title: 2006 m. spalio 24 d. Komisijos rekomendacija dėl branduolinių įrenginių eksploatavimui nutraukti, panaudotam kurui ir radioaktyviosioms atliekoms tvarkyti skirtų finansinių išteklių valdymo

text:
               28.11.2006

               LT

               Europos Sąjungos oficialusis leidinys

               L 330/31

      KOMISIJOS REKOMENDACIJA

   2006 m. spalio 24 d.
   dėl branduolinių įrenginių eksploatavimui nutraukti, panaudotam kurui ir radioaktyviosioms atliekoms tvarkyti skirtų finansinių išteklių valdymo
   (2006/851/Euratomas)
   EUROPOS BENDRIJŲ KOMISIJA,
   atsižvelgdama į Europos branduolinės energijos bendrijos sutartį, ypač į jos 124 straipsnį,
   kadangi:

               (1)

               Sutarties preambulėje pripažįstama, kad valstybės narės siekia sukurti reikiamas saugos sąlygas, kad būtų pašalinta gyventojų gyvybei ir sveikatai kylanti grėsmė.

               (2)

               Sutarties 2 straipsnio b dalyje Bendrija ypač raginama nustatyti vienodus saugos standartus, kad būtų apsaugota darbuotojų ir plačiosios visuomenės sveikata, ir užtikrinti jų taikymą.

               (3)

               Sutarties III skyriuje nustatyti pagrindiniai standartai, leidžiantys užtikrinti darbuotojų ir plačiosios visuomenės sveikatos apsaugą nuo pavojaus, kylančio dėl jonizuojančiosios spinduliuotės.

               (4)

               Tarybos direktyvoje 96/29/Euratomas (1) nustatomi pagrindiniai darbuotojų ir gyventojų sveikatos apsaugos nuo jonizuojančiosios spinduliuotės saugos standartai.

               (5)

               1985 m. birželio 27 d. Tarybos direktyva 85/337/EEB dėl tam tikrų valstybės ir privačių projektų poveikio aplinkai vertinimo (2) ragina valstybes nares „imtis visų priemonių, reikalingų užtikrinti, kad prieš duodant sutikimą, projektams, galintiems daryti reikšmingą poveikį aplinkai, inter alia, dėl savo pobūdžio, masto ar vietos, būtų atliekamas poveikio aplinkai vertinimas.“

               (6)

               Jonizuojančios radioaktyviųjų medžiagų spinduliuotės pasekmės gali pasireikšti pasibaigus branduolinių įrenginių eksploatavimo laikui ir neapsiriboti vienos valstybės teritorija.

               (7)

               Darbuotojų ir plačiosios visuomenės apsauga nuo šių pavojų Europos Bendrijoms yra labai svarbi. Todėl būtina laikytis aukštų saugos standartų siekiant šiems pavojams skirti dėmesį branduolinių įrenginių eksploatavimo metu ir vėliau.

               (8)

               Europos Parlamentas, Taryba ir Komisija pabrėžė „būtinybę valstybėms narėms užtikrinti, kad valstybių narių kontroliuojami išmontavimui ir atliekų tvarkymui pakankami finansiniai ištekliai iš tikrųjų būtų naudojami tiems tikslams, kuriems jie buvo skirti, ir yra valdomi skaidriai, siekiant netrukdyti teisingai konkurencijai elektros energijos rinkoje.“ (3).

               (9)

               Komisija taip pat pažymėjo, jog „svarbu užtikrinti, kad Euratomo tikslus atitinkančios išmontavimui ir atliekų tvarkymui skirtos lėšos būtų valdomos skaidriai ir naudojamos išimtinai šiems tikslams. Naudodamasi pagal Euratomo sutartį suteiktais įgaliojimais, Komisija numato paskelbti metinę išmontavimui ir atliekų tvarkymui skirtų lėšų naudojimo ataskaitą. Visų pirma ji pasirūpins, kad būtų visiškai pritaikytos atitinkamos Bendrijos teisės nuostatos“ (4).

               (10)

               Komunikate Europos Parlamentui ir Tarybai (5) Komisija atkreipė dėmesį į padidėjusį poreikį skaidriai ir suderintai valdyti finansinius išteklius. Komisija taip pat pareiškė 2005 m. ketinanti pateikti rekomendaciją.

               (11)

               Eksploatavimo nutraukimo veiksmai patys savaime gali sukelti potencialų pavojų visuomenės sveikatai ir aplinkai, ypač jei laiku nebus imtasi būtinųjų priemonių prieš eksploatavimo nutraukimo veiksmų keliamą radiacinį pavojų.

               (12)

               Siekiant atkreipti dėmesį į visus šiuos pavojus turėtų būti užtikrintas saugus branduolinių įrenginių eksploatavimo nutraukimas, įskaitant ilgalaikį radioaktyviųjų atliekų ir panaudoto kuro tvarkymą.

               (13)

               Saugiai nutraukti branduolinių įrenginių eksploatavimą, įskaitant ilgalaikį radioaktyviųjų atliekų ir panaudoto branduolinio kuro tvarkymą, reikia didelių finansinių išteklių. Šių išteklių trūkumas tuo metu, kai jie būtini, gali neigiamai paveikti eksploatavimo nutraukimo procesą. Siekiant galutinai nutraukti branduolinių įrenginių eksploatavimą pagal saugos standartus, reikiamu laiku turi būti užtikrinti pakankami finansiniai ištekliai.

               (14)

               Pagal principą „teršėjas moka“, branduolinių įrenginių eksploatuotojai per šių įrenginių eksploatavimo laiką būsimosioms eksploatavimo nutraukimo išlaidoms turėtų sukaupti pakankamų finansinių išteklių.

               (15)

               Stojimo derybų metu buvo aptartas ankstyvojo branduolinės energijos reaktorių, kuriuos ekonominiu požiūriu modernizuoti netikslinga sustabdymo problema. Todėl Bendrija savo iniciatyva dalyvavo pritraukiant finansinius išteklius ir pagal tam tikras sąlygas teikė ekonominę pagalbą įvairiems kai kurių naujųjų valstybių narių eksploatavimo nutraukimo projektams.

