perspektyvų. Valstybės narės turėtų suformuoti nuoseklų politikos priemonių derinį (politikos priemonių paketus), kuris tik iš dalies priklausytų nuo valstybės biudžeto.
      Norint pertvarkyti esamus pastatus visų pirma reikia patikimų duomenų, įskaitant apie faktinį energinį naudingumą ir patalpų aplinką, kad būtų galima stebėti politikos priemonių poveikį. Tam tikrose valstybėse narėse, kuriose mažai galimybių surinkti saulės energiją (pvz., šiaurės Europos šalyse) turi būti populiarinami kiti alternatyvūs ištekliai (pvz., biomasė). Veiksmų gairės ir rodikliai taip pat yra geros priemonės konkretiems klausimams spręsti ir stebėti įgyvendinimą. Valstybėms narėms rekomenduojama toliau stiprinti ir vertinti priimtas priemones, kad galėtų sėkmingai paskatinti esminę, EBNP lygį užtikrinančią pastatų renovaciją.
      5.   REKOMENDACIJŲ SANTRAUKA

                  1)

                  EBNP principai yra vienas iš svarbiausių dabartinės direktyvos elementų, 2020 m. tapsiantys naujų pastatų standartu. Valstybėms narėms rekomenduojama labiau pasistengti ir visiškai įgyvendinti PEN direktyvos nuostatas bei užtikrinti, kad jų būtų laikomasi – taip jos galės užtikrinti, kad visi nauji pastatai bus EBNP iki direktyvoje nustatytų datų.

                  2)

                  Valstybėms narėms rekomenduojama nustatyti pakankamai griežtas, ne žemesnio nei projektinio sąnaudų atžvilgiu optimalių minimalių reikalavimų lygio, nacionalines EBNP apibrėžtis ir į integruotą projekto koncepciją įtraukti atsinaujinančių išteklių energiją, kad jos užtektų mažam, beveik nuliniam, pastatų energijos poreikiui. Rekomenduojami lyginamieji rodikliai pateikiami 4.1 skirsnyje. Turėtų būti užtikrinta tinkama patalpų aplinka, kad Europos pastatuose neblogėtų patalpų oro kokybė, patogumo lygis ir žmonių sveikatos būklė.

                  3)

                  Siekdamos užtikrinti, kad iki 2020 m. pabaigos visi nauji pastatai būtų EBNP, valstybės narės turėtų kuo greičiau nuspręsti, ar adaptuoti dabartinius veiklos metodus. Taip pat valstybėms narėms rekomenduojama sukurti EBNP tikslų įgyvendinimo pažangos stebėjimo tvarką ir apsvarstyti galimybę, praėjus terminams, naujų pastatų statytojams taikyti diferencijuotas sankcijas už EBNP reikalavimų nesilaikymą.

                  4)

                  EBNP skatinimo politikos iniciatyvose ir priemonėse turėtų būti aiškiau nurodyta, kiek jomis prisidedama prie EBNP tikslų pasiekimo. Rekomenduojama glaudžiau susieti politikos iniciatyvas, priemones ir EBNP. Siekdama palengvinti tokios informacijos teikimą, Komisija valstybėms narėms parengė neprivalomą šabloną, kurį rekomenduojama naudoti, kad būtų lengviau palyginti ir analizuoti planus.

                  5)

                  „Komisija valstybėms narėms rekomenduoja sparčiau rengti specialias pastatų renovacijos rėmimo politikos iniciatyvas“ kad pastatų energinis naudingumas priartėtų prie EBNP lygio. Valstybės narės turėtų suformuoti nuoseklų politikos priemonių derinį (politikos priemonių paketus), kuris teiktų reikiamą ilgalaikį stabilumą investuotojams, investuojantiems į pastatų energinį naudingumą, įskaitant esminę ir EBNP lygį užtikrinančią pastatų renovaciją. Rekomenduojama rinkti patikimus duomenis, kurie leistų stebėti politikos priemonių poveikį, kad prireikus būtų galima atsižvelgti į konkrečius poreikius ir stebėti, kaip vykdoma esamų pastatų renovacija.

         (1)  COM(2015) 80 final.

         (2)  2 straipsnio 4 dalis

         (3)  Žr. lentelė pateikta Gairių p. 10.

