				|

		52013DC0360

			Rekomendacija TARYBOS REKOMENDACIJA dėl 2013 m. Prancūzijos nacionalinės reformų programos su Tarybos nuomone dėl 2012–2017 m. Prancūzijos stabilumo programos /* COM/2013/0360 final - 2013/ () */

Rekomendacija
TARYBOS REKOMENDACIJA
dėl 2013 m. Prancūzijos
nacionalinės reformų programos
su Tarybos nuomone dėl 2012–2017 m. Prancūzijos stabilumo
programos
EUROPOS SĄJUNGOS TARYBA,
atsižvelgdama į Sutartį dėl
Europos Sąjungos veikimo, ypač į jos 121 straipsnio 2 dalį
ir 148 straipsnio 4 dalį,
atsižvelgdama į 1997 m. liepos 7 d.
Tarybos reglamentą (EB) Nr. 1466/97 dėl biudžeto būklės
priežiūros stiprinimo ir ekonominės politikos priežiūros bei
koordinavimo[1],
ypač į jo 5 straipsnio 2 dalį,
atsižvelgdama į 2011 m.
lapkričio 16 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamentą (ES)
Nr. 1176/2011 dėl makroekonominių disbalansų prevencijos ir
naikinimo[2],
ypač į jo 6 straipsnio 1 dalį,
atsižvelgdama į Europos Komisijos
rekomendaciją[3],
atsižvelgdama į Europos Parlamento
rezoliucijas[4],
atsižvelgdama į Europos Vadovų
Tarybos išvadas,
atsižvelgdama į Užimtumo komiteto
nuomonę,
pasikonsultavusi su Ekonomikos ir finansų
komitetu,
kadangi:
(1)       2010 m. kovo 26 d.
Europos Vadovų Taryba pritarė Komisijos pasiūlymui įgyvendinti
naują augimo ir darbo vietų kūrimo strategiją
„Europa 2020“, grindžiamą geresniu ekonominės politikos
koordinavimu, ir daugiausia dėmesio skirti toms svarbioms sritims, kuriose
reikia imtis veiksmų, kad būtų stiprinamas Europos tvaraus
augimo ir konkurencingumo potencialas;
(2)       2010 m. liepos
13 d., remdamasi Komisijos pasiūlymais, Taryba priėmė
rekomendaciją dėl valstybių narių ir Sąjungos
bendrųjų ekonominės politikos gairių (2010–2014 m.), o
2010 m. spalio 21 d. – sprendimą dėl valstybių
narių užimtumo politikos gairių[5],
kurios kartu sudaro integruotas gaires. Į šias integruotas gaires
valstybių narių paprašyta atsižvelgti formuojant nacionalinę
ekonominę ir užimtumo politiką;
(3)       2012 m. birželio
29 d. valstybių ar vyriausybių vadovai nusprendė priimti
Susitarimą dėl ekonomikos augimo ir darbo vietų kūrimo,
kuriuo nustatė nuoseklią nacionalinių, ES ir euro zonos
veiksmų, naudojant visus galimus svertus, priemones ir politikos
strategijas, sistemą. Jie nutarė, kokių veiksmų
reikėtų imtis valstybių narių lygmeniu, visų pirma
išreikšdami tvirtą įsipareigojimą siekti strategijos „Europa
2020“ tikslų ir įgyvendinti konkrečioms šalims skirtas
rekomendacijas;
(4)       2012 m. liepos 6 d.
Taryba priėmė rekomendaciją dėl Prancūzijos
2012 m. nacionalinės reformų programos ir nuomonę dėl
atnaujintos 2011–2016 m. Prancūzijos stabilumo programos;
(5)       2012 m. lapkričio
28 d. Komisija priėmė metinę augimo apžvalgą[6], kuria pradedamas 2013 m.
Europos ekonominės politikos koordinavimo semestras. Be to, 2012 m.
lapkričio 28 d. Komisija pagal Reglamentą (ES)
Nr. 1176/2011 priėmė Įspėjimo mechanizmo
ataskaitą[7],
kurioje nurodė, kad Prancūzija yra viena iš valstybių
narių, dėl kurios reikės parengti nuodugnią apžvalgą;
(6)       2013 m. kovo 14 d. Europos
Vadovų Taryba patvirtino prioritetus, kuriais turi būti užtikrintas
finansinis stabilumas, fiskalinis konsolidavimas ir ekonomikos augimo skatinimo
veiksmai. Ji pabrėžė, kad reikia vykdyti diferencijuotą,
ekonomikos augimą skatinantį fiskalinį konsolidavimą,
atkurti įprastas skolinimo ekonomikai sąlygas, skatinti ekonomikos
augimą ir konkurencingumą, spręsti nedarbo problemą,
šalinti socialines krizės pasekmes ir modernizuoti viešąjį
administravimą;
(7)       2013 m. balandžio
10 d. Komisija pagal Reglamento (ES) Nr. 1176/2011 5 straipsnį paskelbė
Prancūzijos nuodugnios apžvalgos[8]
rezultatus. Remdamasi analize, Komisija daro išvadą, kad Prancūzijoje
susidaręs makroekonominis disbalansas, kurį būtina stebėti
ir dėl kurio būtina imtis ryžtingų politinių veiksmų.
Visų pirma toliau reikia dėmesio prekybos balanso ir konkurencingumo
padėties pablogėjimui, kurį lemia tiek su sąnaudomis
susiję, tiek nesusiję veiksniai, turint omenyje
blogėjančią išorės poziciją ir didelę
valstybės skolą, kad būtų sumažinta neigiamo poveikio
Prancūzijos ekonomikos ir ekonominės ir pinigų sąjungos
veikimui rizika, ypač atsižvelgiant į Prancūzijos ekonomikos
dydį;
(8)       2013 m. balandžio
30 d. Prancūzija pateikė 2013 m. atnaujintą
2012–2017 m. stabilumo programą ir 2013 m. nacionalinę
reformų programą. Siekiant atsižvelgti į abiejų
programų sąsają, jos vertintos vienu metu;
(9)       remdamasi 2013 m.
stabilumo programos vertinimu pagal Tarybos reglamentą (EB)
Nr. 1466/97, Taryba laikosi nuomonės, kad nepaisant didelio masto
konsolidavimo priemonių, kuriomis nominalus deficitas sumažintas nuo
7,5 % BVP 2009 m. iki 4,8 % BVP 2012 m., Prancūzijai
nepavyks ištaisyti perviršinio deficito iki 2013 m. pagal 2009 m.
pabaigos Tarybos rekomendaciją. Tokią padėtį daugiausia
lėmė prastesnė, nei planuota skelbiant rekomendaciją,
ekonominė aplinka, kurią tik iš dalies kompensavo neplanuotos
pajamos, tuo tarpu priemonės buvo labiau nukeltos į laikotarpio
pabaigą. Makroekonominis scenarijus, kuriuo grindžiamos programoje
pateiktos biudžeto projekcijos, 2013 m. yra tikėtinas, tačiau 2014 m.
– per daug optimistinis. Visų pirma valdžios institucijos tikisi, kad po
sąstingio 2012 m. (0 %) ir 2013 m. (+0,1 %) BVP
2014 m. augs 1,2 %, darant prielaidą, kad bus imtasi
fiskalinių priemonių valdžios sektoriaus deficitui sumažinti iki
2,9 % BVP. Palyginti Komisija 2014 m. prognozuoja 1,1 % BVP
augimą, remdamasi prielaida, kad politika nesikeis, t. y. taikydama
scenarijų, pagal kurį atsižvelgiama tik į priemones, kurios jau
priimtos arba pakankamai sukonkretintos, todėl prognozuoja 4,2 % BVP
deficitą. Programoje apibrėžtos biudžeto strategijos pagrindinis
tikslas – įvykdyti vidutinės trukmės laikotarpio tikslą,
t. y. pasiekti struktūriniu požiūriu subalansuotą
biudžetą, kaip nurodyta praėjusių metų programoje. Tai
platesnio užmojo tikslas, nei reikalaujama Stabilumo ir augimo paktu.
Vidutinės trukmės laikotarpio tikslo įgyvendinimas suplanuotas
iki 2016 m., palyginti su ankstesnėje stabilumo programoje nurodytu
2015 m. terminu. Stabilumo programoje nustatytas planuojamas nominalus
deficitas atitinka tikslą panaikinti perviršinį deficitą iki
2014 m., t. y. vienais metais vėliau nei 2009 m. pabaigoje
Tarybos nustatytas patikslintas terminas pagal perviršinio deficito
procedūrą. Atsižvelgdama į programoje numatytą per daug
optimistinę 2014 m. augimo prognozę, Taryba mano, kad, jei nebus
imtasi papildomų priemonių iš esmės sustiprinti tų
metų fiskalinėms priemonėms, šios valdžios institucijų
numatytos priemonės nesuderinamos su tikslu faktiškai panaikinti
perviršinį deficitą iki 2014 m. Konkretumo trūksta ir
planuojamoms sutaupyti lėšoms, ir papildomoms pajamoms. Tokiomis
aplinkybėmis reikia patikslinti tiek 2014 m., tiek 2015 m.
priemones, kuriomis perviršinis deficitas [pagal Tarybos rekomendaciją]
būtų patikimai ištaisytas ne vėliau kaip iki 2015 m.
Komisijos perskaičiuotas struktūrinis balansas 2016 m., manoma,
bus -0,4 % BVP (-0,3 % BVP 2017 m.), taigi iki programos
laikotarpio pabaigos vidutinės trukmės laikotarpio tikslas pasiektas
nebus. Planuojama, kad pažanga siekiant vidutinės trukmės laikotarpio
tikslo tais metais bus lygi 0,3 % BVP, t. y. nesieks 0,5 % BVP
lyginamojo dydžio. Nuo krizės pradžios valdžios sektoriaus skola smarkiai
išaugo. Skolos ir BVP santykis, kuris 2007 m. buvo 64,2 %,
2012 m. pasiekė 90,2 %, o 2014 m., remiantis Komisijos
tarnybų 2013 m. pavasario prognoze, toliau augs iki 96,2 %.
Valdžios institucijos planuoja, kad skolos santykis 2014 m. pakils iki
94,3 % BVP, o 2017 m. nukris iki 88,2 %. Nuo 2016 m.
Prancūzijai bus taikomas pereinamasis laikotarpis dėl skolos
kriterijaus laikymosi;
(10)     atsižvelgiant į
didelę ir toliau didėjančią skolą ir tai, kad
perviršinio deficito ištaisymo terminas yra vėl nukeltas [iki
2015 m.], 2013 m. yra dar svarbiau griežtai vykdyti biudžetą, o
vėlesniais metais – ryžtingai vykdyti didelio masto konsolidavimo priemones.
Visų pirma, labai svarbu smarkiai sulėtinti Prancūzijos
viešųjų išlaidų augimą, kad jis neviršytų potencialaus
