title: 2009 m. birželio 29 d. Komisijos rekomendacija dėl priemonių, skirtų bendrosios rinkos veikimui gerinti (Tekstas svarbus EEE )

text:
               7.7.2009

               LT

               Europos Sąjungos oficialusis leidinys

               L 176/17

      KOMISIJOS REKOMENDACIJA

   2009 m. birželio 29 d.
   dėl priemonių, skirtų bendrosios rinkos veikimui gerinti
   (Tekstas svarbus EEE)
   (2009/524/EB)
   EUROPOS BENDRIJŲ KOMISIJA,
   atsižvelgdama į Europos bendrijos steigimo sutartį, ypač į jos 211 straipsnį,
   kadangi:

               (1)

               Gerai veikianti bendroji rinka yra būtina darbo vietų kūrimui ir ekonomikos augimui bei ekonominio stabilumo skatinimui. Kuo efektyvesnė bendroji rinka, tuo labiau ji padeda gerinti verslo aplinką, skatindama įmones investuoti ir kurti darbo vietas, ir tuo labiau didėja vartotojų pasitikėjimas ir paklausa. Todėl ekonomikos nuosmukio sąlygomis, gerai veikianti bendroji rinka yra būtina tam, kad Europos ekonomika galėtų atsigauti.

               (2)

               Geram bendrosios rinkos veikimui būtina tinkamai perkelti į nacionalinę teisę Bendrijos taisykles, turinčias įtakos bendrosios rinkos veikimui (toliau – bendrosios rinkos taisyklės), jas taikyti, užtikrinti jų laikymąsi, jas stebėti ir tinkamai suderinti.

               (3)

               Konsultacijos ir analizė, atlikta rengiant Komisijos komunikatą „Bendroji rinka XXI a. Europai“ (toliau – Bendrosios rinkos apžvalga) (1) atskleidė keletą trūkumų, kurie rodo, kad bendroji rinka dar neveikia taip efektyviai kaip turėtų. Daugelyje sričių ir sektorių dar reikia daug ką nuveikti. Piliečiai ir įmonės dažnai nesugeba pasinaudoti daugybe rinkos galimybių, nes taisyklės nėra tinkamai taikomos ir užtikrinamas jų laikymasis.

               (4)

               Todėl Bendrosios rinkos apžvalgoje Komisija pasiūlė keletą konkrečių priemonių, skirtų užtikrinti, kad piliečiai ir įmonės toliau naudotųsi bendrosios rinkos teikiamais ekonominiais pranašumais (2).

               (5)

               Valstybių narių ir Komisijos taikomos priemonės turi papildyti vienos kitas. Koordinuotas ir bendradarbiavimu paremtas požiūris, bendradarbiaujant Komisijai ir valstybėms narėms, siekiant bendro tikslo – geriau perkelti į nacionalinę teisę bendrosios rinkos taisykles, jas taikyti ir užtikrinti jų vykdymą – yra būtinas tinkamam bendrosios rinkos veikimui užtikrinti. Šioje rekomendacijoje partneryste paremtas požiūris apima daugiau negu jau nusistovėjęs bendradarbiavimas daugelyje bendrosios rinkos politikos sričių. Jis reikalauja užmegzti ir palaikyti artimesnį valstybių narių tarpusavio bendradarbiavimą ir bendradarbiavimą su Komisija visose srityse, kurios yra svarbios bendrajai rinkai. Tai taip pat reiškia, kad valstybės narės prisiima bendrą atsakomybę už bendrosios rinkos valdymą ir todėl imasi aktyvesnio vaidmens jame.

               (6)

               Bendrosios rinkos apžvalgoje, o ypač vėlesnėse diskusijose su valstybėmis narėmis, buvo nustatytos kelios sritys, ypatingai svarbios siekiant gerai veikiančios bendrosios rinkos, tai yra: bendrosios rinkos klausimų koordinavimo užtikrinimas; valstybių narių tarpusavio bendradarbiavimo ir bendradarbiavimo su Komisija gerinimas; bendrosios rinkos taisyklių perkėlimo į nacionalinę teisę gerinimas; rinkų ir sektorių stebėsena siekiant nustatyti potencialius rinkos veiklos sutrikimus; bendrosios rinkos taisyklių vykdymo užtikrinimo stiprinimas ir problemų sprendimo skatinimas; reguliaraus nacionalinių teisės aktų vertinimo skatinimas ir piliečių bei įmonių informavimas apie jų teises bendrojoje rinkoje.

               (7)

               Ši rekomendacija paremta kai kuriose valstybėse narėse jau priimtais sprendimais, kurie pasirodė esą veiksmingi atitinkamose valstybėse narėse. Kiekviena valstybė narė pati pasirenka būdus, kaip geriausiai užtikrinti šios rekomendacijos įgyvendinimą, atsižvelgdama į tai, kas būtų veiksmingiausia toje valstybėje narėje, nes procedūros ir tvarka, kurios yra veiksmingos vienoje valstybėje narėje, gali nebūti tokios pat veiksmingos kitoje.

               (8)

               Tyrimai rodo, kad valstybėms narėms reikia gerinti vidaus koordinavimą bendrosios rinkos klausimais, nes dabar gebėjimai yra „išsibarstę“ tarp skirtingų nacionalinių valdžios institucijų (3). Kadangi taikant bendrosios rinkos taisykles gali dalyvauti daug įvairių nacionalinių, regioninių ir vietos institucijų kiekvienoje valstybėje narėje, reikia stiprinti veiksmingą jų bendradarbiavimą. Todėl valstybės narės turėtų užtikrinti ir stiprinti bendrosios rinkos koordinavimo veiklą nacionalinėse valdžios institucijose, kurios gali skirtis priklausomai nuo specifinių nacionalinių administracinių struktūrų ir tradicijų. Už šią veiklą atsakingoms institucijoms turėtų būti suteikta bendra atsakomybė už šios rekomendacijos įgyvendinimo planavimą, priežiūrą ir vertinimą.

               (9)

               Glaudus valstybių narių institucijų, atsakingų už bendrosios rinkos klausimus, tarpvalstybinis bendradarbiavimas sudaro galimybes bendram pasitikėjimui kurti ir yra labai svarbus teisingam bendrosios rinkos taisyklių taikymui. Valstybės narės turėtų imtis reikalingų priemonių, užtikrintų, tarpvalstybinių tinklų arba Komisijos sukurtos elektroninės informacijos sistemos (pvz., tokios kaip Vidaus rinkos informacinė (VRI) sistema, RAPEX (4), RASFF (5) arba Bendradarbiavimo vartotojų apsaugos srityje tinklas) veikimą, imdamosi atitinkamų veiksmų, įskaitant išteklių paskirstymą.

               (10)

               Vidaus rinkos suvestinės parodė, kad vis dar yra poreikis didinti bendrosios rinkos direktyvų perkėlimo į nacionalinę teisę punktualumą ir kokybę. Nors 2004 m. liepos 12 d. Komisijos rekomendacija dėl vidaus rinkos direktyvų perkėlimo į nacionalinę teisę (6) (toliau – 2004 m. Komisijos rekomendacija) iš esmės taikoma, ir nors dėl jos labai padidėjo direktyvų perkėlimo į nacionalinę teisę tempas, kai kurios šios rekomendacijos dalys turi būti taikomos veiksmingiau. Šioje rekomendacijoje primenama, kad veiksmai, rekomenduoti 2004 m. Komisijos rekomendacijoje, kuri išlieka atskaitos tašku valstybių narių institucijoms, užsiimančioms direktyvų perkėlimu į nacionalinę teisę, vis dar yra reikalingi ir yra toliau plėtojami. Ši rekomendacija taip pat paremta Komisijos komunikatu „Rezultatų siekianti Europa – bendrijos teisės taikymas“ (7) ir Komisijos komunikatu „Lamfalussy proceso peržiūra. Priežiūros konvergencijos stiprinimas“ (8).

               (11)

               Siekiant nustatyti sektorius, kuriuose rinkos neveikia tinkamai vartotojų ir įmonių naudai, ir orientuoti bendrosios rinkos politiką į tas sritis, reikalinga rinkos stebėsena. Todėl ji turėtų būti neatsiejamas elementas kuriant ir stebint bendrosios rinkos politiką (pvz., per vartotojų rinkų rezultatų suvestinę). Komisijos ir valstybių narių valdžios institucijų bendradarbiavimas rinkos stebėsenos ir duomenų rinkimo srityse nacionaliniu ir Bendrijos lygiu pagerins naudojamų duomenų ir analizės kokybę ir padės prieiti bendros nuomonės bendrosios rinkos klausimais. Valstybės narės raginamos dalyvauti Komisijos vykdomoje rinkos stebėsenos veikloje ir vykdyti panašią veiklą nacionaliniu lygiu, pritaikant ją pagal konkrečius šalies poreikius.

               (12)

               Įvairiais nacionaliniais tyrimais atskleista mokymo svarba, siekiant padėti nacionalinio, regioninio ir vietos lygio institucijų pareigūnams, įskaitant teisėjus, tinkamai perkelti bendrosios rinkos taisykles į nacionalinę teisę, jas taikyti ir užtikrinti jų vykdymą. Todėl labai svarbu užtikrinti, kad rengiant nacionalinius teisės aktus visada būtų atsižvelgiama į šias taisykles ir į poveikį Bendrijos išorės konkurencingumui apskritai. Mokymo svarba taip pat patvirtinta Europos Parlamento neseniai atliktu tyrimu ir rezoliucija dėl nacionalinių teisėjų vaidmens ir jo 2005 m. rezoliucija dėl konkurencijos įstatymo (9), taip pat neseniai priimta Tarybos rezoliucija (10). Pareigūnai taip pat turėtų būti supažindinami su Bendrijos teise apskritai ir konkrečiai su bendrosios rinkos taisyklėmis.

               (13)

               Veiksmingas bendrosios rinkos taisyklių ir tinkamų priemonių taikymas piliečių ir įmonių problemoms spręsti yra labai svarbūs, siekiant, kad piliečiai ir įmonės galėtų pasinaudoti Sutartimi garantuojamomis laisvėmis. Pasinaudodamos jau užmegztu bendradarbiavimu problemų sprendimo srityje, visų pirma per SOLVIT (11), Komisijos remiamos valstybės narės turėtų pagerinti problemų sprendimo mechanizmų pajėgumus veiksmingam teisių gynimui užtikrinti nacionaliniuose teismuose arba per neteismines struktūras. Svarbu, kad būtų atsižvelgiama į aplinkybes, kurios sukelia įvairias problemas.

               (14)

               Reguliari nacionalinių teisės aktų stebėsena ir vertinimas yra labai svarbūs, nes jie leidžia įsitikinti, kaip veiksmingai praktikoje taikomos bendrosios rinkos taisyklės, ir nustatyti nuostatas, kurios galėtų trukdyti piliečiams ir įmonėms pasinaudoti visais šių taisyklių teikiamais pranašumais. Tokia praktika turėtų būti nuosekliau taikoma visose valstybėse narėse.

               (15)

               Pastarojo meto „Eurobarometer“ apklausos (12) ir Komisijos informacijos ir problemų sprendimų tarnyboms adresuotos užklausos rodo, kad piliečiams ir įmonėms reikia pateikti daugiau informacijos apie jų teises bendrojoje rinkoje, kad jie tomis teisėmis galėtų pasinaudoti praktiškai. Be to, piliečiams ir įmonėms turėtų būtų sudarytos galimybės gauti pagalbą naudojantis šiomis teisėmis. Šiuo tikslu valstybės narės, padedamos Komisijos ir, kai tinka, bendradarbiaudamos su suinteresuotosiomis šalimis, turėtų užtikrinti, kad būtų teikiama praktinė informacija ir patarimai klausimais, kurie svarbūs piliečiams, norintiems gyventi, mokytis dirbti, steigti įmones kitoje valstybėje narėje, arba įmonėms, norinčioms ten tiekti prekes ar teikti paslaugas.

               (16)

               Šios rekomendacijos priede pateikiamos priemonės, kurių turėtų imtis valstybės narės, siekdamos įgyvendinti šią rekomendaciją, ir kai kurių valstybių narių vykdomų veiksmų, kuriais paremtos šios priemonės, sąrašas. Laikoma, kad nors kai kurios priemonės iš pradžių gali būti susijusios su išlaidomis, dėl jų turėtų būti galima sutaupyti, pavyzdžiui, racionalizuojant nacionalinę administravimo praktiką, ir per ilgą laiką turėtų susidaryti sąlygos geriau veikiančiai bendrajai rinkai, o tai būtų naudinga vartotojams ir įmonėms.

               (17)

               Remdamosi nustatytomis gairėmis ir rodikliais, Komisija ir valstybės narės glaudžiai bendradarbiaudamos (taip pat diskutuodamos Vidaus rinkos patariamajame komitete (IMAC)) turėtų stebėti įgyvendinant šią rekomendaciją daromą pažangą,. Kad Komisija galėtų įvertinti šios rekomendacijos poveikį po ketverių metų nuo šios rekomendacijos paskelbimo Oficialiajame leidinyje, valstybės narės turėtų pateikti Komisijai veiksmų, kurių imtasi įgyvendinant šią rekomendaciją, ataskaitas po trijų metų nuo šios rekomendacijos paskelbimo Oficialiajame leidinyje,

         REKOMENDUOJA VALSTYBĖMS NARĖMS:

               1.

               Užtikrinti ir stiprinti bendrosios rinkos koordinavimo funkciją, skatinti veiksmingą institucijų, atsakingų už bendrosios rinkos klausimus nacionaliniu, regioniniu ir vietos lygiu, vidaus ir tarpusavio koordinavimą, ir būti bendrosios rinkos atramos tašku administracijoje.

               2.

               Skatinti aktyvų administracinių institucijų, atsakingų už bendrosios rinkos klausimus įvairiose valstybėse narėse tarpusavio bendradarbiavimą ir bendradarbiavimą su Komisija, skiriant tam pakankamai išteklių.

               3.

               Imtis visų būtinų priemonių su bendrąja rinka susijusių direktyvų perkėlimui į nacionalinę teisę gerinti.

               4.

