title: 2016 m. liepos 12 d. Tarybos rekomendacija dėl 2016 m. Lietuvos nacionalinės reformų programos su Tarybos nuomone dėl 2016 m. Lietuvos stabilumo programos

text:
               18.8.2016

               LT

               Europos Sąjungos oficialusis leidinys

               C 299/69

         TARYBOS REKOMENDACIJA
   2016 m. liepos 12 d.
   dėl 2016 m. Lietuvos nacionalinės reformų programos su Tarybos nuomone dėl 2016 m. Lietuvos stabilumo programos
   (2016/C 299/17)
   EUROPOS SĄJUNGOS TARYBA,
   atsižvelgdama į Sutartį dėl Europos Sąjungos veikimo, ypač į jos 121 straipsnio 2 dalį ir 148 straipsnio 4 dalį,
   atsižvelgdama į 1997 m. liepos 7 d. Tarybos reglamentą (EB) Nr. 1466/97 dėl biudžeto būklės priežiūros stiprinimo ir ekonominės politikos priežiūros bei koordinavimo (1), ypač į jo 5 straipsnio 2 dalį,
   atsižvelgdama į Europos Komisijos rekomendaciją,
   atsižvelgdama į Europos Parlamento rezoliucijas,
   atsižvelgdama į Europos Vadovų Tarybos išvadas,
   atsižvelgdama į Užimtumo komiteto nuomonę,
   atsižvelgdama į Ekonomikos ir finansų komiteto nuomonę,
   atsižvelgdama į Socialinės apsaugos komiteto nuomonę,
   atsižvelgdama į Ekonominės politikos komiteto nuomonę,
   kadangi:

               (1)

               2015 m. lapkričio 26 d. Komisija priėmė metinę augimo apžvalgą, kuria pradedamas 2016 m. Europos ekonominės politikos koordinavimo semestras. 2016 m. kovo 17–18 d. Europos Vadovų Taryba patvirtino metinėje augimo apžvalgoje nustatytus prioritetus. 2015 m. lapkričio 26 d. Komisija pagal Europos Parlamento ir Tarybos reglamentą (ES) Nr. 1176/2011 (2) priėmė Įspėjimo mechanizmo ataskaitą, kurioje Lietuva nenurodyta kaip viena iš valstybių narių, dėl kurių reikės parengti nuodugnią apžvalgą. Tą pačią dieną Komisija taip pat priėmė rekomendaciją dėl Tarybos rekomendacijos dėl euro zonos ekonominės politikos. Tą rekomendaciją Europos Vadovų Taryba patvirtino 2016 m. vasario 18–19 d., o Taryba ją priėmė 2016 m. kovo 8 d. (3) Kaip šalis, kurios valiuta yra euro, atsižvelgdama į glaudžias ekonominės ir pinigų sąjungos šalių ekonomikos sąsajas, Lietuva turėtų užtikrinti, kad ta rekomendacija būtų visiškai ir laiku įgyvendinta;

               (2)

               Lietuvos ataskaita paskelbta 2016 m. vasario 26 d. Ataskaitoje įvertinta Lietuvos pažanga, padaryta įgyvendinant 2015 m. liepos 14 d. priimtas šaliai skirtas rekomendacijas ir siekiant nacionalinių tikslų pagal strategiją „Europa 2020“;

               (3)

               2016 m. balandžio 29 d. Lietuva pateikė 2016 m. nacionalinę reformų programą ir 2016 m. stabilumo programą. Siekiant atsižvelgti į jų tarpusavio sąsajas, abi programos vertintos vienu metu;

               (4)

               į atitinkamas konkrečioms šalims skirtas rekomendacijas atsižvelgta sudarant 2014–2020 m. Europos struktūrinių ir investicijų fondų programas. Kaip numatyta Europos Parlamento ir Tarybos reglamento (ES) Nr. 1303/2013 (4) 23 straipsnyje, Komisija, jei tai būtina siekiant remti atitinkamų Tarybos rekomendacijų įgyvendinimą, gali paprašyti valstybės narės peržiūrėti savo partnerystės sutartį ir susijusias programas bei pasiūlyti jų pakeitimų. Kaip naudotųsi šia nuostata, Komisija išsamiau nurodė Priemonių, kuriomis Europos struktūrinių ir investicijų fondų veiksmingumas siejamas su patikimu ekonomikos valdymu, taikymo gairėse;

               (5)

               2016 m. stabilumo programoje Lietuva paprašė 2017 m. laikinai 0,6 % BVP nukrypti nuo reikalaujamo koregavimo plano siekiant vidutinio laikotarpio tikslo, kad būtų atsižvelgta į svarbias struktūrines reformas, turinčias teigiamą poveikį ilgalaikiam viešųjų finansų tvarumui. Tačiau, kol bus pasiektas galutinis susitarimas, tebėra neapibrėžtumo dėl reformų priemonių rinkinio ir jų įgyvendinimo. Todėl, nors Lietuva turi pakankamai fiskalinių galimybių laikinai nukrypti nuo reikalaujamo koregavimo plano, neatrodo, kad Lietuva atitinka reformų įgyvendinimo reikalavimų atitikimo kriterijų, leidžiantį jai pasinaudoti struktūrinių reformų išlyga. Be to, šiuo metu neįmanoma įvertinti Vyriausybės apskaičiuoto reformos poveikio tikėtinumo. Todėl šių reformų poveikis dar nėra įtrauktas į reikalaujamą koregavimą 2017 m. siekiant vidutinio laikotarpio biudžeto tikslo;

               (6)

               šiuo metu Lietuvai taikoma Stabilumo ir augimo pakto prevencinė dalis. 2016 m. stabilumo programoje Vyriausybė planuoja nominaliojo balanso pagerėjimą nuo 0,8 % BVP deficito 2016 m. iki 0,9 % BVP pertekliaus 2019 m. Numatoma, kad (perskaičiuotu (5)) struktūriniu balansu 2016 m. ir vėliau bus viršijamas vidutinio laikotarpio biudžeto tikslas – 1 % BVP struktūrinis deficitas. Į koregavimo planą įtraukta 2016 m. sisteminė pensijų reforma, bet neatspindėta 2017 m. planuojama struktūrinė reforma. Stabilumo programoje numatoma, kad valdžios sektoriaus skolos santykis su BVP nuo 39,9 % BVP 2016 m. sumažės iki 35,7 % 2019 m. Makroekonominis scenarijus, kuriuo grindžiamos šios biudžeto projekcijos, yra tikėtinas. Priemonės, kurių reikia norint pasiekti planuojamus deficito tikslus 2018 m. ir vėliau, dar nepakankamai konkretizuotos. Pagal Komisijos 2016 m. pavasario prognozę numatoma, kad 2016 m. struktūrinis balansas bus -1,2 % BVP – šį dydį galima laikyti artimu vidutinio laikotarpio biudžeto tikslui, o 2017 m. jis bus -0,8 % BVP, t. y. vidutinio laikotarpio biudžeto tikslas viršijamas. Remiantis stabilumo programos vertinimu ir atsižvelgiant į Komisijos 2016 m. pavasario prognozę, Lietuva turėtų atitikti Stabilumo ir augimo pakto nuostatas;

               (7)

               senėjimo, prastų sveikatos priežiūros rezultatų ir didelės grynosios emigracijos nulemtas darbingo amžiaus gyventojų skaičiaus mažėjimas gali pakenkti Lietuvos augimo potencialui ir galiausiai jos konvergencijai ateityje, o tai kelia grėsmę jos pensijų ir ilgalaikės priežiūros sistemų tvarumui. Apskaičiuota, kad ne vėliau kaip 2030 m. darbingo amžiaus gyventojų sumažės iš viso 35 %. Jeigu ta tendencija nepasikeis, pritrūks tinkamų darbo jėgos išteklių ir kils grėsmė ilgalaikio ekonomikos augimo bei socialinės apsaugos sistemų, ypač pensijų sistemos, tvarumui;

               (8)

               vyraujančios demografinės tendencijos pabrėžia poreikį Lietuvoje vykdyti visapusišką pensijų reformą, kad būtų pašalinta grėsmė dabartinės pensijų sistemos vidutinio laikotarpio tvarumui ir adekvatumui. Lietuvos pagyvenusių žmonių skurdo lygis yra vienas didžiausių Sąjungoje. Vis dėlto šiuo metu nėra valstybės mokamų pensijų indeksavimo mechanizmo, o išlaidos socialinio draudimo pensijoms yra palyginti mažos. Seimas dar nepriėmė Vyriausybės pasiūlyto įstatymo projekto įvesti indeksavimo mechanizmą, po 2026 m. pensinį amžių susieti su tikėtinos gyvenimo trukmės pokyčiais ir pagerinti socialinio draudimo bazinės pensijos finansavimą;

               (9)

               Lietuvos sveikatos priežiūros rezultatai yra vieni prasčiausių Europos Sąjungoje. Visų pirma 20–64 m. gyventojų mirtingumas yra didžiausias Sąjungoje ir tai turi didelę įtaką potencialiai darbo jėgos pasiūlai ir darbo našumui. Sveikatos priežiūros sistemos trūkumai, be kita ko, apima pernelyg didelį naudojimąsi stacionarine priežiūra ir mažas išlaidas prevencijai bei visuomenės sveikatai. Būtina skirti dėmesio neigiamai demografinei tendencijai;

               (10)

               Lietuvai svarbu daugiau investuoti į žmogiškąjį kapitalą, kad sušvelnintų tam tikrus neigiamus darbingo amžiaus gyventojų skaičiaus mažėjimo padarinius ir paremtų šalies perėjimą prie didesnės pridėtinės vertės ekonomikos. Nors išsilavinimo lygis pakilo, didelė dalis moksleivių neturi pakankamų pagrindinių gebėjimų. Turėtų būti siekiama užtikrinti aukštą mokymo kokybę – tai itin svarbu sprendžiant prastų mokymosi rezultatų ir švietimo sistemos trūkumų problemą. Be to, esama dėstymo aukštojo mokslo įstaigose kokybės ir gebėjimo skatinti inovacijas trūkumų. Vis dar žemas suaugusiųjų mokymosi lygis kenkia pastangoms pagerinti žmogiškojo kapitalo kokybę ir padidinti našumą. Esama ženklų, kad tam tikruose ekonomikos sektoriuose pradeda trūkti kvalifikuotų darbuotojų. Manoma, kad ši kvalifikuotų darbuotojų trūkumo problema ateityje vis aštrės. Dėl spartaus darbo užmokesčio augimo ir sulėtėjusio našumo augimo gali sumažėti sąnaudų konkurencingumas. Todėl svarbu didinti švietimo sistemos atitiktį darbo rinkos poreikiams, racionalizuoti švietimo sistemos struktūrą ir finansavimą, plėtoti mokymąsi visą gyvenimą ir gerinti aktyvios darbo rinkos politikos tikslingumą ir veiksmingumą. Lietuva ėmėsi žingsnių, kad pagerintų taikomas aktyvios darbo rinkos politikos priemones ir kitas darbo ieškantiems asmenims teikiamas paslaugas, tačiau jas galima dar geriau pritaikyti konkrečioms tikslinėms grupėms, visų pirma labai ilgai nedirbantiems ir reikiamų gebėjimų neturintiems asmenims. Išlaidos veiksmingoms darbo rinkos politikos priemonėms išlieka nedidelės, o Lietuvos minimalios socialinės apsaugos sistemos priemonės yra silpnos. Maždaug 27 % Lietuvos gyventojų gresia skurdas arba socialinė atskirtis, o pajamų nelygybė yra viena didžiausių Sąjungoje. Vyriausybė numato didinti nedarbo ir socialinės paramos išmokų aprėptį ir adekvatumą, tačiau dar reikia priimti atitinkamus teisės aktus;

               (11)