               (16)

               2001 m. birželio 18 d. įsigaliojusios Jungtinės panaudoto kuro tvarkymo saugos ir radioaktyviųjų atliekų tvarkymo saugos konvencijos 26 straipsnyje nurodyta, kad „kiekviena Susitariančioji Šalis imasi tinkamų priemonių branduolinio įrenginio saugai užtikrinti eksploatavimo nutraukimo metu. Šios priemonės, inter alia, turėtų užtikrinti, kad būtų kvalifikuotų darbuotojų ir pakankamai finansinių išteklių.“ Konvencijos 22 straipsnio ii dalyje kiekviena Susitariančioji Šalis raginama imtis reikiamų priemonių, kad „per visą panaudoto kuro ir radioaktyviųjų atliekų tvarkymo įrenginio eksploatavimo ir eksploatavimo nutraukimo laiką būtų pakankamai finansinių išteklių įrenginių saugai užtikrinti.“

               (17)

               Sutarties 2 straipsnio c punkte reikalaujama, kad Bendrija palengvintų sąlygas investicijoms ir užtikrintų pagrindinių įrenginių, reikalingų branduolinės energijos plėtrai Bendrijoje, steigimą. Tokios energijos sektoriaus raida negali būti atsieta nuo įrenginių eksploatavimo nutraukimo. Sutarties 41 straipsnyje reikalaujama branduolinės energijos investavimo projektus pateikti Komisijai. 1999 m. gruodžio 2 d. Tarybos reglamente (Euratomas) Nr. 2587/1999, apibūdinančiame investicinius projektus, apie kuriuos reikia pranešti Komisijai pagal Europos atominės energijos bendrijos steigimo sutarties 41 straipsnį (6), eksploatavimo nutraukimo veikla laikoma investavimo projektais, teiktinais Komisijai. Todėl asmenys ir įmonės (7) Komisijai turi pranešti apie naujų branduolinių įrenginių eksploatavimo nutraukimo finansavimo mechanizmus.

               (18)

               Siekiant užtikrinti pakankamus finansinius išteklius reikiamu metu, būtina atlikti nuodugnią ir apdairią tokio finansavimo šaltinių ir su šių įrenginių eksploatavimu susijusių išlaidų analizę. Taikant eksploatavimo nutraukimo finansavimui skirtų sumų nustatymo metodą, būtina atsižvelgti į technologinius aspektus ir branduolinės saugos apribojimus.

               (19)

               Siekiant užtikrinti finansinius išteklius reikiamu branduolinių įrenginių eksploatavimo nutraukimo metu, labai svarbu tokius finansinius išteklius skaidriai administruoti, atliekant tinkamą išorės priežiūrą; tai taip pat padės išvengti kliūčių sąžiningai konkurencijai energetikos rinkoje. Šiems tikslams pasiekti gali būti naudojami įvairūs valdymo būdai. Reikėtų sukurti specialią nacionalinę instituciją, kuri teiktų specialistų išvadas fondų valdymo ir eksploatavimo nutraukimo išlaidų klausimais.

               (20)

               Ši rekomendacija nesukuria nuo valstybės pagalbos leidžiančių nukrypti nuostatų. Esant šioms aplinkybėms, valstybės įsikišimas į sritis, kurioms taikoma Europos atominės energijos bendrijos steigimo sutartis, turi būti atitinkamai įvertintas. Tačiau, jei toks įsikišimas nėra būtinas šios sutarties tikslams pasiekti, iškreipia ar gali iškreipti konkurenciją vidaus rinkoje, jis turi būti vertinamas pagal Europos bendrijos steigimo sutartį.

               (21)

               Siekiant išvengti galimo netinkamo finansinių išteklių panaudojimo, ypatingas dėmesys turi būti skiriamas jų investavimo būdui. Investicijos turėtų būti ilgalaikės, žemos rizikos ir užtikrinančios realią lėšų vertę.

               (22)

               Siekiant užtikrinti saugą, sukaupiant branduolinių įrenginių eksploatavimui nutraukti pakankamus išteklius, turėtų būti atsižvelgiama į konkrečią tam tikrų įrenginių padėtį.

               (23)

               Patirtis rodo, kad nacionalinių ekspertų keitimasis informacija įvairiais eksploatavimo nutraukimo ir atliekų tvarkymo bei šios veiklos finansavimo galimybių klausimais yra puikus būdas sukurti bendrą metodą saugos klausimams spręsti. Todėl, stengdamasi sustiprinti Komisijos ir valstybių narių bendradarbiavimą, Komisija praneša apie ketinimą sudaryti nuolatinę eksploatavimo nutraukimo finansavimo darbo grupę. Ši eksploatavimo nutraukimo finansavimo darbo grupė turėtų Komisijai padėti atlikti šioje rekomendacijoje minimus darbus.

               (24)

               Nepažeidžiant bendrojo subsidiarumo principo, turėtų būti pasiūlytas tam tikro lygio suderinimas, atsižvelgiant į eksploatavimo nutraukimui taikytas koncepcijas. Tokiu suderinimu turėtų rūpintis Eksploatavimo nutraukimo finansavimo darbo grupė, kuri, siekdama praktinio šių rekomendacijų įgyvendinimo, o ypač – eksploatavimo nutraukimo išlaidų apskaičiavimo metodų suderinimo, turėtų pasiekti vienodo jų aiškinimo.

               (25)

               Pagal Sutarties 8 straipsnį įsteigtas Jungtinis branduolinių tyrimų centras vykdo branduolinės srities mokslinių tyrimų programas, kurios gali apimti su jonizavimu susijusius pavojus, kylančius nustojus eksploatuoti branduolinius įrenginius. Siekdama užtikrinti šių įrenginių saugą, Komisija turėtų užtikrinti, kad šis centras laikytųsi čia pateikiamų rekomendacijų. Konkrečiai Komisija turėtų patikrinti, ar Centras turi pakankamai finansavimo išteklių savo branduolinių įrenginių eksploatavimui nutraukti. Geriausiai tokius uždavinius atliktų už branduolinius ir biudžeto klausimus atsakingi Komisijos departamentai,