               Remti Komisijos darbą rinkos stebėsenos ir susijusių duomenų rinkimo srityje aktyviai prisidedant prie šios veiklos Bendrijos lygiu, ir, jei tai svarbu, įvertinant galimybę vykdyti panašią veiklą nacionaliniu lygiu.

               5.

               Užtikrinti, kad nacionalinės valdžios institucijos ir pareigūnai būtų pakankamai gerai susipažinę su Bendrijos teise apskritai ir konkrečiai su bendrosios rinkos taisyklėmis, kad galėtų veiksmingai taikyti bendrosios rinkos taisykles ir, kai reikia, atsižvelgti į šias taisykles rengiant ir priimant naujus nacionalinius teisės aktus.

               6.

               Padėti greitai ir efektyviai spręsti problemas, su kuriomis susiduria piliečiai ir įmonės, naudodamosi bendrosios rinkos teisėmis, apskritai imantis priemonių, skirtų bendrosios rinkos taisyklių vykdymo užtikrinimui gerinti, ypač užtikrinant, kad teisėjai būtų pakankamai gerai susipažinę su Bendrijos teise, įskaitant bendrosios rinkos taisykles, ir suteikiant pakankamą paramą sprendžiant problemas.

               7.

               Reguliariai vykdyti nacionalinių teisės aktų vertinimą siekiant užtikrinti, kad jie visiškai atitiktų bendrosios rinkos taisykles, ir tokiu būdu nuolat prižiūrėti, kaip taikomos išimtys ir nukrypti leidžiančios nuostatos, numatytos esamose bendrosios rinkos taisyklėse.

               8.

               Efektyviau teikti praktinę informaciją bendrosios rinkos klausimais įmonėms ir piliečiams.

               9.

               Išanalizuoti priede pateikiamas priemones ir praktiką ir, atsižvelgiant į nacionalinių institucijų tradicijas, perimti tą patirtį, kuri galėtų padėti pagerinti bendrosios rinkos veikimą ir geriausiai tiktų šiai rekomendacijai įgyvendinti.

               10.

               Bendradarbiauti su Komisija ir kitomis valstybėmis narėmis stebint šios rekomendacijos įgyvendinimą, reguliariai informuoti Komisiją apie veiksmus, kurių imtasi įgyvendinant šią rekomendaciją, ir pateikti Komisijai galutinę ataskaitą praėjus trims metams po šios rekomendacijos paskelbimo Oficialiajame leidinyje.

      Priimta Briuselyje 2009 m. birželio 29 d.

            Komisijos vardu

         Charlie McCREEVY

            Komisijos narys

      (1)  COM(2007) 724 galutinis, 2007 11 20.

      (2)  1992–2006 m. laikotarpiu Bendrijos BVP išaugo 2,15 % ir buvo sukurta 2,75 mln. papildomų darbo vietų, o prekyba Bendrijos viduje nuo 1995 iki 2005 m. išaugo 30 % (SEC(2007) 1521, 2007 11 20).

      (3)  Komisijos tarnybų darbo dokumentas „Modernizuotos bendrosios rinkos politikos priemonės“ (SEC(2007) 1518, 2007 11 20).

      (4)  Skubaus keitimosi informacija apie pavojingus ne maisto gaminius sistema (Angl. Rapid alert system for non-food dangerous products)

      (5)  Skubaus įspėjimo apie pavojų dėl nesaugaus maisto ir pašarų sistema (Angl. Rapid alert system for food and feed)

      (6)  OL L 98, 2005 4 16, p. 47.

      (7)  COM(2007) 502 galutinis, 2007 9 5.

      (8)  COM(2007) 727 galutinis, 2007 11 20.

      (9)  EP rezoliucija „Nacionalinio teisėjo vaidmuo Europos teisminėje sistemoje“ (INI/2007/2027, 2008 7 9); EP rezoliucija dėl Komisijos pranešimo dėl konkurencijos politikos 2004 m. (INI/2005/2209; 2006 3 20).

      (10)  2008 m. spalio 28 d. Tarybos ir Taryboje posėdžiavusių valstybių narių Vyriausybių atstovų susitikimo rezoliucija 14757.

      (11)  Komisijos komunikatas „Veiksmingas problemų sprendimas vidaus rinkoje (SOLVIT)“ (COM(2001) 702 galutinis, 2001 11 27).

      (12)  http://ec.europa.eu/internal_market/strategy/index_en.htm#061204

      PRIEDAS

         Bendrosios rinkos veikimo gerinimo priemonės ir praktika

      1.   PRIEMONĖS, KURIOMIS UŽTIKRINAMAS GERESNIS BENDROSIOS RINKOS KLAUSIMŲ KOORDINAVIMAS
      Valstybės narės raginamos imtis šių priemonių:

                  a)

                  naujai arba esamai nacionalinės administracijos institucijai suteikti atsakomybę už bendrosios rinkos klausimų koordinavimą;

                  b)

                  užtikrinti ministerijų ir agentūrų veiklos koordinavimą sprendžiant bendrosios rinkos klausimus;

                  c)

                  užtikrinti ministerijų ir agentūrų iš vienos pusės ir regioninių bei vietos valdžios institucijų – iš kitos, taip pat regioninių ir vietos valdžios institucijų veiklos koordinavimą;

                  d)

                  užtikrinti, kad atitinkamos ministerijos ir agentūros bei kitos institucijos atsižvelgtų į bendrosios rinkos taisykles;

                  e)

                  apsvarstyti galimybę perduoti visą atsakomybę už įvairią su bendrąja rinka susijusią veiklą vienai institucijai, atsižvelgiant į nacionalinės administracijos struktūrą;

                  f)

                  planuoti, stebėti ir vertinti šios rekomendacijos įgyvendinimą.

                  Kai kuriose valstybėse narėse taikoma praktika, susijusi su siūlomomis priemonėmis

                  Atsakomybė už bendrosios rinkos klausimų koordinavimą

                              —

                              Kai kurios valdžios institucijos iš esmės jau vykdo bendrosios rinkos koordinavimo funkciją. Jos glaudžiai bendradarbiauja su kitomis institucijomis, spręsdamos bendrosios rinkos klausimus, užtikrina, kad nacionaliniai teisės aktai atitiktų bendrosios rinkos taisykles ir yra atsakingos už daugelį bendrosios rinkos veiklos sričių.

                  Ministerijų bendradarbiavimas

                              —

                              Tarpministerinėse darbo grupėse su bendrąja rinka susijusiems klausimams spręsti kartu dirba atitinkamų valdžios institucijų atstovai.

                  Vertikalusis koordinavimas

                              —

                              Egzistuoja specialūs tinklai, pvz., viešųjų pirkimų arba rinkos priežiūros srityse, kurie sieja regionines ir vietos valdžios institucijas. Šiuose tinkluose naudojamos bendros duomenų bazės ar internetinės svetainės.

                              —

                              Regioniniai ir vietos atstovai dalyvauja tarpministerinių grupių darbe, sprendžiant juos dominančius klausimus.

                  Politinis matomumas

                              —

                              Reguliariai rengiamos politinės diskusijos bendrosios rinkos temomis, pvz., nacionalinės Ministrų Tarybos pakomitečiuose.

                              —

                              Nacionalinis parlamentas aktyviai dalyvauja nagrinėjant bendrosios rinkos klausimus, pvz., rengdamas pranešimus arba vykdydamas tyrimus šiomis temomis.

                  Palaikymas

                              —

                              Valdžios institucija užtikrina nacionalinių teisės aktų ir bendrosios rinkos taisyklių atitikimą, inter alia, vykdydama nacionalinių teisės aktų projektų patikrą.

                  Bendrosios rinkos veiklos sutelkimas

                              —

                              Kai kurios valdžios institucijos yra atsakingos už kelias su bendrąja rinka susijusios veiklos sritis, tokias kaip SOLVIT, VRI, pranešimai pagal Europos Parlamento ir Tarybos direktyvą 98/34/EB (1) ir Tarybos reglamentą 2679/98 (2), kontaktinių centrų steigimo pagal Prekių paketą koordinavimas.

            2.   PRIEMONĖS, KURIOMIS GERINAMAS VALSTYBIŲ NARIŲ TARPUSAVIO IR VALSTYBIŲ NARIŲ BEI KOMISIJOS BENDRADARBIAVIMAS
      Valstybės narės raginamos imtis šių priemonių:

                  a)

                  reguliariai vykdyti atitinkamos kalbos, IT ir kitokį mokymą ir skleisti žinias apie esamus tinklus ir atitinkamas duomenų apsaugos taisykles, siekiant, kad Bendrijos tinklai (pvz., Vidaus rinkos informacinė sistema (VRI), RAPEX, RASFF, bendradarbiavimo vartotojų apsaugos srityje ir kiti tinklai) būtų visiškai veiksmingi nacionaliniu lygiu;

                  b)

                  organizuoti (pvz., pasinaudojant esamais tinklais) nacionalinių valdžios institucijų pareigūnų, atsakingų už bendrosios rinkos klausimus, mainus;

                  c)

                  užtikrinti, kad aktyvus institucijų, atsakingų už bendrosios rinkos klausimus įvairiose valstybėse narėse, bendradarbiavimas būtų nacionalinės administravimo kultūros dalis;

                  d)

                  imtis organizacinių priemonių siekiant užtikrinti, kad valstybės narės galėtų greitai reaguoti į Komisijos prašymus pateikti informaciją apie bendrosios rinkos taisyklių taikymą nacionaliniu lygiu, visų pirma, atsižvelgiant ES bandomąjį projektą (3) ir pažeidimų nagrinėjimo procedūras.

                  Kai kuriose valstybėse narėse taikoma praktika, susijusi su siūlomomis priemonėmis

                  Nacionalinių valdžios institucijų bendradarbiavimas

                              —

                              Šiaurės ir Baltijos šalys glaudžiai bendradarbiauja rinkos priežiūros srityje, įgyvendindamos 2006 m. gruodžio 12 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyvą 2006/123/EB dėl paslaugų vidaus rinkoje (4) ir spręsdamos kitus bendrosios rinkos klausimus.

                              —

                              Nacionalinės valdžios institucijos bendradarbiauja viešųjų pirkimų (pvz., per viešųjų pirkimų tinklą) ir rinkos priežiūros srityse. Nacionalinės rinkos priežiūros institucijos glaudžiai bendradarbiauja vartojimo (ne maisto) prekių saugos srityje per PROSAFE tinklą, o ICSMS sistema palengvina technikos gaminių rinkos priežiūrą.

                  Administraciniai mainai

                              —

                              Nacionalinės konkurencijos institucijos dalyvauja nacionalinių pareigūnų mainuose Europos konkurencijos tinkle.

                              —

                              Kelios nacionalinės rinkos priežiūros institucijos ir institucijos, atsakingos už vartotojų apsaugos įstatymų vykdymą, dalyvauja pareigūnų mainuose vartotojų saugos tinkle pagal Europos Parlamento ir Tarybos direktyvą 2001/95/EB (5), ir Europos Parlamento ir Tarybos reglamentą (EB) Nr. 2006/2004 (6).

                  Parama finansiniais ir žmogiškaisiais ištekliais

                              —

                              Buvo sudarytos atskiros grupės Vidaus rinkos informaciniam (VRI) tinklui sukurti, ir joms buvo skirta pakankamai žmogiškųjų ir finansinių išteklių VRI plėtrai jų valstybėse narėse.

                  Mokymas

                              —

                              Praėję Komisijos mokymą, nacionalinių institucijų atstovai nacionaliniu lygiu moko kitus VRI tinklo narius. Ši tvarka geriausiai veikia tuomet, kai mokymo vaidmuo įtraukiamas į šių pareigūnų darbo aprašymą.

            3.   PRIEMONĖS, PADEDANČIOS GERIAU PERKELTI BENDROSIOS RINKOS TAISYKLES Į NACIONALINĘ TEISĘ
      Valstybės narės raginamos imtis šių priemonių:

                  a)

                  nacionaliniu lygiu veiksmingai iš anksto pasirengti bendrosios rinkos direktyvų parkėlimui į nacionalinę teisę, jų taikymui ir vykdymui;

                  b)

                  užtikrinti, kad pareigūnai, atsakingi už direktyvos perkėlimą į nacionalinę teisę ir taikymą nacionaliniu lygiu, taip pat dalyvautų svarstant tą direktyvą, ir kad visi pareigūnai glaudžiai bendradarbiautų tarpusavyje;

                  c)

                  gerinti nacionalinių valdžios institucijų ir nacionalinių, regioninių ir decentralizuotų parlamentų, bei regioninių ir vietos valdžios institucijų, dalyvaujančių taisyklių perkėlime į nacionalinę teisę, bendradarbiavimą, ir suteikti joms, kai reikia, visą svarbią informaciją, susijusią su derybomis bei perkėlimo į nacionalinę teisę procesu;

                  d)

                  perkėlimo į nacionalinę teisę proceso metu, kai tai naudinga, suinteresuotosioms šalims teikti informaciją apie bendrosios rinkos teisės aktų pasiūlymus, kurie galėtų dominti įmones bei piliečius;

                  e)

                  vengti papildomų nuostatų, kurios nėra būtinos direktyvai perkelti į nacionalinę teisę (7);

                  f)

                  skatinti dialogą su Komisija dėl bendrosios rinkos direktyvų perkėlimo į nacionalinę teisę, naudojant įvairias priemones, tokias kaip koreliacijos lentelės, skirtas nacionalinių teisės aktų skaidrumui didinti ir jų taikymui supaprastinti.

                  Kai kuriose valstybėse narėse taikoma praktika, susijusi su siūlomomis priemonėmis

                  Ankstyvas pasirengimas

                              —

                              Rengiami nacionaliniai poveikio vertinimai, Komisijai pateikus direktyvą svarstymui. Juose pateikiama išsami poveikio susijusiai valstybei narei analizė ir galimos perkėlimo į nacionalinę teisę arba taikymo pasekmės. Jie atnaujinami perkėlimo į nacionalinę teisę proceso metu.

                  Tęstinumas

                              —

                              Užtikrinamas glaudus pareigūnų, dalyvaujančių svarstant, perkeliant į nacionalinę teisę ir vykdant direktyvą, bendradarbiavimas. Tokio tęstinumo būtinybė pabrėžiama šalių perkėlimo į nacionalinę teisę gairėse.