               Seime svarstoma nuodugni Darbo kodekso peržiūra ir socialinis modelis. Ketinama padidinti darbo rinkos santykių lankstumą ir saugumą, tačiau dar reikia priimti atitinkamus teisės aktus. Svarbu, kad įgyvendinant reformą dalyvautų socialiniai partneriai ir būtų palaikomas plataus masto socialinis dialogas;

               (12)

               nuo ekonomikos krizės pradžios investavimas pamažu atsigauna ir ateinančiais metais bus remiamas ES struktūrinių ir investicijų fondų lėšomis. Vis dėlto našumo augimą stabdo tai, kad naujos technologijos atskiruose ekonomikos sektoriuose diegiamos ir įsisavinamos netolygiai, o inovacijų lygis yra žemas. Privačios investicijos į mokslinius tyrimus ir inovacijas taip pat nedidelės, galbūt dėl nepakankamų paskatų verslui vykdyti mokslinius tyrimus ir diegti inovacijas ir dėl nepakankamo viešojo ir privačiojo sektorių bendradarbiavimo. Padidinus privačias investicijas galėtų sumažėti rizika, susijusi su Lietuvos viešųjų investicijų į mokslinius tyrimus ir inovacijas priklausomumu nuo ES struktūrinių ir investicijų fondų. Tretinio mokslo sistemos kokybė ir inovacijų rezultatai nėra labai geri, nedaug bendradarbiaujama su užsienio universitetais ir mokslinių tyrimų centrais. Mokslinių tyrimų ir inovacijų sistema yra suskaidyta, jai būdinga sutaptis ir dubliavimas. Tai trukdo Lietuvai pasiekti mokslinių tyrimų ir technologinės plėtros pajėgumų kritinę masę, kurios reikia, kad būtų daugiau novatoriškų žinių. Reikia labiau skatinti bendradarbiauti akademinę bendruomenę ir verslą, inter alia, ugdant žmogiškąjį kapitalą ir į jį investuojant, nes tai galėtų padidinti technologijų perdavimą realiajai ekonomikai. Padidinus ribotą Lietuvos įmonių gebėjimą įsisavinti išorės žinias ir jas taikyti komerciniais tikslais, pakiltų inovacijų lygis;

               (13)

               atsižvelgdama į Europos semestrą, Komisija atliko išsamią Lietuvos ekonominės politikos analizę ir ją paskelbė 2016 m. šalies ataskaitoje. Be to, ji įvertino stabilumo programą ir nacionalinę reformų programą, taip pat veiksmus, kurių Lietuva ėmėsi atsižvelgdama į ankstesniais metais jai skirtas rekomendacijas. Komisija įvertino ne tik jų svarbą tvariai fiskalinei ir socialinei bei ekonominei Lietuvos politikai, bet ir tai, kaip laikomasi ES taisyklių ir gairių, nes ES lygio priemonėmis prisidedant prie būsimų nacionalinių sprendimų būtina stiprinti bendrą ES ekonomikos valdymą. Rekomendacijos atsižvelgiant į Europos semestrą pateiktos toliau išdėstytose 1–3 rekomendacijose;

               (14)

               atsižvelgdama į šį vertinimą, Taryba išnagrinėjo stabilumo programą, o jos nuomonė (6) pateikta visų pirma toliau išdėstytoje 1 rekomendacijoje,

         REKOMENDUOJA Lietuvai 2016–2017 m. imtis šių veiksmų:

               1.

               Užtikrinti, kad 2016 m. ir 2017 m. nuokrypis nuo vidutinio laikotarpio biudžeto tikslo neviršytų leidžiamos ribos, siejamos su sistemine pensijų reforma. Sumažinti mokesčių naštą mažas pajamas gaunantiems asmenims, mokesčių naštą perkeliant kitiems šaltiniams, kurių apmokestinimas mažiau kenkia augimui, ir gerinti mokestinių prievolių vykdymą, visų pirma PVM srityje.

               2.

               Daugiau investuoti į žmogiškąjį kapitalą ir spręsti kvalifikuotų darbuotojų trūkumo problemas didinant švietimo sistemos atitiktį darbo rinkos poreikiams, gerinant mokymo ir suaugusiųjų mokymosi kokybę. Stiprinti aktyvios darbo rinkos politikos aprėptį ir veiksmingumą. Didinti socialinio dialogo mechanizmų vaidmenį. Gerinti sveikatos priežiūros sistemos rezultatus gerinant ambulatorinę priežiūrą, ligų prevenciją ir sveikatos ugdymą. Padidinti nedarbo išmokų ir socialinės paramos aprėptį ir adekvatumą.

               3.

               Imtis priemonių našumui padidinti ir gerinti naujų technologijų diegimą ir įsisavinimą visuose ekonomikos sektoriuose. Gerinti inovacijų politikos koordinavimą ir skatinti privačias investicijas, inter alia, plėtojant alternatyvius finansavimo šaltinius.

      Priimta Briuselyje 2016 m. liepos 12 d.

            Tarybos vardu

            Pirmininkas

         P. KAŽIMÍR

      (1)  OL L 209, 1997 8 2, p. 1.

      (2)  2011 m. lapkričio 16 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamentas (ES) Nr. 1176/2011 dėl makroekonominių disbalansų prevencijos ir naikinimo (OL L 306, 2011 11 23, p. 25).

      (3)  OL C 96, 2016 3 11, p. 1.

      (4)  2013 m. gruodžio 17 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamentas (ES) Nr. 1303/2013, kuriuo nustatomos Europos regioninės plėtros fondui, Europos socialiniam fondui, Sanglaudos fondui, Europos žemės ūkio fondui kaimo plėtrai ir Europos jūros reikalų ir žuvininkystės fondui bendros nuostatos ir Europos regioninės plėtros fondui, Europos socialiniam fondui, Sanglaudos fondui ir Europos jūros reikalų ir žuvininkystės fondui taikytinos bendrosios nuostatos ir panaikinamas Tarybos reglamentas (EB) Nr. 1083/2006 (OL L 347, 2013 12 20, p. 320).

      (5)  Komisijos pagal bendrai sutartą metodiką perskaičiuotas struktūrinis balansas, remiantis stabilumo programoje pateikta informacija.

      (6)  Pagal Reglamento (EB) Nr. 1466/97 5 straipsnio 2 dalį.


Svarbus teisinis pranešimas

|

52007SC0066

Rekomendacija Tarybos nuomonė pagal 1997 m. liepos 7 d. Tarybos reglamento (EB) Nr. 1466/97 5 straipsnio 3 dalį dėl atnaujintos 2006–2010 m. Prancūzijos stabilumo programos  /* SEK/2007/0066 galutinis */