         REKOMENDUOJA:
   1   SKIRSNIS
   TIKSLAS
   Atsižvelgiant į Sutartyje nustatytus saugos tikslus, šioje rekomendacijoje siūlomos priemonės, kuriomis siekiama numatytu laiku užtikrinti finansinius išteklius visai su branduolinių įrenginių eksploatavimo nutraukimu, panaudoto kuro ir radioaktyviųjų atliekų tvarkymu susijusiai veiklai.
   2   SKIRSNIS
   APIBRĖŽTYS
   Šiame reglamente vartojamos tokios apibrėžtys:

               a)

               eksploatavimo nutraukimas – veikla, apimanti techninį branduolinių įrenginių eksploatavimo nutraukimą (nukenksminimą, išmontavimą ir griovimą) ir atliekų tvarkymą (radioaktyviųjų atliekų ir panaudoto kuro tvarkymą ir laidojimą), dėl kurios branduoliniams įrenginiams nustojami taikyti radiologiniai apribojimai;

               b)

               eksploatavimo nutraukimo lėšos – bet kokio pobūdžio specialios paskirties finansiniai ištekliai, skirti branduolinių įrenginių eksploatavimui nutraukti būtinosioms išlaidoms padengti;

               c)

               išorinis eksploatavimo nutraukimo fondas – nepriklausomai nuo donorų sprendimus priimančios specialios institucijos valdomas fondas;

               d)

               vidinis eksploatavimo nutraukimo fondas – operatoriaus valdomas eksploatavimo nutraukimo fondas;

               e)

               atskiras eksploatavimo nutraukimo fondas – vidinis ar išorinis, atskirai identifikuojamas, eksploatavimo nutraukimo fondas;

               f)

               operatorius – branduolinį įrenginį eksploatuojantis juridinis asmuo, kuriam tenka pagrindinė atsakomybė už branduolinę saugą;

               g)

               branduolinis įrenginys – radioaktyviosioms medžiagoms gaminti, perdirbti, panaudoti, tvarkyti, saugoti ar laidoti skirti civiliniai įrenginiai ir jų žemė, pastatai ir įranga.

         3   SKIRSNIS
   ATOMINIŲ ĮRENGINIŲ EKSPLOATAVIMO NUTRAUKIMAS

               1)

               Po galutinio visų branduolinių įrenginių sustabdymo jų eksploatavimas turėtų būti nutrauktas, o atliekų tvarkymas – tinkamai išspręstas.

               2)

               Eksploatavimo nutraukimo veikla turėtų būti vykdoma nesukeliant pernelyg didelio pavojaus darbuotojų ir plačiosios visuomenės sveikatai ir saugai.

               3)

               Viso branduolinių įrenginių eksploatavimo nutraukimo metu turėtų būti visiškai taikomas principas „teršėjas moka“. Šiuo atžvilgiu branduolinių įrenginių operatoriams didžiausią susirūpinimą turėtų kelti pakankamų, saugiai nutraukti eksploatavimą reikalingų, finansinių išteklių užtikrinimas iki atitinkamo branduolinio įrenginio galutinio sustabdymo dienos.

               4)

               Visi turimi finansiniai ištekliai turi būti skirti eksploatavimo nutraukimo darbų, įskaitant techninį branduolinio įrenginio eksploatavimo nutraukimą ir atliekų tvarkymą, išlaidoms padengti.

         4   SKIRSNIS
   INSTITUCINIAI IR PROCEDŪRINIAI ASPEKTAI

               5)

               Nepažeidžiant Sutarties 41 straipsnio ir galiojančių įgyvendinimo reglamentų (8), asmenys ir įmonės, atsižvelgdamos į Sutarties 41 straipsnyje numatytą tvarką dėl naujų branduolinių įrenginių statybos, turėtų pranešti apie planuojamo eksploatavimo nutraukimo finansavimo sistemą.
               Nagrinėdama pasiūlytą eksploatavimo nutraukimo finansavimo sistemą, Komisija, nepažeisdama Sutarties 44 straipsnio, tarsis su Eksploatavimo nutraukimo darbo grupe.

               6)

               To nepadariusios valstybės narės, turėtų įsteigti ar paskirti specialią nacionalinę instituciją, kuri galėtų teikti specialistų išvadas fondų vadybos ir eksploatavimo nutraukimo išlaidų klausimais. Ši institucija turėtų būti nepriklausoma nuo fondo donorų.
               Nacionalinė institucija kasmet turėtų tikrinti sukauptus finansinius išteklius ir periodiškai, kas penkerius metus – eksploatavimo nutraukimo išlaidų sąmatas. Į visus išlaidų sąmatos ir sukauptų išteklių trūkumus dėmesys turi būti atkreiptas laiku.
               Valstybės narės Komisijai turėtų kasmet teikti pirmiau minėtos atitinkamos nacionalinės institucijos veiklos ataskaitą.

         5   SKIRSNIS
   EKSPLOATAVIMO NUTRAUKIMO LĖŠOS

               7)

               Branduolinių įrenginių operatoriai turėtų sukaupti pakankamus eksploatavimo finansinius išteklius iš branduolinės veiklos per nustatytą tinkamą eksploatuoti laiką gautų įplaukų.

               8)

               Visų branduolinių įrenginių atveju pirmenybę reikėtų teikti atskiram eksploatavimo nutraukimo fondui, užtikrinant atitinkamą jo taupaus naudojimo kontrolę. Šioje rekomendacijoje pasiūlytai nacionalinės institucijos atliekamai kontrolei, užtikrinant tinkamą lėšų valdymą ir panaudojimą, teks lemiamas vaidmuo.

               9)

               Naujiems branduoliniams įrenginiams turėtų būti įsteigti atskiri eksploatavimo nutraukimo fondai, užtikrinant atitinkamą taupaus jų naudojimo kontrolę.

         6   SKIRSNIS
   EKSPLOATAVIMO NUTRAUKIMO IŠLAIDŲ ĮVERTINIMAS

               10)

               Kadangi sukauptos lėšos eksploatavimui nutraukti, techniniam branduolinių įrenginių eksploatavimui nutraukti ir lėšos atliekoms tvarkyti panaudojamos skirtingai, todėl jos turėtų būti įvertinamos atskirai, remiantis atskirais išlaidų apskaičiavimais.

               11)

               Siekiant užtikrinti pakankamus finansinius išteklius, išlaidų apskaičiavimas turėtų būti grindžiamas apdairiu realiai įgyvendinamų alternatyvų pasirinkimu, kontroliuojamas iš išorės ir pripažintas šioje rekomendacijoje numatytos nacionalinės institucijos.

               12)

               Kiekvieno konkretaus objekto atveju visos išlaidų sąmatos turėtų būti individualios ir pagrįstos optimaliais skaičiavimais.

               13)

               Jei įgyvendinimo metu eksploatavimui nutraukti skirto projekto išlaidos pagrįstai padidėja, lyginant su patvirtintomis išlaidų sąmatomis, papildomas išlaidas padengia operatorius. Į šį aspektą būtina atkreipti ypatingą dėmesį, nepriklausomai nuo to, ar operatorius pasikeičia branduolinio įrenginio eksploatavimo metu, ar eksploatavimui nutrūkus.

               14)

               Ypatingas dėmesys turėtų būti skirtas dėl istorinių priežasčių kylantiems atvejams, kuriems reikia rasti tinkamiausią sprendimą. Kiekvienu konkrečiu atveju individualus sprendimas, kuris priimamas tiesiogiai dalyvaujant šioje rekomendacijoje numatytai nacionalinei institucijai, turėtų būti skaidrus.