                  Bendradarbiavimas su parlamentais

                              —

                              Nacionaliniams parlamentams ankstyvame etape ir reguliariai siunčiama informacija apie įvykius, susijusius su Bendrijos direktyvų perkėlimu į nacionalinę teisę, inter alia, pateikiamose ketvirčio suvestinėse.

                  Bendradarbiavimas su regioninėmis ir vietos valdžios institucijomis

                              —

                              Regioninių arba decentralizuotų valdžios institucijų pareigūnai iš dalyvauja tarpministerinių direktyvų perkėlimo į nacionalinę teisę koordinavimo grupių darbe.

                              —

                              Visų lygių valstybės valdymo institucijoms ir NVO organizuojamas mokymas ir konferencijos apie direktyvų perkėlimo į nacionalinę teisę procesą.

                  Ryšiai su suinteresuotosiomis šalimis

                              —

                              Visuomenė turi interneto prieigą prie supaprastintos direktyvų perkėlimo į nacionalinę teisę duomenų bazės. Informacija apie pažangą, padarytą perkeliant direktyvas į nacionalinę teisę, pateikiama ministerijų svetainėse, o laiku neperkeltų direktyvų sąrašas skelbiamas internete.

                              —

                              Nacionalinės valdžios institucijos privalo parengti gaires piliečiams apie naujus į nacionalinę teisę perkeltus teisės aktus ne vėliau kaip 12 savaičių prieš jiems įsigaliojant.

                  Nebūtinų papildomų reikalavimų vengimas

                              —

                              Egzistuoja konkrečios procedūros, skirtos akivaizdžiai nebūtinų papildomų priemonių įtraukimo perkeliant direktyvas į nacionalinę teisę rizikai valdyti ir kontroliuoti, pvz., specialus Vyriausybės komitetas nuosekliai kontroliuoja teisės aktų, kuriais į nacionalinę teisę perkeliamos direktyvos, projektus, kuriais numatomi didesni reikalavimai negu nustatyti direktyvose.

                  Koreliacijos lentelės

                              —

                              Koreliacijos lentelės naudojamos informavimo ir patikros tikslais.

            4.   PRIEMONĖS, SKIRTOS GERIAU STEBĖTI RINKAS IR SEKTORIUS, SIEKIANT NUSTATYTI GALIMUS RINKOS VEIKLOS SUTRIKIMUS
      Valstybės narės raginamos imtis šių priemonių:

                  a)

                  rinkti kokybinę ir kiekybinę informaciją apie stebimas rinkas arba sektorius, pavyzdžiui, iš mokslininkų, konsultantų ar suinteresuotųjų šalių atliktų rinkos tyrimų arba iš nacionalinių statistikos įstaigų ir skundus nagrinėjančių įstaigų surinktų duomenų;

                  b)

                  nustatyti vietos informacijos šaltinius ir palengvinti vietos suinteresuotųjų šalių dalyvavimą rinkos stebėsenos procese, pvz., rengiant konsultacijas vietoje arba Komisijos ir svarbiausių vietos suinteresuotųjų šalių susitikimus;

                  c)

                  dalyvauti vykdant stebėseną konkrečiais aspektais, tokiais kaip konkurencijos analizė, įstatymais numatyti vertinimai arba duomenų rinkimas, siekiant įvertinti, kaip veikia rinkos vartotojų atžvilgiu (pvz., reguliariai renkant palygintinų vartojimo prekių ir paslaugų vidutines kainas, klasifikuojant vartotojų skundus ir kuriant tinkamus rodiklius, kuriais įvertinama vykdymo kokybė).

                  Kai kuriose valstybėse narėse taikoma praktika, susijusi su siūlomomis priemonėmis

                  Informacijos rinkimas

                              —

                              Valstybės narės teikia Komisijai informaciją apie stebimas rinkas arba sektorius (pvz., vykdant mažmeninės prekybos rinkos stebėseną).

                  Konkretūs stebėsenos aspektai

                              —

                              Stebėsena taip pat vykdoma vartotojo (pvz., kasmet skelbiamas lyginamasis 57 rinkų „vartotojų situacijos indeksas“, o jo metodologija taikoma kitose valstybėse narėse) arba konkurencijos (pvz., nacionalinio mažmeninės prekybos sektoriaus stebėsena konkurencijos aspektu) aspektu.

                  Stebėsena nacionaliniu lygiu

                              —

                              Glaudžiai bendradarbiaujant su Komisija buvo atlikta bandomoji patikra, siekiant nustatyti, ar Komisijos metodika gali būti naudojama šalies lygiu ir suteikti gaires tolesnei išsamiai analizei valstybėse narėse.

            5.   PRIEMONĖS, PADEDANČIOS GERIAU TAIKYTI BENDROSIOS RINKOS TAISYKLES
      Valstybės narės raginamos imtis šių priemonių, susijusių su pareigūnais, atsakingais už bendrosios rinkos taisyklių taikymą:

                  a)

                  jiems pradėjus dirbti, pravesti mokymą apie Bendrijos teisę apskritai ir konkrečiai apie bendrosios rinkos taisykles;

                  b)

                  parengti nuolatinio mokymo darbo vietoje programas apie Bendrijos teisę apskritai ir konkrečiai apie bendrosios rinkos taisykles;

                  c)

                  teikti praktinius nurodymus ir patarimus dėl bendrosios rinkos taisyklių ir jų taikymo.

                  Kai kuriose valstybėse narėse taikoma praktika, susijusi su siūlomomis priemonėmis

                  Mokymas

                              —

                              Pareigūnams organizuojamas privalomas mokymas apie Bendrijos teisę, pvz., Bendrijos teisė yra privaloma pasirengimo dirbti viešojo administravimo srityje etapo dalis; organizuojami privalomi seminarai viešojo administravimo temomis, kuriuose taip pat supažindinama su Bendrijos problemomis.

                  Nuolatinis mokymas darbo vietoje

                              —

                              Organizuojamas mokymas internetu Bendrijos ir bendrosios rinkos temomis; reguliariai rengiami informaciniai biuleteniai; rengiamos konferencijos arba reguliarios mokymo sesijos nacionalinėse institucijose.

                              —

                              Egzistuoja specialios mokymo programos pareigūnams vidaus rinkos tema.

                  Praktiniai nurodymai ir patarimai

                              —

                              Specialus vidaus rinkos vadovas padeda šalių pareigūnams tobulinti žinias ir įgūdžius; taip pat rengiami išsamūs nurodymai dėl abipusio pripažinimo priėmus Prekių paketą.

                              —

                              Speciali pagalbos tarnyba nagrinėja pareigūnų užklausas, susijusias su bendrąja rinka.

                              —

                              Siekiant suteikti konkrečios informacijos apie teisės akto taikymą, nacionalinių ministerijų svetainėse skelbiami nurodymai, paaiškinantys kaip suprasti ir interpretuoti teisės aktą.

                  Bendrijos teisės ir bendrosios rinkos taisyklių žinių lavinimas ir patikrinimai

                              —

                              Bendrijos teisė yra privaloma teisinio išsilavinimo dalis.

                              —

                              Norėdami užimti pareigas viešojo administravimo srityje, pareigūnai privalo išlaikyti egzaminą, į kurį įeina Bendrijos teisė ir bendrosios rinkos taisyklės.

            6.   PRIEMONĖS, KURIOMIS STIPRINAMAS BENDROSIOS RINKOS TAISYKLIŲ VYKDYMO UŽTIKRINIMAS IR SKATINAMAS PROBLEMŲ SPRENDIMAS
      1)   Neteisminiai problemų sprendimo mechanizmai
      Valstybės narės raginamos imtis šių priemonių:

                  a)

                  užtikrinti, kad piliečiams ir įmonėms būtų prieinamos skaidrios, paprastos ir nebrangios alternatyvaus ginčų sprendimo procedūros;

                  b)

                  dalyvauti ir aktyviai prisidėti – visų pirma pakankamais ištekliais – prie Bendrijos lygio problemų sprendimo mechanizmų, tokių kaip SOLVIT ir bandomasis ES projektas, veikimo ir tolesnio kūrimo;

                  c)

                  su bendrąja rinka susijusiose svetainėse piliečiams ir įmonėms teikti pakankamai informacijos apie esamus problemų sprendimo mechanizmus nacionaliniu ir Bendrijos lygiu;

                  d)

                  šalinti priežastis, sukeliančias problemas, kurioms spręsti reikalingi problemų sprendimo mechanizmai.

            2)   Valstybių teisminės institucijos
      Valstybės narės raginamos imtis šių priemonių:

                  a)

                  teisėjams, pradedantiems eiti pareigas, teikti mokymą apie Bendrijos teisę apskritai ir konkrečiai apie bendrosios rinkos taisykles, nuolat vykdyti mokymo darbo vietoje programas, taip pat per Europos teisėjų mokymo tinklą (8), kuris organizuoja ir finansuoja teisėjų mainus;

                  b)

                  užtikrinti lengvą prieigą prie išsamios ir naujos informacijos apie Bendrijos teisės aktus, susijusius su bendrąja rinka, ir Europos Bendrijų Teisingumo Teismo teismo praktiką, taip pat per būsimą Bendrijos e. teisingumo portalą (9), kuriame bus galima gauti informacijos apie Europos teisingumą pagal vieno (elektroninio) langelio principą ir prieigą prie Europos teisminių procedūrų;

                  c)

                  skatinti nacionalinius teismus rinkti ir skelbti informaciją apie svarbius nacionalinius sprendimus bendrosios rinkos srityje, visų pirma nacionalinius sprendimus, kuriuose taikomos preliminarios Europos Bendrijų Teisingumo Teismo nutartys.

                  Kai kuriose valstybėse narėse taikoma praktika, susijusi su siūlomomis priemonėmis

                  Alternatyvaus ginčų sprendimo mechanizmai

                              —

                              Kad būtų galima greičiau, efektyviau ir mažesnėmis sąnaudomis priimti sprendimą, veikia mažų teismų civilinėms byloms spręsti tinklas, skirtas nedideliems ginčams spręsti. Ginčai per jį sprendžiami teisminiu ir neteisminiu būdu.

                  Dalyvavimas Bendrijos alternatyvaus ginčų sprendimo mechanizmuose

                              —

                              Kai kompetentinga nacionalinė valdžios institucija bendradarbiauja nepakankamai, SOLVIT centrai perduoda bylą spręsti aukštesniu administraciniu lygiu, kad būtų rastas sprendimas.

                  Informavimas apie alternatyvaus ginčų sprendimo mechanizmus

                              —

                              SOLVIT yra propaguojamas glaudžiau bendradarbiaujant su suinteresuotųjų šalių grupėmis ir joms siunčiant informacinius biuletenius.

                  Mokymas

                              —

                              Teisingumo ministerija organizuoja specialius mokymo kursus teisėjams apie bendrosios rinkos taisykles.

                              —

                              Teisėjams stažuotojams mokymo programos apie Bendrijos teisę yra privalomos.

                  Lengva prieiga prie informacijos

                              —

                              Specialus nacionalinės ministerijos padalinys, kurio specializacija – teisminių institucijų naudojimui skirtos bendrosios rinkos taisyklės, rengia Bendrijos teismo praktikos santraukas.

                              —

                              Svarbių sprendimų santraukos skelbiamos teisiniame biuletenyje.

                  Dalijimasis informacija apie svarbius nacionalinius sprendimus, susijusius su bendrosios rinkos taisyklių taikymu

                              —

                              Nacionaliniai teismai privalo pranešti apie svarbius sprendimus, susijusius su Bendrijos teise, ir sprendimus dėl preliminarių nutarčių; jie skelbiami informaciniame biuletenyje.

            7.   PRIEMONĖS, KURIOMIS SKATINAMAS REGULIARUS NACIONALINIŲ TEISĖS AKTŲ VERTINIMAS
      Valstybės narės raginamos imtis šių priemonių:

                  a)

                  plėtoti nuoseklų požiūrį į nacionalinių teisės aktų, kuriais įgyvendinamos bendrosios rinkos taisyklės, stebėseną ir vertinimą, siekiant nustatyti bet kokius prieštaravimus jų taikyme, taip pat per konsultacijas su suinteresuotosiomis šalimis, esamų problemų sprendimo mechanizmų grįžtamąjį ryšį ir pan.

                  b)

                  kai įmanoma, peržiūrėti esamas nacionalines taisykles ir administracinę praktiką, siekiant nustatyti nuostatas, kurios galėtų trukdyti piliečiams ir įmonėms visiškai pasinaudoti bendrosios rinkos teikiamomis galimybėmis; kai reikia, pritaikyti nacionalinę reglamentavimo sistemą;

                  c)

                  imtis organizacinių priemonių, skirtų užtikrinti Europos Bendrijų Teisingumo Teismo teismo praktikos stebėseną ir reguliariai vertinti, ar nacionaliniai teisės aktai ir administracinė praktika yra suderinami su bendrosios rinkos taisyklėmis.

                  Kai kuriose valstybėse narėse taikoma praktika, susijusi su siūlomomis priemonėmis

                  Įgyvendinimo vertinimas

                              —

                              Rengiamos ex-post poveikio vertinimo ataskaitos ir vykdomi auditai siekiant stebėti bendrosios rinkos direktyvų įgyvendinimą.

                              —

                              Plėtojamas nuoseklus konsultacijų su suinteresuotosiomis šalimis procesas, siekiant aptarti, kaip (ir ar) įgyvendinami pasirinkti tarpusavyje susijusių bendrosios rinkos taisyklių paketai ir koks jų poveikis įmonėms ir piliečiams.

                  Nacionalinių taisyklių ir procedūrų peržiūra

                              —

                              Vykdomos išsamios nacionalinių laisvo prekių ir paslaugų judėjimo srities teisės aktų peržiūros.

                  Teisingumo Teismo preliminarių nutarčių poveikio tikrinimas

                              —

                              Nacionalinės valdžios institucijos nuolat analizuoja, ar nacionaliniai teisės aktai turėtų būti iš dalies keičiami atsižvelgiant į paskutinius Teisingumo Teismo sprendimus.