	[pic] | EUROPOS BENDRIJŲ KOMISIJA |Briuselis, 23.1.2007SEK(2007) 66 galutinisRekomendacijaTARYBOS NUOMONĖpagal 1997 m. liepos 7 d. Tarybos reglamento (EB) Nr. 1466/97 5 straipsnio 3 dalį dėl atnaujintos 2006–2010 m. Prancūzijos stabilumo programos(pateikta Komisijos)AIŠKINAMASIS MEMORANDUMASBendrosios aplinkybės1998 m. liepos 1 d. įsigaliojusio Stabilumo ir augimo pakto pagrindinis tikslas yra patikimi valstybės finansai – priemonė sudaryti geresnes sąlygas kainų stabilumui ir tvirtam tvariam augimui, leidžiančiam kurti naujas darbo vietas. 2005 m. Pakto reforma pripažįstamas jo naudingumas įtvirtinant fiskalinę drausmę, taip pat siekiama stiprinti jo efektyvumą, ekonominius pagrindus ir užtikrinti ilgalaikį valstybės finansų tvarumą.Tarybos reglamente (EB) Nr. 1466/97 dėl biudžeto būklės priežiūros stiprinimo ir ekonominės politikos priežiūros bei koordinavimo[1], kuris yra Stabilumo ir augimo pakto dalis, nustatyta, kad valstybės narės turi pateikti Tarybai ir Komisijai stabilumo arba konvergencijos programas ir kasmetinius atnaujintus programų variantus (bendrą valiutą įvedusios valstybės narės pateikia (atnaujintas) stabilumo programas, o bendros valiutos neįvedusios valstybės narės pateikia (atnaujintas) konvergencijos programas). Pirmoji Prancūzijos stabilumo programa buvo pateikta 1999 m. sausio mėn. Remdamasi reglamentu, atsižvelgdama į Komisijos rekomendaciją ir pasikonsultavusi su Ekonomikos ir finansų komitetu, Taryba 1999 m. kovo 15 d. pareiškė nuomonę dėl programos. Pagal tą pačią procedūrą atnaujintas stabilumo ir konvergencijos programas vertina Komisija ir nagrinėja minėtasis komitetas; jas taip pat gali nagrinėti Taryba.Atnaujintos programos vertinimo aplinkybėsKomisija išnagrinėjo naujausią 2006 m. gruodžio 6 d. pateiktą atnaujintą Prancūzijos stabilumo programą ir priėmė rekomendaciją dėl Tarybos nuomonės apie ją.Siekiant apibūdinti aplinkybes, kurioms esant yra vertinama atnaujintoje stabilumo programoje pateikta biudžeto strategija, tolesniuose punktuose pateikiama apibendrinta informacija:1.  ekonominės veiklos ir biudžeto rezultatai per pastaruosius dešimt metų,2.  naujausias šalies padėties pagal Stabilumo ir augimo pakto prevencinę funkciją įvertinimas (Tarybos nuomonės dėl ankstesnės atnaujintos stabilumo programos santrauka) bei3.  Komisijos atliktas 2006 m. spalio mėn. nacionalinės reformų programos įvertinimas.Naujausi ekonominės veiklos ir biudžeto rezultataiPer pastaruosius dešimt metų įgyta patirtis rodo, kad Prancūzijos ekonominio ciklo raida yra labai artima euro zonos raidai, o augimo tempas irgi yra panašus. Tačiau per pastarąjį dešimtmetį nedarbo lygis Prancūzijoje vidutiniškai siekė 10 %, viršydamas euro zonos nedarbo lygį 1 procentiniu punktu. Nors jau kurį laiką matyti, kad nedarbo lygis turi tendenciją mažėti (nuo 12,1 % 1997 m. iki mažiau nei 9 %), jis yra palyginti didelis. Gana tvirtą Prancūzijos ekonomikos augimą labai paskatino vidaus paklausa ir ypač privatus vartojimas, išaugęs dėl teigiamų namų ūkių perkamosios galios pokyčių. Paklausa padidinta pasitelkus palankų politikos krypčių derinį, bet šio pasiekimo kaina – didelis fiskalinis disbalansas. 2004 m. pradėtomis konsolidavimo pastangomis 2005 m. deficitas buvo sumažintas iki mažesnės nei 3 % Sutartyje nustatytos pamatinės vertės, todėl perviršinio deficito procedūra 2007 m. sausio mėn. buvo nutraukta. Tačiau reikia dėti papildomų konsolidavimo pastangų siekiant padidinti ilgalaikį valstybės finansų tvarumą ir suformuoti biudžeto maržą, kaip atsvarą ekonomikos nuosmukio laikotarpiais. Sparčiau mažinant didelį vyresnio amžiaus darbuotojų nedarbo lygį, būtų paskatintas BVP augimas ir sumažinta našta valstybės finansams. Todėl Prancūzijai reikia įveikti su tvarumu ir veiksmingumu susijusius ekonominius uždavinius.Tarybos nuomonėje dėl ankstesnės programos pateiktas įvertinimas2006 m. kovo 24 d. Taryba priėmė nuomonę dėl ankstesnės atnaujintos stabilumo programos, apimančios 2005–2009 m., teigdama, kad ji „palankiai vertina Prancūzijos stabilumo programoje nustatytą tikslą teikti pirmenybę skolos mažinimui, tačiau atkreipia dėmesį į tai, kad yra rizika, susijusi su biudžeto tikslų pasiekimu ir viešųjų finansų ilgalaikiu tvarumu.“ Ji paragino Prancūziją „užtikrinti būtiną struktūrinį koregavimą, kad patikimu ir tvariu būdu valdžios sektoriaus deficitas 2006 m. būtų sumažintas iki mažesnės nei 3 % BVP ribos; imtis reikiamų priemonių, kad būtų užtikrintas planuojamas fiskalinis konsolidavimas siekiant vidutinės trukmės tikslo ir pagerinti ilgalaikį tvarumą; ir stiprinti valdžios sektoriaus subsektoriams nustatytų išlaidų taisyklių kontrolę ir vykdymą, kad būtų užtikrintas daugiamečių išlaidų plataus užmojo aukščiausių ribų laikymasis.“Komisijos atliktas 2006 m. spalio mėn. nacionalinės reformų programos įvertinimas2006 m. spalio 5 d. Prancūzija pateikė nacionalinės reformų programos įgyvendinimo ataskaitą, numatytą atnaujintoje Lisabonos strategijoje ekonomikos augimui ir darbo vietų kūrimui. Prancūzijos nacionalinėje reformų programoje yra nurodyti šie prioritetai: sudaryti reikiamas sąlygas tvirtam ekonomikos augimui, sumažinti nedarbą ir padidinti užimtumo lygį bei sukurti žiniomis pagrįstą ekonomiką.Komisijos atliktas šios programos įvertinimas (priimtas kaip 2006 m. gruodžio mėn. metinės pažangos ataskaitos [2] dalis) parodė, kad įgyvendindama nacionalinę reformų programą Prancūzija daro pažangą. Esant palankiems makroekonomikos pokyčiams Prancūzija toliau dėjo konsolidavimo pastangas, tuo pat metu stengėsi padidinti potencialų augimą, pirmiausia prisiimdama naujų įsipareigojimų mokslinių tyrimų ir inovacijų srityje. Padėtis darbo rinkoje tebėra prasta.Pagrindiniai vertinimo aspektai Kaip reikalaujama Tarybos reglamento (EB) Nr. 1466/97 5 straipsnio 1 dalyje, vertinimas apima šiuos aspektus: ar ekonominės prielaidos, kuriomis yra grindžiama programa, yra patikimos; valstybės narės pateiktas vidutinės trukmės biudžeto tikslas ir tai, ar koregavimo planas siekiant to tikslo yra tinkamas; ar priemonės, kurių buvo imtasi ir (arba) kurios buvo pasiūlytos siekiant laikytis koregavimo plano, yra pakankamos, kad per visą ciklą būtų pasiektas vidutinės trukmės tikslas; vertinant vidutinės trukmės tikslui pasiekti skirtą koregavimo planą, – ar daugiau koregavimo pastangų dedama ekonomikos pakilimo laikotarpiais, o esant ekonomikos nuosmukiui jų gali būti dedama mažiau. Euro zonos ir VKM II valstybių narių atveju, – ar valstybė narė užtikrina metinį pagal ciklą pakoreguoto balanso gerėjimą, neskaitant vienkartinių ir kitų laikinųjų priemonių, t. y. 0,5 % BVP, kad būtų pasiektas vidutinės trukmės tikslas; nustatant vidutinės trukmės tikslui pasiekti skirtą koregavimo planą (jo dar nepasiekusioms valstybėms narėms) arba leidžiant laikinai nukrypti nuo vidutinės trukmės tikslo (jį pasiekusioms valstybėms narėms) – kaip įgyvendinimos svarbiausios struktūrinės reformos, turinčios tiesioginį ilgalaikį išlaidų mažinimo poveikį (įskaitant potencialaus augimo skatinimą), ir todėl darančios išmatuojamą poveikį valstybės finansų tvarumui (su sąlyga, kad būtų išlaikyta pakankamai patikima riba 3 % BVP pamatinės vertės atžvilgiu ir kad programos laikotarpiu biudžeto būklė vėl priartėtų prie vidutinės trukmės tikslo), ypatingą dėmesį skiriant pensijų reformoms, kuriomis įvedama kelių pakopų sistema, kurioje yra privalomojo pensijų kaupimo pakopa; ar valstybės narės ekonominės politikos kryptys atitinka bendrąsias ekonominės politikos gaires. Programoje pateiktų makroekonominių prielaidų patikimumas įvertintas atsižvelgus į Komisijos tarnybų 2006 m. rudens prognozę ir pasinaudojus bendrai sutarta potencialios gamybos apimties ir pagal ciklą pakoreguoto balanso apskaičiavimo metodika. Programos atitikties bendrosioms ekonominės politikos gairėms įvertinime atsižvelgiama į bendrąsias ekonominės politikos gaires valstybės finansų srityje, kurios įtrauktos į integruotas 2005–2008 m. gaires. Vertinime taip pat nagrinėjami šie klausimai: skolos santykio pokyčiai ir ilgalaikio valstybės finansų tvarumo perspektyvos, kuriems reikėtų skirti pakankamą dėmesį vykdant biudžeto būklės priežiūrą, kaip pažymėta 2005 m. kovo 20 d. Tarybos pranešime, pavadintame „Stabilumo ir augimo pakto įgyvendinimo tobulinimas“. 2006 m. spalio 12 d. Komisijos komunikate nustatytas ilgalaikio tvarumo vertinimo metodas[3]; valstybių narių pagal Lisabonos strategiją ekonomikos augimui ir darbo vietų kūrimui pateiktų nacionalinių reformų programų integracijos laipsnis. 2005 m. birželio 7 d. ECOFIN tarybos apibendrinamosiose pastabose Europos Vadovų Tarybai dėl bendrosios ekonominės politikos gairių nurodyta, kad nacionalinės reformų programos turėtų būti suderintos su stabilumo ir konvergencijos programomis; atitiktis elgesio kodeksui[4], kuriame inter alia reikalaujama, kad stabilumo ir konvergencijos programų struktūra ir visos duomenų lentelės būtų vienodos. |-  RekomendacijaTARYBOS NUOMONĖpagal 1997 m. liepos 7 d. Tarybos reglamento (EB) Nr. 1466/97 5 straipsnio 3 dalį dėl atnaujintos 2006–2010 m. Prancūzijos stabilumo programosEUROPOS SĄJUNGOS TARYBA,atsižvelgdama į Europos bendrijos steigimo sutartį,atsižvelgdama į 1997 m. liepos 7 d. Tarybos reglamentą (EB) Nr. 1466/97 dėl biudžeto būklės priežiūros stiprinimo ir ekonominės politikos priežiūros bei koordinavimo[5], ypač į jo 5 straipsnio 3 dalį,atsižvelgdama į Komisijos rekomendaciją,pasikonsultavusi su Ekonomikos ir finansų komitetu,PAREIŠKĖ TOKIĄ NUOMONĘ:4.  [2007 m. vasario 27 d.] Taryba išnagrinėjo atnaujintą Prancūzijos stabilumo programą, kuri apima 2006–2010 m.5.  Programa apima du skirtingus makroekonominių ir biudžeto prognozių scenarijus: „nepalankų“ scenarijų ir „palankų“ scenarijų. Vertinant biudžeto prognozes pamatiniu scenarijum laikomas nepalankus scenarijus, kuris atitinka Komisijos tarnybų 2006 m. rudens prognozę. Remiantis dabar turima informacija atrodo, kad scenarijus pagrįstas patikimomis prielaidomis, nors 2006 m. jos yra šiek tiek optimistiškesnės. Jame numatoma, kad per visą programos laikotarpį BVP kasmet augs 2,25 %. Programoje pateiktos infliacijos prognozės taip pat atrodo realistiškos.6.  Komisijos tarnybų 2006 m. rudens prognozėje numatyta, kad 2006 m. valdžios sektoriaus deficitas bus 2,7 % BVP, palyginti su ankstesnėje atnaujintoje stabilumo programoje nustatytu siektinu 2,9 % BVP deficitu 2006 m. (ir 2,9 % BVP deficitu 2005 m.). Nors ankstesnėje atnaujintoje programoje ir naujausiame programos variante BVP augimo prielaida yra vienoda (nuo 2 % iki 2,5 %), naujausiame programos variante augimas labiau grindžiamas didesniais mokesčiais, surenkamais dėl didesnio privataus vartojimo. Numatomas deficito sumažinimas grindžiamas a) spartesniu BVP augimu (nuo 1,2 % iki maždaug 2 %) – dėlto pajamos išaugtų apie 5 mlrd. EUR, t. y. 0,3 procentinio punkto BVP ir b) mažesnėmis išlaidomis.7.  Ši programa yra Prancūzijos valdžios institucijų bendros strategijos „nacionalinis įsipareigojimas sumažinti skolą“ dalis ir pateikiama kaip daugiametė programa, kuria siekiama iki 2010 m. sumažinti skolą siekiant panaikinti deficitą, o skolos lygį sumažinti iki mažesnės nei 60 % BVP ribos. Joje numatoma nuolat, bet labiau – programos pabaigoje mažinti nominalųjį deficitą nuo 2,7 % BVP 2006 m. (2,5 % 2007 m.) iki 0 % BVP 2010 m. – tai prilygsta bendram deficito sumažinimui 2,7 procentinio punkto BVP. 2006 m. 0,1 % BVP pirminį deficitą 2007 m. ir vėliau turėtų pakeisti perteklius, kuris 2010 m. turėtų siekti 2,5 % BVP. Numatomas fiskalinis konsolidavimas daugiausia siejamas su išlaidomis: jis grindžiamas daugiamečiais tikslais padidinti valdžios sektoriaus išlaidas, dėl kurių (pirminių) išlaidų ir BVP santykis per visą laikotarpį sumažėtų maždaug 3 procentiniais punktais BVP. Palyginti su ankstesne programa, naujausiame programos variante dar kartą patvirtinami biudžeto koregavimo planai pagal iš esmės nepakitusį makroekonominį scenarijų.8.  