BVP augimo, nes struktūrinio deficito gerinimo veiksmai iki šiol buvo
daugiausia susieti su pajamomis. Šiuo atžvilgiu dabar vykdoma viešųjų
išlaidų peržiūra (pranc. Modernisation de l’action publique),
be centrinės valdžios, apimanti vietos valdžios ir socialinio draudimo
administracijas, turėtų parodyti, kaip būtų galima toliau
gerinti viešųjų išlaidų veiksmingumą. Taip pat siekiant
didesnės sąveikos, veiksmingumo ir lėšų taupymo, esama
galimybių toliau paprastinti skirtingus administracijų lygmenis ir
kompetencijas. Ši problema turėtų būti sprendžiama planuojamu
priimti nauju decentralizavimo įstatymu. Atsižvelgiant į
numatomą valstybinės sveikatos priežiūros išlaidų
augimą vidutinės trukmės ir ilguoju laikotarpiu, būsimas
viešąsias išlaidas sveikatos priežiūrai, visų pirma išlaidas
vaistams, būtina atidžiau nagrinėti ir didinti ekonominį jų
veiksmingumą. Nors 2010 m. reforma siekta iki 2018 m.
sistemą subalansuoti, iš neseniai paskelbtų Pensijų
patariamosios tarybos („Conseil d'orientation des retraites“) projekcijų
aiškėja nuolatinis pensijų sistemos deficitas iki 2018 m. Be to,
dalinis 2010 m. reformos panaikinimas neatitinka Tarybos rekomendacijos.
Vadinasi, iki 2020 m. pensijų sistemai bus vis dar būdingas
didelis deficitas, todėl padėčiai taisyti, nedarant poveikio
sistemos tinkamumui, skubiai būtinos naujos politikos priemonės.
Tokios priemonės galėtų apimti tolesnį minimalaus pensinio
ir pensinio amžiaus ilginimą, taip pat ir stažo, kurio reikia norint gauti
visą pensiją, ilginimą, indeksavimo taisyklių
pritaikymą ir daugybės tam tikrų kategorijų darbuotojams
taikomų lengvatų, palyginti su bendrąja pensijų sistema,
peržiūrą. Dėl neigiamo poveikio darbo sąnaudoms
reikėtų vengti socialinio draudimo įmokų didinimo.
Atsižvelgiant į problemišką Prancūzijos viešųjų
finansų padėtį, siekiant remti ir didinti ilgalaikio Prancūzijos
ekonomikos augimo potencialą labai svarbu fiskalines priemones sustiprinti
papildomomis struktūrinių reformų priemonėmis;
(11)     kaip nurodyta 2013 m.
nuodugnioje apžvalgoje, sprendžiant iš pastarųjų metų
Prancūzijos užimamos dalies eksporto rinkose smarkaus mažėjimo,
šalies konkurencingumas ir toliau yra problemiškas. 2012 m. lapkričio
mėn. Prancūzijos vyriausybė pasiūlė keletą
politikos priemonių pagal Konkurencingumo paktą. Esminis žingsnis
mažinant darbo sąnaudas – pelno mokesčio kreditas (pranc. crédit
d’impôt pour la compétitivité et l’emploi, CICE), kurio planuojamas metinis
poveikis siekia 20 mlrd. EUR. Tačiau
būtų galima imtis ir kitų priemonių, nes naujasis
mokesčio kreditas tik perpus sumažina spragą tarp darbo
užmokesčio medianos Prancūzijos mokesčių pleišto ir EBPO
vidurkio. Be to, net atsižvelgus į
koregavimą pagal šią priemonę, nuo 2010 m. priimtomis
įmonėms skirtomis fiskalinėmis priemonėmis verslo
apmokestinimas apskritai padidintas. Kaip
pabrėžiama 2012 m. Tarybos rekomendacijoje, nors 2012 m. liepos
mėn. minimalus darbo užmokestis padidintas nedaug, tai gali neigiamai
paveikti darbo vietų kūrimą ir konkurencingumą. 2002–2012 m. minimalus valandinis darbo
užmokestis padidėjo 38 % (arba 16 % realiąja verte).
Didelį minimalų darbo užmokestį, kuris sudaro du trečdalius
darbo užmokesčio medianos, iš dalies darbdaviams kompensuoja jiems
taikomos kelios socialinio draudimo įmokų lengvatos. Susijusios
sąnaudos, tenkančios viešiesiems finansams, pastaraisiais metais
sparčiai augo ir sudarė daugiau kaip 1 % BVP; šiomis sąnaudomis
iš dalies padengtas spartus minimalaus darbo užmokesčio augimas. Be to,
alternatyviomis priemonėmis, kaip antai pajamų rėmimo planais
(pranc. Prime pour l'emploi, Revenu de solidarité active),
dirbančiųjų skurdo problema sprendžiama veiksmingiau negu
užtikrinant minimalų darbo užmokestį;
(12)     kiek tai susiję su
konkurencingumu pagal kitus veiksnius nei kainos, vyriausybė neseniai
atnaujino šalies eksporto strategiją, tačiau MVĮ
internacionalizavimą skatintų eksportui skirtų tinklų ir
partnerysčių plėtros rėmimas[9].
Žvelgiant plačiau, galima būtų imtis priemonių, kuriomis
būtų užtikrinta MVĮ augimui palanki verslo aplinka. Nepaisant
didelių pastangų, kurias demonstravo MTTP imlių sektorių
įmonės, ir joms skirtos nemažos vyriausybės paramos (pvz.,
mokslinių tyrimų mokesčių kreditas), aukštųjų technologijų
ir vidutinių–aukštųjų technologijų sektoriai sudaro tik
nedidelę, be to, mažėjančią Prancūzijos ekonomikos
dalį. Taigi, skatinti MVĮ ir tarpinio dydžio įmonių
kūrimą ir augimą šiuose sektoriuose reikia sudarant geresnes
inovacijas ir verslumą skatinančias sistemos sąlygas. Taip pat
privačių kaimynystėje įsikūrusių įmonių
bendradarbiavimui skatinti būtų galima pritaikyti branduolių
politiką, parengtą siekiant kurti sąsajas tarp valstybinių
mokslinių tyrimų ir privačių įmonių. Be to,
doktorantūros studijoms ir mokslinių tyrimų patirčiai
reikėtų suteikti pakankamo patrauklumo, kad sąsajos tarp
privačių įmonių ir mokslinių tyrimų
įstaigų būtų toliau puoselėjamos;
(13)     paslaugų srityje
2012 m. padaryta labai nedidelė pažanga. Visų pirma nebuvo
inicijuota jokios horizontalios reformos nepagrįstiems apribojimams,
taikomiems reglamentuojamiems sektoriams ir profesijoms, šalinti. Daugelio
profesinių paslaugų teikėjų teisinei formai ir akcijų
portfelio struktūrai toliau taikomi apribojimai (pvz., apribojimai,
taikomi veterinarų ir teisininkų kapitalo nuosavybei). Kai kuriuose
sektoriuose (pvz., taksi, tam tikros sveikatos priežiūros profesijos,
notarai ir kitos teisininkų profesijos) liko nepanaikintos kitos
didelės kliūtys, trukdančios į juos patekti arba verstis
praktika (pvz., komerciniai pranešimai, kvotos arba teritoriniai apribojimai).
Mažmenos sektoriui vis dar taikoma keletas reguliavimo priemonių,
pavyzdžiui, nepatogios ir daug laiko užimančios leidimų išdavimo
procedūros steigiant mažmeninės prekybos vietas. Be to, dabartiniu
draudimu pardavinėti prekes žemesne nei savikaina kaina rinka
įvairiai iškraipoma, nors tikslą paremti gamintojus ir smulkiuosius
prekybininkus būtų galima veiksmingai pasiekti mažiau
padėtį iškraipančiomis priemonėmis. Šie perdėti
apribojimai, taikomi reglamentuojamiems sektoriams ir profesijoms, kliudo
konkurencijai ir paprastai lemia aukštesnes kainas. Kaip matyti iš nuodugnios
apžvalgos, aukštesnės tarpininkų paslaugų kainos, kurios sudaro
beveik ketvirtį gamybos sektoriaus gamybos sąnaudų, galiausiai
atsiliepia Prancūzijos įmonių konkurencingumui už šalies
ribų. 2012 m. menka pažanga padaryta tinklų pramonės
šakose. Prancūzijos elektros energijos rinkos koncentracija išlieka viena
iš didžiausių ES. Reguliuojamos elektros energijos ir dujų kainos
iškreipia konkurenciją ir toliau kliudo į rinką patekti naujiems
dalyviams. Ne namų ūkiams taikomi reguliuojami tarifai
turėtų būti panaikinti pagal tvarkaraštį, suderintą su
Prancūzijos valdžios institucijomis. Konkurenciją elektros energijos
rinkoje taip pat pagyvintų didesnio pajėgumo jungtys su
kaimyninėmis valstybėmis ir skelbiami konkursai dėl
hidroelektrinių koncesijų. Geležinkelių sektoriuje geležinkelio
krovinių rinka yra ne tokia dinamiška kaip kitose valstybėse
narėse, o keleivių vežimas geležinkeliais, išskyrus tarptautines
paslaugas, konkurencijos neįsileidžia. Artėjančia reforma
reikėtų užtikrinti, kad bet kuris naujas jungtinis
infrastruktūros valdytojas liktų nepriklausomas nuo rinkoje
įsitvirtinusio operatoriaus ir galėtų naujiems dalyviams
užtikrinti sąžiningą patekimą į rinką be
diskriminacijos;
(14)     Prancūzijos
mokesčių sistema ir toliau yra sudėtinga, dėl
įvairiausių išimčių, specialių lengvatų ir dažno
teisės aktų kaitaliojimo jos veiksmingumas mažas. Nepaisant
pastangų sumažinti ir racionalizuoti mokesčių išlaidas, dėl
to parandamų pajamų suma išlieka didelė. Augimą ir
socialinę gerovę labiau skatintų plačios bazės ir mažo
tarifo pelno ir gyventojų pajamų apmokestinimas. Tarpinis PVM tarifas
nuo 2014 m. sausio mėn. bus pakeltas iki 10 % (dabar jis
7 %). Tai žingsnis teisinga linkme, tačiau būtina dėti
papildomas pastangas. Apskritai mokesčių ir socialinio draudimo
lengvatų sąnaudos išlieka labai didelės ir sudaro iki 10 %
BVP. Nepaisant įrodyto kai kurių sumažintų PVM tarifų