            8.   PRIEMONĖS, SKIRTOS GERIAU INFORMUOTI PILIEČIUS IR ĮMONES APIE JŲ TEISES BENDROJOJE RINKOJE
      Valstybės narės raginamos imtis šių priemonių:

                  a)

                  nacionalinėse viešojo administravimo institucijose ir nacionalinio, regioninio ir vietos lygio valdžios institucijose propaguoti ir skleisti žinias apie Bendrijos informacines paslaugas (10) atsižvelgiant į Komisijos darbą, visų pirma susijusį su bendrosios rinkos rėmimo paslaugomis;

                  b)

                  užtikrinti geresnį nacionalinių kontaktinių centrų, atsakingų už Bendrijos informacines paslaugas, veiklos koordinavimą;

                  c)

                  užtikrinti, kad praktinė informacija apie bendrosios rinkos teises ir prievoles būtų prieinama kitomis kalbomis ir lengvai pasiekiama per interneto svetainę; įvesti aiškias kryžmines nuorodas tarp visų svarbių nacionalinių ir Bendrijos portalų, kuriuose pateikiama su bendrąja rinka susijusi informacija, visų pirma per portalą „Jūsų Europa“;

                  d)

                  rengti informacines kampanijas ir programas apie bendrosios rinkos naudą ir jos teikiamas galimybes.

                  Kai kuriose valstybėse narėse taikoma praktika, susijusi su siūlomomis priemonėmis

                  Bendrijos informacinių paslaugų propagavimas

                              —

                              Tikslinė informacija labiausiai susijusioms suinteresuotųjų šalių grupėms teikiama internetu, brošiūrose, lankstinukuose, seminarų ir informacinių kampanijų metu.

                  Bendrijos informacinių paslaugų koordinavimas nacionaliniu lygiu

                              —

                              Koordinacinė grupė draugėn suburia „Europe Direct“, Europos įmonių tinklą, „Eurojus“, Europos vartotojų centrą (ECC NET) ir FIN-NET kontaktinius centrus.

                  Lengvai pasiekiama informacija

                              —

                              Daug su bendrąja rinka susijusios informacijos ir patarimų užsienio piliečiams ir įmonėms bei šalies gyventojams, norintiems vykti į užsienį, pateikiama horizontaliuose e. Vyriausybės portaluose, nacionalinėse svetainėse Bendrijos temomis, ir specialiose svetainėse, skirtose įmonėms arba piliečiams.

                              —

                              Numatomas nacionalinis informacijos apie bendrąją rinką šaltinis internete. Jį remtų viena valdžios institucija ir palaikytų visos kitos susijusios valdžios institucijos.

                  Informacinės kampanijos

                              —

                              Kuriama informacinė programa apie bendrąją rinką, kuri apims spausdintinės medžiagos pateikimą, mokymo kursus ir atviras paskaitas, skirtas piliečiams ir įmonėms informuoti apie bendrosios rinkos teikiamas galimybes.

         (1)  1998 m. birželio 22 d. direktyva, nustatanti informacijos apie techninius standartus ir reglamentus teikimo tvarką (OL L 204, 1998 7 21, p. 37).

         (2)  1998 m. gruodžio 7 d. reglamentas dėl vidaus rinkos funkcionavimo, susijusio su laisvu prekių judėjimu tarp valstybių narių (OL L 337, 1998 12 12, p. 8).

         (3)  ES bandomojo projekto, kuriuo siekiama greičiau gauti atsakymus į užklausas ir skundus dėl teisingo Bendrijos teisės interpretavimo ir taikymo, Komisijai ir valstybėms narėms taikant neformalesnius darbo metodus, bandymo etapas prasidėjo 2008 m. balandį, dalyvaujant 15 valstybių narių.

         (4)  OL L 376, 2006 12 27, p. 36.

         (5)  OL L 11, 2002 1 15, p. 4.

         (6)  OL L 364, 2004 12 9, p. 1.

         (7)  Nedarant poveikio nuostatų, kuriomis nustatomi minimalūs direktyvų reikalavimai, kylantys dėl bendros kompetencijos pagal EB sutartį (visų pirma Sutarties 137 straipsnį), perkėlimui į nacionalinę teisę.

         (8)  http://www.ejtn.net/www/en/html/index.htm

         (9)  Europos e. teisingumo portalas pradės veikti 2009 m. gruodžio 14 d.

         (10)  Tokias kaip „Europe Direct“, Piliečių konsultavimo tarnyba, „Jūsų Europa“, EURES, Europos vartotojų centrai, Europos įmonių tinklas.


title: 2010 m. vasario 16 d. Tarybos rekomendacija dėl patvirtinimo, kad Komisija įvykdė Europos plėtros fondo (aštuntojo EPF) 2008 finansinių metų operacijas

text:
               20.2.2010

               LT

               Europos Sąjungos oficialusis leidinys

               L 45/15

         TARYBOS REKOMENDACIJA
   2010 m. vasario 16 d.
   dėl patvirtinimo, kad Komisija įvykdė Europos plėtros fondo (aštuntojo EPF) 2008 finansinių metų operacijas
   (2010/102/ES)
   EUROPOS SĄJUNGOS TARYBA,
   atsižvelgdama į Sutartį dėl Europos Sąjungos veikimo,
   atsižvelgdama į Ketvirtąją AKR-EEB konvenciją, pasirašytą 1989 m. gruodžio 15 d. Lomė (1), ir iš dalies pakeistą 1995 m. lapkričio 4 d. Mauricijuje pasirašytu susitarimu (2),
   atsižvelgdama į Vidinį susitarimą tarp Taryboje posėdžiavusių valstybių narių Vyriausybių atstovų dėl Bendrijos pagalbos, teikiamos pagal Ketvirtosios AKR-EB konvencijos antrąjį finansinį protokolą, finansavimo ir administravimo (3) (toliau –Vidinis susitarimas), be kita ko įsteigiantį aštuntąjį Europos plėtros fondą (aštuntasis EPF), ypač į jo 33 straipsnio 3 dalį,
   atsižvelgdama į 1998 m. birželio 16 d. Finansinį reglamentą, taikytiną plečiant finansinį bendradarbiavimą pagal Ketvirtąją AKR ir EB konvenciją (4), ypač į jo 66–74 straipsnius,
   išnagrinėjusi su aštuntojo EPF operacijomis susijusius 2008 m. gruodžio 31 d. pajamų ir išlaidų ataskaitą bei balansą, taip pat Audito Rūmų ataskaitą dėl 2008 finansinių metų su Komisijos atsakymais (5),
   kadangi:

               (1)

               Pagal Vidinio susitarimo 33 straipsnio 3 dalį patvirtinimą, kad Komisija aštuntojo EPF finansinio valdymo užduotis įvykdė, teikia Europos Parlamentas, remdamasis Tarybos rekomendacija.

               (2)

               Komisija aštuntojo EPF 2008 finansinių metų operacijas įvykdė iš esmės tinkamai,

         REKOMENDUOJA Europos Parlamentui patvirtinti, kad Komisija įvykdė aštuntojo EPF 2008 finansinių metų operacijas.

      Priimta Briuselyje 2010 m. vasario 16 d.

            Tarybos vardu

            Pirmininkė

         E. SALGADO

      (1)  OL L 229, 1991 8 17, p. 3.

      (2)  OL L 156, 1998 5 29, p. 3.

      (3)  OL L 156, 1998 5 29, p. 108.

      (4)  OL L 191, 1998 7 7, p. 53.

      (5)  OL C 269, 2009 11 10, p. 257.


title: 2006 m. balandžio 27 d.  Tarybos Rekomendacija dėl policijos, muitinės ir kitų specializuotų teisėsaugos tarnybų susitarimų, susijusių su nusikalstamumo prevencija ir kovos su juo, sudarymo

text:
               25.5.2006

               LT

               Europos Sąjungos oficialusis leidinys

               C 124/1

      TARYBOS REKOMENDACIJA

   2006 m. balandžio 27 d.
   dėl policijos, muitinės ir kitų specializuotų teisėsaugos tarnybų susitarimų, susijusių su nusikalstamumo prevencija ir kovos su juo, sudarymo
   (2006/C 124/01)
   EUROPOS SĄJUNGOS TARYBA,
   PRISIMINDAMA, kad:

               (1)

               vienas iš Europos Sąjungos tikslų yra progresyviai kurti laisvės, saugumo ir teisingumo erdvę plėtojant bendrą valstybių narių veiklą policijos ir teisminio bendradarbiavimo baudžiamosiose bylose srityje;

               (2)

               šis tikslas turi būti pasiektas užkardant organizuotą ir kitokį nusikalstamumą, ypač terorizmą, prekybą žmonėmis ir nusikaltimus prieš vaikus, neteisėtą prekybą narkotikais bei ginklais, korupciją bei sukčiavimą, visų pirma valstybių narių policijos pajėgoms, muitinėms ir kitoms kompetentingoms institucijoms glaudžiau bendradarbiaujant, taip pat turi būti labiau bendradarbiaujama su ES organais, institucijomis ir agentūromis, pavyzdžiui, Komisija (OLAF), Europolu, Eurojust ir Cepol, bei prireikus — ir tarp jų.

               (3)

               Europos Sąjungos sutarties 30 straipsnyje numatyti bendrieji veiksmai policijos bendradarbiavimo srityje apima valstybių narių kompetentingų institucijų, įskaitant policijos, muitinės ir kitas specializuotas teisėsaugos tarnybas, operatyvinį bendradarbiavimą užkardant, nustatant ir tiriant baudžiamąsias veikas;

               (4)

               šis tikslas būtų pasiektas kuo veiksmingiau, reikia, kad policijos, muitinės ir kitų specializuotų teisėsaugos tarnybų nacionalinis bendradarbiavimas būtų aukšto lygio;

               (5)

               2004 m. lapkričio mėn. Europos Vadovų Tarybos priimtoje Hagos programoje dėl laisvės, saugumo ir teisingumo Europos Sąjungoje stiprinimo pabrėžiama, kad laisvės, saugumo ir teisingumo erdvės optimaliai apsaugai būtini įvairias sritis apminantys kompetentingų teisėsaugos institucijų, pirmiausia policijos, muitinių ir sienos apsaugos pareigūnų suderinti veiksmai tiek ES, tiek nacionaliniu lygiu;

               (6)

               Komisija paskelbė komunikatus „Policijos ir muitinės bendradarbiavimo gerinimas Europos Sąjungoje“, „Geresnių sąlygų teisėsaugos institucijoms gauti informaciją sudarymo link“ ir „Kovos su organizuotu nusikalstamumu strateginės koncepcijos parengimas“;

               (7)

               valstybėse narėse yra skirtingos teisinės ir administracinės nuostatos ar tvarka dėl policijos pajėgų, muitinių ir kitų kompetentingų institucijų atitinkamų vaidmenų ir funkcijų, susijusių su nusikalstamumo prevencija ir kova su juo;

               (8)

               siekiant išvengti policijos pajėgų, muitinių ir kitų kompetentingų institucijų pastangų dubliavimo ir optimaliai išnaudoti papildomus jų išteklius, būtina skatinti ir užtikrinti aukšto lygio ryšių palaikymą ir bendradarbiavimą bei veiksmingą organizacinį reagavimą;

               (9)

               1996 m. lapkričio 29 d. Tarybos rezoliucijoje dėl policijos/muitinės susitarimų dėl kovos su narkotikais rengimo (1) valstybės narės raginamos sudaryti policijos ir muitinės tarnybų susitarimus dėl kovos su narkotikais, ir kad buvo pripažinta būtinybė išplėsti tokių susitarimų taikymą kitoms nusikalstamumo sritims,

         REKOMENDUOJA VALSTYBĖMS NARĖMS:

               1.

               Imtis būtinų veiksmų, neribojant nacionalinių teisinių ir administracinių nuostatų, nacionaliniu lygiu sudaryti formalius policijos pajėgų, muitinių ir kitų kompetentingų institucijų susitarimus ar kitokią tvarką nusikalstamumo prevencijos ir kovos su juo srityje;

               2.

               Į šiuos susitarimus ar tvarką pirmiausia įtraukti šias sritis apimančias nuostatas:

                           a)

                           tikslų kiekvienos tarnybos kompetencijos sričių nustatymą ir jų laikymąsi;

                           b)

                           keitimąsi ir dalijimąsi svarbia informacija ir, atitinkamais atvejais, strategine, taktine bei operatyvine žvalgybine informacija, pirmiausia palengvinant abipusę galimybę tiesiogiai ar netiesiogiai naudotis duomenų bazėmis, tinkamai atsižvelgiant į asmens teises ir duomenų apsaugos taisykles;

                           c)

                           geriausios praktikos plėtojimą ir skatinimą;

                           d)

                           procedūras dėl operatyvinių klausimų, ir, reikiamais atvejais, dėl:

                                       —

                                       bendrų veiksmų,

                                       —

                                       jungtinių mobilių patrulių grupių,

                                       —

                                       jungtinių tyrimo grupių,

                                       —

                                       jungtinių žvalgybos grupių,

                                       —

                                       tarnybų įrangos dalijimosi ir bendradarbiavimo technologijos kūrimo, įsigijimo, įdiegimo ir naudojimo srityje;

                           e)

                           prireikus bei laikantis nacionalinės teisės — keitimąsi ryšių palaikymo pareigūnais policijos pajėgų, muitinių ir kitų kompetentingų institucijų vadaviečių lygiu, taip pat Europolo nacionaliniuose padaliniuose ir nacionalinėse Europolo tarnybose, siekiant padidinti abipusį pasitikėjimą ir palengvinti ryšių palaikymą.

                           f)

                           jungtinį kompetentingų institucijų mokymą, tinkamais atvejais — remiant CEPOL;

                           g)

                           keitimąsi informacija apie analizės ir tyrimo būdus bei, atitinkamais atvejais, bendrą analizės ir tyrimo būdų taikymo įvertinimą;

                           h)

                           keitimąsi statistiniais kriminaliniais duomenimis ir, tinkamais atvejais, bendros tokių duomenų rinkimo sistemos kūrimas;

                           i)

                           prireikus, kelias agentūras apimančios platformos koncepcijos propagavimą nacionaliniu lygiu, kuri būtų sudaryta iš policijos pajėgų, muitinių ir kitų kompetentingų institucijų pareigūnų ir pirmiausia būtų skirta keistis informacija tarptautiniu lygiu;

                           j)

                           galimą dalyvavimą daugiašalėse policijos, muitinės ir kitų teisėsaugos tarnybų nuolatinėse bendradarbiavimo struktūrose prie valstybių narių vidaus sienų esančiuose regionuose.