Planuojama pagerinti struktūrinį balansą (t. y. pagal ciklą pakoreguotą balansą, neįskaitant vienkartinių ir kitų laikinųjų priemonių), apskaičiuotą remiantis bendrai sutarta metodika, maždaug nuo 2,5 % BVP deficito 2006 m. iki apytiksliai 0,25 % BVP pertekliaus programos laikotarpio pabaigoje (2010 m.). Kaip ir ankstesnėje atnaujintoje stabilumo programoje, šioje programoje pateiktas biudžeto būklės vidutinės trukmės tikslas – struktūriniu požiūriu subalansuotas biudžetas, kurį programoje užsibrėžta pasiekti 2010 m. Kadangi vidutinės trukmės tikslas yra didesnis nei mažiausia vertė (nustatyta deficitui esant maždaug 1,5 % BVP), pasiekus šį tikslą turėtų atsirasti pakankamai patikima riba, neleidžianti susidaryti perviršiniam deficitui. Vidutinės trukmės tikslas atitinka Stabilumo ir augimo pakte bei elgesio kodekse euro zonos ir VKM II valstybėms narėms nustatytas ribas ir tinkamai atspindi skolos santykį ir ilgalaikį vidutinį potencialų gamybos apimties augimą.9.  Biudžeto prognozių rizika programoje atrodo iš esmės subalansuota artimiausiu laikotarpiu (iki 2008 m.), bet vėlesniais metais biudžetas gali būti vykdomas prasčiau nei planuota programoje. Koregavimas artimiausiu laikotarpiu daugiausia grindžiamas didesne išlaidų kontrole valstybės lygiu, kurią sustiprina laipsniškas naujo konstitucinio įstatymo dėl finansinių teisės aktų[6] įgyvendinimas ir taikomų pažangių auditų rezultatai; koregavimas yra patikimas, nors dėl vietos valdžios institucijų išlaidų tendencijos kyla rizika. Kyla abejonių, ar bus visiškai įgyvendintas paskutiniaisiais programos metais užsibrėžtas plataus užmojo koregavimas. Nors turimi atitikties išlaidų normai valstybės lygiu duomenys rodo gerus rezultatus, numatytas drastiškas išlaidų apribojimas reikalauja tam tikrų reformų, kurios programoje neišdėstytos. Apskritai duomenys apie tai, kaip visas valdžios sektorius laikosi didžiausių išlaidų ribų – tai vienas iš svarbiausių Prancūzijos biudžeto konsolidavimo strategijos aspektų – taip pat tai, kad nenumatytas įgyvendinimo mechanizmas ir nėra kai kuriems pasektoriams, pirmiausia vietos valdžios institucijoms, taikomų išlaidų taisyklių, rodo, kad rizika krypsta į neigiamą pusę.10.  Atsižvelgiant į rizikos vertinimą, programoje pateiktos biudžeto kryptys gali būti nepakankamos norint užtikrinti, kad vidutinės trukmės tikslas būtų pasiektas 2010 m., kaip numatyta programoje. Tačiau panašu, kad jomis užtikrinama pakankamai patikima riba, kad esant įprastiniams makroekonominiams svyravimams nebūtų viršyta 3 % BVP deficito riba baigiantis programai, labiausia tikėtina nuo 2009 m. Išskyrus 2007 m., programoje numatytas koregavimo tempas siekiant vidutinės trukmės tikslo iš esmės atitinka Stabilumo ir augimo paktą, pagal kurį metinis struktūrinio balanso pagerėjimas euro zonos ir VKM II valstybėse narėse turėtų atitikti 0,5 % BVP vertę, o koregavimo pastangų turėtų būti dedama daugiau ekonomikos pakilimo laikotarpiu bei mažiau – nuosmukio laikotarpiu. Nors Prancūzija ką tik ištaisė perviršinį deficitą, numatytas koregavimas 2007 m. turėtų siekti tik 0,3 procentinio punkto BVP, o ekonominės padėties negalima vertinti kaip nuosmukio, nes vertinant mokesčių elastingumą netgi atrodo, kad esama ekonominio pakilimo.11.  Apskaičiuota, kad bendroji valstybės skola 2006 m. pasiekė 64,6 % BVP ir yra didesnė nei Sutartyje nustatyta 60 % BVP pamatinė vertė. Programoje numatoma, kad skolos ir BVP santykis programos laikotarpiu sumažės 6,5 procentinio punkto. Skolos santykio pokytis gali būti mažiau palankus, nei numatytas vėlesniais programos metais, atsižvelgiant į 1) su minėtais biudžeto tikslais siejamą pirmiau minėtą riziką ir 2) neaiškumą dėl nestrateginio turto pardavimo, kuris gali būti didesnės apimties nei paprastai. Nepaisant šios rizikos, visu programos laikotarpiu skolos santykis pakankamai artėja prie pamatinės vertės.12.  Ilgalaikis senėjančios visuomenės poveikis biudžetui Prancūzijoje yra truputį mažesnis už ES vidurkį, nes dėl jau pradėtų pensijų reformų išlaidos pensijoms didėja šiek tiek lėčiau nei daugelyje kitų šalių. Netgi dar neįvertinus ilgalaikio senėjančios visuomenės poveikio biudžetui, pradinė biudžeto būklė, nors ir pagerėjusi, palyginti su 2005 m., kelia grėsmę valstybės finansų tvarumui. Be to, esamas bendrosios valstybės skolos lygis viršija Sutartyje nurodytą pamatinę vertę. Toliau konsoliduojant valstybės finansus būtų prisidėta prie valstybės finansų tvarumui gresiančios rizikos sumažinimo, tuo pačiu būtų išlaikytas ir galbūt paskatintas teigiamas pensijų reformos poveikis. Apskritai, Prancūzija susiduria su vidutine rizika valstybės finansų tvarumui.13.  Stabilumo programoje yra nurodytas 2006 m. spalio mėn. pateiktos Prancūzijos nacionalinės reformų programos įgyvendinimo ataskaitos bendro poveikio kokybinis įvertinimas, susijęs su fiskalinės politikos strategija vidutinės trukmės laikotarpiu. Tačiau joje nepateikta susistemintos informacijos apie tiesiogines biudžeto išlaidas arba sutaupytas lėšas, atsirandančias dėl nacionalinėje reformų programoje numatytų pagrindinių reformų, bet atrodo, kad biudžeto prognozėse atsižvelgiama į nacionalinėje reformų programoje nurodytų veiksmų poveikį valstybės finansams. Stabilumo programoje numatytos priemonės valstybės finansų srityje yra suderintos su priemonėmis, numatytomis nacionalinėje reformų programoje.14.  Programoje pateikta biudžeto strategija iš esmės atitinka bendrąsias ekonominės politikos gaires, įtrauktas į integruotas 2005–2008 m. gaires.15.  Kiek tai susiję su duomenų pateikimo reikalavimais, nustatytais elgesio kodekse dėl stabilumo ir konvergencijos programų, programoje pateikiami ne visi privalomi ir neprivalomi duomenys[7].Daroma bendra išvada, kad ištaisius perviršinį deficitą dėl spartaus įplaukų didėjimo perspektyvų programoje prioritetas teikiamas skolos sumažinimui, pirmiausia mažinant išlaidas, ypač programos pabaigoje, ir numatoma pažanga siekiant vidutinės trukmės tikslo. Esama tam tikros rizikos, susijusios su biudžeto tikslų pasiekimu, ypač vėlesniais programos metais.Atsižvelgiant į pateiktą vertinimą Prancūzija raginama:i) išnaudoti stipraus augimo perspektyvas ir geresnių nei numatyta 2006 m. rezultatų teigiamą poveikį, kad koregavimas būtų paankstintas siekiant vidutinės trukmės tikslo, ypač 2007 m., norint įvykdyti vidutinės trukmės tikslą iki programos pabaigos ir taip sumažinti skolos dydį bei sustiprinti valstybės finansų tvarumą.iii) stiprinti valdžios sektoriaus pasektoriams nustatytų išlaidų taisyklių kontrolę ir vykdymą, kad būtų laikomasi ambicingų daugiamečių išlaidų didžiausių ribų.Biudžeto duomenų pokyčių ir prognozių palyginimas2005 | 2006 | 2007 | 2008 | 2009 | 2010 |Realusis BVP (pokytis, %) | 2006 m. gruodžio mėn. SP | 1.2 | 2.0-2.5 | 2.0-2.5 | 2 ¼ | 2 ¼ | 2 ¼ |2006 m. lapkričio mėn. KOM | 1.2 | 2.2 | 2.3 | 2.1 | nėra duomenų | nėra duomenų |2006 m. sausio mėn. SP | 1.5-2.0 | 2.0-2.5 | 2 ¼ | 2 ¼ | 2 ¼ | nėra duomenų |SVKI infliacija (%) | 2006 m. gruodžio mėn. SP | 1.9 | 2.0 | 1.9 | 1 ¾ | 1 ¾ | 1 ¾ |2006 m. lapkričio mėn. KOM | 1.9 | 2.0 | 1.8 | 1.9 | nėra duomenų | nėra duomenų |2006 m. sausio mėn. SP | 1.9 | 1.8 | 1 ¾ | 1 ¾ | 1 ¾ | nėra duomenų |Gamybos apimties atotrūkis (potencialusis BVP, %) | 2006 m. gruodžio mėn. SP1 | -0.8 | -0.6 | -0.6 | -0.5 | -0.4 | -0.3 |2006 m. lapkričio mėn. KOM5 | -0.8 | -0.8 | -0.7 | -0.9 | nėra duomenų | nėra duomenų |2006 m. sausio mėn. SP1 | -0.5 | -0.4 | -0.6 | -0.8 | -0.9 | nėra duomenų |Valdžios sektoriaus balansas (% BVP) | 2006 m. gruodžio mėn. SP | -2.9 | -2.7 | -2.5 | -1.8 | -0.9 | 0.0 |2006 m. lapkričio mėn. KOM | -2.9 | -2.7 | -2.6 | -2.2 | nėra duomenų | nėra duomenų |2006 m. sausio mėn. SP | -3.0 | -2.9 | -2.6 | -1.9 | -1.0 | nėra duomenų |Pirminis balansas (% BVP) | 2006 m. gruodžio mėn. SP | -0.2 | -0.1 | 0.1 | 0.7 | 1.7 | 2.5 |2006 m. lapkričio mėn. KOM | -0.2 | -0.1 | 0.0 | 0.4 | nėra duomenų | nėra duomenų |2006 m. sausio mėn. SP | -0.3 | -0.3 | 0.0 | 0.6 | 1.6 | nėra duomenų |Pagal ciklą pakoreguotas balansas(% BVP) | 2006 m. gruodžio mėn. SP1 | -2.5 | -2.4 | -2.2 | -1.6 | -0.7 | 0.2 |2006 m. lapkričio mėn. KOM | -2.5 | -2.3 | -2.3 | -1.8 | nėra duomenų | nėra duomenų |2006 m. sausio mėn. SP1 | -2.8 | -2.7 | -2.3 | -1.5 | -0.6 | nėra duomenų |Struktūrinis balansas2 (% BVP) | 2006 m. gruodžio mėn. SP3 | -3.0 | -2.5 | -2.2 | -1.6 | -0.7 | 0.2 |2006 m. lapkričio mėn. KOM4 | -3.1 | -2.6 | -2.3 | -1.8 | nėra duomenų | nėra duomenų |2006 m. sausio mėn. SP | -3.3 | -2.9 | -2.3 | -1.5 | -0.6 | nėra duomenų |Bendroji valstybės skola (% BVP) | 2006 m. gruodžio mėn. SP | 66.6 | 64.6 | 63.6 | 62.6 | 60.7 | 58.0 |2006 m. lapkričio mėn. KOM | 66.6 | 64.7 | 63.9 | 63.3 | nėra duomenų | nėra duomenų |2006 m. sausio mėn. SP | 65.8 | 66.0 | 65.6 | 64.6 | 62.8 | nėra duomenų |Pastabos: |1Komisijos tarnybų apskaičiavimai remiantis programoje pateikta informacija. |2Pagal ciklą pakoreguotas balansas (kaip ir pirmesnėse eilutėse), neįskaitant vienkartinių ir kitų laikinųjų priemonių. |3Vienkartinės ir kitos laikinosios priemonės pagal programą (0,5 % BVP 2005 m. ir 0,1 % BVP 2006 m.; 0 % vėlesniais metais – dėl visų deficitas mažėja). |4Vienkartinės ir kitos laikinosios priemonės pagal Komisijos tarnybų 2006 m. rudens prognozę (0,6 % BVP 2005 m. ir 0,2 % 2006 m.; 0 % vėlesniais metais – dėl visų deficitas mažėja). |5Remiantis numatomu 2,0 %, 2,2 %, 2,2 % ir 2,3 % potencialiu augimu atitinkamai 2005–2008 m. |Šaltinis: |Stabilumo programa (SP); Komisijos tarnybų 2006 metų rudens ekonominė prognozė (KOM); Komisijos tarnybų apskaičiavimai. |[1] OL L 209, 1997 8 2, p. 1. Reglamentas su pakeitimais, padarytais Reglamentu (EB) Nr. 1055/2005 (OL L 174, 2005 7 7, p. 1). Visus šiame tekste nurodytus dokumentus galima rasti šioje tinklavietėjehttp://europa.eu.int/comm/economy_finance/about/activities/sgp/main_en.htm[2] Komisijos komunikatas pavasario Europos Vadovų Tarybai „Atnaujintos Lisabonos strategijos ekonomikos augimui ir darbo vietų kūrimui įgyvendinimas. Rezultatų pateikimo metai“, 2006 12 12, COM(2006)816.[3] Komisijos komunikatas Tarybai ir Europos Parlamentui „Ilgalaikis valstybės finansų tvarumas ES“, 2006 10 12, COM (2006) 574 galutinis ir 2006 m. Europos Komisijos Ekonomikos ir finansų reikalų generalinio direktorato dokumentas „Ilgalaikis valstybės finansų tvarumas Europos Sąjungoje“, leidinys European Economy , Nr. 4/2006.[4] „Stabilumo ir augimo pakto įgyvendinimo sąlygos bei stabilumo ir konvergencijos programų formos ir turinio gairės“, kurias 2005 m. spalio 11 d. priėmė ECOFIN taryba.[5] OL L 209, 1997 8 2, p. 1. Reglamentas su pakeitimais, padarytais Reglamentu (EB) Nr. 1055/2005 (OL L 174, 2005 7 7, p. 1). Šiame tekste nurodytus dokumentus galima rasti šioje tinklavietėjehttp://europa.eu.int/comm/economy_finance/about/activities/sgp/main_en.htm[6] Naujojo konstitucinio įstatymo dėl finansinių teisės aktų (LOLF), kuris pirmą kartą buvo įgyvendintas 2006 m., tikslas – skaidresnis ir veiksmingesnis valstybės išlaidų valdymas.[7] Visų pirma nepateikti kolektyvinio vartojimo ir trumpalaikių bei ilgalaikių palūkanų normų duomenys (2008–2010 m.).