nepasiteisinimo, pvz., restoranų paslaugoms, nesiimta jokių tinkamai
diferencijuotų politikos priemonių. Nustačius CICE
mokesčių kreditą, iš dalies finansuojamą minėtu
tarpinio PVM ir standartinio PVM tarifo padidinimu, mokesčių našta
nuo darbo jėgos perkeliama į kitas sritis. Tačiau būtina
imtis kitų veiksmų, visų pirma perskirstyti aplinkosaugos
mokesčių dalį. Pernai Prancūzija priėmė
keletą priemonių, kuriomis nustatytos mokestinės paskatos,
taikomos įsiskolinimui ir įmonių apmokestinimui. Tačiau
padėtį būtų galima pagerinti dar labiau (palūkanų
atskaitymai taikomi tik sumoms, viršijančioms 3 mln. EUR, ir tik
15 % palūkanų, viršijančių šią ribą, nebus
pripažintos atskaitomomis iš mokesčių 2013 m.; 2014 m. ši
dalis bus 25 %);
(15)     jaunimo nedarbas augo nuo 9,7
% 2010 m. iki 10,2 % 2012 m. Komisija prognozuoja, kad dėl
nespartėjančio ekonomikos augimo 2013 m. nedarbas augs iki
10,6 %, o 2014 m. – iki 10,9 %. Šiomis aplinkybėmis susirūpinimą
toliau kelia Prancūzijos darbo rinkos segmentacija. Tikimybė pereiti
iš laikinos darbo vietos į nuolatinę 2010 m. buvo tik
10,6 %, palyginti su ES vidurkiu 25,9 %. Todėl be garantijų
dirbantiems žemos kvalifikacijos darbuotojams paprastai tenka visa darbo rinkos
prisitaikymo našta. 2013 m. gegužės mėn. priimtas
įstatymas, grindžiamas 2013 m. sausio mėn. pasirašytu
tarpprofesiniu socialinių partnerių susitarimu dėl darbo
vietų garantijų. Juo numatyta daugiau teisių darbuotojams, išspręsta
atleidimo iš darbo teisinio neapibrėžtumo problema ir numatytas didesnis
darbdavių lankstumas. Šis įstatymas – teigiamas žingsnis kuriant
sklandžiau veikiančią darbo rinką. Šiuo metu nėra aišku,
kada ši reforma bus faktiškai įgyvendinta ir koks bus jos poveikis, nes
priėmus įstatymą, kuriuo įgyvendinamas tarpprofesinis
socialinių partnerių susitarimas, reikės papildomų
sektorių ar įmonių susitarimų, kad tarpprofesinis
susitarimas visiškai įsigaliotų;
(16)     šeštadalis Prancūzijos
jaunuolių meta mokslus ir profesinio rengimo kursus neįgiję
kvalifikacijos. Tokia padėtis kelia ypač didelį
susirūpinimą, nes jaunimo nedarbas 2012 m. pabaigoje siekė
25,4 %, o žemiausios kvalifikacijos jaunuoliams grėsė beveik
dukart didesnė nedarbo rizika. Gamybinės praktikos skatinimo
programos turėtų būti visų pirma orientuotos į žemiausios
kvalifikacijos jaunuolius. Įveikiant šiuos iššūkius reikėtų
nacionalines programas pritaikyti pagal Tarybos rekomendaciją dėl
jaunimo garantijų iniciatyvos. Nepaisant 2009 m. pradėtų
reformų, Prancūzijos suaugusiųjų, dalyvaujančių
mokymosi visą gyvenimą veikloje, dalis (2012 m. 5,7 %, iš
kurių 2,5 % žemos kvalifikacijos suaugusieji) nesiekia ES vidurkio.
Planuojamas kompetencijos perkėlimas į regionines tarybas
galėtų sudaryti sąlygas dabartinės sistemos trūkumams
šalinti. 55–64 m. darbuotojų užimtumas yra vienas žemiausių
Europos Sąjungoje (45,7 % per paskutinį 2012 m.
ketvirtį), be to, vyresnio amžiaus žmonių nedarbas auga. Nors
„kartų sutartys“ yra tinkamas žingsnis teisinga kryptimi, neaišku, kiek
jos padės didinti vyresnio amžiaus darbuotojų užimtumą ir
palengvins jų sugrįžimą į darbą vyresnio amžiaus
bedarbiams. Prancūzijos viešosios išlaidos bedarbio pašalpoms 2012 m.
išaugo 5,3 %, o 2013 m., remiantis stabilumo programa, augs dar
6,1 %. Dėl susikaupusio nedarbo sistemos deficito, kuris 2013 m.
priartės prie 1 % BVP, būtina imtis bedarbio išmokų
sistemos reformos. Visų pirma siekiant užtikrinti paskatas dirbti,
reikėtų pritaikyti tam tikrus aspektus, visų pirma tokius, kaip
tinkamumo gauti pašalpą sąlygas, proporcingą pašalpų
mažinimą laikui bėgant arba pajamų pakeitimo normas
darbuotojams, gavusiems didžiausius darbo užmokesčius. Nauja trišale
valstybinės užimtumo tarnybos (pranc. Pôle emploi) pasirašyta
konvencija numatyta skirtinga tvarka darbo ieškantiems asmenims kuruoti.
Tačiau dėl augančio nedarbo vidutinis įdarbinimo
konsultanto aptarnaujamų klientų skaičius toliau didėjo, o
užimtumo tarnybos strategiją perorientuoti trukdo silpna ekonominė
padėtis. Apskritai atsižvelgiant į neigiamas ekonomines perspektyvas
ir numatomą tolesnį nedarbo augimą Prancūzijoje būtina
imtis papildomų veiksmų;
(17)     atsižvelgdama į Europos
semestrą, Komisija atliko išsamią Prancūzijos ekonominės
politikos analizę. Įvertinusi stabilumo programą ir
nacionalinę reformų programą, ji pateikė nuodugnią
apžvalgą. Komisija įvertino ne tik jų svarbą tvariai
fiskalinei ir socialinei bei ekonominei Prancūzijos politikai, bet ir tai,
kaip laikomasi ES taisyklių ir gairių, nes ES priemonėmis
prisidedant prie būsimų nacionalinių sprendimų būtina
stiprinti bendrą Europos Sąjungos ekonomikos valdymą. Jos
rekomendacijos atsižvelgiant į Europos semestrą pateiktos toliau
išdėstytose 1–6 rekomendacijose;
(18)     atsižvelgdama į šį
vertinimą, Taryba išnagrinėjo Prancūzijos stabilumo
programą ir savo nuomonę[10]
visų pirma pateikė toliau išdėstytoje 1 rekomendacijoje;
(19)     atsižvelgdama į Komisijos
nuodugnios apžvalgos ir šio vertinimo rezultatus, Taryba išnagrinėjo
nacionalinę reformų programą ir stabilumo programą. Jos
rekomendacijos pagal Reglamento (ES) Nr. 1176/2011 dėl makroekonominių
disbalansų prevencijos ir naikinimo 6 straipsnį pateiktos toliau
išdėstytose 1–6 rekomendacijose;
(20)     atsižvelgdama į Europos
semestrą, Komisija taip pat atliko visos euro zonos ekonominės
politikos analizę. Remdamasi šios analizės rezultatais, Komisija
paskelbė konkrečias rekomendacijas toms valstybėms narėms,
kurių valiuta yra euro. Prancūzija taip pat turėtų
užtikrinti visišką šių rekomendacijų įgyvendinimą
laiku,
REKOMENDUOJA Prancūzijai 2013–2014
m. imtis šių veiksmų:
1.           2013 m. sustiprinti ir
vykdyti biudžeto strategiją. Didinti koregavimo patikimumą, iki
2013 m. rudens patikslinant ir įgyvendinant 2014 ir vėlesniais
metais reikalingas priemones, kad ne vėliau kaip iki 2015 m.
būtų tvariai panaikintas perviršinis deficitas ir įgyvendinti
struktūrinio koregavimo veiksmai, nurodyti Tarybos rekomendacijose pagal
perviršinio deficito procedūrą. Visas neplanuotas pajamas panaudoti
deficitui mažinti. Siekiant tvariai panaikinti fiskalinį disbalansą
reikia patikimai įgyvendinti plataus užmojo struktūrines reformas,
kuriomis didinamas koregavimo pajėgumas ir skatinamas augimas bei darbo
vietų kūrimas. Išlaikyti augimą skatinančio fiskalinio
konsolidavimo kryptį ir toliau didinti viešųjų išlaidų
veiksmingumą, visų pirma pagal planą tęsiant visų
valdžios sektoriaus pasektorių išlaidų kategorijų
peržiūrą. Imtis veiksmų pagal būsimą decentralizavimo
įstatymą užtikrinti centrinės, regioninės ir vietos
valdžios lygmenų glaudesnę sąveiką ir didesnį
lėšų taupymą. Panaikinus perviršinį deficitą, tinkamu
tempu vykdyti struktūrinio koregavimo priemones, kad iki 2016 m.
būtų pasiektas vidutinės trukmės laikotarpio tikslas. Iki
2013 m. pabaigos imtis priemonių tvariam pensijų sistemos
balansui užtikrinti ne vėliau kaip iki 2020 m., pavyzdžiui,
pritaikant indeksavimo taisykles, toliau ilginant teisės aktais
nustatytą pensinį amžių ir stažą, suteikiantį
garantijas į visą pensiją, persvarstant specialias programas,
kartu vengiant darbdavių socialinių įmokų didinimo, didinant
sveikatos priežiūros išlaidų, įskaitant išlaidas vaistams, ekonominį
efektyvumą.
2.           Užtikrinti, kad teikiant pelno mokesčio kreditą
būtų veiksmingai pagal planą mažinamos darbo sąnaudos ir
kad jokia kita priemone šis poveikis nebūtų atsvertas. Toliau imtis
veiksmų darbo sąnaudoms mažinti, ypač taikant papildomas priemones
darbdavių socialinio draudimo įmokoms mažinti. Užtikrinti, kad
minimalaus darbo užmokesčio pokyčiai būtų palankūs
konkurencingumui ir darbo vietų kūrimui, atsižvelgiant į esamus
darbo užmokesčio rėmimo planus ir socialinių įmokų
lengvatas.
3.           Imtis priemonių verslo aplinkai gerinti,
įmonių, ypač MVĮ ir tarpinio dydžio įmonių,
inovacijų ir eksporto apimčiai didinti. Visų pirma, pradėti
vykdyti paskelbtą reglamentavimo tvarkos supaprastinimo iniciatyvą ir
gerinti inovacijoms palankias sistemos sąlygas, tobulinant
technologijų perdavimą ir komercinį mokslinių tyrimų
panaudojimą, įskaitant konkurencingumo ašių perorientavimą.