                           k)

                           glaudžių ryšių palaikymo tvarkos nustatymą nacionaliniu lygiu;

                           l)

                           jungtiniai pareiškimai spaudai, kai atliekami bendri veiksmai.

               3.

               Per trejus metus pranešti Tarybai per Generalinį sekretoriatą apie priemones, kurių jos ėmėsi pagal šią rekomendaciją.

               4.

               Šiai rekomendacijai įsigaliojant panaikinti 1996 m. lapkričio 29 d. Rezoliuciją dėl policijos ir muitinės susitarimų dėl kovos su narkotikais sudarymo.

      (1)  OL C 375, 1996 12 12, p. 1.


				|

		52014DC0428

			Rekomendacija TARYBOS REKOMENDACIJA dėl 2014 m. Švedijos nacionalinės reformų programos su Tarybos nuomone dėl 2014 m. Švedijos konvergencijos programos /* COM/2014/0428 final */

			   	Rekomendacija
TARYBOS REKOMENDACIJA
dėl 2014 m. Švedijos
nacionalinės reformų programos
su Tarybos nuomone dėl 2014 m. Švedijos konvergencijos programos
EUROPOS SĄJUNGOS TARYBA,
atsižvelgdama į Sutartį dėl
Europos Sąjungos veikimo, ypač į jos 121 straipsnio 2 dalį
ir 148 straipsnio 4 dalį,
atsižvelgdama į 1997 m. liepos 7 d.
Tarybos reglamentą (EB) Nr. 1466/97 dėl biudžeto būklės
priežiūros stiprinimo ir ekonominės politikos priežiūros bei
koordinavimo[1],
ypač į jo 9 straipsnio 2 dalį,
atsižvelgdama į 2011 m.
lapkričio 16 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamentą (ES)
Nr. 1176/2011 dėl makroekonominių disbalansų prevencijos ir
naikinimo[2],
ypač į jo 6 straipsnio 1 dalį,
atsižvelgdama į Europos Komisijos
rekomendaciją[3],
atsižvelgdama į Europos Parlamento
rezoliucijas[4],
atsižvelgdama į Europos Vadovų
Tarybos išvadas,
atsižvelgdama į Užimtumo komiteto
nuomonę,
atsižvelgdama į Ekonomikos ir
finansų komiteto nuomonę,
atsižvelgdama į Socialinės apsaugos
komiteto nuomonę,
atsižvelgdama į Ekonominės politikos
komiteto nuomonę,
kadangi:
(1)
2010 m. kovo 26 d. Europos Vadovų
Taryba pritarė Komisijos pasiūlymui įgyvendinti naują
augimo ir darbo vietų kūrimo strategiją „Europa 2020“,
grindžiamą geresniu ekonominės politikos koordinavimu, ir daugiausia
dėmesio skirti toms svarbioms sritims, kuriose reikia imtis veiksmų,
kad būtų stiprinamas Europos tvaraus augimo ir konkurencingumo
potencialas;
(2)
2010 m. liepos 13 d. Taryba, remdamasi
Komisijos pasiūlymais, priėmė rekomendaciją dėl
valstybių narių ir Sąjungos bendrųjų ekonominės
politikos gairių (2010–2014 m.), o 2010 m. spalio 21 d. –
sprendimą dėl valstybių narių užimtumo politikos
gairių, kurios kartu sudaro integruotas gaires. Į šias integruotas
gaires valstybių narių paprašyta atsižvelgti formuojant
nacionalinę ekonominę ir užimtumo politiką;
(3)
2012 m. birželio 29 d. valstybių ar
vyriausybių vadovai nusprendė priimti Susitarimą dėl
ekonomikos augimo ir darbo vietų kūrimo, kuriuo nustatė
nuoseklią nacionalinių, ES ir euro zonos veiksmų, naudojant
visus galimus svertus, priemones ir politikos strategijas, sistemą. Jie
nutarė, kokių veiksmų reikėtų imtis valstybių
narių lygmeniu, visų pirma išreikšdami tvirtą
įsipareigojimą siekti strategijos „Europa 2020“ tikslų ir
įgyvendinti konkrečioms šalims skirtas rekomendacijas;
(4)
2013 m. liepos 9 d. Taryba
priėmė rekomendaciją dėl 2013 m. Švedijos
nacionalinės reformų programos ir nuomonę dėl atnaujintos
2012–2016 m. Švedijos konvergencijos programos;
(5)
2013 m. lapkričio 13 d. Komisija
priėmė metinę augimo apžvalgą[5], kuria pradedamas 2014 m.
Europos ekonominės politikos koordinavimo semestras. Tą
pačią dieną Komisija pagal Reglamentą (ES)
Nr. 1176/2011 priėmė Įspėjimo mechanizmo
ataskaitą[6],
kurioje nurodė, kad Švedija yra viena iš valstybių narių,
dėl kurios reikės parengti nuodugnią apžvalgą;
(6)
2013 m. gruodžio 20 d. Europos
Vadovų Taryba patvirtino prioritetus, kuriais turi būti užtikrintas
finansinis stabilumas, fiskalinis konsolidavimas ir ekonomikos augimo skatinimo
veiksmai. Ji pabrėžė, kad reikia vykdyti diferencijuotą,
ekonomikos augimui palankų fiskalinį konsolidavimą, atkurti
įprastas skolinimo ekonomikai sąlygas, skatinti ekonomikos
augimą ir konkurencingumą, mažinti nedarbą, šalinti socialinius
krizės padarinius ir modernizuoti viešąjį administravimą;
(7)
2014 m. kovo 5 d. Komisija paskelbė
Švedijos nuodugnios apžvalgos[7]
pagal Reglamento (ES) Nr. 1176/2011 5 straipsnį rezultatus. Remdamasi
analize, Komisija daro išvadą, kad Švedijoje tebėra makroekonominis
disbalansas, kurį būtina stebėti ir dėl kurio būtina
imtis politinių veiksmų. Visų pirma dėmesį reikia
skirti pokyčiams, susijusiems su namų ūkių
įsiskolinimu ir būsto rinkos neveiksmingumu. Nors dėl didelio
einamosios sąskaitos pertekliaus nekyla pavojų, kurie būdingi esant
dideliam deficitui, ir jis iš dalies yra susijęs su poreikiu mažinti
finansinį įsiskolinimą, Komisija toliau stebės Švedijos
einamosios sąskaitos pokyčius, atsižvelgdama į Europos
semestrą;
(8)
2014 m. balandžio 16 d. Švedija
pateikė 2014 m. nacionalinę reformų programą ir 2014 m.
konvergencijos programą. Siekiant atsižvelgti į abiejų
programų sąsają, jos vertintos vienu metu;
(9)
2014 m. konvergencijos programoje
apibrėžtos biudžeto strategijos tikslas – kaip numatyta Švedijos
fiskalinės sistemos taisyklėse, per ekonomikos ciklą užtikrinti
vidutiniškai 1 % BVP struktūrinį valdžios sektoriaus
perteklių. Programoje patvirtintas ankstesnėje programoje nustatytas
vidutinio laikotarpio tikslas – 1 % BVP struktūrinis deficitas, –
kuris atitinka Stabilumo ir augimo pakto reikalavimus. Remiantis
(perskaičiuotu) struktūriniu balansu konvergencijos programoje
planuojama viršyti vidutinio laikotarpio tikslą per programos
laikotarpį. Remiantis programa planuojama, kad valdžios sektoriaus skola,
kuri išlieka gerokai mažesnė už pamatinę 60 % BVP vertę,
sumažės nuo 41,5 % BVP 2014 m. iki 35 % BVP 2017 m.
Apskritai programoje išdėstyta biudžeto strategija atitinka Stabilumo ir
augimo pakto reikalavimus. Makroekonominis scenarijus, kuriuo grindžiamos
programoje pateiktos biudžeto projekcijos, yra įtikinamas. Kalbant apie
ilgalaikį viešųjų finansų tvarumą, didelė BVP
dalis išleidžiama ilgalaikei priežiūrai ir numatoma, kad ilguoju
laikotarpiu gerokai padidės priežiūros išlaidos siekiant pakankamai
atsižvelgti į visuomenės senėjimą; šios išlaidos Švedijoje
2060 m. sieks 6,4 % BVP. Šią problemą Švedijai
reikėtų spręsti užtikrinant pakankamą pirminį
perteklių ir toliau ribojant su visuomenės senėjimu
susijusių išlaidų augimą, kad būtų užtikrintas
ilgalaikis viešųjų finansų tvarumas. Remdamasi 2014 m.
konvergencijos programos vertinimu ir Komisijos prognoze, pagal Tarybos
reglamentą (EB) Nr. 1466/97 Taryba mano, kad Švedijos programa atitinka
Stabilumo ir augimo pakto taisykles ir kad pavojus nepasiekti biudžeto
tikslų yra menkas;
(10)
susirūpinimą tebekelia didelis
privačiojo sektoriaus, visų pirma Švedijos namų ūkių,
įsiskolinimas. Be to, didėjant namų ūkių sektoriaus
įsiskolinimui, kuris šiuo metu siekia 83 % BVP arba maždaug 160 %
disponuojamųjų pajamų, didėja finansų sektoriaus
rizika, susijusi su namų ūkiais, palyginti su įmonių
sektoriumi. Įsiskolinimą skatina nuolatinis kreditų augimas ir
lėtas būsto paskolų išmokėjimas. Jeigu
palūkanų normos padidėtų, būsto kainos kristų ir
(arba) įvyktų nepalankių makroekonominių pokyčių,
didelis namų ūkių sektoriaus įsiskolinimas būtų
rizikos veiksnys. Tokie pokyčiai paveiktų namų ūkius
ir jų vartojimo įpročius. Tai taip pat galėtų
turėti neigiamą šalutinį poveikį bankų sektoriui, nes
padidėtų neveiksnių paskolų skaičius ir rinkos
finansavimo išlaidos. Švedija nepaskelbė ir nepriėmė jokių
priemonių, kad spręstų su būstu susijusio
įsiskolinimui palankaus mokestinio iškraipymo problemą; tai
galėtų būti padaryta vienus mokesčius pakeičiant
kitais, nepadidinant bendros mokesčių naštos. Vis dėlto Švedija
ėmėsi tam tikrų veiksmų siekdama skatinti apdairų
skolinimą – 2013 m. gegužės mėn. buvo įvesta 15 %
hipotekos paskolų žemutinė rizikos koeficiento riba ir paskelbta apie
tolesnį jos didinimą. Vis dėlto amortizacijos praktika
tebėra labai laisva – mažesnio už 75 % kredito dydžio ir įkeisto
turto vertės santykio atveju amortizacijos laikotarpiai yra labai ilgi, –
ir šiuo klausimu nesiimta rimtų priemonių, atsižvelgiant į
neprivalomą 2013 m. spalio mėn. rekomendaciją dėl
individualių amortizacijos planų. 2014 m. kovo mėn.
Švedijos bankininkų asociacija sustiprino savo rekomendaciją,
ragindama sumažinti amortizaciją iki 70 % kredito dydžio ir
įkeisto turto vertės santykio. Galiausiai Švedija ėmėsi
priemonių įsiskolinimui palankaus mokestinio iškraipymo, susijusio su
pelno apmokestinimu, problemai spręsti dar labiau apribodama
palūkanų atskaitymą, nuo 2013 m. sausio mėn. tuos
apribojimas pradėdama taikyti visų rūšių grupės vidaus
paskoloms ir įvesdama investuotojams taikomą atskaitymą, kuris
galėtų sumažinti įsiskolinimui palankų mokestinį
iškraipymą. Nuo 2013 m. pradžios įmonių
pelno mokestis taip pat buvo sumažintas nuo 26,3 % iki 22 %;
(11)
Švedijos būsto rinka, kurioje per pastaruosius
du dešimtmečius smarkiai didėjo būsto kainos, lieka potencialiu
nestabilumo šaltiniu. Būsto pasiūlai vis dar būdingas
neveiksmingumas, visų pirma dėl sudėtingų planavimo
procesų, ribotos konkurencijos statybų sektoriuje ir griežtos nuomos
kontrolės. Dėl šio neveiksmingumo, taip pat įsiskolinimą
skatinančių mokesčių būsto kainos pernelyg smarkiai
didėja. Švedija ėmėsi tam tikrų nuomos rinkos priemonių,
tačiau atrodo, kad šių priemonių nepakanka giliau
slypinčioms su dideliu nuomos sistemos nepaslankumu susijusioms
struktūrinėms problemoms spręsti. Į 2014 m. balandžio
9 d. Švedijos vyriausybės pateiktą pavasario įstatymą
neįtraukta jokių nuomos rinkai skirtų priemonių. Švedija
priėmė priemonių, kuriomis siekiama šalinti zonų nustatymo
ir planavimo proceso neveiksmingumą ir spręsti problemą,
susijusią su savivaldybių monopolizuotu planavimo procesu,
reikalaudama, kad nustatydamos būsto poreikius savivaldybės
laikytųsi regioninio požiūrio. Šios priemonės yra veiksmai
teisinga linkme, tačiau ne visos priemonės jau įgyvendintos ir
nenustatyta jokių nuobaudų jų neįgyvendinančioms
savivaldybėms;
(12)
privalomojo švietimo sistemos moksleivių
mokymosi rezultatų tarptautinio vertinimo duomenys rodo, kad, nepaisant
didelio finansavimo lygio, jie yra prastesni nei pirmaisiais praėjusio
dešimtmečio metais; visų trijų tirtų sričių
(skaitymo, matematikos ir gamtos mokslų) Švedijos rezultatai dabar yra
prastesni už  ES ir EBPO vidurkį. Be to, sustiprėjo ryšys tarp
socialinės bei ekonominės padėties ir rezultatų ir
padidėjo skirtumai tarp mokyklų. Nors vyriausybės priimtos
priemonės yra veiksmai reikiama linkme, panašu, kad reikalingi radikalesni
struktūriniai pokyčiai. Šiuo tikslu Švedija netrukus atliks
mokyklų sistemos veiksmingumo apžvalgą siekdama atkurti aukšto lygio
rezultatus;
(13)
jaunų žmonių, žemos kvalifikacijos
darbuotojų ir migrantų kilmės asmenų padėtis darbo
rinkoje tebėra nepalanki. Jaunimo nedarbas tebėra didesnis už ES
vidurkį. Nors Švedijos vyriausybė ėmėsi priemonių
šiems klausimams spręsti, atrodo, kad sunkumai gali būti susiję
su švietimo srities problemomis – Švedijos švietimo sistema nepajėgia
parengti pakankamai reikiamų įgūdžių turinčių
jaunų žmonių, kurie galėtų sėkmingai integruotis
į darbo rinką. Darbo rinkos integracijos ir švietimo bei mokymo
srityje Švedija priėmė priemonių, skirtų palengvinti
perėjimą iš mokymo įstaigos į darbą (vykdoma
pameistrystės sistemos reforma, pagal kurią numatomas specialus darbo
užmokestis pameistrystės programose dalyvaujantiems asmenims) ir
padėti jauniems žmonėms įgyti darbo patirties (darbas profesinei
patirčiai įgyti). Šį perėjimą de facto
sustiprino ankstyvosios intervencijos priemonės, skirtos tiems, kam
pagalba labiausiai reikalinga. Vis dėlto šiomis priemonėmis vargiai
pasiekiami nesimokantys, nedirbantys ir mokymuose nedalyvaujantys užimtumo
tarnyboje neužsiregistravę asmenys. Švedija taip pat deda pastangas, kad
paspartintų migrantų kilmės žmonių integraciją,
tačiau tebėra sunkumų, susijusių su visų pirma ne ES
migrantų kilmės asmenų integracija. Galiausiai Švedijoje šiuo
metu vykdomas tyrimas, ar dabar restoranams ir viešojo maitinimo paslaugoms
taikomas sumažintas PVM tarifas veiksmingai padeda skatinti darbo vietų
kūrimą. Galutinį vertinimą numatoma parengti 2016 m.
sausio mėn.;
(14)
atsižvelgdama į Europos semestrą,
Komisija atliko išsamią Švedijos ekonominės politikos analizę.
Ji įvertino konvergencijos programą ir nacionalinę reformų
programą. Komisija įvertino ne tik jų svarbą tvariai
fiskalinei ir socialinei bei ekonominei Švedijos politikai, bet ir tai, kaip
laikomasi ES taisyklių ir gairių, nes ES priemonėmis prisidedant
prie būsimų nacionalinių sprendimų būtina stiprinti
bendrą Europos Sąjungos ekonomikos valdymą. Jos rekomendacijos
atsižvelgiant į Europos semestrą pateiktos toliau išdėstytose
1–4 rekomendacijose;
(15)
atsižvelgdama į šį vertinimą, Taryba
išnagrinėjo Švedijos konvergencijos programą ir savo nuomonę[8] visų pirma
pateikė 1 rekomendacijoje;
(16)
Taryba, atsižvelgdama į Komisijos nuodugnios
apžvalgos ir šio vertinimo rezultatus, išnagrinėjo nacionalinę
reformų programą ir konvergencijos programą. Jos rekomendacijos
pagal Reglamento (ES) Nr. 1176/2011 6 straipsnį pateiktos toliau
išdėstytose 2 ir 3 rekomendacijose,
REKOMENDUOJA Švedijai 2014–2015 m.
imtis šių veiksmų:
1.           Toliau vykdyti ekonomikos
augimui palankią fiskalinę politiką ir išsaugoti patikimą
fiskalinę būklę, užtikrinant, kad visu konvergencijos programos
laikotarpiu būtų laikomasi vidutinio laikotarpio biudžeto tikslo,
taip pat atsižvelgiant į visuomenės senėjimo keliamą
riziką ilgalaikiam valstybės finansų tvarumui.
2.           Apriboti namų
ūkių sektoriaus kreditų augimą ir privatųjį
įsiskolinimą. Šiuo tikslu mažinti įsiskolinimui palankaus
mokestinio iškraipymo, susijusio su gyventojų pajamų apmokestinimu,
poveikį palaipsniui ribojant būsto paskolų palūkanų
atskaitymą iš mokamų mokesčių ir (arba) didinant
periodinius nekilnojamojo turto mokesčius. Imtis tolesnių
priemonių siekiant paspartinti būsto paskolų išmokėjimo
tempą.
3.           Toliau didinti būsto
rinkos veiksmingumą tęsiant nuomos kainų nustatymo sistemos
reformą. Visų pirma sudaryti sąlygas nustatyti labiau į
rinką orientuotas nuomos kainas atsisakant naudingumo vertės sistemos
ir toliau liberalizuojant tam tikrus nuomos rinkos segmentus, taip pat suteikti
daugiau laisvės pasirašant sutartis tarp atskirų nuomininkų ir
nuomotojų. Mažinti planavimo ir apeliacijos procesų trukmę ir
sudėtingumą mažinant ir sujungiant administracinius reikalavimus,
suderinant savivaldybių statybos reikalavimus ir standartus bei didinant
žemės skyrimo procedūrų skaidrumą. Skatinti savivaldybes
skirti savo žemę naujų gyvenamųjų namų statybai.
4.           Imtis reikiamų
priemonių siekiant pagerinti pagrindinius gebėjimus ir palengvinti
perėjimą iš mokymo įstaigų į darbo rinką, be kita
ko, plačiau taikant mokymosi darbo vietoje ir pameistrystės
programas. Stiprinti pastangas tikslingiau ir veiksmingiau taikyti darbo rinkos
ir švietimo priemones menko išsilavinimo jaunuoliams ir migrantų
kilmės asmenims. Padidinti valstybinėse tarnybose
neužsiregistravusiam jaunimui skirtų ankstyvosios intervencijos
priemonių aprėptį.
Priimta Briuselyje
                                                                       Tarybos
vardu
                                                                       Pirmininkas
[1]               OL L 209, 1997 8 2, p. 1.
[2]               OL L 306, 2011 11 23, p. 25.
[3]               COM(2014) 428 final.
[4]               Dok. P7_TA(2014)0128 ir P7_TA(2014)0129.
[5]               COM(2013) 800 final.
[6]               COM(2013) 790 final.
[7]               SWD(2014) 90 final.
[8]               Pagal Tarybos reglamento (EB) Nr. 1466/97 9
straipsnio 2 dalį.