title: 2012 m. liepos 10 d. Tarybos rekomendacija dėl Belgijos 2012 m. nacionalinės reformų programos su Tarybos nuomone dėl 2012–2015 m. Belgijos stabilumo programos

text:
               24.7.2012

               LT

               Europos Sąjungos oficialusis leidinys

               C 219/5

         TARYBOS REKOMENDACIJA
   2012 m. liepos 10 d.
   dėl Belgijos 2012 m. nacionalinės reformų programos su Tarybos nuomone dėl 2012–2015 m. Belgijos stabilumo programos
   2012/C 219/02
   EUROPOS SĄJUNGOS TARYBA,
   atsižvelgdama į Sutartį dėl Europos Sąjungos veikimo, ypač į jos 121 straipsnio 2 dalį ir 148 straipsnio 4 dalį,
   atsižvelgdama į 1997 m. liepos 7 d. Tarybos reglamentą (EB) Nr. 1466/97 dėl biudžeto būklės priežiūros stiprinimo ir ekonominės politikos priežiūros bei koordinavimo (1), ypač į jo 5 straipsnio 2 dalį,
   atsižvelgdama į 2011 m. lapkričio 16 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamentą (ES) Nr. 1176/2011 dėl makroekonominių disbalansų prevencijos ir naikinimo (2), ypač į jo 6 straipsnio 1 dalį,
   atsižvelgdama į Europos Komisijos rekomendaciją,
   atsižvelgdama į Europos Vadovų Tarybos išvadas,
   atsižvelgdama į Užimtumo komiteto nuomonę,
   pasikonsultavusi su Ekonomikos ir finansų komitetu,
   kadangi:

               (1)

               2010 m. kovo 26 d. Europos Vadovų Taryba pritarė Komisijos pasiūlymui įgyvendinti naują darbo vietų kūrimo ir augimo strategiją „Europa 2020“, grindžiamą geresniu ekonominės politikos koordinavimu ir daugiausia dėmesio skiriančią toms svarbioms sritims, kuriose reikia imtis veiksmų, kad būtų stiprinamas Europos tvaraus augimo ir konkurencingumo potencialas;

               (2)

               2010 m. liepos 13 d. Taryba priėmė rekomendaciją dėl valstybių narių ir Sąjungos bendrųjų ekonominės politikos gairių (2010–2014 m.), o 2010 m. spalio 21 d. – sprendimą dėl valstybių narių užimtumo politikos gairių (3), kurios kartu sudaro integruotas gaires. Į šias integruotas gaires valstybių narių paprašyta atsižvelgti formuojant savo nacionalinę ekonominę ir užimtumo politiką;

               (3)

               2011 m. liepos 12 d. Taryba priėmė rekomendaciją (4) dėl Belgijos 2011 m. nacionalinės reformų programos ir pateikė savo nuomonę dėl atnaujintos 2011–2014 m. Belgijos stabilumo programos;

               (4)

               2011 m. lapkričio 23 d. Komisija patvirtino antrąją metinę augimo apžvalgą, kuria pradedamas antras ex ante bei integruoto politikos koordinavimo Europos semestras, numatytas strategijoje „Europa 2020“. 2012 m. vasario 14 d. Komisija pagal Reglamentą (ES) Nr. 1176/2011 priėmė Įspėjimo mechanizmo ataskaitą, kurioje nurodė, kad Belgija yra viena iš valstybių narių, dėl kurios reikės parengti nuodugnią apžvalgą;

               (5)

               2011 m. gruodžio 1 d. Taryba priėmė išvadas, kuriose ragina Socialinės apsaugos komitetą, bendradarbiaujant su Užimtumo komitetu ir kitais komitetais, pateikti savo nuomonę dėl veiksmų, rekomenduojamų pagal strategijos „Europa 2020“ politikos ciklą. Ši nuomonė yra Užimtumo komiteto nuomonės dalis;

               (6)

               vykdant Europos semestro veiklą, Europos Parlamentas buvo tinkamai įtrauktas remiantis Reglamentu (EB) Nr. 1466/97, ir 2012 m. vasario 15 d. priėmė rezoliuciją dėl užimtumo ir socialinių aspektų 2012 m. metinėje augimo apžvalgoje bei rezoliuciją dėl dalyvavimo rengiant 2012 m. metinę augimo apžvalgą;

               (7)

               2012 m. kovo 2 d. Europos Vadovų Taryba patvirtino prioritetus, kuriais turi būti užtikrintas finansinis stabilumas, fiskalinis konsolidavimas ir ekonomikos augimo skatinimo veiksmai. Ji pabrėžė, kad pirmenybę reikia teikti ekonomikos augimą skatinančiam fiskaliniam konsolidavimui, įprastų skolinimo ekonomikai sąlygų atkūrimui, ekonomikos augimo ir konkurencingumo skatinimui, nedarbo problemos sprendimui, krizės sukeltų socialinių pasekmių šalinimui ir viešojo administravimo modernizavimui;

               (8)

               2012 m. kovo 2 d. Europos Vadovų Taryba taip pat paragino valstybes nares, prisijungusias prie pakto „euro plius“, laiku pranešti apie savo įsipareigojimus, kad juos būtų galima įtraukti į jų stabilumo arba konvergencijos programas ir į jų nacionalines reformų programas;

               (9)

               2012 m. balandžio 30 d. Belgija pateikė 2012–2015 m. skirtą savo stabilumo programą ir savo 2012 m. nacionalinę reformų programą. Siekiant atsižvelgti į abiejų programų sąsają, jos vertintos vienu metu. Atlikdama nuodugnią apžvalgą pagal Reglamento (ES) Nr. 1176/2011 5 straipsnį Komisija taip pat įvertino, ar Belgijoje esama makroekonominio disbalanso. Nuodugnioje apžvalgoje Komisija padarė išvadą, kad Belgijoje susidaręs išorės disbalansas, tačiau jis nėra perviršinis;

               (10)

               remdamasi stabilumo programos vertinimu pagal Reglamentą (EB) Nr. 1466/97, Taryba mano, kad makroekonominis scenarijus, kuriuo grindžiamos toje programoje pateiktos biudžeto projekcijos, yra tikėtinas 2012 ir 2013 m. ir optimistinis 2014 ir 2015 m., nes numatomas žymiai didesnis BVP augimas, palyginti su paskutinėmis Komisijos tarnybų 2012 m. pavasario prognozėje nurodytomis potencialaus augimo projekcijomis. Stabilumo programoje išdėstytos biudžeto strategijos tikslas – 2012 m. deficitą sumažinti iki mažiau kaip 3 % BVP (iki 2,8 % BVP, palyginti su 3,7 % BVP 2011 m.), o 2015 m. – iki nulio. Stabilumo programoje patvirtinamas ankstesnis vidutinės trukmės laikotarpio biudžeto tikslas – 0,5 % BVP struktūrinis perviršis, kuris deramai atitinka Stabilumo ir augimo pakto reikalavimus. Numatomas 2012 m. valdžios sektoriaus deficitas atitinka Tarybos nustatytą perviršinio deficito ištaisymo terminą, o numatomas fiskalinių priemonių poveikis struktūriniu požiūriu atitinka pagal perviršinio deficito procedūrą pateiktoje Tarybos rekomendacijoje nurodytą minimalų ¾ % BVP fiskalinių priemonių vidutinį metinį poveikį. Planuojamas valdžios sektoriaus išlaidų augimas, atsižvelgiant į diskrecines pajamų priemones, 2013–2015 m. atitinka Stabilumo ir augimo pakte nustatytą išlaidų kriterijų, tačiau 2012 m. – ne. Remiantis (perskaičiuotu) struktūrinio biudžeto balansu (5), stabilumo programoje prognozuojama, kad 2012 m. struktūrinis balansas pagerės 1,1 procentinio punkto BVP, o 2013–2015 m. – vidutiniškai 0,8 % BVP.
               Tačiau pavojų kelia tai, kad dar nenurodytos papildomos priemonės, kurių turi būti imtasi 2013 m. ir vėliau, o 2014 ir vėlesnių metų makroekonominis scenarijus yra pernelyg optimistinis. Remiantis stabilumo programa tikimasi, kad valdžios sektoriaus skola, kuri 2011 m. sudarė 98,0 % BVP ir yra gerokai didesnė už 60 % pamatinę vertę, stabilizuosis ir 2015 m. sumažės iki 92,3 %; tai reiškia, kad būtų padaryta pakankama pažanga siekiant laikytis Stabilumo ir augimo pakte nustatyto skolos mažinimo kriterijaus.
               Be to, numanomi įsipareigojimai, kylantys iš finansų sektoriui suteiktų garantijų, yra labai dideli. Įgyvendinant taisyklėmis pagrįstą daugiametę valdžios sektoriaus programą, ypač išlaidų sektoriuje, būtų naudingos Belgijos regionų ir bendruomenių, taip pat vietos lygmens vykdymo užtikrinimo priemonės ir (arba) įsipareigojimai siekiant įgyvendinti jiems nustatytus deficito tikslus;

               (11)

               turėtų būti išspręstas su visuomenės senėjimu susijusių išlaidų klausimas ir struktūriškai sumažintas deficitas, kad sumažėtų valdžios sektoriaus skola. 2011 m. gruodžio mėn. nauja Federalinė Vyriausybė susitarė dėl Belgijos senatvės socialinio draudimo sistemos reformos. Dabar, siekiant padidinti faktinį senatvės pensijos amžių, reikia veiksmingai įgyvendinti ir stebėti pradėtas teisės aktų reformas. Labai svarbu, kad senatvės socialinio draudimo sistemos reforma būtų paremta vyresnių žmonių aktyvumo ir ilgesnio profesinio gyvenimo skatinimo priemonėmis, o tolesnės reformos, pavyzdžiui, teisės aktais nustatyto pensinio amžiaus susiejimas su tikėtina gyvenimo trukme, taip pat galėtų padėti siekti šio tikslo;

               (12)

               Belgijos finansų sistema ir toliau susiduria su rimtomis problemomis. Vykdomas Belgijos bankų restruktūrizavimas, o 2008–2009 m. reaguojant į finansų krizę valstybės suteikta pagalba dar nėra visiškai grąžinta. Be to, atsižvelgiant į aukštą garantijų lygį, bankams ir viešajam sektoriui kylantys pavojai tarpusavyje susiję;