4.           Imtis veiksmų konkurencijai paslaugų sektoriuje
skatinti; panaikinti nepagrįstus patekimo į rinką ir
profesinių paslaugų teikimo apribojimus, ypač taikomus
teisinės formos, akcijų paketo sudėties, kvotų ir
teritorinius apribojimus; imtis veiksmų prekybos vietų atidarymo
leidimų išdavimo tvarkai supaprastinti ir panaikinti prekybos su nuostoliais
draudimą; panaikinti ne namų ūkiams taikomus reguliuojamus
dujų ir elektros energijos tarifus ir stiprinti jungčių su
kaimyninėmis šalimis pajėgumą; geležinkelių sektoriuje
į vidaus keleivių vežimo rinką įsileisti konkurenciją.

5.           Vykdyti
priemones, kuriomis paprastinama mokesčių sistema ir didinamas jos
veiksmingumas, kartu užtikrinant mokestinių taisyklių
tęstinumą. Imtis priemonių įmonių įsiskolinimui
palankiam mokestiniam iškraipymui panaikinti. Didinti pastangas, kuriomis
mažinamos ir racionalizuojamos pelno ir gyventojų pajamų mokesčio
išlaidos, kartu mažinant teisės aktais nustatytus tarifus; priartinti
sumažintus PVM tarifus prie standartinio tarifo ir panaikinti nepasiteisinusius
sumažintus tarifus. Imtis tolesnių priemonių siekiant keisti darbo
jėgos mokesčius aplinkosaugos arba vartojimo mokesčiais.
6.           Konsultuojantis
su socialiniais partneriais, visiškai ir nedelsiant įgyvendinti
2013 m. sausio mėn. pasirašytą tarpprofesinį
socialinių partnerių susitarimą. Tęsti kovą su darbo
rinkos segmentacija, ypač sprendžiant laikinų per agentūras
įdarbinamų darbuotojų problemą. Bendradarbiaujant su
socialiniais partneriais, skubiai pradėti bedarbio išmokų sistemos
reformą, kad būtų užtikrintas sistemos tvarumas, kartu
užtikrinant, kad sistema tinkamai skatintų grįžti į darbą.
Didinti vyresnio amžiaus darbuotojų užimtumą ir skatinti jų
dalyvavimą darbo rinkoje. Imtis konkrečių veiksmų vyresnio
amžiaus bedarbių įdarbinimo perspektyvai gerinti, ypač teikiant
specialias konsultacijas ir mokymo paslaugas. Didinti suaugusiųjų,
ypač žemiausios kvalifikacijos ir bedarbių, dalyvavimą mokymosi
visą gyvenimą veikloje. Užtikrinti, kad valstybinės užimtumo
tarnybos veiksmingai teiktų individualioms reikmėms pritaikytą
paramą bedarbiams, o aktyvi darbo rinkos politika būtų faktiškai
orientuota į prasčiausioje padėtyje atsidūrusius asmenis.
Imtis tolesnių priemonių perėjimui iš mokyklos į darbą
gerinti, pavyzdžiui, vykdant Jaunimo garantijų iniciatyvą ir
plečiant gamybinės praktikos galimybes.
Priimta Briuselyje
                                                                       Tarybos
vardu
                                                                       Pirmininkas
[1]               OL L 209, 1997 8 2, p. 1.
[2]               OL L 306, 2011 11 23, p. 25.
[3]               COM(2013) 360 final.
[4]               P7_TA(2013) 0052 ir P7_TA(2013) 0053.
[5]               2013 m. balandžio 22 d. Tarybos sprendimas 2013/208/ES.
[6]               COM(2012) 750 final.
[7]               COM(2012) 751 final.
[8]               SWD(2013) 117 final.
[9]               Europos Komisija (2011 m.), „Smulkusis verslas
dideliame pasaulyje – nauja partnerystė, kuria MVĮ padedama
pasinaudoti pasaulinėmis galimybėmis“, COM(2011) 702.
[10]             Pagal Tarybos reglamento (EB) Nr. 1466/97
5 straipsnio 2 dalį.


title: 2011/856/ES: 2011 m. gruodžio 15 d. Komisijos rekomendacija dėl paveldimo turto dvigubo apmokestinimo mažinimo

text:
               20.12.2011

               LT

               Europos Sąjungos oficialusis leidinys

               L 336/81

         KOMISIJOS REKOMENDACIJA
   2011 m. gruodžio 15 d.
   dėl paveldimo turto dvigubo apmokestinimo mažinimo
   (2011/856/ES)
   EUROPOS KOMISIJA,
   atsižvelgdama į Sutartį dėl Europos Sąjungos veikimo, ypač į jos 292 straipsnį,
   kadangi:

               (1)

               daugelyje valstybių narių asmens mirties atveju taikomi mokesčiai, visų pirma paveldimo turto ir palikimo mokesčiai, o kai kuriose kitose valstybėse narėse paveldimas turtas ir palikimas gali būti apmokestinami kitais mokesčiais, pvz., pajamų mokesčiu. Visi asmens mirties atveju taikomi mokesčiai toliau vadinami paveldimo turto mokesčiais;

               (2)

               daugelyje valstybių narių, kuriose taikomi paveldimo turto mokesčiai, taip pat taikomi vienų gyvų asmenų kitiems dovanojamo turto mokesčiai;

               (3)

               paveldimą turtą valstybės narės gali apmokestinti remdamosi skirtingais sąsajų veiksniais. Gali būti apmokestinama remiantis asmeniniu ryšiu, pvz., palikėjo gyvenamąja vieta, nuolatine gyvenamąja vieta ar pilietybe, arba įpėdinio gyvenamąja vieta, nuolatine gyvenamąja vieta ar pilietybe, arba abiem veiksniais. Kai kurios valstybės narės gali taikyti daugiau kaip vieną iš minėtų veiksnių arba kovos su piktnaudžiavimu priemones, pagal kurias apmokestinimo tikslais numatoma platesnė gyvenamosios vietos arba nuolatinės gyvenamosios vietos samprata;

               (4)

               valstybės narės paveldimo turto mokestį gali taikyti ne tik remdamosi asmeniniu ryšiu, bet ir taikyti jį savo jurisdikcijoje esančiam turtui. Šiuo pagrindu mokestis gali būti taikomas net ir tada, kai nei palikėjo, nei įpėdinio asmeninis ryšys su turto buvimo šalimi nesieja;

               (5)

               vis daugiau Sąjungos piliečių keliasi iš vienos Sąjungos šalies į kitą gyventi, studijuoti, dirbti ir gyventi išėję į pensiją, taip pat įsigyja turto arba investuoja ne savo gimtojoje šalyje;

               (6)

               jeigu šiais atvejais asmeniui mirus lieka kitoje šalyje paveldimo turto, tokio palikimo apmokestinimo teisę gali turėti daugiau kaip viena valstybė narė;

               (7)

               valstybės narės yra sudariusios nedaug dvišalių konvencijų dėl paveldimo turto dvigubo arba daugkartinio apmokestinimo mažinimo;

               (8)

               daugelio valstybių narių teisės aktuose arba pagal nacionaliniu lygmeniu vienašališkai patvirtintą administracinę tvarką numatyta mažinti dvigubą apmokestinimą užsienio paveldimo turto mokesčių taikymo atveju;

               (9)

               tačiau šios užsienio paveldimo turto mokesčio taikymo atveju veikiančios nacionalinės dvigubo apmokestinimo mažinimo sistemos paprastai yra ribotos. Visų pirma, jų taikymo sritis, kiek tai susiję su mokesčiais ir apmokestinamais asmenimis, gali būti ribota. Jose gali būti nenumatyta galimybė išskaičiuoti už tą patį paveldimą turtą anksčiau sumokėtus dovanojamo turto mokesčius arba vietos ar regiono lygmeniu, o ne nacionaliniu lygmeniu sumokėtus mokesčius, arba visus mokesčius, kuriuos mirties atveju renka kitos šalys. Gali būti, kad dvigubas apmokestinimas jomis mažinamas tik už tam tikrą užsienyje esantį turtą sumokėtų užsienio mokesčių atveju. Pagal šias sistemas gali būti nemažinamas užsienio mokesčiu apmokestinto turto, kuris yra kitoje šalyje, nei įpėdinis ar palikėjas, dvigubas apmokestinimas. Į jas gali būti neįtrauktas užsienio mokestis, taikomas turtui, kuris yra apmokestinimą mažinančios valstybės narės teritorijoje. Nacionalinės dvigubo apmokestinimo mažinimo sistemos taip pat gali veikti netinkamai, nes jose neatsižvelgiama į neatitikimus su kitų valstybių narių paveldimo turto mokesčio taisyklėmis, ypač skirtingą vertinimą, kas yra laikytina vietos ir užsienio turtu, turto perleidimo laiku ir mokesčio mokėjimo data. Galiausiai gali būti, kad mokesčio lengvatą savo nuožiūra nustato kompetentinga valdžios institucija, todėl nėra garantijos, kad ji bus suteikta;

               (10)

               nesant tinkamų būdų sumuojamiems paveldimo turto mokesčiams mažinti gali susiklostyti tokia padėtis, kad bendras apmokestinimo lygis pastebimai viršys mokesčius, kurie taikomi tuo atveju, kai turtas paveldimas tik vienos ar kitos susijusios valstybės narės viduje;

               (11)

               tai gali pažeisti ES piliečių galimybę visapusiškai naudotis savo teise laisvai judėti ir veikti Sąjungoje. Dėl to taip pat gali kilti sunkumų perleisti smulkųjį verslą jų savininkų mirties atveju;

               (12)

               nors iš paveldimo turto mokesčių gaunamos pajamos sudaro palyginti nedidelę visų valstybių narių mokestinių pajamų dalį, o vertinant vien kitoje šalyje paveldimo turto atvejus toji dalis būtų dar mažesnė, susijusiems asmenims dvigubas paveldimo turto apmokestinimas gali turėti didelį poveikį;

               (13)

               šiuo metu paveldimo turto dvigubo apmokestinimo problemos nėra išsamiai sprendžiamos nei nacionaliniu ar dvišaliu lygmeniu, nei remiantis Sąjungos teise. Siekiant užtikrinti sklandų bendrosios rinkos veikimą, turėtų būti skatinamas visapusės kitoje šalyje paveldimo turto dvigubo apmokestinimo mažinimo sistemos kūrimas;

               (14)

               tuo atveju, kai teisę apmokestinti tą patį paveldimą turtą turi dvi arba daugiau valstybių narių, turėtų būti numatyta apmokestinimo teisių taikymo arba dvigubo apmokestinimo mažinimo eilės tvarka;

               (15)

               kaip įprasta ir remiantis tarptautiniu lygiu vyraujančia tvarka, valstybei narei, kurioje yra nekilnojamasis turtas ar nuolatinės buveinės verslui naudojamas turtas, turėtų tekti pirmenybė tam turtui taikyti paveldimo turto mokestį, nes su ja sieja glaudžiausias ryšys;

               (16)

               kadangi kilnojamojo turto, kuris nėra nuolatinės buveinės verslui naudojamas turtas, buvimo vietą paprasta pakeisti, tokio turto ryšys su valstybe nare, kurioje jis buvo asmens mirties metu, paprastai yra daug tolimesnis, nei galimi palikėjo arba įpėdinio asmeniniai ryšiai su kita valstybe nare. Todėl valstybė narė, kurioje yra toks kilnojamasis turtas, neturėtų jo apmokestinti paveldimo turto mokesčiu, jeigu šį mokestį taiko valstybė narė, su kuria palikėjas ir (arba) įpėdinis siejamas asmeniniu ryšiu;

               (17)

               paveldimas turtas paprastai būna sukauptas per visą palikėjo gyvenimą. Be to, labiau tikėtina, kad palikimui priklausantis turtas bus valstybėje narėje, su kuria asmeniniai ryšiai siejo palikėją, o ne valstybėje narėje, su kuria tokie ryšiai sieja įpėdinį, jei tai skirtingos valstybės narės. Paveldimą turtą apmokestindamos asmeninių ryšių su savo teritorija pagrindu dauguma valstybių narių remiasi palikėjo, o ne įpėdinio ryšiais, nors kelios valstybės narės apmokestina taip pat arba tik tuo atveju, jei su jų teritorija asmeninis ryšys sieja įpėdinį. Atsižvelgiant į minėtą palikėjo asmeninių ryšių pobūdį ir svarbą, taip pat dėl praktinių sumetimų dvigubą apmokestinimą, kuris taikytinas dėl to, kad palikėją ir įpėdinį asmeniniai ryšiai sieja su skirtingomis valstybėmis narėmis, turėtų mažinti ta valstybė narė, su kuria asmeniniai ryšiai sieja įpėdinį;

               (18)

               konfliktai, susiję su tuo, kad asmeniniai ryšiai sieja su keliomis valstybėmis narėmis, galėtų būti sprendžiami pagal abipusio susitarimo procedūrą, kurioje būtų numatytos ir taikytinos teisės pirmumo nustatymo taisyklės glaudžiausiam asmeniniam ryšiui nustatyti;

               (19)

               kadangi susijusiose valstybėse narėse gali būti nustatytas skirtingas paveldimo turto mokesčio taikymo laikas, o dėl būtinybės spręsti su daugiau kaip viena teisine ir (arba) mokesčių sistema susijusius klausimus tarpvalstybiniai atvejai gali būti svarstomi žymiai ilgiau nei šalies viduje paveldimo turto apmokestinimo atvejai, valstybės narės turėtų nustatyti pagrįstą laikotarpį prašymams dėl mokesčio lengvatos pateikti;