title: 2008 m. sausio 10 d. Komisijos rekomendacija dėl euro įvedimo ateityje lengvinimo priemonių (pranešta dokumentu Nr. C(2007) 6912)

text:
               26.1.2008

               LT

               Europos Sąjungos oficialusis leidinys

               L 23/30

      KOMISIJOS REKOMENDACIJA

   2008 m. sausio 10 d.
   dėl euro įvedimo ateityje lengvinimo priemonių
   (pranešta dokumentu Nr. C(2007) 6912)
   (2008/78/EB)
   EUROPOS BENDRIJŲ KOMISIJA,
   atsižvelgdama į Europos bendrijos steigimo sutartį, ypač į jos 211 straipsnį,
   kadangi:

               (1)

               Pirmosios grupės dalyviai turėjo ilgą pereinamąjį etapą, per kurį euras buvo tų šalių valiuta, o grynieji eurai dar nebuvo įvesti, bet daugumoje galiojančių nacionalinių būsimo euro įvedimo planų eurų monetas ir banknotus numatoma įvesti tą pačią dieną, kai įvedamas euro. Šis skirtumas ir tai, kad grynieji eurai plačiai prieinami, reiškia, kad besirengiančios įvesti eurą valstybės narės turėtų įgyvendinti strategiją, kuri skirtųsi nuo tos, kurios laikytasi 1999–2002 m.

               (2)

               Taip pasikeitus aplinkybėms, 2000 m. spalio 11 d. Komisijos rekomendacijos dėl ekonominių operacijų vykdytojų pasirengimo euro įvedimui lengvinimo priemonių (1) nuostatomis tinkamai nesprendžiami padėčiai pasikeitus kylantys klausimai. Todėl siekiant atsižvelgti į šią naują padėtį ir pasinaudoti 2002, 2007 ir 2008 m. įvedant grynuosius eurus sukaupta patirtimi, reikėtų priimti naują rekomendaciją,

         REKOMENDUOJA:
   1 straipsnis
   Euro įvedimo organizavimo valdymas
   1.   Valstybės narės turėtų sukurti tinkamas struktūras, skirtas visam būtinam pasirengimui įvesti eurą planuoti, koordinuoti ir palengvinti.
   2.   Reikėtų parengti nacionalinį euro įvedimo planą, kuriame būtų aptarti visi euro įvedimo organizavimo aspektai, tą planą apsvarstyti su pagrindinių ekonominių operacijų vykdytojų (kredito įstaigų, mažmeninės prekybos sektoriaus, pinigų pervežimo įmonių, prekybos automatų sektoriaus, vartotojų asociacijų, prekybos rūmų ir kt.) atstovais ir jį reguliariai atnaujinti.
   2 straipsnis
   Piliečių pasirengimo euro įvedimui lengvinimas
   1.   Nacionalinėje teisėje reikėtų nustatyti įpareigojimą kainas ir kitas mokėtinas, įskaitytinas ar nurašytinas, pinigines sumas nurodyti nacionaline valiuta ir eurais. Šis įpareigojimas turėtų tapti privalomas kuo greičiau po to, kai Taryba oficialiai priima neatšaukiamai nustatytą nacionalinės valiutos ir euro perskaičiavimo kursą. Valstybės narės neturėtų skatinti mažmenininkų šį įpareigojimą pradėti vykdyti dar oficialiai nepriėmus perskaičiavimo kurso. Valstybės narės taip pat turėtų reikalauti atskirai nurodyti bet kokius įmonių nustatytus mokesčius už mokėjimų eurais priėmimą nuo perskaičiavimo kurso nustatymo iki euro įvedimo. Reikėtų uždrausti taikyti perskaičiavimo kursą, kuris skirtųsi nuo Tarybos priimto perskaičiavimo kurso. Nurodyti kainas nacionaline valiuta ir eurais turėtų būti privaloma mažiausiai šešis mėnesius, bet ne daugiau kaip vienerius metus po euro įvedimo. Vėliau ši praktika turėtų būti nutraukta, kad piliečiai galėtų visiškai įprasti prie naujosios valiutos.
   2.   Valstybės narės turėtų užtikrinti, kad piliečiai būtų gerai informuoti apie euro įvedimo tvarką, eurų banknotų bei monetų apsaugos nuostatas ir grynųjų eurų apsaugos požymius, ir padėti piliečiams susipažinti su naujosiomis vertėmis. Ši informacija turėtų būti taip pat intensyviai skleidžiama ir kurį laiką po euro įvedimo. Visų pirma reikėtų parengti specialias informavimo programas pažeidžiamiems asmenims (kaip antai: vyresnio amžiaus piliečiams, asmenims su fizine, jutimine ar psichine negalia ir pan.) bei asmenims, kuriems informacija sunkiai prieinama (kaip antai: migrantams ir benamiams, nemokantiems skaityti ir skaičiuoti asmenims ir kt.).
   3.   Valstybės narės, kredito įstaigos ir įmonės turėtų organizuoti mokymus, kad reguliariai su grynaisiais pinigais dirbantys darbuotojai susipažintų su euru, t. y. kad jie galėtų geriau atpažinti, teisingai identifikuoti apsaugos požymius ir greičiau dirbti su eurų monetomis ir banknotais. Be to, reikėtų periodiškai organizuoti praktinius mokymus sutrikusio regėjimo žmonėms siekiant padėti jiems išmokti jutimiškai atpažinti naująją valiutą.
   4.   Viešosios administracijos turėtų įmonėms, visų pirma MVĮ, suteikti tikslią informaciją apie pinigų pakeitimo tvarkaraštį ir su tuo susijusias teisines, mokesčių ir apskaitos taisykles. Verslo asociacijos, euro informacijos centrai, prekybos rūmai, apskaitininkai ir verslo konsultantai turėtų užtikrinti, kad įmonės, su kuriomis jie palaiko ryšius, imtųsi būtinų pasirengimo veiksmų ir gebėtų visus sandorius vykdyti eurais nuo euro įvedimo dienos.
   5.   Kredito įstaigos turėtų informuoti savo klientus apie praktines euro įvedimo pasekmes. Visų pirma jos turėtų atkreipti klientų dėmesį į tai, kad po euro įvedimo dienos vykdyti ne grynųjų pinigų mokėjimų arba turėti sąskaitos jokia senąja nacionaline valiuta jie nebegalės.
   6.   Įmonės turėtų imtis veiksmų, kad informuotų savo darbuotojus ir organizuotų ad hoc mokymus su visuomene dirbančiam personalui.
   7.   Valstybės narės turėtų stebėti ekonominių operacijų vykdytojų pasirengimą euro įvedimui, visų pirma rengdamos reguliarias nuomonės apklausas.
   3 straipsnis
   Greito grynųjų eurų įvedimo užtikrinimas
   1.   Tam, kad sumažėtų pinigų, kuriuos reikės fiziškai pakeisti, kiekis, reikėtų skatinti vartotojus atliekamas santaupas grynaisiais pinigais padėti į bankų sąskaitas likus kelioms savaitėms iki pinigų pakeitimo. Pageidautina, kad sutartyse, kuriose paprastai nurodomos sumos nacionaline valiuta ir kurios sudarytos po Tarybos sprendimo, kuriuo neatšaukiamai nustatomas perskaičiavimo kursas, priėmimo, sumos būtų nurodytos eurais, jei tos sutartys turi galioti ilgiau nei iki euro įvedimo dienos.
   2.   Likus keliems mėnesiams iki pinigų pakeitimo eurų banknotai ir monetos turėtų būti iš anksto paskirstyti kredito įstaigoms ir pardavimo vietoms, kaip numato Europos centrinis bankas (2). Pardavimo vietoms banknotai ir monetos turėtų būti iš anksto paskirstyti paskutinėmis savaitėmis prieš pinigų pakeitimą. Nedidelėms mažmeninės prekybos vietoms reikėtų numatyti specialią tvarką, įskaitant visų pirma eurų monetų rinkinius mažmenininkams. Siekiant prekybininkus paskatinti dalyvauti išankstinio eurų paskirstymo operacijose, jiems reikėtų pasiūlyti patrauklias atidėtųjų debeto mokėjimų sąlygas. Piliečiams sąlygas įsigyti eurų monetų rinkinių reikėtų sudaryti trijų savaičių iki pinigų pakeitimo laikotarpiu siekiant užtikrinti, kad kiekvienas namų ūkis galėtų turėti bent vieną rinkinį.
   3.   Bankomatus reikėtų pritaikyti, kad eurų banknotai juose būtų išduodami nuo euro įvedimo. Bankomatai, kurių dėl techninių priežasčių neįmanoma tam pritaikyti laiku, turėtų neveikti. Kredito įstaigose išduodant ir keičiant grynuosius pinigus likus dviem savaitėms iki pinigų pakeitimo ir po jo reikėtų pirmiausia naudoti mažų nominalų banknotus.
   4.   Prekybininkai turėtų būti įpareigoti nuo euro įvedimo grąžą išduoti vien eurais, jei nėra praktinių priežasčių, dėl kurių jie to padaryti negalėtų. Reikėtų imtis ad hoc priemonių siekiant palengvinti išankstinį grynųjų pinigų paskirstymą jiems ir sumažinti sunkumus, susijusius su grynųjų pinigų kiekio padidėjimu prekybos vietose.
   5.   Visi elektroniniai kompiuterinių prekybos vietų terminalai turėtų būti konvertuoti į eurus euro įvedimo dieną. Reikėtų skatinti vartotojus pirmosiomis euro įvedimo dienomis dažniau naudotis elektroniniais mokėjimo būdais.
   6.   Pagrindiniai kredito įstaigų skyriai turėtų veikti pirmosiomis dviejų valiutų apyvartos laikotarpio dienomis, kad būtų lengviau grynuosius pinigus nacionaline valiuta pakeisti eurais. Be to, bankų darbo laiką pinigų pakeitimo laikotarpiu reikėtų pailginti. Mažmenininkams reikėtų nustatyti specialias sąlygas, kad jie galėtų greičiau apsirūpinti grynaisiais pinigais ir išvengti eilių.
   4 straipsnis
   Nesąžiningos praktikos ir neteisingo piliečių supratimo apie kainų raidą prevencija
   1.   Su mažmeninės prekybos ir paslaugų sektoriumi reikėtų sudaryti susitarimus siekiant užtikrinti, kad euro įvedimas nedarytų įtakos kainoms. Mažmenininkai visų pirma neturėtų didinti kainų dėl pinigų pakeitimo ir turėtų bandyti kuo labiau sumažinti kainų pokyčius, po perskaičiavimo nustatydami kainas eurais. Šių susitarimų materiali išraiška turėtų būti naudojamas logotipas, kuris matomas ir lengvai atpažįstamas vartotojų. Šį logotipą reikėtų reklamuoti vykdant komunikacijos ir informavimo kampanijas. Bendradarbiaujant su vartotojų asociacijomis reikėtų atidžiai stebėti, ar mažmenininkai laikosi įsipareigojimų, prisiimtų pagal tuos susitarimus. Tiems atvejams, kai tų įsipareigojimų nesilaikoma, reikėtų numatyti atgrasančias priemones, pradedant nuo viešo įmonės pavadinimo paskelbimo iki galimų baudų rimčiausiais atvejais.
   2.   Kelias savaites nuo perskaičiavimo kurso priėmimo iki kainų nurodymo nacionaline valiuta ir eurais laikotarpio pabaigos valstybės narės turėtų atidžiai ir dažnai stebėti kainas. Siekiant užkirsti kelią galimam neteisingam traktavimui, artimiausiomis savaitėmis iki ir po pinigų pakeitimo piliečius visų pirma reikėtų kas savaitę informuoti apie kainų pokyčius.
   3.   Mokėjimams nacionaline valiuta taikomi banko mokesčiai po perskaičiavimo turėtų būti tokie patys ir mokėjimams eurais.
   5 straipsnis
   Baigiamoji nuostata
   Valstybės narės raginamos remti šios rekomendacijos vykdymą.
   6 straipsnis
   Adresatai
   Ši rekomendacija skirta valstybėms narėms, kurioms taikomas Sutarties 122 straipsnyje apibrėžtas nukrypimas, ir šių valstybių narių kredito įstaigoms, įmonėms, verslo asociacijoms ir vartotojų organizacijoms.