               (13)

               einamosios sąskaitos padėtis laikui bėgant vis blogėja. Pagerėjęs paslaugų balansas neatsveria blogėjančio prekybos prekėms balanso. Belgijos prekių eksportas sumažėjo ne tik dėl to, kad didėja pasaulinė prekyba, bet ir palyginti su kitomis euro zonai priklausančiomis valstybėmis narėmis ir euro zonos vidurkiu, o tai rodo nepalankius vidaus darbo sąnaudų produkcijos vienetui pokyčius, palyginti su svarbiausiais Belgijos prekybos partneriais (Nyderlandais, Prancūzija, Vokietija) ir visa euro zona. Kadangi taikoma automatinio darbo užmokesčio indeksavimo sistema, Vyriausybės pastangos 2011–2012 m. realųjį darbo užmokesčio augimą apriboti iki ne daugiau kaip 0,3 % neapsaugojo nuo to, kad nominalaus darbo užmokesčio augimas viršijo darbo užmokesčio augimą kaimyninėse šalyse. Nors našumo lygis yra aukštas, Belgijos augimas yra nedidelis, be to, tarpinių produktų, pirmiausia energijos, sąnaudos yra didelės. Siekiant sumažinti infliaciją, buvo įšaldytos mažmeninės dujų ir elektros energijos kainos, tačiau nesiimta konkrečių derybų dėl darbo užmokesčio ir darbo užmokesčio indeksavimo sistemos reformos priemonių. Privataus sektoriaus mokslinių tyrimų ir technologinės plėtros intensyvumas pastaraisiais metais nepakito, o kvalifikuotų specialistų, ypač mokslininkų ir inžinierių, trūkumas gali tapti pagrindine kliūtimi siekiant pagerinti Belgijos ekonomikos inovacijų rezultatus;

               (14)

               buvo imtasi keleto struktūrinių priemonių, kurių tikslas – skatinti jaunimo ir vyresnio amžiaus darbuotojų užimtumą ir bedarbius geriau integruoti į darbo rinką. Belgija pradėjo plataus masto bedarbių pašalpų sistemos reformą. Tačiau išlieka struktūrinės darbo rinkos problemos, norint jas išspręsti reikia dėti daugiau pastangų. Didinant aktyvios darbo rinkos politikos veiksmingumą, ypač kiek tai susiję su vyresnio amžiaus darbuotojais ir socialiai remtinomis grupėmis, pavyzdžiui, iš migrantų šeimų kilusiais asmenimis, būtina didinti dalyvavimą mokymuose visą gyvenimą ir tęsti profesinio rengimo ir mokymo reformas. Mažinant darbo mokesčių naštą nebuvo padaryta didelė pažanga. 2011 m. birželio mėn. pradėtas taikyti naujas mokesčių kreditas mažiausiems atlyginimams, tačiau to nepakako kovojant su nedarbo grėsme žemesnėje darbo užmokesčio skalės dalyje. Nesiimta priemonių, kad darbo mokesčių našta būtų perkelta nustatant vartojimo ir (arba) ekologinius mokesčius;

               (15)

               daugelio prekių ir paslaugų kainos paprastai yra didesnės nei kitose valstybėse narėse, tai patvirtina silpną konkurencinį spaudimą (ypač mažmeniniame sektoriuje ir tinklų pramonėje) ir silpną priežiūros sistemą. Mažmeniniame sektoriuje dar esama didelių kliūčių ir daug eksploatavimo apribojimų. Pirmiausia, konkurenciją ribojančiomis nuostatomis vis dar ribojamas darbo laikas, rinkos senbuviai saugomi nuo naujų dalyvių patekimo į rinką ir trukdoma plisti naujiems verslo modeliams ir technologijoms. Bendra Belgijos tinklų sektorių konkurencijos problema yra ta, kad rinkos senbuviai yra gerai įsitvirtinę ir patekimo į rinką kliūtys yra labai didelės palyginti su kitomis valstybėmis narėmis, vadinasi, buvę šių sektorių monopolistai vis dar gali nustatyti aukštesnes kainas, nei būtų leidžiamos konkurencinėje rinkoje. Įgyvendinama Belgijos konkurencijos institucijos reforma, tačiau dar kyla abejonių, ar reformuota institucija bus pakankamai nepriklausoma ir turės pakankamai išteklių;

               (16)

               nors Belgija žengia teisinga linkme siekdama padidinti atsinaujinančiosios energijos dalį ekonomikoje, prognozuojama nepakankama pažanga siekiant 15 % sumažinti šiltnamio efektą sukeliančių dujų išmetimą sektoriuose, kuriems netaikoma apyvartinių taršos leidimų prekybos sistema (6). 2011 m. Belgija nepriėmė pakankamai priemonių ar politikos iniciatyvų, kad ištaisytų šią padėtį;

               (17)

               Belgija prisiėmė tam tikrų įsipareigojimų pagal paktą „Euro plius“. Šie įsipareigojimai, taip pat 2011 m. prisiimti ir įgyvendinami įsipareigojimai yra susiję su konkurencingumo gerinimu, užimtumo didinimu, viešųjų finansų tvarumo didinimu ir finansinio stabilumo stiprinimu. Komisija įvertino, kaip įgyvendinami pagal paktą „euro plius“ prisiimti įsipareigojimai. Į šio vertinimo rezultatus buvo atsižvelgta rengiant toliau išdėstytas rekomendacijas;

               (18)

               atsižvelgdama į Europos semestrą, Komisija atliko išsamią Belgijos ekonominės politikos analizę. Įvertinusi stabilumo programą ir nacionalinę reformų programą, ji pateikė nuodugnią apžvalgą. Komisija įvertino ne tik jų svarbą tvariai fiskalinei ir socialinei bei ekonominei Belgijos politikai, bet ir tai, kaip laikomasi ES taisyklių ir gairių, nes ES lygio priemonėmis prisidedant prie būsimų nacionalinių sprendimų būtina stiprinti bendrą Sąjungos ekonomikos valdymą. Jos rekomendacijos pagal Europos semestrą pateiktos toliau išdėstytose 1–7 rekomendacijose;

               (19)

               atsižvelgdama į šį vertinimą Taryba išnagrinėjo stabilumo programą ir savo nuomonę (7) visų pirma pateikė toliau išdėstytoje 1 rekomendacijoje;

               (20)

               atsižvelgdama į Komisijos nuodugnios apžvalgos ir šio vertinimo rezultatus, Taryba išnagrinėjo nacionalinę reformų programą ir stabilumo programą. Jos rekomendacijos pagal Reglamento (ES) Nr. 1176/2011 6 straipsnį pateiktos toliau išdėstytose 1, 4, 5 ir 6 rekomendacijose,

         REKOMENDUOJA Belgijai 2012–2013 m. imtis šių veiksmų:

               1.

               Įgyvendinti 2012 m. biudžetą, siekiant užtikrinti, kad ne vėliau kaip 2012 m. būtų ištaisytas perviršinis deficitas. Be to, nurodyti priemones, būtinas užtikrinant 2013 ir vėlesnių metų biudžeto strategijos įgyvendinimą, kad būtų tvariai ištaisytas perviršinis deficitas ir padaryta pakankama pažanga siekiant vidutinės trukmės laikotarpio biudžeto tikslo, kartu laikantis išlaidų kriterijaus ir dedant pastangas laikytis skolos mažinimo kriterijaus. Pritaikyti fiskalinę sistemą, siekiant užtikrinti, kad biudžeto tikslai būtų teisiškai privalomi federaliniu ir federalinei valdžiai atskaitingu lygiu, visuose valdžios sluoksniuose padidinti dalijimosi našta skaidrumą ir atskaitomybę.

               2.

               Toliau gerinti ilgalaikį viešųjų finansų tvarumą, mažinant su visuomenės senėjimu susijusias išlaidas, įskaitant sveikatos priežiūros išlaidas. Visų pirma, įgyvendinti pasirengimo išeiti į pensiją ir pensijų sistemų reformą ir imtis tolesnių veiksmų siekiant užtikrinti, kad faktinis pensinis amžius didėtų, be kita ko, susiejant teisės aktais numatytą pensinį amžių su tikėtina gyvenimo trukme.

               3.

               Skatinti silpniausiųjų bankų kapitalo didinimą, stiprinant bankų sektorių, kad jis galėtų atlikti savo įprastą uždavinį – skolinti ekonomikai.

               4.

               Skatinti darbo vietų kūrimą ir konkurencingumą, imtis veiksmų, kad konsultuojantis su socialiniais partneriais pagal nacionalinę tvarką būtų įgyvendinta derybų dėl darbo užmokesčio ir darbo užmokesčio indeksavimo sistemos reforma. Pirmiausia užtikrinti, kad darbo užmokesčio didėjimas labiau atitiktų darbo našumo ir konkurencingumo pokyčius, i) užtikrinant, kad būtų įgyvendinamos pagal darbo užmokesčio normą numatytos ex-post koregavimo priemonės ir skatinant sudaryti bendrus kainų konkurencingumo didinimo susitarimus ir ii) sudarant palankesnes sąlygas sektorių kolektyvinėms sutartims taikyti atsisakymo išlygas, kad darbo užmokesčio augimas būtų geriau suderintas su darbo našumo pokyčiais vietos lygiu.

               5.

               Iš esmės pereiti nuo darbo jėgos apmokestinimo prie mažiau augimą iškraipančių (pavyzdžiui, aplinkos) mokesčių. Tęsti pradėtą bedarbių pašalpų sistemos reformą, siekiant sumažinti paskatas nedirbti, o užimtumo skatinimo ir aktyvinimo priemones tikslingiau taikyti vyresnio amžiaus darbuotojams ir socialiai remtinoms grupėms, pirmiausia, iš migrantų šeimų kilusiems asmenims. Pasinaudoti planuojamu tolesniu su darbo rinka susijusių kompetencijų išplėtimu regioniniu lygmeniu, siekiant gerinti darbo jėgos judumą tarp regionų ir stiprinti švietimo, mokymosi visą gyvenimą, profesinio mokymo ir užimtumo politikos darną. Dabartines aktyvavimo priemones pradėti taikyti visoms amžiaus grupėms.

               6.

               Toliau stiprinti mažmeninio sektoriaus konkurenciją, mažinant kliūtis ir eksploatavimo apribojimus. Pradėti taikyti konkurencijos stiprinimo priemones tinklų sektoriuose, peržiūrint reguliavimo kliūtis ir stiprinant institucinius susitarimus dėl veiksmingo valstybės pagalbos taisyklių vykdymo užtikrinimo.

               7.

               Imtis tolesnių priemonių, kuriomis būtų padidinta pažanga siekiant sumažinti šiltnamio efektą sukeliančių dujų išmetimą sektoriuose, kuriems netaikoma apyvartinių taršos leidimų prekybos sistema, visų pirma užtikrinant, kad prie šio tikslo daug prisidėtų transporto sektorius.

      Priimta Briuselyje 2012 m. liepos 10 d.

            Tarybos vardu

            Pirmininkas

         V. SHIARLY

      (1)  OL L 209, 1997 8 2, p. 1.

      (2)  OL L 306, 2011 11 23, p. 25.

      (3)  Toliau taikomos 2012 metais pagal 2012 m. balandžio 26 d. Tarybos sprendimą 2012/238/ES dėl valstybių narių užimtumo politikos gairių (OL L 119, 2012 5 4, p. 47).

      (4)  OL C 209, 2011 7 15, p. 1.

      (5)  Pagal ciklą pakoreguotas balansas (atėmus vienkartines ir laikinąsias priemones), Komisijos tarnybų perskaičiuotas remiantis programoje pateikta informacija ir taikant bendrai sutartą metodiką.

      (6)  Belgijoje tik 37,9 % šiltnamio efektą sukeliančių dujų išmetama sektoriuose, kuriems taikoma apyvartinių taršos leidimų prekybos sistema. Tarp svarbiausių sektorių, kuriems netaikoma apyvartinių taršos leidimų prekybos sistema – kelių transportas (21,5 %) ir energijos naudojimas (38,9 %), kuriuose šalyje išmetama daugiausia šiltnamio efektą sukeliančių dujų.

      (7)  Pagal Reglamento (EB) Nr. 1466/97 5 straipsnio 2 dalį.