               (20)

               šia rekomendacija remiamos pagrindinės teisės, visų pirma pripažintos Europos Sąjungos pagrindinių teisių chartijoje, kaip antai teisė į nuosavybę (17 straipsnis), kuria konkrečiai užtikrinama teisė palikti paveldėtojams teisėtai įgytą nuosavybę, laisvė užsiimti verslu (16 straipsnis) ir ES piliečių laisvo judėjimo ES laisvė (45 straipsnis),

         PRIĖMĖ ŠIĄ REKOMENDACIJĄ:
   1.   Dalykas
   1.1.   Šioje rekomendacijoje išdėstyti valstybių narių priemonių taikymo arba galiojančių priemonių tobulinimo būdai, siekiant mažinti dvigubą arba daugkartinį apmokestinimą, kuris atsiranda taikant dviejų arba daugiau valstybių narių paveldimo turto mokesčius (toliau – dvigubas apmokestinimas).
   1.2.   Pagal analogiją ši rekomendacija susijusi su dovanojamo turto mokesčiais, kai dovanojamas turtas apmokestinamas vadovaujantis tokiomis pačiomis arba panašiomis taisyklėmis kaip paveldimas turtas.
   2.   Apibrėžtys
   Šioje rekomendacijoje vartojamų terminų apibrėžtys:
   a)   paveldimo turto mokestis– bet koks asmens mirties atveju nacionaliniu, federaliniu, regioniniu arba vietos lygmeniu renkamas mokestis, nepriklausomai nuo jo pavadinimo, rinkimo būdo ir asmens, kuriam jis taikomas, visų pirma palikimo mokestis, paveldimo turto mokestis, turto perleidimo mokestis, turto perleidimo rinkliava, žyminis mokestis, pajamų ir kapitalo prieaugio mokestis;
   b)   mokesčio lengvata– teisės akte ir (arba) bendro pobūdžio administracinėse taisyklėse arba gairėse numatyta nuostata, pagal kurią valstybė narė suteikia mokesčio lengvatą dėl kitoje valstybėje narėje sumokėto paveldimo turto mokesčio išskaičiuodama užsienio mokestį iš toje valstybėje narėje mokėtino mokesčio, pripažindama užsienyje sumokėtą mokestį ir neapmokestindama paveldimo turto arba jo dalių arba kitaip susilaikydama nuo apmokestinimo paveldimo turto mokesčiu;
   c)   turtas– bet koks kilnojamasis ir (arba) nekilnojamasis turtas ir (arba) teisės, kurioms taikomas paveldimo turto mokestis;
   d)   asmeninis ryšys– palikėjo arba įpėdinio ryšys su valstybe nare, kuris gali būti grindžiamas nuolatine gyvenamąja vieta, gyvenamąja vieta, nuolatine buveine, esminių interesų vieta, įprastine gyvenamąja vieta, pilietybe arba faktiniu valdymo centru.
   Taikant a punktą, anksčiau už tą patį turtą sumokėtas dovanojamo turto mokestis mokesčio išskaičiavimo tikslu laikomas paveldimo turto mokesčiu.
   Terminai „nuolatinė buveinė“, „nekilnojamasis turtas“, „kilnojamasis turtas“, „rezidentas“, „nuolatinė gyvenamoji vieta/nuolatinis gyventojas“, „pilietis/pilietybė“, „įprastinė gyvenamoji vieta“ turi tą terminą taikančios valstybės narės nacionalinėje teisėje nurodytą reikšmę.
   3.   Bendrasis tikslas
   Rekomenduojamomis priemonėmis siekiama, kad dvigubo apmokestinimo atvejais bendras tam tikram paveldimam turtui nustatytas mokestis nebūtų didesnis nei tuo atveju, jei visos paveldimo turto dalys priklausytų tik valstybės narės, kurioje galioja didžiausias iš visų susijusių valstybių narių mokestis, mokesčių jurisdikcijai.
   4.   Mokesčio lengvatos suteikimas
   Taikydamos paveldimo turto mokesčius, valstybės narės mokesčio lengvatą turėtų suteikti vadovaudamosi 4.1–4.4 punktais.
   4.1.   Su nuolatinės buveinės nekilnojamuoju ir kilnojamuoju turtu susijusi mokesčio lengvata
   Taikydama paveldimo turto mokesčius, valstybė narė dėl kitoje valstybėje narėje taikomo paveldimo turto mokesčio turėtų suteikti mokesčio lengvatą toliau išvardytam turtui:

               a)

               kitoje valstybėje narėje esančiam nekilnojamajam turtui;

               b)

               kilnojamajam turtui, kuris yra kitoje valstybėje narėje esančios nuolatinės buveinės verslui naudojamas turtas.

         4.2.   Su kitų rūšių kilnojamuoju turtu susijusi mokesčio lengvata
   Valstybė narė, su kuria nei palikėjo, nei įpėdinio nesieja asmeninis ryšys, kitokiam nei 4.1 dalies b punkte nurodytas verslui naudojamas kilnojamasis turtas turėtų netaikyti paveldimo turto mokesčio, su sąlyga, kad tokį mokestį taiko kita valstybė narė, remdamasi palikėjo ir (arba) įpėdinio asmeniniu ryšiu su ja.
   4.3.   Mokesčio lengvata tais atvejais, kai palikėją asmeninis ryšys siejo su kita valstybe nare nei ta, su kuria asmeninis ryšys sieja įpėdinį
   Remiantis 4.1 dalimi, tais atvejais, kai paveldimą turtą gali apmokestinti daugiau kaip viena valstybė narė dėl to, kad palikėją asmeninis ryšys siejo su viena valstybe nare, o įpėdinį – su kita, pastaroji valstybė narė turėtų suteikti mokesčio lengvatą dėl valstybėje narėje, su kuria asmeniniai ryšiai siejo palikėją, sumokėto paveldimo turto mokesčio.
   4.4.   Mokesčio lengvata tais atvejais, kai tas pats asmuo turėjo keletą asmeninių ryšių
   Jeigu, remiantis skirtingų valstybių narių nuostatomis, asmuo laikomas turinčiu asmeninį ryšį su daugiau kaip viena apmokestinančia valstybe nare, tada susijusių valstybių narių kompetentingos valdžios institucijos abipusiu susitarimu turėtų nustatyti, vadovaudamosi 6 punkte išdėstyta arba kitokia tvarka, kuri valstybė narė turėtų suteikti mokesčio lengvatą dėl valstybėje, su kuria asmenį siejo glaudesnis asmeninis ryšys, taikomo paveldimo turto mokesčio.

               4.4.1.

               Glaudesnis asmens asmeninis ryšys galėtų būti nustatomas taip:

                           a)

                           galėtų būti laikoma, kad asmuo siejamas glaudesniu asmeniniu ryšiu su valstybe nare, kurioje jis turi nuolatinę buveinę;

                           b)

                           jeigu a punkte nurodyta valstybė narė mokesčio netaiko arba jeigu asmuo nuolatinę buveinę turi daugiau kaip vienoje valstybėje narėje, galėtų būti laikoma, kad toks asmuo siejamas glaudesniu asmeniniu ryšiu su valstybe nare, su kuria jo asmeniniai ir ekonominiai ryšiai yra glaudesni (esminių interesų vieta);

                           c)

                           jeigu b punkte nurodyta valstybė narė mokesčio netaiko arba jeigu nėra galimybės nustatyti valstybės narės, kurioje yra asmens esminių interesų vieta, arba jeigu jis jokioje valstybėje narėje nuolatinės buveinės neturi, galėtų būti laikoma, kad toks asmuo glaudesniu ryšiu siejamas su valstybe nare, kurioje jis įprastai gyvena;

                           d)

                           jeigu c punkte nurodyta valstybė narė mokesčio netaiko arba jeigu asmuo įprastinę gyvenamąją vietą turi daugiau kaip vienoje valstybėje narėje arba jos jokioje valstybėje narėje neturi, galėtų būti laikoma, kad toks asmuo siejamas glaudesniu ryšiu su valstybe nare, kurios pilietis jis yra.

               4.4.2.

               Jeigu asmuo yra ne fizinis asmuo, o, pvz., labdaros organizacija, galėtų būti laikoma, kad tokį asmenį glaudesnis asmeninis ryšys sieja su valstybe nare, kurioje yra to asmens faktinis valdymo centras.

         5.   Mokesčio lengvatos taikymo laikas
   Valstybės narės mokesčio lengvatą turėtų suteikti pagrįstu laikotarpiu, pvz., dešimt metų nuo termino, iki kurio turėtų būti sumokėti jų taikomi paveldimo turto mokesčiai.
   6.   Abipusio susitarimo tvarka
   Jeigu būtina siekiant 3 punkte nurodyto bendrojo tikslo, valstybės narės turėtų veikti vadovaudamosi abipusio susitarimo tvarka, kad išspręstų bet kokius su dvigubu apmokestinimu susijusius ginčus, be kita ko, kylančius dėl viena kitai prieštaraujančių kilnojamojo ir nekilnojamojo turto apibrėžčių, turto buvimo vietos, arba valstybės narės, kuri konkrečiu atveju turėtų suteikti mokesčio lengvatą, nustatymo.
   7.   Tolesni veiksmai
   7.1.   Valstybės narės turėtų toliau ieškoti galimų būdų, kaip pagerinti mokesčių inspekcijų bendradarbiavimą (įskaitant vietos ir regioniniu lygmeniu), siekdamos padėti mokesčių mokėtojams, kuriems taikomas dvigubas apmokestinimas.
   7.2.   Valstybės narės taip pat turėtų laikytis suderintos pozicijos per Ekonominio bendradarbiavimo ir plėtros organizacijos (OECD) diskusijas dėl paveldimo turto mokesčių.
   7.3.   Komisija stebės, kaip valstybės narės įgyvendina rekomendaciją ir po trijų metų nuo rekomendacijos patvirtinimo paskelbs tarpvalstybinio paveldimo turto mokesčių mažinimo Sąjungoje padėties ataskaitą.
   8.   Adresatai
   Ši rekomendacija skirta valstybėms narėms.

      Priimta Briuselyje 2011 m. gruodžio 15 d.