         7   SKIRSNIS
   EKSPLOATAVIMUI NUTRAUKTI SKIRTŲ FONDŲ NAUDOJIMAS

               15)

               Finansiniai ištekliai turėtų būti naudojami tik nustatytoms reikmėms, kurioms jie sutelkti ir valdomi. Atsižvelgiant į tai, skaidrumui turėtų būti skiriamas tinkamas dėmesys. Visa informacija, kuri nėra komercinė paslaptis, turi būti vieša.

               16)

               Reikėtų rinktis žemos rizikos ir nuolatinę teigiamą grąžą garantuojančias investicijas.

               17)

               Kadangi operatorius neturi įtakos finansiniam išorinio, eksploatavimui nutraukti skirto, fondo valdymui, reikėtų, kad valstybė užtikrintų investicijų vertę, siekiant garantuoti pakankamus išteklius reikiamu laiku, net tais atvejais, kai nepriklausomam investuotų sumų tvarkytojui investuojant atsiranda nominalūs nuostoliai, kai tie ištekliai yra būtini. Tokiais atvejais ištekliai neturėtų būti padidinti didesne nei investicijų nuostolis suma.

               18)

               Jei vidinio fondo valdymas nepatenkinamas, operatorius turėtų užtikrinti adekvačius finansinius išteklius tada, kai jie būtini.

               19)

               Branduolinių įrenginių, kuriems gaminių ar paslaugų pardavimas nėra pagrindinis tikslas, atveju eksploatavimo nutraukimas turėtų būti tinkamai suplanuotas ir jam numatytas biudžetas suteikiantis pakankamą finansavimą, reikalingą saugiai ir laiku nutraukti šių įrenginių eksploatavimą.

               20)

               Šioje rekomendacijoje numatyta nacionalinė institucija turėtų kontroliuoti biudžetinį planavimą. Jei tokios nacionalinės institucijos nėra, valstybės narės gali prašyti Komisijos patarimo dėl priemonių, kurių turi būti imtasi.

      Priimta Briuselyje, 2006 m. spalio 24 d.

            Komisijos vardu

         Andris PIEBALGS

            Komisijos narys

      (1)  OL L 159, 1996 6 29, p. 1.

      (2)  OL L 175, 1985 7 5, p. 40. Direktyva su paskutiniais pakeitimais, padarytais Europos Parlamento ir Tarybos direktyva 2003/35/EB (OL L 156, 2003 6 25, p. 17).

      (3)  Tarpinstitucinė deklaracija (OL L 176, 2003 7 15, p. 56).

      (4)  Komisijos deklaracija (OL L 176, 2003 7 15, p. 56).

      (5)  COM(2004) 719, Atominių elektrinių išmontavimui skirtų finansinių išteklių naudojimo ataskaita, 2004 10 26.

      (6)  OL L 315, 1999 12 9, p. 1.

      (7)  Asmenys ir įmonės, besiverčiantys Euratomo sutarties II priede išvardytomis pramoninės veiklos rūšimis.

      (8)  1999 m. gruodžio 2 d. Tarybos reglamentas (Euratomas) Nr. 2587/1999, apibūdinantis investicinius projektus, apie kuriuos reikia pranešti Komisijai pagal Europos atominės energijos bendrijos steigimo sutarties 41 straipsnį (OL L 315, 1999 12 9, p. 1) ir 2003 m. liepos 23 d. Komisijos reglamentas (Euratomas) Nr. 1352/2003, iš dalies keičiantis Reglamentą (EB) Nr. 1209/2000, nustatantį Europos atominės energijos bendrijos steigimo sutarties 41 straipsnyje nurodytų pranešimų siuntimo tvarką (OL L 192, 2003 7 31, p. 15).


				|

		52013PC0395

			Rekomendacija TARYBOS SPRENDIMAS kuriuo panaikinamas Sprendimas 2009/590/EB dėl perviršinio deficito Rumunijoje /* COM/2013/0395 final - 2013/ () */