Svarbus teisinis pranešimas

|

52004SC0918

Komisijos rekomendacija dėl vidaus rinkos direktyvų perkėlimo į nacionalinę teisę  /* SEK/2004/0918 galutinis */

	[pic] | EUROPOS BENDRIJŲ KOMISIJA |Briuselis, 12.7.2004SEK(2004) 918 galutinisKOMISIJOS REKOMENDACIJAdėl vidaus rinkos direktyvų perkėlimo į nacionalinę teisęKOMISIJOS REKOMENDACIJAdėl vidaus rinkos direktyvų perkėlimo į nacionalinę teisę(Tekstas svarbus EEE)EUROPOS BENDRIJŲ KOMISIJA,atsižvelgdama į Europos bendrijos steigimo sutartį, ypač į jos 211 straipsnį,kadangi:(1) Valstybės narės, perkeliančios direktyvas į nacionalinę teisę, gali pasirinkti šio perkėlimo formą ir būdus, tačiau turi laikytis direktyvos sąlygų dėl siektino rezultato ir perkėlimo termino.(2) Keliuose Europos Vadovų Tarybos susitikimuose, įskaitant 2001 m. kovo mėn. Stokholme vykusį susitikimą, 2002 m. kovo mėn. Barselonoje vykusį susitikimą ir 2003 m. bei 2004 m. kovo mėn. Briuselyje vykusius susitikimus, Europos Vadovų Taryba, pripažindama tinkamo vidaus rinkos[1] veikimo svarbą Europos ekonomikos konkurencingumui, dar kartą paragino valstybes nares didžiausią prioritetą suteikti vidaus rinkos direktyvų perkėlimui į nacionalinę teisę.(3) Europos Parlamentas[2], Europos ekonomikos ir socialinių reikalų komitetas[3] ir Regionų komitetas[4] dar kartą išreiškė susirūpinimą dėl prastų valstybių narių rezultatų perkeliant vidaus rinkos direktyvas teisingai ir laiku. Be to, 2003 m. gruodžio mėn. Tarpinstituciniame susitarime dėl geresnių teisės aktų parengimo[5] taip pat pabrėžiama, kad valstybės narės turi laikytis Sutarties 10 straipsnio, ir valstybės narės raginamos užtikrinti, kad Bendrijos teisė būtų tinkamai ir greitai perkelta į nacionalinę teisę, laikantis nurodytų terminų.(4) Nepaisant šio kvietimo ir pareigos perkelti direktyvas laiku ir teisingai, valstybės narės dažnai tinkamai neperkelia vidaus rinkos direktyvų iki pasibaigiant terminams, kuriems jos pačios pritarė, be to, dauguma valstybių narių netgi neįvykdo Europos Vadovų Tarybos nustatytų tarpinių uždavinių ir daugelis šių direktyvų lieka valstybių narių neperkeltos į nacionalinę teisę dar ilgai po termino pasibaigimo.(5) Pavėluotas arba netikslus vidaus rinkos direktyvų perkėlimas kenkia įmonėms ir piliečiams, nes dėl to jiems dažnai nesuteikiamos teisės.(6) Be to, dėl lėto arba neteisingo direktyvų perkėlimo įmonės ir vartotojai netenka visokeriopos ekonominės naudos, kurią teikia tinkamai veikianti vidaus rinka, pakenkiama Europos ekonomikos konkurencingumui, sumažėja Bendrijos gebėjimas didinti ekonomikos augimą išlaikant aukštą socialinės sanglaudos lygį.(7) Europos Sąjunga, susidedanti iš dvidešimt penkių arba daugiau valstybių narių, patiria vis didėjančią riziką, kad pavėluotas ar neteisingas direktyvų perkėlimas suskaldys vidaus rinką ir atitinkamai sumažės jos ekonominė nauda.(8) Komisija pirmumo tvarka ir toliau imsis griežtų teisinių veiksmų prieš valstybes nares, vėluojančias arba neteisingai perkeliančias direktyvas į nacionalinę teisę, ir didins joms spaudimą nuolat skelbdama valstybių narių duomenis dėl direktyvų perkėlimo Vidaus rinkos informacinėje lentoje; tačiau jei šie veiksmai praeityje buvo sėkmingi, su perkėlimu susiję trūkumai vis dėlto egzistuoja ir todėl būtina aktyvesnė Komisijos ir valstybių narių pozicija.(9) 2002 m. Komunikate dėl geresnės Bendrijos teisės taikymo stebėsenos[6] Komisija nurodė, kaip ji gali padėti ir padeda valstybėms narėms perkelti direktyvas į nacionalinę teisę.(10) Tačiau pačios valstybės narės turi užtikrinti teisingą ir savalaikį direktyvų perkėlimą.(11) Sutarties 10 straipsnyje reikalaujama, kad valstybės narės imtųsi visų tinkamų bendrųjų ar specialiųjų priemonių tam, kad užtikrintų savo įsipareigojimų, kurie kyla iš Sutarties arba Bendrijos institucijų veiksmų, įvykdymą.(12) Europos Bendrijų Teisingumo Teismas nuosekliai laikosi nuomonės, kad valstybės narės neturi teisės teisintis, jog direktyvose nustatytų įpareigojimų ir terminų jos nesilaikė dėl vidaus teisės sistemos nuostatų, nusistovėjusios praktikos ar aplinkybių.(13) Atsižvelgiant į tai, kad neteisingas ir pavėluotas direktyvų perkėlimas tapo pasikartojančiu reiškiniu, valstybėms narėms reikia iš naujo išnagrinėti procedūras ir praktiką, užtikrinančias šios pareigos įvykdymą.(14) Vienų valstybių narių vykdomo direktyvų perkėlimo rezultatai yra daug geresni nei kitų, ir tai rodo, kad jos turi ar yra patvirtinusios veiksmingesnes struktūras, procedūras ir praktiką; tačiau tai, kad nė vienos valstybės narės rezultatai nėra nepriekaištingi, leidžia manyti, jog joms visoms reikia ieškoti būdų pagerinti šį procesą. Vadovaudamosi Tarpinstituciniu susitarimu dėl geresnių teisės aktų parengimo, valstybės narės turėtų savo ir Bendrijos labui sudaryti atitikmenų lenteles, kuriose kuo geriau atsispindėtų direktyvų ir jų perkėlimo priemonių ryšys, bei jas paskelbti.(15) Komunikate „2003-2006 m. vidaus rinkos strategija“[7] Komisija pareiškė, kad ji išleis rekomendaciją, pateiksiančią geros praktikos, kurios valstybės narės turėtų laikytis, siekdamos užtikrinti geresnį ir greitesnį vidaus rinkos direktyvų perkėlimą, pavyzdžių.(16) Valstybės narės išreiškė norą dalintis patyrimu ir Vidaus rinkos patariamajame komitete su jomis buvo konsultuotasi dėl jų taikomos geros direktyvų perkėlimo praktikos ir dėl jų nacionalinių konstitucinių, teisinių bei administracinių taisyklių ir praktikos, kiek šios susijusios su direktyvų perkėlimu.(17) Buvo nustatyti keli geros praktikos, padedančios valstybėms narėms laiku ir teisingai perkelti direktyvas į nacionalinę teisę, pavyzdžiai.(18) Kiekviena valstybė narė gali pati pasirinkti procedūras ir praktiką, kurios geriausiai tiktų užtikrinti teisingą ir savalaikį vidaus rinkos direktyvų perkėlimą, atsižvelgiant į tai, kas būtų veiksmingiausia konkrečioje valstybėje narėje, kadangi tos pačios procedūros ir praktika nėra visose valstybėse narėse vienodai veiksminga.(19) Dėl teisinio neapibrėžtumo ir painiavos, kuri gresia dėl pavėluoto vidaus rinkos direktyvų perkėlimo, įmonės ir piliečiai turėtų būti informuojami apie jų teises, kai direktyvos neperkeliamos laiku.(20) Kartu su nacionaliniams parlamentams pateikiamais įgyvendinimo nuostatų projektais turėtų būti pateiktas pareiškimas dėl nuostatų atitikimo Bendrijos teisei, kuris informuotų parlamentą, ar perkeliama visa, ar dalis direktyvos.(21) Nepažeidžiant Komisijos, kaip Sutarties saugotojos, vaidmens ir pareigų, pranešant apie nacionalines įgyvendinimo nuostatas Komisija turėtų būti informuojama apie tai, ar atitinkama direktyva į nacionalinę teisę perkelta visa, ar tik jos dalis ir ar manoma, kad jos nuostatos atitinka Bendrijos teisę.(22) Jei valstybės narės nusprendžia direktyvą perkelti platesniame įstatyminiame kontekste, jos gali nespėti perkelti direktyvos iki nustatyto termino; be to, ne tik direktyvos perkėlimui būtinų, bet ir papildomų sąlygų bei reikalavimų įterpimas gali sukliudyti siekti direktyvoje numatytų tikslų,ŠIUO DOKUMENTU REKOMENDUOJA:(1) Valstybės narės turėtų imtis organizacinių ar kitokių priemonių, kurios būtinos skubiai ir veiksmingai panaikinti pagrindines jų įsipareigojimo teisingai ir laiku perkelti vidaus rinkos direktyvas nuolatinio nevykdymo priežastis;(2) Valstybės narės turėtų išnagrinėti priede pateiktos geriausios praktikos pavyzdžius ir atsižvelgiant į jų nacionalinių institucijų tradicijas patvirtinti tas praktikas, kurios leis ar galima tikėtis, kad leis pagreitinti vidaus rinkos direktyvų perkėlimą arba pagerinti perkėlimo kokybę;(3) Valstybės narės turėtų laiku paskelbti vidaus rinkos direktyvų, kurios tik dalinai buvo laiku perkeltos į nacionalinę teisę, ir informuoti įmones bei piliečius apie tai, kad, nepaisant direktyvų neperkėlimo, jie gali esant tam tikromis aplinkybėmis įgyti neperkeltose direktyvose nustatytas teises; ši informacija turėtų būti nurodyta bent vyriausybės tinklavietėje;(4) Valstybės narės turėtų užtikrinti, kad tuo atveju, kai nacionaliniams parlamentams pateikiami nacionalinių įgyvendinimo nuostatų projektai, kartu būtų pateiktas pareiškimas, patvirtinantis kad tikimasi, jog nuostatos atitinka Bendrijos teisę, ir kad jos perkelia visą arba dalį konkrečios direktyvos;(5) Pranešdamos apie nacionalines įgyvendinimo nuostatas, valstybės narės turėtų Komisijai pareikšti, kad, kiek joms žinoma, šios nuostatos atitinka Bendrijos teisę, ir pranešti, ar jos perkėlė visą konkrečią direktyvą ar tik jos dalį;(6) Valstybės narės neturėtų papildyti nacionalinių įgyvendinimo teisės aktų sąlygomis ar reikalavimais, kurie nėra būtini konkrečiai direktyvai perkelti, jei šios sąlygos ar reikalavimai gali sutrukdyti pasiekti šioje direktyvoje numatytus tikslus;(7) Kai nacionaliniame lygmenyje direktyva perkeliama platesniame įstatyminiame kontekste, valstybės narės turėtų užtikrinti, kad dėl to nebus nesilaikoma terminų.Priimta Briuselyje,Komisijos varduKomisijos narysPRIEDASNUSTATYTA VALSTYBIŲ NARIŲ PRAKTIKA, PALENGVINANTI TEISINGĄ IR SAVALAIKĮ VIDAUS RINKOS DIREKTYVŲ PERKĖLIMĄ Į NACIONALINĘ TEISĘ1. Teisingas ir savalaikis direktyvų perkėlimas yra nuolatinis politinis ir darbinis prioritetas.1.1. Vienas vyresnysis vyriausybės narys – valstybės ministras arba sekretorius – paskiriamas atsakingu už visų vidaus rinkos direktyvų perkėlimo į nacionalinę teisę stebėseną ir už tos valstybės narės vykdomo direktyvų perkėlimo rezultatų gerinimą. Vyriausybės