         (4)  2012 m. sausio 16 d. Komisijos deleguotasis reglamentas (ES) Nr. 244/2012, kuriuo papildoma Europos Parlamento ir Tarybos direktyva 2010/31/ES dėl pastatų energinio naudingumo, nustatant sąnaudų atžvilgiu optimalaus pastatams ir pastato dalims taikomų minimalių energinio naudingumo reikalavimų lygio skaičiavimo lyginamosios metodikos principus (OL L 81, 2012 3 21, p. 18).

         (5)  „Guidelines establishing a methodology framework for calculating cost-optimal levels of minimum energy performance requirements“ (OL C 115, 2012 4 19, p. 1).

         (6)  Sąvokos „energijos poreikis“, „pateikta energija“ ir „grynasis pirminės energijos kiekis“ turėtų būti suprantamos taip, kaip apibrėžta Deleguotajame reglamente (ES) Nr. 244/2012 ir prie jo pridedamose Gairėse.

         (7)  Žr., pavyzdžiui, „Analysis of load match and grid interaction indicators in net zero energy buildings with simulated and monitored data“, Applied Energy, 2014 m. gruodžio 31 d., p. 119–131.

         (8)  JRC ataskaita „Promoting healthy and energy efficient buildings in the European Union“, 2016 m.

         (9)  Žr., pavyzdžiui, „Predicted vs. actual energy performance of non-domestic buildings: Using post-occupancy evaluation data to reduce the performance gap“, Anna Carolina Menezes, Andrew Cripps, Dino Bouchlaghem & Richard Buswell (2012), Applied Energy, Volume 97, p. 355–364, http://www.sciencedirect.com/science/article/pii/S0306261911007811/

         (10)  Toks energinio naudingumo lygis, kuris per numatomą pastato gyvavimo cikląkainuoja mažiausiai.

         (11)  Atsinaujinančių išteklių energija – atsinaujinančių neiškastinio kuro išteklių energija, pavyzdžiui, vėjo, saulės, aeroterminė, geoterminė, hidroterminė ir vandenynų, vandens, biomasės, sąvartynų dujų, nuotekųvalymo įrenginių dujų ir biodujų.

         (12)  Europos Komisijos (Energetikos GD) užsakymu „Ecofys“ atlikta ataskaita „Towards nearly zero-energy buildings- Definition on common principles under the EPBD“(http://ec.europa.eu/energy/sites/ener/files/documents/nzeb_full_report.pdf).

         (13)  Komisijos ataskaita Europos Parlamentui ir Tarybai „Valstybių narių pažanga siekiant sąnaudų atžvilgiu optimalių minimalių energinio naudingumo reikalavimų lygių“.

         (14)  2009 m. balandžio 23 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyva 2009/28/EB dėl skatinimo naudoti atsinaujinančių išteklių energiją, iš dalies keičianti bei vėliau panaikinanti Direktyvas 2001/77/EB ir 2003/30/EB (OL L 140, 2009 6 5, p. 16).

         (15)  Žr. Atsinaujinančių energijos išteklių direktyvos 13 straipsnio 4 dalį.

         (16)  Concerted Action EPBD (suderinti Pastatų energinio naudingumo direktyvos įgyvendinimo veiksmai) III knyga, 2016 m.

         (17)  Centralizuoto šilumos ir vėsumos tiekimo sistemos ES rinkoje sudaro apie 10–13 % ES energijos tiekimo šilumai ir vėsinimui.

         (18)  Žr. 12 išnašą.

         (19)  23 valstybės narės ir vienas Belgijos regionas.

         (20)  Pagal 9 straipsnio 3 dalies a punktą

         (21)  28 straipsnio 1 dalies antra pastraipa

         (22)  2012 m. spalio 25 d. Europos Parlamento ir Tarybos Direktyva 2012/27/ES dėl energijos vartojimo efektyvumo, kuria iš dalies keičiamos direktyvos 2009/125/EB ir 2010/30/ES bei kuria panaikinamos direktyvos 2004/8/EB ir 2006/32/EB (OL L 315, 2012 11 14, p. 1).

         (23)  Šį apribojimą siekiama įveikti standartizacijos pastangomis ir tokiais vykdomais projektais kaip GE2O projektas (http://www.geoclusters.eu/), tačiau kartu pripažįstami gamtiniai, pavyzdžiui, klimato sąlygų, skirtumai.