			   	Rekomendacija
TARYBOS SPRENDIMAS
kuriuo panaikinamas Sprendimas 2009/590/EB
dėl perviršinio deficito Rumunijoje
EUROPOS SĄJUNGOS TARYBA,
atsižvelgdama į Sutartį dėl
Europos Sąjungos veikimo, ypač į jos 126 straipsnio 12
dalį,
atsižvelgdama į Europos Komisijos
rekomendaciją,
kadangi:
(1)       2009 m. liepos 7 d.
Tarybos sprendimu 2009/590/EB[1],
priimtu remiantis Komisijos rekomendacija pagal Europos bendrijos steigimo
sutarties (EB sutarties) 104 straipsnio 6 dalį, nuspręsta,
kad Rumunijoje susidarė perviršinis deficitas. Taryba pažymėjo, kad
2008 m. valdžios sektoriaus deficitas siekė 5,4 % BVP ir
viršijo Sutartyje nustatytą 3 % BVP pamatinę vertę, o
bendroji valdžios sektoriaus skola buvo 13,6 % BVP, t. y. daug
mažesnė už Sutartyje nustatytą 60 % BVP pamatinę
vertę[2];
(2)       2009 m. liepos
7 d., vadovaudamasi EB sutarties 104 straipsnio 7 dalimi ir 1997 m.
liepos 7 d. Tarybos reglamento (EB) Nr. 1467/97 dėl perviršinio
deficito procedūros įgyvendinimo paspartinimo ir paaiškinimo[3] 3 straipsnio 4 dalimi ir remdamasi Komisijos
rekomendacija, Taryba pateikė Rumunijai skirtą rekomendaciją,
kad perviršinio deficito padėtis būtų ištaisyta ne vėliau
kaip 2011 m. Rekomendacija buvo paskelbta viešai;
(3)       2010 m. vasario
12 d., vadovaudamasi Sutarties dėl Europos Sąjungos veikimo
(SESV) 126 straipsnio 7 dalimi ir 1997 m. liepos 7 d. Tarybos
reglamento (EB) Nr. 1467/97 dėl perviršinio deficito procedūros
įgyvendinimo paspartinimo ir išaiškinimo 3 straipsnio 4 dalimi ir
remdamasi Komisijos rekomendacija, Taryba, pripažindama, kad Rumunijos valdžios
institucijos ėmėsi efektyvių veiksmų, remdamosi
2009 m. liepos 7 d. Tarybos rekomendacija, ir kad Rumunijoje
įvyko netikėtų neigiamų ekonominių pokyčių,
turėjusių didelių neigiamų pasekmių valstybės
finansams, pateikė Rumunijai skirtą persvarstytą
rekomendaciją, kad perviršinio deficito padėtis būtų
ištaisyta ne vėliau kaip 2012 m. Ši rekomendacija buvo paskelbta
viešai;
(4)       pagal Sutarčių
prieduose pateikto Protokolo dėl perviršinio deficito procedūros 4
straipsnį Komisija teikia šiai procedūrai vykdyti reikalingus
duomenis. Taikydamos šį protokolą, pagal 2009 m. gegužės
25 d. Tarybos reglamento (EB) Nr. 479/2009 dėl Europos bendrijos
steigimo sutarties priede pateikto Protokolo dėl perviršinio deficito
procedūros taikymo[4] 3
straipsnį valstybės narės du kartus per metus, t. y. iki
balandžio 1 d. ir iki spalio 1 d., turi pranešti valdžios sektoriaus
deficito ir skolos duomenis ir kitus susijusius kintamuosius;
(5)       svarstydama, ar
reikėtų panaikinti sprendimą dėl perviršinio deficito, Taryba
sprendimą turėtų priimti remdamasi pateiktais duomenimis. Be to,
sprendimas dėl perviršinio deficito turėtų būti panaikintas
tik jei pagal Komisijos prognozes nurodoma, kad prognozės laikotarpiu
deficitas neviršys 3 % BVP ribos[5];
(6)       remiantis Komisijos
(Eurostato) duomenimis, pateiktais pagal Reglamento (EB) Nr. 479/2009 14
straipsnį, Rumunijai pateikus pranešimą iki 2013 m. balandžio
1 d. ir remiantis Komisijos tarnybų 2013 m. pavasario prognoze
patvirtinamos šios išvados:
–
dėl didesnio nei numatyta 2009 m.
ekonomikos nuosmukio negauta daug valdžios sektoriaus pajamų, todėl,
nepaisant pastangų mažinti valdžios sektoriaus išlaidas, valdžios
sektoriaus deficitą teko patikslinti iki 9 % BVP. Po šio netikėto
pokyčio ir pratęsus perviršinio deficito ištaisymo terminą
vieneriems metams, valdžios sektoriaus deficitas 2010 m. sumažintas iki
6,8 % BVP, 2011 m. iki 5,6 % BVP ir 2012 m. iki
2,9 % BVP, t. y. jis mažesnis už Sutartyje nustatytą
3 % BVP pamatinę vertę. Deficito ištaisymą daugiausia
lėmė griežta išlaidų augimo kontrolė, įskaitant
viešojo sektoriaus darbo užmokesčio kontrolę, pensijų
įšaldymas ir visų socialinių išmokų, išskyrus pensijas,
sumažinimas. Taip pat padėjo tokios pajamų priemonės, kaip PVM
tarifų padidinimas 5 procentiniais punktais ir fizinių asmenų
pajamų mokesčio bazės išplėtimas. Fiskalinis koregavimas
atliktas įgyvendinant dvi nuoseklias ekonomikos koregavimo programas,
finansuojamas pagal mokėjimų balanso paramos mechanizmą;
–
2013 m. konvergencijos programoje numatoma,
kad deficitas toliau mažės ir 2013 m. bus 2,4 % BVP, o
2014 m. – 2,0 % BVP. Pagal Komisijos tarnybų 2013 m.
pavasario prognozę numatoma, kad valdžios sektoriaus deficitas
2013 m. sumažės iki 2,6 % BVP, o 2014 m. – iki
2,4 % BVP (remiantis prielaida, kad politika nesikeis) ir liks
mažesnis už Sutartyje nustatytą pamatinę vertę;
–
pagal Komisijos tarnybų 2013 m. pavasario
prognozę numatoma, kad bendroji valdžios sektoriaus skola padidės
nedaug – nuo 37,8 % BVP 2012 m. iki 38,5 % BVP
2014 m.
(7)       Taryba primena, kad nuo
2013 m., t. y. nuo metų po perviršinio deficito ištaisymo,
Rumunija tinkamu tempu turėtų toliau siekti savo vidutinės
trukmės laikotarpio tikslo ir kartu laikytis išlaidų kriterijaus;
(8)       pagal Sutarties
126 straipsnio 12 dalį Tarybos sprendimas dėl perviršinio
deficito panaikinamas, kai, Tarybos nuomone, perviršinis deficitas atitinkamoje
valstybėje narėje ištaisomas;
(9)       Tarybos nuomone, perviršinis
deficitas Rumunijoje ištaisytas, todėl Sprendimas 2009/590/EB
turėtų būti panaikintas,
PRIĖMĖ ŠĮ
SPRENDIMĄ:
1 straipsnis
Atlikus bendrą vertinimą daroma
išvada, kad perviršinis deficitas Rumunijoje ištaisytas.
2 straipsnis
Sprendimas 2009/590/EB panaikinamas.
3 straipsnis
Šis sprendimas skirtas Rumunijai.
Priimta Briuselyje
                                                                       Tarybos
vardu
                                                                       Pirmininkas
[1]               OL L 202, 2009 8 4, p. 48–49.
[2]               Vėliau 2008 m. rodikliai buvo patikslinti ir
atitinkamai valdžios sektoriaus deficitas padidintas iki 5,8 % BVP, o
bendroji skola sumažinta iki 13,4 % BVP.
[3]               OL L 209, 1997 8 2, p. 8.
[4]               OL L 145, 2009 6 10, p. 1.
[5]               Atsižvelgiant į 2012 m. rugsėjo 3 d.
„Stabilumo ir augimo pakto įgyvendinimo sąlygas ir stabilumo ir
konvergencijos programų formos ir turinio gaires“. ˇr.:
http://ec.europa.eu/economy_finance/economic_governance/sgp/pdf/coc/code_of_conduct_en.pdf.


title: 2008 m. vasario 7 d. Komisijos rekomendacija dėl Atsakingų nanomokslinių ir nanotechnologinių tyrimų kodekso (pranešta dokumentu Nr. C(2008) 424)

text:
               30.4.2008

               LT

               Europos Sąjungos oficialusis leidinys

               L 116/46

      KOMISIJOS REKOMENDACIJA

   2008 m. vasario 7 d.
   dėl Atsakingų nanomokslinių ir nanotechnologinių tyrimų kodekso
   (pranešta dokumentu Nr. C(2008) 424)
   (2008/345/EB)
   EUROPOS BENDRIJŲ KOMISIJA,
   atsižvelgdama į Europos bendrijos steigimo sutartį, ypač į jos 211 straipsnį,
   kadangi:

               (1)

               Komunikate Tarybai, Europos Parlamentui, Europos ekonomikos ir socialinių reikalų komitetui ir Regionų komitetui „Kuriant Europos mokslinių tyrimų erdvę“ Komisija 2000 m. sausio mėn. pasiūlė sukurti Europos mokslinių tyrimų erdvę (1), siekdama konsoliduoti ir susisteminti Europos mokslinių tyrimų politiką. 2007 m. gegužę Žaliojoje knygoje „Europos mokslinių tyrimų erdvė. Naujos perspektyvos“ Komisija atnaujino plačią institucijų ir visuomenės diskusiją apie tai, ką reikia daryti, kad būtų sukurta vientisa patraukli Europos mokslinių tyrimų erdvė, kuri atitiktų mokslo bendruomenės, verslo ir piliečių poreikius bei lūkesčius (2).