vadovas šiam vyriausybės nariui teikia akivaizdžią paramą, reikalingą pastarajam vykdant šią užduotį, o ministrai bei administracija supranta, kad teisingas ir savalaikis direktyvų perkėlimas yra vyriausybės prioritetas.1.2. Visi ministrai reguliariai (pavyzdžiui, kartą per mėnesį) iš visų ministerijų arba vyriausybės institucijų gauna ataskaitą apie direktyvų perkėlimo rezultatus. Direktyvų perkėlimo rezultatai reguliariai aptariami ministrų posėdžiuose.1.3. Teisingam ir savalaikiam direktyvų perkėlimui užtikrinti skiriama pakankamai išteklių.2. Vidaus rinkos direktyvų perkėlimo nuolatinės stebėsenos ir koordinavimo užtikrinimas administraciniu ir politiniu lygmeniu2.1. Viena ministerija arba vyriausybės institucija yra atsakinga už bendrą direktyvų perkėlimo stebėseną. Ji koordinuoja direktyvų perkėlimą, kurį vykdo ministerijos ir federacijos dalies, regioninės ir įgaliotosios vyriausybės institucijos, atsakingos už perkėlimą, ir jai siunčiamas direktyvų perkėlimo planavimo tvarkaraštis. Ji užtikrina, kad su ministerijomis aukštu administraciniu lygmeniu būtų reguliariai (pavyzdžiui, kartą per mėnesį) aptarta pažanga, pasiekta perkeliant direktyvas. Ji reguliariai (pavyzdžiui, kartą per mėnesį) atsiskaito už direktyvų perkėlimo stebėseną atsakingam ministrui arba valstybės sekretoriui. Be to, ji nacionaliniu lygmeniu koordinuoja ryšius su Komisija dėl valstybės narės vykdomo direktyvų perkėlimo rezultatų.2.2. Kiekviena direktyvų perkėlimą vykdanti ministerija ir kiekviena federacijos dalies, regioninė ir įgaliotoji vyriausybės institucija paskiria pareigūnus, atsakingus už direktyvų perkėlimo ministerijoje ar institucijoje stebėseną ir ryšių palaikymą. Sukuriamas nacionalinis tinklas, kuriam priklauso šie pareigūnai.2.3. Paskelbiamos gairės, nustatančios, kaip turėtų būti vykdomas direktyvų perkėlimas ir užtikrinančios bendrą visos administracijos požiūrį į direktyvų perkėlimą.2.4. Perkeliant direktyvas naudojamasi centrine nacionaline duomenų baze. Ši bazė prieinama visoms direktyvų perkėlime dalyvaujančioms ministerijoms ir federacijos dalies, regioninėms ir įgaliotosioms vyriausybės institucijoms. Minėtą bazę sudaro informacija apie kiekvienos direktyvos nuorodą ir reguliavimo dalyką, už perkėlimą atsakingą ministeriją arba kitą vyriausybės instituciją ir tos ministerijos ar vyriausybės institucijos atsakingus asmenys, kitų direktyvos perkėlime dalyvaujančių ministerijų ar vyriausybės institucijų ir atsakingų asmenų sąrašas, informacija apie direktyvos perkėlimui reikalingi išteklius, perkėlimo terminą, priemones, kurių būtina imtis perkeliant direktyvą, direktyvos perkėlimo planavimo tvarkaraštis (įskaitant parlamentinius svarstymus), informacija apie pasiektą pažangą, su perkėlimu susijusius sunkumus ir apie tai, ar buvo pradėtos procedūros dėl pažeidimų, susijusių su pavėluotu ar neteisingu direktyvų perkėlimu. Bet kada turėtų būti įmanoma pateikti bendrus valstybės narės ir konkrečios ministerijos direktyvų perkėlimo rezultatus.2.5. Prieš baigiantis direktyvos perkėlimo terminui (pavyzdžiui, prieš tris mėnesius, o vėliau dar kartą – likus mėnesiui iki termino pabaigos) ministerijai arba kitai vyriausybės institucijai išsiunčiami priminimai.2.6. Terminui pasibaigus, priminimas tuoj pat išsiunčiamas administraciniu ir ministerijos lygmeniu, be to, informuojamas nacionalinis parlamentas.2.7. Valstybės narės laiku imasi veiksmų tam, kad iš Komisijos gautų patarimų ir pagalbos dėl direktyvos perkėlimo. Komisijos sukurta duomenų bazė, kurioje kaupiama informacija apie asmenis pasiteirauti, naudojama atsakingiems pareigūnams idenfitikuoti.3. Užtikrinimas, kad direktyvų perkėlimui ruošiamasi iš anksto ir kad tokio pasiruošimo tikslas yra teisingas ir savalaikis direktyvų perkėlimas3.1. Planuojamo direktyvos perkėlimo tvarkaraštį derybų metu arba bet kokiu atveju prieš priimant direktyvą sudaro ministerija arba kita už derybas atsakinga vyriausybės institucija. Planavimo tvarkaraštį sudaro informacija apie kiekvienos direktyvos nuorodą ir reguliavimo dalyką, už direktyvos perkėlimą atsakingą ministeriją arba kitą vyriausybės instituciją ir tos ministerijos ar vyriausybės institucijos atsakingus asmenis, kitų direktyvos perkėlime dalyvaujančių ministerijų ar vyriausybės institucijų ir atsakingų asmenų sąrašas, informacija apie direktyvos perkėlimui reikalingus išteklius, perkėlimo terminą, dabartinės nacionalinės teisės ir siūlomos direktyvos sąlygų sulyginimą, priemones, kurių būtina imtis perkeliant konkrečią direktyvą, direktyvos perkėlimo planavimo tvarkaraštis (įskaitant parlamentinius svarstymus). Šis planavimo tvarkaraštis siunčiamas ministerijai arba kitai už bendrą direktyvų perkėlimo stebėseną atsakingai vyriausybės institucijai netrukus (pavyzdžiui, po keturių savaičių) po direktyvos paskelbimo Europos Sąjungos oficialiajame leidinyje , siekiant užtikrinti direktyvos perkėlimo duomenų bazės atnaujinimą.3.2. Teisės akto projektas pradedamas rengti prieš paskelbiant direktyvą Europos Sąjungos oficialiajame leidinyje arba tuoj pat po paskelbimo.3.3. Už direktyvos perkėlimą atsakinga ministerija arba kita vyriausybės institucija sudaro atitikmenų lentelę, kurioje nurodo, kaip kiekviena nuostata yra perkeliama į nacionalinę teisę. Lentelė pridedama prie kiekvieno parlamentui arba vyriausybei svarstyti siunčiamo nacionalinio teisės akto, įgyvendinančio direktyvą, projekto ir kiekvieno Komisijai siunčiamo pranešimo apie nacionalinį įgyvendinimo teisės aktą.3.4. Vengiama papildomų nuostatų, kurios nebūtinos direktyvai perkelti. Tačiau įtraukus tokias nuostatas, atsakinga ministerija arba kita vyriausybės institucija pagrindžia, kodėl, jos nuomone, to reikėjo, ir patvirtina, kad dėl minėtos priežasties nebus vėluojama perkelti direktyvą.3.5. Valstybių narių pareigūnai, atsakingi už derybas dėl direktyvos, tiek, kiek įmanoma, dalyvauja jos perkėlime į nacionalinę teisę. Jei tai neįmanoma, jie glaudžiai bendradarbiauja su asmenimis, atsakingais už direktyvos perkėlimą. Bet kuriuo atveju derybose dėl direktyvos dalyvaujantys pareigūnai visą svarstymo laikotarpį nuolat informuoja pareigūnus, kurie ją perkels, siekiant užtikrinti, kad visi su direktyvos perkėlimu susiję galimi klausimai būtų iškelti ir išspręsti prieš priimant direktyvą.3.6. Derybų dėl direktyvos metu nuolat informuojami federacijos dalies, regioninių ir įgaliotųjų vyriausybės institucijų atstovai, kurie turės perkelti direktyvą.3.7. Komisijai apie nacionalinį įgyvendinimo teisės aktą pranešama elektroniniu būdu.4. Glaudus darbas su nacionaliniais, regioniniais ir įgaliotaisiais parlamentais, dalyvaujančiais perkeliant vidaus rinkos direktyvas, siekiant užtikrinti teisingą ir savalaikį perkėlimą4.1. Komisijai pateikus pasiūlymus dėl direktyvų, jie tuoj pat siunčiami parlamentams; be to, parlamentai nuolat informuojami apie pažangą derybose dėl direktyvų.4.2. Parlamentai reguliariai (pavyzdžiui, kas tris mėnesius) gauna ataskaitas apie pažangą, padarytą perkeliant direktyvas, taip pat apie direktyvas, kurias vėluojama perkelti, ir apie Komisijos pradėtas procedūras dėl pažeidimų, susijusių su pavėluotu ar neteisingu direktyvų perkėlimu.4.3. Kartu su nacionalinių teisės aktų projektais parlamentams siunčiamas direktyvos perkėlimo tvarkaraštis, aiški nuoroda į perkėlimo terminą, visos jau parengtos atitikmenų lentelės ir vyriausybės pareiškimas, patvirtinantis kad tikimasi, jog nacionalinė įgyvendinimo priemonė atitiks Bendrijos teisę.4.4. Parlamentai iš vyriausybės gauna išankstinį įspėjimą (pavyzdžiui, likus trims mėnesiams iki perkėlimo termino), kad artėja direktyvos perkėlimo terminas. Jiems taip pat pranešama, kai terminas jau būna pasibaigęs.4.5. Vyriausybė ragina parlamentus iš anksto skirti pakankamai laiko direktyvų perkėlimui.5. Skubūs, akivaizdūs ir veiksmingi veiksmai perkeliant direktyvas, kurias vėluojama perkelti5.1. Imamasi visų būtinų priemonių, užtikrinančių, kad direktyvos, kurias vėluojama perkelti, pasibaigus perkėlimo termino būtų perkeltos kuo greičiau.5.2. Kai vėluojama perkelti vieną arba daugiau direktyvų, parlamentai raginami skirti papildomai laiko, kad šios direktyvos būtų perkeltos kuo greičiau, ir pašalinti procedūrines delsimo priežastis.5.3. Valstybės narės paskelbia direktyvų, kurių jos neperkėlė laiku, sąrašą ir informuoja įmones bei piliečius apie tai, kad, nepaisant neįvykusio direktyvų perkėlimo, jie gali tam tikromis aplinkybėmis įgyti neperkeltose direktyvose nurodytas teises.5.4. Jei direktyvos nuolat neperkeliamos laiku, valstybės narės išnagrinėja, kiek gali būti sutrumpinta teisinė direktyvų perkėlimo tvarka parlamente. Priėmimas numatomas po vieno skaitymo arba skubos tvarka.5.5. Jei direktyvos nuolat neperkeliamos laiku ir tai leidžia valstybės narės konstitucija arba vidaus teisės tvarka, svarstoma galimybė jas perkelti remiantis vyriausybės dekretais ar kitais teisės aktais, jei tai pagreitins perkėlimą.[1] Vidaus rinka apima ir tris ELPA valstybes –Islandiją, Lichtenšteiną ir Norvegiją, nes jos yra pasirašiusios Europos ekonominės erdvės susitarimą.[2] Harbouro ataskaita, OL C 234, 30.9.2003, p. 55; 2004 m. Vasario 25 d. Millerio ataskaita.[3] OL C 221, 7.8.2001, p. 25; OL C 241, 7.10.2002, p. 180; OL C 234, 30.9.2003, p. 55.[4] OL C 128, 29.5.2003, p. 48.[5] OL C 321, 31.12.2003, p. 1.[6] KOM(2002) 725 galutinis- 11.12.2002.[7] KOM(2003) 238 galutinis- 7.5.2003.