         (24)  2016 m. vasario mėn. įvykusioje Pasaulio darnios energetikos dienų (angl. WSED) konferencijoje Delia D'Agostino pristatė optimalaus būdo pasiekti EBNP lygį statomuose naujuose pastatuose Europoje modeliavimo metodiką (http://www.wsed.at/en/programme/young-researchers-conference-energy-efficiency-biomass/)

         (25)  http://eur-lex.europa.eu/legal-content/EN/TXT/PDF/?uri=CELEX:52013DC0483R(01)&from=EN. Šioje ataskaitoje pateikiama visų valstybių narių informacija, išskyrus Graikiją ir Ispaniją, kurios iki 2014 m. rugsėjo 18 d. neatsiuntė savo nacionalinio plano arba konsoliduoto šablono. Naujesnė lentelė su nacionalinėmisEBNP apibrėžtimis pateikiama čia http://ec.europa.eu/energy/en/topics/energy-efficiency/buildings/nearly-zero-energy-buildings

         (26)  Žr. informaciją, įtrauktą į 2016 m. Jungtinio tyrimų centro apibendrinamąją ataskaitą dėl EBNP nacionalinių planų, 2015 m. sausio mėn. Europos pastatų eksploatacinių savybių instituto (angl. Buildings Performance Institute Europe, BPIE) (http://bpie.eu/uploads/lib/document/attachment/128/BPIE_factsheet_nZEB_definitions_across_Europe.pdf) ir atnaujintą informaciją, kurią Komisija paskelbė 2016 m. spalio mėn. (https://ec.europa.eu/energy/sites/ener/files/documents/Updated%20progress%20report%20NZEB.pdf)

         (27)  https://ec.europa.eu/energy/sites/ener/files/documents/Updated%20progress%20report%20NZEB.pdf

         (28)  http://eur-lex.europa.eu/legal-content/EN/TXT/PDF/?uri=CELEX:52013DC0483R(01)&from=EN

         (29)  2016 m. Jungtinio tyrimų centro apibendrinamoji ataskaita dėl EBNP nacionalinių planų pateikiama šiuo adresu http://iet.jrc.ec.europa.eu/energyefficiency/publications/all

         (30)  Žr. 24 išnašą.

         (31)  Komisijos įgaliojimas M/480 Europos standartizacijos komitetui (CEN) dėl EBNP standartų parengimo.

         (32)  TyrimeTowards nearly zero-energy buildings- Definition on common principles under the EPBD (http://ec.europa.eu/energy/sites/ener/files/documents/nzeb_full_report.pdf), kurį atliko „Ecofys“ Europos Komisijos Energetikos generalinio direktorato užsakymu:

                  —

                  Viduržemio jūros klimato (1 zona): Katanija (kiti – Atėnai, Larnaka, Lugas, Sevilija, Palermas)

                  —

                  Vandenyninio klimato (4 zona): Paryžius (kiti – Amsterdamas, Berlynas, Briuselis, Kopenhaga, Dublinas, Londonas, Makonas, Nansi, Praha, Varšuva)

                  —

                  Žemyninio klimato (3 zona): Budapeštas (kiti – Bratislava, Liublijana, Milanas, Viena)

                  —

                  Šiaurinio klimato (5 zona): Stokholmas (Helsinkis, Ryga, Stokholmas, Gdanskas, Tovarenė).

         (33)  Bendras pastato energinis naudingumas atitinka grynąjį pirminės energijos kiekį, kurio reikia įvairiems su įprastu jo naudojimu susijusiems poreikiams patenkinti, ir turi atspindėti energijos, kurios reikia patalpų šildymui, patalpų vėsinimui, buitinio karšto vandens ruošimui ir sumontuotam apšvietimui. Todėl bendras energinis naudingumas apima ne tik pastato izoliacijos kokybę, bet ir šildymo įrenginius, vėsinimo įrenginius, ventiliacijai skirtą energijos kiekį, apšvietimo įrenginius, pastato padėtį ir orientavimą, šilumos atgavimą, aktyviąją saulės šilumos prietaką ir kitus atsinaujinančiuosius energijos išteklius.

         (34)  Valstybių narių užpildyti šablonai pateikiami šioje interneto svetainėje http://ec.europa.eu/energy/en/topics/energy-efficiency/buildings/nearly-zero-energy-buildings.