               (2)

               2000 m. vasario mėn. Komisija priėmė Komunikatą dėl atsargumo principo (3), siekdama bendro požiūrio į rizikos, kurios mokslas dar negali visapusiškai įvertinti, nustatymą, vertinimą ir valdymą bei informacijos apie ją teikimą.

               (3)

               2000 m. kovo mėn. Lisabonoje susirinkusi Europos Vadovų Taryba nustatė Bendrijai tikslą kitą dešimtmetį sukurti konkurencingiausią ir dinamiškiausią žinių ekonomiką pasaulyje, kuriai būdingas tvarus ekonomikos augimas, kurioje kuriama daugiau ir geresnių darbo vietų ir užtikrinama didesnė socialinė sanglauda.

               (4)

               2004 m. komunikate „Kelias į Europos nanotechnologijos strategiją“ (4) Komisija nurodė, kokius veiksmus reikia atlikti siekiant sukurti Bendrijos pridėtinę vertę, kad ji išlaikytų savo konkurencingumą šiame sektoriuje, kartu užtikrinant atsakingą sektoriaus plėtrą. 2004 m. rugsėjo 24 d. išvadose (5) Taryba (Konkurencingumas) pritarė pasiūlytam integruotam, saugiam ir atsakingam požiūriui bei Komisijos ketinimui parengti nanotechnologijų veiksmų planą.

               (5)

               Atsižvelgdama į viešųjų konsultacijų rezultatus, 2005 m. Komisija parengė Nanotechnologijų veiksmų planą (6), kuriame nurodyti nuoseklūs ir tarpusavyje susiję veiksmai įgyvendinant integruotą, saugią ir atsakingą nanomokslų ir nanotechnologijų strategiją pagal prioritetines sritis, nurodytas komunikate „Kelias į Europos nanotechnologijos strategiją“. Abiejuose komunikatuose aiškiai pripažinta, kad visi nanomokslų ir nanotechnologijų moksliniai tyrimai turi apimti aplinkosaugos, žmonių sveikatos ir saugos aspektus.

               (6)

               Vadovaudamasi Nanomokslų ir nanotechnologijų veiksmų planu, Europos mokslo ir naujųjų technologijų etikos grupė 2007 m. sausio mėn. pateikė nuomonę dėl nanomedicinos etinių aspektų (7).

               (7)

               Atsižvelgdamas į viešųjų konsultacijų dėl ankstesnės nuomonės metu pateiktas pastabas, Atsirandančių ir naujai nustatomų sveikatos pavojų mokslinis komitetas 2006 m. kovo mėn. priėmė pataisytą nuomonę dėl esamų metodų tinkamumo vertinant galimą riziką, susijusią su sukurtais ir atsitiktiniais nanotechnologijų produktais (8).

               (8)

               2006 m. birželio mėn. Europos Vadovų Taryba patvirtino peržiūrėtą tvaraus vystymosi strategiją, kuria patikslinama 2001 m. birželio mėn. viršūnių susitikime Geteborge patvirtinta Bendrijos tvaraus vystymosi strategija, kurioje pagrindinis dėmesys buvo skirtas aplinkosaugos, sveikatos apsaugos ir skurdo panaikinimo tikslams.

               (9)

               2007 m. lapkričio 23 d. išvadose (9) Taryba (Konkurencingumas) pripažino poreikį puoselėti sąveiką bei bendradarbiavimą tarp visų nanomokslais ir nanotechnologijomis suinteresuotų šalių, įskaitant valstybes nares, Komisiją, akademinę bendruomenę, mokslinių tyrimų centrus, pramonę, finansų institucijas, nevyriausybines organizacijas ir visą visuomenę.

               (10)

               2007 m. Komisija pateikė pirmąją Europos nanotechnologijų veiksmų plano įgyvendinimo ataskaitą (10). Šioje ataskaitoje Komisija paskelbė apie savo ketinimus priimti savanorišką Atsakingų nanomokslinių ir nanotechnologinių tyrimų kodeksą.

               (11)

               Šioje rekomendacijoje pateikiamas tyrimų kodeksas, kurio tikslas – skatinti integruotus, saugius ir atsakingus nanomokslinius ir nanotechnologinius tyrimus Europoje, teikiančius naudą visai visuomenei.

               (12)

               Rengiant šioje rekomendacijoje pateiktus bendruosius principus bei reikiamų veiksmų gaires, buvo viešai konsultuojamasi.

               (13)

               Ši rekomendacija – priemonė valstybėms narėms imtis naujų iniciatyvų užtikrinant saugius, etiškus ir tvarius nanomokslų ir nanotechnologijų mokslinius tyrimus Europos Sąjungoje.

               (14)

               Šia rekomendacija taip pat siekiama padėti tinkamai koordinuoti valstybių narių veiksmus siekiant optimizuoti visų nanomokslų ir nanotechnologijų moksliniais tyrimais suinteresuotų subjektų sąveiką Europos ir tarptautiniu lygmeniu,

         REKOMENDUOJA:

               1.

               Valstybėms narėms vadovautis bendraisiais principais ir reikiamų veiksmų gairėmis, nurodytomis priede pateiktame Atsakingų nanomokslinių ir nanotechnologinių tyrimų kodekse, formuluojant, tvirtinant ir įgyvendinant savo nanomokslų ir nanotechnologijų (toliau – NN) mokslinių tyrimų tvaraus vystymo strategijas pagal Komisijos nanotechnologijų strategiją ir veiksmų planą.

               2.

               Valstybėms narėms stengtis vadovautis šiais bendraisiais principais ir gairėmis įgyvendinant savo nacionalines normines mokslinių tyrimų ir plėtros strategijas ar rengiant sektorių ir institucijų mokslinių tyrimų ir plėtros standartus, atsižvelgiant į ankstesnes taikytinas NN gaires, gerąją patirtį ar taisykles.

               3.