      Priimta Briuselyje, 2008 m. sausio 10 d.

            Komisijos vardu

         Joaquín ALMUNIA

            Komisijos narys

      (1)  Rekomendacija 2000/C 303/05 (OL C 303, 2000 10 24, p. 6).

      (2)  Žr. 2006 m. liepos 14 d. Europos centrinio banko gaires dėl tam tikrų pasiruošimų grynųjų pinigų keitimui į eurą bei dėl eurų banknotų ir monetų išankstinio pristatymo bei išankstinio subpristatymo ne euro zonoje (ECB/2006/9, OL L 207, 2006 7 28, p. 39).


				|

		52012PC0255

			Rekomendacija TARYBOS SPRENDIMAS kuriuo Komisija įgaliojama, atsižvelgiant į Kroatijos stojimą į ES, pradėti derybas dėl Europos ekonominės erdvės susitarimo, Norvegijos Karalystės ir Europos Sąjungos susitarimo dėl 2009–2014 m. Norvegijos finansinio mechanizmo, Europos bendrijos bei jos valstybių narių ir Šveicarijos Konfederacijos susitarimo dėl laisvo asmenų judėjimo ir Susitarimo su San Marinu dėl bendradarbiavimo ir muitų sąjungos pritaikymo /* COM/2012/0255 final */