            Komisijos vardu

         Algirdas ŠEMETA

            Komisijos narys


title: 2013/637/ES: 2013 m. lapkričio 4 d. Komisijos rekomendacija, kuria iš dalies keičiamos Rekomendacijos 2006/576/EB nuostatos dėl toksinų T-2 ir HT-2 kombinuotuosiuose pašaruose katėms  Tekstas svarbus EEE

text:
               6.11.2013

               LT

               Europos Sąjungos oficialusis leidinys

               L 294/44

         KOMISIJOS REKOMENDACIJA
   2013 m. lapkričio 4 d.
   kuria iš dalies keičiamos Rekomendacijos 2006/576/EB nuostatos dėl toksinų T-2 ir HT-2 kombinuotuosiuose pašaruose katėms
   (Tekstas svarbus EEE)
   (2013/637/ES)
   EUROPOS KOMISIJA,
   atsižvelgdama į Sutartį dėl Europos Sąjungos veikimo, ypač į jos 292 straipsnį,
   kadangi:

               (1)

               toksinas T-2 ir toksinas HT-2 yra įvairių Fusarium rūšių gaminami mikotoksinai. Toksinas T-2 greitai suskaidomas į daug produktų, o toksinas HT-2 yra pagrindinis metabolitas;

               (2)

               Europos maisto saugos tarnybos (EMST) Teršalų maisto grandinėje reikalų mokslinė grupė (CONTAM) Komisijos prašymu priėmė nuomonę dėl gyvūnų ir visuomenės sveikatai keliamo pavojaus, susijusio su toksinais T-2 ir HT-2 maiste ir pašaruose (1);

               (3)

               įvertinusi pavojų gyvūnų sveikatai CONTAM grupė padarė išvadą, kad mažai tikėtina, jog dėl dabartinio numatomo toksinų T-2 ir HT-2 poveikio atrajotojų, triušių ir žuvų sveikatai kiltų pavojus. Įvertinus numatomą toksinų T-2 ir HT-2 poveikį kiaulėms, naminiams paukščiams, arkliams ir šunims nustatyta, kad neigiamo poveikio sveikatai keliamas pavojus yra nedidelis. Katės priklauso vienai iš jautriausių gyvūnų rūšių. Dėl nepakankamų duomenų ir itin didelio neigiamo poveikio sveikatai naudojant mažas dozes, nebuvo galima nustatyti nei nepastebėto neigiamo poveikio ribos (NOAEL), nei žemiausios pastebėto neigiamo poveikio ribos (LOAEL);

               (4)

               atsižvelgiant į mokslinėje nuomonėje padarytas išvadas reikia atlikti tyrimus, kad būtų gauta daugiau informacijos apie veiksnius, dėl kurių grūduose ir grūdų produktuose atsiranda santykinai didelis toksinų T-2 ir HT-2 kiekis, ir apie pašarų bei maisto perdirbimo poveikį. Todėl buvo priimta Komisijos rekomendacija 2013/165/ES (2) atlikti šiuos tyrimus;

               (5)

               dėl toksinų T-2 ir HT-2 toksiškumo katėms taip pat tikslinga nustatyti toksinų T-2 ir HT-2 sumos kačių pašaruose orientacinę vertę, į kurią bus atsižvelgiama vertinant kačių pašarų tinkamumą, kiek tai susiję su toksinais T-2 ir HT-2. Todėl Komisijos rekomendacija 2006/576/EB (3) turėtų būti iš dalies pakeista,

         PRIĖMĖ ŠIĄ REKOMENDACIJĄ:
   Rekomendacijos 2006/576/EB priede po fumonizinui B1 + B2 skirto įrašo įterpiamas šis įrašas:

                  „Mikotoksinas

                  Gyvūnų pašarams skirti produktai

                  Orientacinė vertė mg/kg (ppm) pašaruose, kurių drėgnis yra 12 %

                  Toksinai T-2 + HT-2

                  Kombinuotieji pašarai katėms

                  0,05“

      Priimta Briuselyje 2013 m. lapkričio 4 d.

            Komisijos vardu

         Tonio BORG

            Komisijos narys

      (1)  Europos maisto saugos tarnybos (EMST) Teršalų maisto grandinėje reikalų mokslinė grupė (CONTAM); mokslinė nuomonė dėl gyvūnų ir visuomenės sveikatai keliamo pavojaus, susijusio su toksinais T-2 ir HT-2 maiste ir pašaruose. EMST leidinys, 2011 m.; 9(12):2481. [187 p.] doi:10.2903/j.efsa.2011.2481. Pateikta internete adresu www.efsa.europa.eu/efsajournal.

      (2)  2013 m. kovo 27 d. Komisijos rekomendacija 2013/165/ES dėl toksinų T-2 ir HT-2 grūduose ir grūdų produktuose (OL L 91, 2013 4 3, p. 12).

      (3)  2006 m. rugpjūčio 17 d. Komisijos rekomendacija dėl deoksinivalenolio, zearalenono, ochratoksino A, T-2 ir HT-2 ir fumonizinų gyvūnų pašarams skirtuose produktuose (OL L 229, 2006 8 23, p. 7).


Svarbus teisinis pranešimas

|

52006SC1135

Komisijos rekomendacija Tarybai dėl Europos bendrijos dalyvavimo derybose dėl tarptautinių taisyklių ir procedūrų, susijusių su atsakomybe ir žalos, padaromos gabenant į kitas valstybes gyvus pakitusius organizmus (GPO), atlyginimu, ir numatytų Kartachenos biosaugos protokole  /* SEK/2006/1135 galutinis */

	[pic] | EUROPOS BENDRIJŲ KOMISIJA |Briuselis, 15.09.2006SEK(2006) 1135 galutinisKOMISIJOS REKOMENDACIJA TARYBAIdėl Europos bendrijos dalyvavimo derybose dėl tarptautinių taisyklių ir procedūrų, susijusių su atsakomybe ir žalos, padaromos gabenant į kitas valstybes gyvus pakitusius organizmus (GPO), atlyginimu, ir numatytų Kartachenos biosaugos protokoleA. AIŠKINAMASIS MEMORANDUMAS1. Biologinės įvairovės konvencijos Kartachenos biosaugos protokolas įsigaliojo 2003 m. rugsėjo 11 d. Protokole pateikiamos atsargumo principu paremtos pagrindinės nuostatos dėl gyvų pakitusių organizmų (GPO), sukurtų pasitelkus šiuolaikines biotechnologijas ir galinčių turėti žalingos įtakos biologinės įvairovės išsaugojimui ir tausojančiam naudojimui arba kelti pavojų žmonių sveikatai, saugaus perkėlimo, perdirbimo ir naudojimo. Protokole ypatingas dėmesys skiriamas gabenimui per valstybių sienas.2. 2002 m. birželio 25 d. Taryba priėmė sprendimą dėl Protokolo sudarymo Europos bendrijos vardu. Bendrijos ratifikavimo dokumentas buvo deponuotas 2002 m. rugpjūčio 27 d.3. Kaip numatyta Protokolo 27 straipsnyje, Šalių konferencija, prilygstanti šio Protokolo Šalių pasitarimui (ŠK/PŠP), pirmajame posėdyje nustato tvarką, kuria bus rengiamos atitinkamos tarptautinės taisyklės ir procedūros, susijusios su atsakomybe bei žalos, padaromos gabenant į kitas valstybes gyvus pakitusius organizmus, atlyginimu tiriant ir deramai atsižvelgiant į tarptautinėje teisėje šioje srityje vykstančius procesus, ir stengiasi šį procesą užbaigti per ketverius metus. Pirmajame savo posėdyje 2004 m. ŠK/PŠP įkūrė Atsakomybės ir žalos atlyginimo srities teisės ir techninių ekspertų neterminuotą ad hoc darbo grupę 27 straipsniui įgyvendinti.4. Šį grupė yra įgaliota nagrinėti informaciją ir analizuoti bendro pobūdžio klausimus, susijusius su atsakomybe ir žalos, padaromos gabenant į kitas valstybes GPO, atlyginimu bei parengti atsakomybės ir žalos atlyginimo taisyklių ir procedūrų įvairių dalių variantus. Atsakomybės ir žalos atlyginimo srities teisės ir techninių ekspertų ad hoc darbo grupė susirinko du kartus: 2005 m. gegužės 25–27 d. ir 2006 m. vasario 20–24 d. Monrealyje (Kanada). Apsvarsčiusi informaciją ir išanalizavusi bendro pobūdžio klausimus, grupė ėmėsi rengti įvairių taisyklių ir procedūrų, susijusių su atsakomybe ir žalos atlyginimu, darbinį teksto variantą. Trečiasis, ketvirtasis ir penktasis grupės posėdžiai įvyks 2007 m. ir 2008 m., kad 4–jame ŠK/PŠP, kuris numatytas 2008 m. Vokietijoje, ji galėtų pateikti galutinę ataskaitą ir tarptautinių taisyklių ir procedūrų, susijusių su atsakomybe ir žalos atlyginimu, pasiūlymą.5. EB Sutarties 174 straipsnio 1 dalyje numatyta, kad vienas iš Bendrijos aplinkos politikos uždavinių – remti tarptautinio lygio priemones, skirtas regioninėms arba pasaulinėms aplinkos problemoms spręsti. Siekdama šio tikslo, Bendrija, vadovaudamasi 175 ir 300 straipsniais, gali sudaryti susitarimus su trečiosiomis šalimis.6. Pagal EB sutarties 300 straipsnio 1 dalį sudarant Bendrijos ir vienos arba daugiau valstybių arba tarptautinių organizacijų susitarimus, Komisija teikia rekomendacijas Tarybai, kuri įgalioja Komisiją pradėti reikiamas derybas. Komisija veda šias derybas tardamasi su specialiais komitetais, Tarybos paskirtais padėti jai atlikti šią užduotį, ir vadovaudamasi Tarybos nurodymais, kuriuos ši jai gali pateikti šiuo tikslu. Naudodamasi šioje dalyje jai suteiktais įgaliojimais, Taryba sprendžia kvalifikuotąja dauguma, išskyrus 2 dalies pirmojoje pastraipoje numatytus atvejus, kai ji sprendžia vieningai.7. Kituose trijuose posėdžiuose Atsakomybės ir žalos atlyginimo srities teisės ir techninių ekspertų ad hoc darbo grupė derėsis dėl tarptautinių taisyklių ir procedūrų, susijusių su atsakomybe ir žalos atlyginimu, teksto, kuris 2008 m. bus pateiktas priimti 4–jame ŠK/PŠP. Šios taisyklės ir procedūros yra susijusios su aplinkos apsauga ir bus priimtos kaip susitarimas EB sutarties 300 straipsnio 1 dalyje apibrėžta prasme. Su GPO gabenimu į kitas valstybes susijusią atsakomybę ir žalos atlyginimą reglamentuoja daug EB teisinių priemonių[1]. Valstybės narės negali prisiimti įsipareigojimų, neapibrėžtų šiose pagrindinėse Bendrijos teisės aktų nuostatose, kurie galėtų turėti neigiamos įtakos Bendrijos taisyklėms arba pakeistų jų taikymo sritį.8. Todėl Komisija turi pateikti rekomendacijas Tarybai, kuri įgalios Komisiją kituose 2007 m. ir 2008 m. įvyksiančiuose Atsakomybės ir žalos atlyginimo srities teisės ir techninių ekspertų neterminuotos ad hoc darbo grupės posėdžiuose bei 2008 m. įvyksiančiame 4–ajame ŠK/PŠP pradėti reikiamas derybas šiuo klausimu.B. REKOMENDACIJAAtsižvelgdama į pirmiau išdėstytus faktus, Komisija rekomenduoja:1.  Tarybai įgalioti Komisiją trečiajame, ketvirtajame ir penktajame Atsakomybės ir žalos atlyginimo srities teisės ir techninių ekspertų neterminuotos ad hoc darbo grupės posėdžiuose ir ketvirtajame Šalių konferencijos susitikime, prilygstančiame šio Protokolo Šalių pasitarimui, Europos bendrijos vardu derėtis į Bendrijos kompetencijos sritį patenkančiais klausimais, susijusiais su tarptautinėmis taisyklėmis ir procedūromis, susijusiomis su atsakomybe ir žalos, padaromos gabenant į kitas valstybes GPO, atlyginimu, ir numatytomis Kartachenos biosaugos protokole.2.  Komisija šias derybas veda Europos bendrijos vardu į Bendrijos kompetencijos sritį patenkančiais klausimais, tardamasi su specialiu valstybių narių atstovų komitetu pagal pridedamus derybų nurodymus;3.  Kai taisyklių ir procedūrų klausimai patenka ir į Bendrijos, ir į valstybių narių kompetencijos sritį, Komisija ir valstybės narės derybų metu glaudžiai bendradarbiauja, siekdamos tarptautiniu mastu vieningai atstovauti Europos bendrijai.4.  Taryba išleidžia pridedamus derybų nurodymus.PRIEDASDERYBŲ NURODYMAI1. Komisija užtikrina, kad tarptautinės taisyklės ir procedūros, susijusios su atsakomybe ir žalos, padaromos gabenant į kitas valstybes GPO, atlyginimu, kurios turi būti priimtos pagal Kartachenos biosaugos protokolą, neprieštarautų susijusiems Bendrijos teisės aktams ir kad derybose dėl šių taisyklių ir procedūrų būtų atsižvelgiama į besivystančių šalių gebėjimus.2. Komisija užtikrina, kad, jei taisyklės, procedūros ar jų dalys taptų teisiškai privalomu susitarimu, į tokį susitarimą būtų įtrauktos tinkamos nuostatos, leidžiančios Bendrijai tapti susitarimo Šalimi.3. Komisija praneša Tarybai apie derybų rezultatus ir prireikus informuoja ją apie bet kokius sunkumus, galinčius kilti derybų metu. [1] Inter alia , Direktyva 2004/35/EB dėl atsakomybės už aplinkos apsaugą siekiant išvengti žalos aplinkai ir ją ištaisyti (atlyginti), OL L 143, 2004 4 21, p. 56; Direktyva 85/374/EEB dėl valstybių narių įstatymų ir kitų teisės aktų, reglamentuojančių atsakomybę už gaminius su trūkumais, derinimo, OL L 210, 1985 8 7, p. 29 su vėlesniais pakeitimais; Reglamentas (EB) Nr. 44/2001 dėl jurisdikcijos ir teismų sprendimų civilinėse ir komercinėse bylose pripažinimo, OL L 12, 2000 12 22, p. 1.