               Valstybėms narėms laikyti tokius mokslinių tyrimų bendruosius principus ir gaires sudedamąja institucinių kokybės užtikrinimo mechanizmų dalimi, naudojant jas finansavimo kriterijams nacionalinėse ir (arba) regioninėse finansavimo sistemose nustatyti, taip pat pritaikant jas viešųjų įstaigų audito, priežiūros ir vertinimo procesams.

               4.

               Valstybėms narėms skatinti atitinkamas nacionalines ir regionines valdžios institucijas, darbdavius, mokslinius tyrimus finansuojančias institucijas, mokslininkus ir bet kokį asmenį ar pilietinės visuomenės organizaciją, dalyvaujančią NN moksliniuose tyrimuose ar jais besidominčią, savanoriškai priimti kodeksą, taip pat stengtis imtis reikiamų veiksmų užtikrinti, kad jos prisidėtų kuriant ir išlaikant palankią mokslinių tyrimų aplinką, kurioje būtų galima saugiai, etiškai ir veiksmingai išnaudoti NN potencialą.

               5.

               Valstybėms narėms bendradarbiauti su Komisija kas dveji metai persvarstant šią rekomendaciją, taip pat stebėti, kaip atitinkami suinteresuoti subjektai priėmė ir taiko kodeksą.

               6.

               Nustatyti ir su valstybėmis narėmis suderinti kodekso laikymosi ir taikymo vertinimo kriterijus, atsižvelgiant į panašų darbą, atliekamą Bendrijos lygmeniu.

               7.

               Valstybėms narėms, sudarančioms dvišalius susitarimus dėl mokslinių tyrimų strategijų ir veiklos su trečiosiomis šalimis ir dalyvaujančioms tarptautinių organizacijų veikloje, tinkamai atsižvelgti į šią rekomendaciją, kai jos siūlo mokslinių tyrimų strategijas ir priima sprendimus, taip pat tinkamai derinti veiksmus su kitomis valstybėmis narėmis bei Komisija.

               8.

               Šią rekomendaciją taip pat naudoti visuose valdymo lygmenyse skatinant dialogą tarp politikos formuotojų, mokslininkų, pramonės atstovų, etikos komitetų, pilietinės visuomenės organizacijų ir visos visuomenės, kad plačioji visuomenė daugiau žinotų apie naujų technologijų plėtrą ir dalyvautų šiame procese.

               9.

               Valstybėms narėms iki 2008 m. birželio 30 d. ir vėliau kasmet pranešti Komisijai apie jų pagal šią rekomendaciją taikomas priemones, informuoti ją apie pirmuosius rekomendacijos taikymo rezultatus ir pasidalyti gerąja patirtimi.

      Priimta Briuselyje, 2008 m. vasario 7 d.

            Komisijos vardu

         Janez POTOČNIK

            Komisijos narys

      (1)  COM(2000) 6, 2000 1 18.

      (2)  COM(2007) 161, 2007 4 4.

      (3)  COM(2000) 1, 2000 2 2.

      (4)  COM(2004) 338, 2004 5 12.

      (5)  Dok. 12487/04.

      (6)  COM(2005) 243, 2005 6 7.

      (7)  Etikos grupės nuomonė Nr. 12, 2007 m. sausio 17 d.

      (8)  SCENIHR/002/05, 2006 m. kovo 10 d.

      (9)  Dok. 14865/07.

      (10)  COM(2007) 505, 2007 9 6.

      PRIEDAS
      Atsakingų nanomokslinių ir nanotechnologinių tyrimų kodeksas
      Valstybėms narėms, darbdaviams, mokslinių tyrimų finansuotojams, mokslininkams ir, plačiau imant, visiems asmenims bei pilietinės visuomenės organizacijoms, dalyvaujančioms nanomokslų ir nanotechnologijų (NN) moksliniuose tyrimuose ar jais besidominčioms („visi suinteresuoti subjektai“), kodekse pateikiamos gairės, skatinančios atsakingą ir atvirą požiūrį į NN mokslinius tyrimus Bendrijoje.
      Kodeksas papildo jau egzistuojančias taisykles. Jis neapriboja ir jokiais kitais būdais nedaro poveikio valstybių narių galimybėms nustatyti aukštesnį apsaugos lygį NN mokslinių tyrimų srityje, nei numatyta kodekse.
      Suinteresuoti subjektai, besivadovaujantys šiuo kodeksu, taip pat turėtų atitinkamais atvejais remtis Europos Sąjungos pagrindinių teisių chartijoje išdėstytais principais.
      Komisija nuolat stebės ir kas dveji metai persvarstys šį kodeksą, kad būtų atsižvelgta į pasaulinius pokyčius NN srityje ir jų integravimą į Europos visuomenę.
      1.   Taikymo sritis ir tikslas
      Kodekse visi suinteresuoti subjektai yra raginami veikti atsakingai ir bendradarbiauti tarpusavyje pagal Komisijos NN strategiją ir veiksmų planą, siekiant užtikrinti, kad NN moksliniai tyrimai Bendrijoje būtų atliekami saugiai, etiškai ir veiksmingai, remiant tvarią ekonominę, socialinę ir aplinkosaugos plėtrą.
      Kodeksas apima visą NN mokslinę tiriamąją veiklą, vykdomą Europos mokslinių tyrimų erdvėje.
      Kodeksas yra savanoriškas. Jame pateikiami bendrieji principai bei veiksmų, kurių turėtų imtis visi NN suinteresuoti subjektai, gairės. Jį taikant bus lengviau įgyvendinti ir įtvirtinti reguliavimo ir kitokius metodus, išdėstytus 2005–2009 m. Europos NN veiksmų plane, nes bus geriau įgyvendinamos esamos reguliavimo priemonės ir sprendžiami moksliniai neaiškumai.
      Be to, šiuo kodeksu Europa turėtų remtis bendradarbiaudama su trečiosiomis šalimis bei tarptautinėmis organizacijomis.
      2.   Apibrėžtys
      Kodekse taikomos šios apibrėžtys:

                  a)

                  Nanoobjektai. Kadangi tarptautiniu lygiu pripažintos terminologijos nėra, bendrinis terminas „nanoobjektas“ visame kodekse naudojamas kalbant apie gaminius, sukurtus NN moksliniais tyrimais. Tai – nanodalelės ir jų sankaupos nanoskalėje, nanosistemos, nanomedžiagos, nanostruktūros medžiagos ir nanoproduktai.

                  b)