			   	AIŠKINAMASIS MEMORANDUMAS
Sutartis dėl Kroatijos Respublikos
stojimo į Europos Sąjungą[1] buvo pasirašyta 2011 m.
gruodžio 9 d.
Europos Sąjunga ir jos valstybės
narės yra sudariusios tokius susitarimus: su Norvegija, Islandija ir
Lichtenšteinu dėl Europos ekonominės erdvės; dėl 2009–2014 m.
Norvegijos finansinio mechanizmo; su Šveicarija dėl laisvo asmenų
judėjimo; su San Marinu dėl bendradarbiavimo ir muitų
sąjungos.
Susitarimai turi būti pritaikyti, kad
Kroatija prie jų prisijungtų stojimo į Europos Sąjungą
dieną. Dabartinės susitariančiosios šalys ir stojančioji
šalis turi susitarti dėl pritaikymo sąlygų. Derybas
reikėtų pradėti laiku, siekiant užtikrinti, kad dokumentai,
kurie turi būti pritaikyti, įsigaliotų Kroatijos stojimo į
ES dieną.
Pagal Akto dėl Kroatijos Respublikos
stojimo sąlygų (toliau – Stojimo akto) 6 straipsnį, šias derybas
turėtų vesti Komisija, remdamasi Tarybos patvirtintais derybų
nurodymais ir tardamasi su komitetu, sudarytu iš valstybių narių
atstovų.
Derybos Europos Sąjungos ir jos valstybių
narių vardu turėtų būti pradėtos, atsižvelgiant į
šias aplinkybes:
1. Europos ekonominės erdvės
(EEE) susitarimas
Pagal Akto dėl Kroatijos Respublikos
stojimo sąlygų 6 straipsnio 5 dalį Kroatija
įsipareigoja prisijungti prie Europos ekonominės erdvės (EEE)
tame akte nustatytomis sąlygomis. Todėl pagal EEE susitarimo 128
straipsnį Kroatija pateiks prašymą EEE.
Šiuo tikslu Komisija turėtų
būti įgaliota ES ir jos valstybių narių vardu derėtis
su EEE susitariančiosiomis šalimis ir Kroatija dėl Susitarimo
dėl Kroatijos dalyvavimo EEE.
Remiantis patirtimi, įgyta per 2007 m.
derybas dėl EEE plėtros, nustatyti tokie galimi derybų
klausimai:
–
Nukrypti leidžiančios nuostatos ir
pereinamieji laikotarpiai. Stojimo sutartyje
nustatytos nukrypti leidžiančios nuostatos ir pereinamieji laikotarpiai
turėtų būti perkelti į EEE susitarimą. Mažai
tikėtina, kad Norvegija, Islandija ir Lichtenšteinas prieštaraus šiam
pagrindiniam principui.
–
Žemės ūkio ir perdirbti žemės
ūkio produktai. Kroatijos dalyvavimas EEE
prekyboje gana ribotas. Vis dėlto negalima atmesti galimybės, kad
Norvegija ir Islandija pareikalaus kompensacijos už galiojančių
dvišalių laisvosios prekybos susitarimų su Kroatija nutraukimą
nuo stojimo dienos. Žemės ūkio ir perdirbtų žemės ūkio
produktų klausimu dėl pritaikymo sąlygų turėtų
būti susitarta reguliarių derybų metu pagal EEE susitarimo 19
straipsnį ir 3 protokolą, siekiant tolesnio prekybos šiais produktais
liberalizavimo.
–
EEE ir Norvegijos finansiniai mechanizmai. 2007 m. EEE plėtros susitarime visos trys EEE narėmis
esančios ELPA valstybės susitarė iki 2009 m. balandžio 30 d.
imtinai papildomai skirti 72 mln. EUR socialinei ir ekonominei
sanglaudai išsiplėtusioje EEE remti (21,5 mln. EUR skirti Bulgarijai,
50,5 mln. EUR – Rumunijai). Vien Norvegija pagal dvi dvišales
bendradarbiavimo programas papildomai skyrė 68 mln. EUR Bulgarijos (20 mln.
EUR) ir Rumunijos (48 mln. EUR) ekonomikos augimui ir tvariam vystymuisi
skatinti. 2009–2014 m. pagal Europos Sąjungos, Islandijos,
Lichtenšteino ir Norvegijos susitarimą dėl 2009–2014 m. EEE
finansinio mechanizmo visos trys EEE narėmis esančios ELPA
valstybės iš viso skirs 988,5 mln. EUR socialinei ir ekonominei
sanglaudai EEE remti. Remiantis Europos Sąjungos ir Norvegijos susitarimu
dėl 2009–2014 m. Norvegijos finansinio mechanizmo vien Norvegija
papildomai iš viso skirs 800 mln. EUR. ES derybose rėmėsi
argumentu, kad EEE narėmis esančios ELPA valstybės kaip vidaus
rinkos dalyvės, iš išsiplėtusios vidaus rinkos gaus tokią
pačią naudą, kaip ir valstybės narės, todėl jos
taip pat turėtų savo indėliu skatinti tvarų ir
teisingą vidaus rinkos vystymąsi ir prisidėti prie
socialinių bei ekonominių skirtumų mažinimo ES ir EEE.
Atsižvelgiant į tai, kad 2013 m. numatoma pradėti EEE ir
Norvegijos derybas su ES dėl 2015–2020 m. finansinių
įnašų valstybėms gavėjoms, kurie turi būti nustatyti
pagal 2015–2020 m. EEE ir Norvegijos finansinius mechanizmus, derybose
dėl Kroatijos turėtų būti taikoma tokia pati tvarka, kokia
buvo taikoma Bulgarijos ir Rumunijos atveju, o EEE narėmis esančios
ELPA valstybės, įgyvendindamos EEE ir Norvegijos finansinius
mechanizmus, turėtų finansiškai prisidėti prie socialinės
ir ekonominės sanglaudos ES ir EEE; vis dėlto iki 2014 m. tai
turėtų būti daroma proporcingai, nemažinant lėšų
valstybėms gavėjoms, dėl kurių buvo susitarta
anksčiau, ir taikant tuos pačius kriterijus.
Papildomų lėšų skyrimas Kroatijai turėtų
būti grindžiamas tais pačiais kriterijais, kurie taikomi dviem
galiojantiems finansiniams mechanizmams. Peržiūrint finansinius
mechanizmus taip pat reikėtų prisiminti, kad visi galiojantys
dvišalės paramos susitarimai tarp EEE narėmis esančių ELPA
šalių ir naujosios ES valstybės narės bus nutraukti, pastarajai
įstojus į ES.
Vykstant Bulgarijos ir Rumunijos plėtros
procesui, derybose buvo susitarta, kad Komisija „gali tikrinti“, o ne „tikrina“
pasiūlytus projektus. Šis klausimas į derybas turėtų
būti įtrauktas ir šįkart.
Paprastai derybos turėtų apsiriboti
pagrindiniais klausimais, būtinais EEE plėtrai, kad būtų
išvengta ištęstų procedūrų, kurios keltų pavojų
ES ir EEE plėtros susitarimų įsigaliojimui vienu metu.
2. Šveicarija ir San Marinas
Pagal Akto dėl Kroatijos Respublikos
stojimo sąlygų 6 straipsnio 2 ir 3 dalis Kroatija
įsipareigojo prisijungti prie esamų valstybių narių ir
Sąjungos su viena ar daugiau trečiųjų šalių ar su
tarptautine organizacija sudarytų ar pasirašytų susitarimų. Toje
pačioje nuostatoje nurodyta, kad dėl Kroatijos prisijungimo prie
tokių susitarimų Taryba, vieningai spręsdama valstybių
narių vardu, susitaria su atitinkama trečiąja šalimi ar
trečiosiomis šalimis arba tarptautine organizacija, sudarydama
protokolą, pridedamą prie tokių susitarimų. Dėl
šių protokolų[2] derasi Komisija,
remdamasi Tarybos vieningai patvirtintais derybų nurodymais ir
konsultuodamasi su komitetu, sudarytu iš valstybių narių
atstovų, o juos sudaro Taryba.
Šiuo tikslu Komisija turėtų pateikti
Tarybai rekomendaciją priimti sprendimą, įgaliojantį
Komisiją pradėti derybas.
Susitarimas su Šveicarija dėl
laisvo asmenų judėjimo
Remiantis Stojimo akto 6 straipsnio 3
dalimi, Susitarimas su Šveicarija dėl laisvo asmenų judėjimo
turi būti pritaikytas, įtraukiant į jį naująją ES
valstybę narę. Gali būti deramasi dėl šių
klausimų:
Pereinamieji laikotarpiai. Susitarime dėl
laisvo asmenų judėjimo nustatyti pereinamieji laikotarpiai, kad
Šveicarija galėtų, laikydamasi konkrečių sąlygų,
taikyti kiekybinius apribojimus, susijusius su galimybėmis vykdyti
ūkinę veiklą. Šie laikotarpiai nevienodi: 12 metų po
Susitarimo įsigaliojimo (iki 2014 m. gegužės 31 d.), 8
metai po 2004 m. protokolo dėl 2004 m. į ES
įstojusių valstybių narių prisijungimo prie Susitarimo
įsigaliojimo (iki 2014 m. gegužės 31 d.) ir 10 metų po
2008 m. protokolo dėl Bulgarijos ir Rumunijos prisijungimo prie
Susitarimo įsigaliojimo (iki 2019 m. gegužės 31 d.)[3].
Kaip ir ankstesnės plėtros atveju, Šveicarijai turėtų
būti leista nustatyti panašias į Stojimo sutartyje numatytas nukrypti
leidžiančias nuostatas ir pereinamuosius laikotarpius. Šveicarijos
kiekybiniai apribojimai turėtų būti apskaičiuoti pagal esamą
migracijos iš stojančiosios šalies lygį ir tos šalies gyventojų
skaičių.
Susitarimas su San Marinu dėl
bendradarbiavimo ir muitų sąjungos
Remiantis Kroatijos stojimo akto 6 straipsnio
2 dalimi, šis susitarimas taip pat turi būti pritaikytas, įtraukiant
į jį naująją ES valstybę narę. Nebuvo nustatyta
jokių specialių derybų klausimų.
Todėl Komisija rekomenduoja Tarybai:
–
priimti pridedamą sprendimą,
įgaliojantį pradėti derybas, siekiant:
–
pritaikyti Europos ekonominės erdvės
susitarimą, atsižvelgiant į Kroatijos stojimą į Europos
Sąjungą,
–
pritaikyti Norvegijos Karalystės ir Europos
Sąjungos susitarimą dėl 2009–2014 m. Norvegijos finansinio
mechanizmo,
–
pritaikyti Europos bendrijos bei jos valstybių
narių ir Šveicarijos Konfederacijos susitarimą dėl laisvo asmenų
judėjimo, atsižvelgiant į Kroatijos stojimą į Europos
Sąjungą,
–
pritaikyti Susitarimą su San Marinu dėl
bendradarbiavimo ir muitų sąjungos, atsižvelgiant į Kroatijos stojimą
į ES;
–
paskelbti prie to sprendimo pridėtus
derybų nurodymus,
–
paskirti specialų komitetą, su kuriuo
privaloma konsultuotis vedant derybas.
Rekomendacija
TARYBOS SPRENDIMAS
kuriuo Komisija įgaliojama,
atsižvelgiant į Kroatijos stojimą į ES, pradėti derybas
dėl Europos ekonominės erdvės susitarimo, Norvegijos
Karalystės ir Europos Sąjungos susitarimo dėl 2009–2014 m.
Norvegijos finansinio mechanizmo, Europos bendrijos bei jos valstybių
narių ir Šveicarijos Konfederacijos susitarimo dėl laisvo asmenų
judėjimo ir Susitarimo su San Marinu dėl bendradarbiavimo ir
muitų sąjungos pritaikymo
EUROPOS SĄJUNGOS TARYBA,
atsižvelgdama į Sutartį dėl
Europos Sąjungos veikimo, ypač į jos 218 straipsnio 3 ir 4
dalis,
atsižvelgdama į 2011 m. gruodžio 9 d.
pasirašytą Belgijos Karalystės, Bulgarijos Respublikos, Čekijos
Respublikos, Danijos Karalystės, Vokietijos Federacinės Respublikos,
Estijos Respublikos, Airijos, Graikijos Respublikos, Ispanijos Karalystės,
Prancūzijos Respublikos, Italijos Respublikos, Kipro Respublikos, Latvijos
Respublikos, Lietuvos Respublikos, Liuksemburgo Didžiosios Hercogystės,
Vengrijos Respublikos, Maltos Respublikos, Nyderlandų Karalystės,
Austrijos Respublikos, Lenkijos Respublikos, Portugalijos Respublikos,
Rumunijos, Slovėnijos Respublikos, Slovakijos Respublikos, Suomijos
Respublikos, Švedijos Karalystės, Jungtinės Didžiosios Britanijos ir
Šiaurės Airijos Karalystės (Europos Sąjungos valstybių
narių) ir Kroatijos Respublikos sutartį dėl Kroatijos
Respublikos stojimo į Europos Sąjungą[4],
ypač į jos 3 straipsnio 4 dalį,
atsižvelgdama į Aktą dėl
Kroatijos Respublikos stojimo sąlygų ir Europos Sąjungos
sutarties, Sutarties dėl Europos Sąjungos veikimo bei Europos
atominės energijos bendrijos steigimo sutarties pritaikomųjų
pataisų[5], ypač į jo 6 straipsnio
2 ir 5 dalis,
atsižvelgdama į Europos Komisijos
rekomendaciją,
kadangi, atsižvelgiant į Kroatijos stojimą
į ES, reikia pradėti derybas dėl šių susitarimų:
Europos ekonominės erdvės susitarimo, Norvegijos Karalystės ir
Europos Sąjungos susitarimo dėl 2009–2014 m. Norvegijos
finansinio mechanizmo, Europos bendrijos bei jos valstybių narių ir
Šveicarijos Konfederacijos susitarimo dėl laisvo asmenų judėjimo
ir Susitarimo su San Marinu dėl bendradarbiavimo ir muitų
sąjungos, pritaikymo,
PRIĖMĖ ŠĮ
SPRENDIMĄ:
1 straipsnis
Komisija įgaliojama, atsižvelgiant į
Kroatijos stojimą į ES, Europos Sąjungos ir jos valstybių
narių vardu derėtis dėl Europos ekonominės erdvės
susitarimo ir Norvegijos Karalystės ir Europos Sąjungos susitarimo
dėl 2009–2014 m. Norvegijos finansinio mechanizmo pritaikymo.
2 straipsnis
Komisija įgaliojama, atsižvelgiant į
Kroatijos stojimą į ES, Europos Sąjungos ir jos valstybių
narių, taip pat Kroatijos Respublikos, jei įsigalios Stojimo
sutartis, vardu derėtis dėl Europos bendrijos bei jos valstybių
narių ir Šveicarijos Konfederacijos susitarimo dėl laisvo asmenų
judėjimo ir Susitarimo su San Marinu dėl bendradarbiavimo ir
muitų sąjungos pritaikymo.
3 straipsnis
Derybų nurodymai pridėti priede.
4 straipsnis
Derybos vedamos konsultuojantis su [specialaus
komiteto pavadinimas, kurį įrašo Taryba].
5 straipsnis
Šis sprendimas skirtas Komisijai.
Priimta Briuselyje
                                                                       Tarybos
vardu
                                                                       Pirmininkas
PRIEDAS
Derybų nurodymai
dėl
Europos ekonominės erdvės susitarimo, Norvegijos Karalystės ir
Europos Sąjungos susitarimo dėl 2009–2014 m. Norvegijos
finansinio mechanizmo, Europos bendrijos bei jos valstybių narių ir
Šveicarijos Konfederacijos susitarimo dėl laisvo asmenų judėjimo
ir Susitarimo su San Marinu dėl bendradarbiavimo ir muitų
sąjungos pritaikymo, atsižvelgiant į Kroatijos stojimą į ES
1.           Pagrindinis tikslas
Paminėtų susitarimų pritaikymas,
kad Kroatija galėtų prisijungti prie šių susitarimų jai
stojant į ES, ir atitinkamų finansinių įnašų
peržiūra, siekiant sumažinti ekonominius ir socialinius skirtumus
išsiplėtusioje ES.
2.           Derybų pradžia
Stojančioji šalis ir Islandija, Lichtenšteinas,
Norvegija, Šveicarija, San Marinas derybas dėl paminėtų
susitarimų pritaikymo turėtų pradėti kaip įmanoma
greičiau.
3.           Galiojančių susitarimų
pritaikymui skirtų priemonių turinys
Stojančioji į ES naujoji valstybė
narė turi prisijungti prie susitarimų.
Susitarimas dėl Europos ekonominės
erdvės (EEE susitarimas) ir Susitarimas dėl Norvegijos finansinio
mechanizmo
Akte dėl Kroatijos
Respublikos stojimo sąlygų nustatytos nukrypti leidžiančios
nuostatos ir pereinamieji laikotarpiai turėtų būti perkelti
į EEE susitarimą. Iki 2014 m., remiantis tais pačiais
kriterijais, kurie taikomi galiojantiems mechanizmams, Kroatijai turi būti
proporcingai padidintos EEE ir Norvegijos finansinių mechanizmų
lėšos. Derybos turėtų kiek įmanoma apsiriboti pagrindiniais
klausimais, būtinais EEE plėtrai.
Europos bendrijos bei jos valstybių
narių ir Šveicarijos Konfederacijos susitarimas dėl laisvo
asmenų judėjimo
Turėtų būti perkeltos Stojimo akte
nustatytos nukrypti leidžiančios nuostatos ir pereinamieji laikotarpiai.
Šveicarijos kiekybiniai apribojimai turėtų būti
apskaičiuoti pagal esamą migracijos iš stojančiosios šalies
lygį ir tos šalies gyventojų skaičių.
Susitarimas su San Marinu dėl
bendradarbiavimo ir muitų sąjungos
Šis Susitarimas turi būti pritaikytas, kad į
jį būtų įtraukta Kroatija, jai įstojus į ES.
Nebuvo nustatyta jokių specialių derybų klausimų.
4.           Ratifikavimas ir įsigaliojimas
Derybas reikėtų užbaigti per kuo
trumpesnį laiką, kad dokumentai, kurie turi būti pritaikyti,
įsigaliotų Kroatijai įstojus į ES. Numatyta, kad
dokumentams, kurie turi būti pritaikyti, neįsigaliojus stojimo
dieną, jie turėtų būti taikomi laikinai, laikantis
atitinkamos ES ir susijusių šalių tvarkos.
 FINANSINĖ PAŽYMA ||
   || DATA
 1. || BIUDŽETO EILUTĖ: netaikoma || ASIGNAVIMAI:
 2. || PAVADINIMAS:   Šių mišrių susitarimų pritaikymas, atsižvelgiant į Kroatijos stojimą į ES: Europos ekonominės erdvės (EEE) susitarimas Europos Sąjungos ir Norvegijos Karalystės susitarimas dėl 2009–2014 m. Norvegijos finansinio mechanizmo Europos bendrijos bei jos valstybių narių ir Šveicarijos Konfederacijos susitarimas dėl laisvo asmenų judėjimo Susitarimas su San Marinu dėl bendradarbiavimo ir muitų sąjungos
 3. || TEISINIS PAGRINDAS: SESV 207, 217 ir 218 straipsniai
 4. || TIKSLAI:
 5. || FINANSINIS POVEIKIS   Nėra || 12 MĖN. LAIKOTARPIS (mln. EUR) || EINAMIEJI FINANSINIAI METAI [n] (mln. EUR) || ATEINANTYS FINANSINIAI METAI [n+1] (mln. EUR)
 5.0 || IŠLAIDOS -               IŠ ES BIUDŽETO (GRĄŽINAMOSIOS IŠMOKOS IR (ARBA) INTERVENCIJOS) -               IŠ NACIONALINIO BIUDŽETO -               KITŲ SEKTORIŲ ||     Nėra ||     Nėra ||     Nėra
 5.1 || ĮPLAUKOS -               ES NUOSAVIEJI IŠTEKLIAI (MOKESČIAI IR (ARBA) MUITAI) -               NACIONALINIAI ||     Nėra ||     Nėra ||     Nėra
   ||   || [n+2] || [n+3] || [n+4] || [n+5]
 5.0.1 || NUMATOMOS IŠLAIDOS ||   ||   ||   ||
 5.1.1 || NUMATOMOS PAJAMOS ||   ||   ||   ||
 5.2 || APSKAIČIAVIMO METODAS:
 6.0 || AR PROJEKTAS GALI BŪTI FINANSUOJAMAS IŠ ASIGNAVIMŲ, ĮRAŠYTŲ Į ATITINKAMĄ EINAMOJO BIUDŽETO SKYRIŲ? || TAIP
 6.1 || AR PROJEKTAS GALI BŪTI FINANSUOJAMAS PERVEDANT LĖŠAS IŠ VIENO EINAMOJO BIUDŽETO SKYRIAUS Į KITĄ? ||  NE
 6.2 || AR REIKĖS PAPILDOMO BIUDŽETO? ||  NE
 6.3 || AR ASIGNAVIMUS REIKĖS ĮTRAUKTI Į BŪSIMUS BIUDŽETUS? ||  NE
 PASTABOS:
[1]               [Belgijos Karalystės, Bulgarijos Respublikos,
Čekijos Respublikos, Danijos Karalystės, Vokietijos Federacinės
Respublikos, Estijos Respublikos, Airijos, Graikijos Respublikos, Ispanijos
Karalystės, Prancūzijos Respublikos, Italijos Respublikos, Kipro
Respublikos, Latvijos Respublikos, Lietuvos Respublikos, Liuksemburgo
Didžiosios Hercogystės, Vengrijos Respublikos, Maltos Respublikos,
Nyderlandų Karalystės, Austrijos Respublikos, Lenkijos Respublikos,
Portugalijos Respublikos, Rumunijos, Slovėnijos Respublikos, Slovakijos
Respublikos, Suomijos Respublikos, Švedijos Karalystės, Jungtinės
Didžiosios Britanijos ir Šiaurės Airijos Karalystės (Europos
Sąjungos valstybių narių) ir Kroatijos Respublikos sutartis
dėl Kroatijos Respublikos stojimo į Europos Sąjungą,
OL L 112, 2012 m. balandžio 24 d.].
[2]               Išskyrus susitarimų, kurie išimtinai arba iš
esmės susiję su bendra užsienio ir saugumo politika, protokolus.
[3]               Susitarimo 10 straipsnis, papildytas 2004 ir 2008 m.
protokolais.
[4]               OL L 112, 2012 m. balandžio 24 d.
[5]               OL L 112, 2012 m. balandžio 24 d.