title: Tarybos rekomendacijos – „Tarpvalstybinių vaizdo konferencijų naudojimo teisingumo srityje ir dalijimosi šios srities geriausios praktikos pavyzdžiais skatinimas valstybėse narėse ir ES lygiu“

text:
               31.7.2015

               LT

               Europos Sąjungos oficialusis leidinys

               C 250/1

         Tarybos rekomendacijos
   „Tarpvalstybinių vaizdo konferencijų naudojimo teisingumo srityje ir dalijimosi šios srities geriausios praktikos pavyzdžiais skatinimas valstybėse narėse ir ES lygiu“
   (2015/C 250/01)
   EUROPOS SĄJUNGOS TARYBA,
   PRIMINDAMA:

               1.

               2013 m. gruodžio 6 d. Tarybos (Teisingumo ir vidaus reikalai) priimtą 2014–2018 m. Europos e. teisingumo strategiją (1);

               2.

               2014–2018 m. Europos e. teisingumo strategijos 59 punktą, kuriame nurodyta, kad „prireikus neformalios valstybių narių grupės, dalyvaujančios konkrečiuose projektuose, gali susitikti, kad būtų užtikrinta pažanga šiose darbo srityse (…)“;

               3.

               2014 m. birželio 6 d. Tarybos (Teisingumo ir vidaus reikalai) priimtą 2014–2018 m. Europos e. teisingumo daugiametį veiksmų planą (2);

               4.

               2014 m. gruodžio 4 d. Tarybos (Teisingumo ir vidaus reikalai) patvirtintose 2014–2018 m. Europos e. teisingumo daugiamečio veiksmų plano įgyvendinimo gaires (3), kuriose nurodytos konkrečios priemonės, kokių tolesnių susijusių veiksmų turi imtis E. teisės darbo grupė (e. teisingumas), įskaitant neformalios darbo grupės tarpvalstybinių vaizdo konferencijų klausimais sudarymą;

               5.

               Neformalios darbo grupės tarpvalstybinių vaizdo konferencijų klausimais darbo rezultatus, išdėstytus E. teisės darbo grupei (e. teisingumas) pateiktoje galutinėje ataskaitoje (4);

         PRIPAŽĮSTA, kad:

               6.

               Vaizdo konferencijos yra naudinga priemonė, kuri teikia daug galimybių ne tik nacionaliniu lygiu, bet ir visų pirma tarpvalstybinėse situacijose, susijusiose su skirtingomis valstybėmis narėms ir net trečiosiomis šalimis. Tarpvalstybinėse bylose itin svarbu, kad valstybių narių teisminės institucijos galėtų sklandžiai palaikyti ryšius. Vaizdo konferencijos yra vienas iš galimų būdų supaprastinti ir paskatinti tokį bendravimą. Vaizdo konferencijų privalumai buvo pripažinti Sąjungos teisėje: raginama jomis naudotis, inter alia, tarpvalstybinėse situacijose renkant įrodymus civilinėse ar komercinėse bylose (5) ir taikant Europos ieškinių dėl nedidelių sumų nagrinėjimo procedūrą (6) arba reglamentuojamos jų naudojimo baudžiamosiose bylose procedūros (7);

               7.

               Vaizdo konferencijų technologijos gali būti naudojamos visų rūšių teismo procesuose (tiek baudžiamosiose, tiek civilinėse/komercinėse bylose) ir suteikia teismams ir prokuratūroms daugiau lankstumo imant nukentėjusiųjų ir liudytojų parodymus, išklausant ekspertų nuomonės ir gaunant įtariamųjų bei atsakovų pareiškimus. Vaizdo konferencijos gali padėti sumažinti pažeidžiamų liudytojų, pavyzdžiui, vaikų, patiriamą stresą. Taip pat išvengiama kelionių, kai turi duoti parodymus nukentėjusieji, liudytojai ar ekspertai iš kitų valstybių narių. Jos taip pat sudaro sąlygas betarpiškai užtikrinti veiksmingas apsaugos priemones, pavyzdžiui, teisę į vertimą žodžiu, teisę gauti informaciją, galimybę atokioje vietoje suimtam įtariamajam susisiekti su advokatu (pvz., suėmimo jūroje atveju). Naudojant tokias technologijas taip pat sumažinamos nacionalinių administracijų patiriamos posėdžių išlaidos. Jei suimtų asmenų nereikia niekur vežti, tai gali būti labai naudinga išlaidų mažinimo ir saugumo požiūriu;

               8.

               Europos e. teisingumo srityje ES valstybės narės jau pradėjo bendrą veiklą, kad paskatintų naudotis vaizdo konferencijomis ir keistis patirtimi bei geriausios praktikos pavyzdžiais. Tokia veikla ES lygiu vykdoma, inter alia, E. teisės darbo grupėje (e. teisingumas);

               9.

               Iki šiol nacionaliniu ir ES lygiu pagal pirmąjį 2009–2013 m. Europos e. teisingumo veiksmų planą vykdyta veikla vaizdo konferencijų srityje jau davė nemažų rezultatų. E. teisingumo portale visomis oficialiomis kalbomis pateikiama informacija apie vaizdo konferencijų priemonių naudojimą teismo procesuose tarpvalstybinėse situacijose, įskaitant vadovą, o daugumos valstybių narių atveju – ir atitinkami kontaktiniai duomenys;

               10.

               Antruoju 2014–2018 m. Europos e. teisingumo daugiamečiu veiksmų planu siekiama remtis jau nuveiktu darbu ir toliau tęsti šią pozityvią veiklą nacionaliniu ir Europos lygiais. Šis darbas taip pat turėtų būti vertinamas kaip dalis platesnio teisingumo modernizavimo ES proceso, atsižvelgiant į galiojančią teisinę sistemą šioje konkrečioje srityje ir į poreikį užtikrinti valstybių narių ir ES lygiu nustatytas procesines garantijas;

         PABRĖŽIA, kad

               11.

               Kaip nurodyta 2014–2018 m. Europos e. teisingumo daugiamečiame veiksmų plane, turėtų būti sudarytos palankesnės sąlygos kreiptis į teismą ir pradėti neteismines procedūras esant tarpvalstybinėms situacijoms suteikiant galimybę teismams ir proceso šalims, taip pat liudytojams, nukentėjusiesiems, ekspertams ir kitiems dalyviams palaikyti ryšius elektroninėmis priemonėmis;

               12.

               Be to, atitinkamais atvejais turėtų būti išplėstas vaizdo konferencijų, telekonferencijų ar kitų tinkamų tolimojo ryšio priemonių, skirtų žodiniam bylų nagrinėjimui, naudojimas, kad nebeliktų poreikio vykti į teismą dalyvauti teismo procesuose, ypač tarpvalstybinių bylų atvejais, ir tokiu būdu, sumažinant išlaidas ir pastangas, būtų padėta veiksmingai užtikrinti teisę kreiptis į teismą;

               13.

               Kaip nurodyta 2014–2018 m. E. teisingumo daugiamečiame veiksmų plane, turėtų būti plečiama būsima veikla šioje srityje, kad būtų toliau sudaromos palankesnės sąlygos organizuoti ir vesti tarpvalstybines vaizdo konferencijas visose valstybėse narėse, skatinant naudoti informacinių technologijų priemones vaizdo konferencijoms remti ir organizuoti ir didinant vaizdo konferencijų sąveikumą. Ši veikla taip pat turėtų apimti tarpvalstybinės vaizdo konferencijos prašymo/patvirtinimo bendros formos parengimą. Taip pat reikėtų apsvarstyti galimybę sukurti tinklą, kuriame būtų dalijamasi patirtimi ir geriausios praktikos pavyzdžiais vaizdo konferencijų srityje, įskaitant mokymą. Taip pat reikėtų atsižvelgti į teisės specialistų, pavyzdžiui, teisėjų, prokurorų, advokatų, tarpininkų, taip pat teisinių vertėjų žodžiu, dalyvavimą šioje veikloje;

         PALANKIAI VERTINA:

               14.

               Ekspertų darbo grupės tarpvalstybinių vaizdo konferencijų klausimais atliktą darbą siekiant padėti tobulinti bendrą e. teisingumo sistemų veikimą valstybėse narėse ir Europos lygiu. Ekspertų grupė buvo sukurta 2014 m. sausio mėn., vadovaujant Austrijai, ir jos tikslas yra skatinti praktinį tarpvalstybinių vaizdo konferencijų naudojimą ir dalytis geriausios praktikos pavyzdžiais bei patirtimi, susijusiais su organizaciniais, techniniais ir teisiniais aspektais;

               15.

               2015 m. kovo mėn. pateiktą ekspertų darbo grupės galutinę ataskaitą, kurioje pateikiama konkrečių rekomendacijų dėl tolesnio darbo šioje srityje;

         ATKREIPIA DĖMESĮ į tai, kad
   a)   ekspertų darbo grupė

               16.

               Savo galutinėje ataskaitoje ekspertų darbo grupė nurodė keletą techninių, organizacinių ir teisinių kliūčių, trukdančių valstybėms narėms esant tarpvalstybinėms situacijoms naudotis vaizdo konferencijų priemonėmis. Iš rezultatų matyti, kad nors tiesa, kad turi būti laikomasi galiojančių teisinių reikalavimų, dauguma problemų, kurios pirmiausia iškyla tarpvalstybinėse situacijose, yra daugiau organizacinio ir techninio pobūdžio. Būtent šie klausimai turėtų būti prioriteto tvarka sprendžiami trumpuoju arba vidutinės trukmės laikotarpiu;

         b)   e. teisingumo portalas

               17.