         (35)  Technologijų plėtrą ES remia pagal programą „Horizontas 2020“, konkrečiai – per energiją našiai vartojančių pastatų srities viešojo ir privačiojo sektorių partnerystę https://ec.europa.eu/research/industrial_technologies/energy-efficient-buildings_en.html.

         (36)  Žr. 22 išnašą.


Svarbus teisinis pranešimas

|

52007PC0216

Rekomendacija Tarybos sprendimas dėl Bulgarijos ir Rumunijos prisijungimo prie 1997 m. gruodžio 18 d. Konvencijos dėl muitinės administracijų tarpusavio pagalbos ir bendradarbiavimo, parengtos vadovaujantis Europos Sąjungos sutarties K.3 straipsniu  /* KOM/2007/0216 galutinis - CNS 2007/0073 */

	[pic] | EUROPOS BENDRIJŲ KOMISIJA |Briuselis, 25.4.2007KOM(2007) 216 galutinis2007/0073 (CNS)RekomendacijaTARYBOS SPRENDIMASdėl Bulgarijos ir Rumunijos prisijungimo prie 1997 m. gruodžio 18 d. Konvencijos dėl muitinės administracijų tarpusavio pagalbos ir bendradarbiavimo, parengtos vadovaujantis Europos Sąjungos sutarties K.3 straipsniu(pateikta Komisijos)AIŠKINAMASIS MEMORANDUMAS2005 m. Bulgarijos ir Rumunijos stojimo aktas[1] nustatė supaprastintą sistemą dėl Bulgarijos ir Rumunijos prisijungimo prie ES sutarties 34 str. (anksčiau ES sutarties K.3 str.) arba EB sutarties 293 str. pagrindu valstybių narių sudarytų konvencijų (ir protokolų). Iš tikrųjų nebėra reikalinga, kaip anksčiau, derėtis ir sudaryti šių konvencijų specialiuosius prisijungimo protokolus (būtų reikėję 27 valstybių ratifikavimo): Akto 3 straipsnio 3 dalis paprasčiausiai numato, kad Bulgarija ir Rumunija Stojimo aktu prisijungia prie šių konvencijų ir protokolų.Tuo tikslu Stojimo akto 3 straipsnio 3 dalyje ir 3 straipsnio 4 dalyje numatyta, kad Taryba, siekdama nustatyti šių konvencijų įsigaliojimo Bulgarijos ir Rumunijos atžvilgiu datą ir padaryti visus reikiamus šių konvencijų pakeitimus, susijusius su dviejų naujų valstybių narių stojimu (kas bet kuriuo atveju apimtų konvencijų bulgarų ir rumunų kalbomis priėmimą, kad abi versijos būtų autentiškos), priima sprendimą. Taryba priima sprendimą remdamasi Komisijos rekomendacija ir pasikonsultavusi su Europos Parlamentu.Stojimo akto I priede pateiktas septynių konvencijų ir protokolų, susijusių su teisingumo ir vidaus reikalų sritimi, sąrašas.Sąraše nurodyta 1997 m. gruodžio 18 d. Konvencija dėl muitinės administracijų tarpusavio pagalbos ir bendradarbiavimo, parengta vadovaujantis Europos Sąjungos sutarties K.3 straipsniu.Šia Komisijos rekomendacija dėl Tarybos sprendimo siekiama padaryti reikiamus pakeitimus, susijusius su Bulgarijos ir Rumunijos prisijungimu prie minėtos konvencijos, remiantis Stojimo akto 3 straipsnio 4 dalimi.2007/0073 (CNS)RekomendacijaTARYBOS SPRENDIMASdėl Bulgarijos ir Rumunijos prisijungimo prie 1997 m. gruodžio 18 d. Konvencijos dėl muitinės administracijų tarpusavio pagalbos ir bendradarbiavimo, parengtos vadovaujantis Europos Sąjungos sutarties K.3 straipsniuEUROPOS SĄJUNGOS TARYBA,atsižvelgdama į Europos Sąjungos sutartį,atsižvelgdama į Bulgarijos ir Rumunijos stojimo sutartį,atsižvelgdama į Bulgarijos ir Rumunijos stojimo aktą (toliau – Stojimo aktas), ypač į jo 3 straipsnio 4 dalį,atsižvelgdama į Komisijos rekomendaciją[2],atsižvelgdama į Europos Parlamento nuomonę[3],kadangi:(1) 1997 m. gruodžio 18 d. Briuselyje pasirašyta Konvencija dėl muitinės administracijų tarpusavio pagalbos ir bendradarbiavimo, parengta vadovaujantis Europos Sąjungos sutarties K.3 straipsniu (toliau – Konvencija dėl muitinės administracijų tarpusavio pagalbos ir bendradarbiavimo), įsigalioja praėjus 90 dienų po to, kai pranešimą pateikia paskutinė šį formalumą atliekanti valstybė, esanti Europos Sąjungos nare Tarybai priimant aktą, kuriuo parengiama ši konvencija.