               Be to, e. teisingumo portale jau pateikiama informacija turėtų būti atnaujinama ir papildoma. Visų pirma ateities planuose galėtų būti numatyta įtraukti: nuorodas į ES teisės aktus ir valstybių narių teisės aktus, reglamentuojančius vaizdo konferencijų naudojimą; suvestinę informaciją apie visus valstybių narių teismus, turinčius vaizdo konferencijų priemones; praktinio vaizdo konferencijų rengimo priemones (elektronines formas, ilguoju laikotarpiu galbūt rezervavimo sistemą); nuorodas į nacionalinius nurodymus ar vadovus, jei jų yra; skirsnį su vaizdo konferencijų tarpvalstybiniuose procesuose pavyzdžiais ir geriausios praktikos pavyzdžių rinkinį; informaciją apie mokymo ir mokymo internetu modulius ir nuorodą į tarpusavyje sujungtas vertėjų žodžiu duomenų bazes, jei jų yra;

         c)   sinergija su kitais projektais

               18.

               Taip pat turėtų būti atsižvelgta į galimą sinergiją su kitais projektais, pavyzdžiui, projektais e. CODEX, AVIDICUS (vertimas žodžiu vaizdo konferencijos metu) ir Europos teisėjų mokymo tinklu. Kartu su e. teisingumo portale jau pateikiama informacija, kiek įmanoma, reikėtų naudoti esamą naudingą informaciją iš kitų šaltinių, be kita ko, valstybių narių ir Eurojusto;

         d)   teisiniai aspektai

               19.

               Vaizdo konferencijos buvo teisiškai pripažintos tarptautinėmis konvencijomis ir keliais ES teisės aktais, pavyzdžiui, Reglamentu dėl įrodymų rinkimo civilinėse ar komercinėse bylose, Reglamentu, nustatančiu Europos ieškinių dėl nedidelių sumų nagrinėjimo procedūrą ir visai neseniai Direktyva dėl Europos tyrimo orderio baudžiamosiose bylose;

               20.

               Nors naudojant vaizdo konferencijas užtikrinama didesnė įtariamųjų, nukentėjusiųjų, liudytojų ir pažeidžiamų asmenų apsauga, reikėtų užtikrinti, kad vaizdo konferencijos nedarytų žalos teisėms į gynybą; reikia ypač pasirūpinti, kad būtu užtikrintas betarpiškumo, šalių procesinio lygiateisiškumo ir prieštaros principų laikymasis. Tam reikia, kad būtų naudojama nepasenusi įranga, siekiant užtikrinti pakankamą vaizdo ir garso kokybę, ir kad ji būtų pakankamai saugi atsižvelgiant į bylos konfidencialumo lygį;

               21.

               Todėl turės būti įvertintas teisėkūros raidos, įskaitant visų pirma Europos tyrimo orderį, kuriuo nustatoma išsami vaizdo konferencijų naudojimo baudžiamosiose bylose procedūra, poveikis įvairioms procesinėms taisyklėms ir garantijoms, taikomoms prašančiojoje ir vykdančiojoje valstybėse narėse. Kiti su vaizdo konferencijomis susiję teisiniai klausimai taip pat apima kompetentingų institucijų identifikavimą;

         RAGINA VALSTYBES NARES:

               22.

               Apsvarstyti galimybę nacionaliniu lygiu įgyvendinti toliau nurodytas priemones siekiant gerinti sąveikumą tarp valstybių narių:

         a)   organizaciniai aspektai

               a)

               Kiekvienoje valstybėje narėje nustatyti atitinkamai nacionalinį vaizdo konferencijų kontaktinį punktą ar kontraktinis punktus. Todėl reikės tobulinti ir atnaujinti (prireikus glaudžiai bendradarbiaujant su Komisija) e. teisingumo portale pateikiamą informaciją (naudojantis Europos teismų duomenų baze) apie nacionalines vaizdo konferencijų priemones, nacionalinius vaizdo konferencijų kontaktinius punktus ir atitinkamus kompetentingus teismus. Tobulinti kontaktinių punktų organizavimą nacionaliniu ir teismų lygiu;

               b)

               Rengiant atskiras vaizdo konferencijas, susitarti dėl bendros kalbos, jei taikoma, taip pat tinkamų vertimo raštu ir žodžiu paslaugų ir laiko zonos, kuri bus naudojama nustatant vaizdo konferencijos pradžios laiką. Jei vaizdo konferencijoje reikia vertėjų žodžiu paslaugų, valstybės narės turėtų žinoti apie vykdant AVIDICUS projektus pateiktas rekomendacijas ir kiek įmanoma jų laikytis;

               c)

               Nedarant poveikio teismų nepriklausomumui ir visos Sąjungos teismų sistemų organizacinės struktūros skirtumams, teikti veiksmingą mokymą potencialiems naudotojams, įskaitant teisėjus ir prokurorus, kad būtų padidintas jų pasitikėjimas ir gebėjimas vesti tarpvalstybinę vaizdo konferenciją;

         b)   techniniai aspektai

               d)

               Sukurti veiksmingus mechanizmus, įskaitant patobulintą veiksmingo keitimosi kintamais ir (arba) konfidencialiais vaizdo konferencijų parametrais formą, siejant su vieša ir nekintama informacija apie kiekvienos valstybės narės vaizdo konferencijų priemones, skelbtina Europos e. teisingumo portale;

               e)

               Parengti naudotojams ir techninį planavimą bei aptarnavimą atliekantiems darbuotojams skirtas praktines gaires dėl rekomenduojamų techninių standartų;

               f)

               Gerinti sąveikumą tarp valstybių narių atliekant sistemingus praktinius bandymus tarp valstybių narių porų, kad būtų dokumentuojami darbo parametrai. Jie po to gali būti pakartotinai naudojami rengiant patikimesnes vaizdo konferencijas tarp valstybių narių, užtikrinant pakankamą garso ir vaizdo kokybę;

               g)

               Įgyvendinti bent toliau išvardytus būtiniausius techninius standartus vaizdo konferencijų sesijų kokybei gerinti:

                           —

                           naudoti aparatinės įrangos pagrindo vaizdo konferencijų sistemą (H.323/SIP vaizdo konferenciją),

                           —

                           vaizdo konferencijos sesija turi būti grindžiama IP,

                           —

                           naudoti užkardas kertančią infrastruktūrą,

                           —

                           naudoti šifruotą ryšį (AES-128),

                           —

                           gauti dviejų video kanalų vaizdą (H.239) (8);

         c)   teisiniai aspektai

               h)

               Įvertinti priimtų ES priemonių, pavyzdžiui, Europos tyrimo orderio, poveikį galiojančioms procedūrinėms taisyklėms;

         PRAŠO E. TEISĖS DARBO GRUPĖS (E. TEISINGUMAS):

               23.

               Pradėti nagrinėti praktines galimybes ir sprendimus dėl koordinuoto požiūrio siekiant pradėti bendradarbiavimą su trečiosiomis šalimis vaizdo konferencijų srityje, papildantį dvišalius ryšius, kuriuos valstybės narės jau palaiko šioje srityje;

               24.

               Remiantis pasiūlymu, kurį turi pateikti ekspertų darbo grupė, tęsti ekspertų darbo grupės tarpvalstybinių vaizdo konferencijų klausimais pradėtą darbą sukuriant E. teisės darbo grupės grupėje (e. teisingumas) globojamą sukuriant valstybių narių bendradarbiavimo tinklą, kurio tikslas – keistis patirtimi ir geriausios praktikos pavyzdžiais vaizdo konferencijų srityje, įskaitant mokymą. Šis tinklas turėtų:

                           a)

                           Apsvarstyti galimybes tobulinti vaizdo konferencijų priemonių naudojimą Europos lygiu sukuriant saugias „virtualias vaizdo konferencijų sales“, prie kurių valstybės narės galėtų prisijungti telefonu;

                           b)

                           parengti aiškų ir nuoseklų aprašymą (protokolą), kaip rengti ir vesti tarpvalstybines vaizdo konferencijas, atitinkantį tipinius tarpvalstybinių teisminių vaizdo konferencijų naudojimo atvejus ir apimantį visus būtinus organizacinius, techninius ir teisminius elementus;

                           c)

                           Teikti naudotojams gaires dėl tipinių naudojimo teismuose atvejų, kuriais platesnis ir geresnis tarpvalstybinių vaizdo konferencijų naudojimas būtų naudingiausias;

                           d)

                           tobulinti tarpvalstybinės savitarpio teisinės pagalbos prašymo formų elektroninį siuntimą suderinant Europos e. teisingumo portalo dinamiškos formos funkcijas su e. CODEX, pvz., „tiesioginio įrodymų rinkimo“ ir „(netiesioginio) įrodymų rinkimo“ formas;

                           e)

                           parengti priemones, padedančias teisminėms institucijoms nustatyti, kuris teisinis dokumentas taikomas organizuojant tam tikrą vaizdo konferenciją;

                           f)

                           parengti priemones, padedančias teisminėms institucijoms nustatyti, kuri institucija kompetentinga organizuoti tam tikrą vaizdo konferenciją;

                           g)

                           nustatyti, kokių priemonių reikėtų imtis užtikrinant procesines garantijas naudojantis teisėmis į gynybą ir

                           h)

                           užtikrinti darbo tvarumą:

                                       —

                                       stebint tobulinimo veiksmų ir projektų įgyvendinimą,

                                       —

                                       stebint naujas vaizdo konferencijų technologijas,

                                       —

                                       siūlant naujus tolesnio tobulinimo veiksmus ir projektus;

         PRAŠO EUROPOS KOMISIJOS:

               25.

               Paskelbti ekspertų grupės tarpvalstybinių vaizdo konferencijų klausimais galutinę ataskaitą e. teisingumo portale, kad ji būtų plačiau prieinama teisės specialistams ir kitoms suinteresuotoms šalims;

               26.

               Finansiškai remti 22 punkte nurodytų priemonių, kuriomis siekiama užtikrinti tarpvalstybinį vaizdo konferencijų priemonių sąveikumą, įgyvendinimą nacionaliniu lygiu, kai tai suteikia pridėtinės vertės Europos lygiu, laikantis taikytinų finansavimo priemonių.

      (1)  OL C 376, 2013 12 21, p. 7.

      (2)  OL C 182, 2014 6 14, p. 2.

      (3)  dok. 15771/14.

      (4)  dok. 8364/15 + ADD.

      (5)  2001 m. gegužės 28 d. Tarybos reglamentas (EB) Nr. 1206/2001 dėl valstybių narių teismų tarpusavio bendradarbiavimo renkant įrodymus civilinėse ar komercinėse bylose (OL L 174, 2001 6 27, p. 1).

      (6)  2007 m. liepos 11 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamentas (EB) Nr. 861/2007, nustatantis Europos ieškinių dėl nedidelių sumų nagrinėjimo procedūrą (OL L 199, 2007 7 31, p. 1).

      (7)  2000 m. gegužės 29 d. Konvencija dėl Europos Sąjungos valstybių narių savitarpio pagalbos baudžiamosiose bylose.

      (8)
   Pastaba. Kaip atsarginį sprendimą gali tekti naudoti ISDN, jei vaizdo konferencijos partneris dar nėra įdiegęs IP.