(2) Pagal Konvencijos dėl muitinės administracijų tarpusavio pagalbos ir bendradarbiavimo 32 straipsnio 4 dalį iki tol, kol įsigalios ši konvencija, bet kuri valstybė narė, pateikdama konvencijos 32 straipsnio 2 dalyje nurodytą pranešimą arba vėliau, gali pareikšti, kad tiek, kiek ji yra su tuo susijusi, šią konvenciją ji taiko santykiams su tokį patį pareiškimą pateikusiomis valstybėmis narėmis.(3) Po įstojimo į Europos Sąjungą Čekija, Estija, Kipras, Latvija, Lietuva, Vengrija, Lenkija, Slovėnija ir Slovakija deponavo prisijungimo prie Konvencijos dėl muitinės administracijų tarpusavio pagalbos ir bendradarbiavimo dokumentus.(4) Stojimo akto 3 straipsnio 3 dalyje numatyta, kad Bulgarija ir Rumunija prisijungia prie tarp valstybių narių sudarytų konvencijų ir protokolų, išvardytų Stojimo akto I priede, kuriame inter alia nurodyta Konvencija dėl muitinės administracijų tarpusavio pagalbos ir bendradarbiavimo. Tarybos nustatytą dieną jie įsigalioja Bulgarijos ir Rumunijos atžvilgiu.(5) Pagal Stojimo akto 3 straipsnio 4 dalį Taryba turi padaryti visus reikiamus pakeitimus, susijusius su prisijungimu prie tų konvencijų ir protokolų,NUSPRENDĖ:1 straipsnis1. Konvencija dėl muitinės administracijų tarpusavio pagalbos ir bendradarbiavimo iš dalies keičiama taip:31 straipsnio dėl „Teritorinio taikymo“ 1 dalis pakeičiama taip:„1. Ši konvencija taikoma valstybių narių teritorijoms, sudarančioms Bendrijos muitų teritoriją, taip pat Vokietijos Federacinės Respublikos Helgolando salai bei Büsingen teritorijai (pagal 1964 m. lapkričio 23 d. Vokietijos Federacinės Respublikos ir Šveicarijos Konfederacijos sutartį dėl Büsingen am Hochrhein komunos įtraukimo į Šveicarijos Konfederacijos muitų teritoriją arba jos aktualią redakciją) ir Italijos Respublikos Livigno bei Campione d’Italia savivaldybėms, ir valstybių narių teritorijų teritoriniams, vidaus jūrų vandenims bei oro erdvei.“2 straipsnisKonvencija dėl muitinės administracijų tarpusavio pagalbos ir bendradarbiavimo su pakeitimais, padarytais šiuo sprendimu, Bulgarijos ir Rumunijos atžvilgiu įsigalioja konvencijos įsigaliojimo dieną, nepažeidžiant Konvencijos dėl muitinės administracijų tarpusavio pagalbos ir bendradarbiavimo 32 straipsnio 4 dalies.3 straipsnisKonvencija dėl muitinės administracijų tarpusavio pagalbos ir bendradarbiavimo, parengta bulgarų bei rumunų kalbomis ir pridėta prie šio sprendimo, yra autentiška tomis pačiomis sąlygomis kaip ir kiti Konvencijos dėl muitinės administracijų tarpusavio pagalbos ir bendradarbiavimo tekstai.4 straipsnisŠis sprendimas įsigalioja kitą dieną nuo jo paskelbimo Europos Sąjungos oficialiajame leidinyje .Priimta Briuselyje, […]Tarybos varduPirmininkasPRIEDAS Konvencijos dėl muitinės administracijų tarpusavio pagalbos ir bendradarbiavimo tekstas bulgarų ir rumunų kalbomis.[1] OL L 157, 2005 6 21, p. 203.[2] OL C […], […], p. […].[3] OL C […], […], p. […].