                  NN moksliniai tyrimai. Plačiąja prasme NN moksliniai tyrimai – tai mokslinė tiriamoji veikla, susijusi su nanometrinės skalės objektais (1–100 nm). Jie apima visus žmogaus pagamintus nanoobjektus – tiek specialiai sukurtus, tiek suformuotus prieš jo valią. Natūraliai atsiradę nanoobjektai nepatenka į kodekso taikymo sritį. NN moksliniai tyrimai apima mokslinę tiriamąją veiklą nuo pačių fundamentaliausių mokslinių tyrimų iki taikomųjų tyrimų, technologijų kūrimo, ikinormatyvinių ir bendrų normų pobūdžio tyrimų, pagrindžiančių mokslines rekomendacijas, standartus ir taisykles.

                  c)

                  NN suinteresuoti subjektai – valstybės narės, mokslinių tyrimų finansuotojai, mokslininkai ir, imant plačiau, visi asmenys bei pilietinės visuomenės organizacijos, užsiimančios NN srities moksliniais tyrimais, juose dalyvaujančios ar jais besidominčios.

                  d)

                  Pilietinės visuomenės organizacijos. Kodekse pilietinės visuomenės organizacijos – tai visi juridiniai asmenys, kurie yra nevyriausybiniai, nesiekiantys pelno, neatstovaujantys komerciniams interesams ir siekiantys bendro tikslo visuomenės labui.

            3.   Bendrieji principai
      Kodeksas paremtas bendraisiais principais, pagal kuriuos reikalaujama imtis veiksmų, užtikrinančių, kad visi suinteresuoti subjektai tų principų laikytųsi.
      3.1.   Prasmė
      NN mokslinė tiriamoji veikla turėtų būti suprantama visuomenei. Ji turėtų būti vykdoma gerbiant pagrindines teises bei paisant asmenų ir visuomenės gerovės interesų kuriant, įgyvendinant, platinant ir naudojant NN.
      3.2.   Tvarumas
      NN mokslinė tiriamoji veikla turėtų būti saugi, etiška ir prisidėti prie tvarios plėtros, padedančios siekti Bendrijos tvarumo tikslų bei Jungtinių Tautų tūkstantmečio plėtros tikslų (1). Ji neturėtų dabar ar ateityje kenkti žmonėms, gyvūnams, augalams ar aplinkai arba sukelti jiems fizinę ar moralinę grėsmę.
      3.3.   Atsargumas
      NN mokslinė tiriamoji veikla turėtų būti vykdoma laikantis atsargumo principo, numatant galimą NN rezultatų poveikį aplinkai, sveikatai bei saugai ir imantis reikiamų atsargumo priemonių, proporcingų apsaugos lygiui, tuo pat metu skatinant pažangą, naudingą visuomenei bei aplinkai.
      3.4.   Įtrauktis
      NN mokslinė tiriamoji veikla turėtų remtis atvirumo visiems suinteresuotiems subjektams, skaidrumo ir pagarbos pagrįstai teisei susipažinti su informacija principais. Galimybę dalyvauti priimant sprendimus reikėtų suteikti visiems subjektams, dalyvaujantiems NN mokslinėje tiriamojoje veikloje ar ja suinteresuotiems.
      3.5.   Tobulumas
      NN mokslinė tiriamoji veikla turėtų atitikti geriausius mokslinius standartus, įskaitant mokslinių tyrimų sąžiningumo standartus bei standartus, susijusius su gera laboratorine praktika (2).
      3.6.   Inovacijos
      NN mokslinės tiriamosios veiklos valdymas turėtų skatinti kuo didesnį kūrybingumą, lankstumą ir planavimo įgūdžius siekiant inovacijų bei augimo.
      3.7.   Atskaitomybė
      Mokslininkai ir mokslinių tyrimų organizacijos turėtų išlikti atsakingos už jų atliekamų NN mokslinių tyrimų socialinį poveikį ir poveikį aplinkai bei žmonių sveikatai, kurį gali patirti dabartinė ir ateities kartos.
      4.   Reikiamų veiksmų gairės
      Šiame punkte pateiktos gairės grindžiamos bendraisiais principais, aprašytais 3 punkte. Jų tikslas – pateikti rekomendacijas, kaip užtikrinti gerą valdymą, tinkamą atsargumą bei plačią kodekso sklaidą ir gerą jo vykdymo priežiūrą. Pagrindiniai įpareigojimai imtis veiksmų yra nurodyti toliau, tačiau visi NN suinteresuoti subjektai turėtų kuo labiau prisidėti prie jų vykdymo pagal savo kompetenciją.
      4.1.   Geras NN mokslinių tyrimų valdymas
      Užtikrinant gerą NN mokslinių tyrimų valdymą, reikėtų atsižvelgti į visų suinteresuotų subjektų poreikį ir norą žinoti apie konkrečius NN iššūkius bei galimybes. Reikia sukurti bendrą atsakomybės kultūrą atsižvelgiant į iššūkius bei galimybes, kurios gali atsirasti ateityje ir kurių mes negalime numatyti dabar.
      4.1.1.   Valstybės narės turėtų bendradarbiauti su Komisija, kad užtikrintų atvirą ir pliuralistinį diskusijų apie NN mokslinius tyrimus Bendrijos lygiu forumą, kuriame visuomenė būtų raginama diskutuoti apie NN mokslinius tyrimus, skatinant nustatyti problemas bei lūkesčius ir juos aptarti, ir būtų sudaromos geresnės sąlygos galimoms iniciatyvoms bei sprendimams atsirasti. Todėl valstybės narės turėtų veiksmingiau bendrauti NN mokslinių tyrimų naudos, rizikos ir neaiškumų klausimais. Ypatingas dėmesys turėtų būti skiriamas visuomenės jauniesiems bei vyresniesiems nariams.
      4.1.2.   Nepažeisdamos intelektinės nuosavybės teisių, valstybės narės, NN mokslinius tyrimus finansuojančios institucijos, mokslinių tyrimų organizacijos ir mokslininkai yra skatinami sudaryti palankias sąlygas nespecialistams, o taip pat mokslinei bendruomenei naudotis visomis NN mokslinėmis žiniomis bei susijusia informacija, tokia kaip aktualūs standartai, nuorodos, ženklinimas, poveikio tyrimai, taisyklės bei įstatymai.
      4.1.3.   Valstybės narės turėtų skatinti privataus ir viešojo sektoriaus laboratorijas dalytis geriausia NN mokslinių tyrimų patirtimi deramai užtikrinant intelektinės nuosavybės apsaugą.
      4.1.4.   NN mokslinių tyrimų organizacijos ir mokslininkai turėtų įsitikinti, kad moksliniai duomenys ir rezultatai yra deramai patikrinti kitų tos srities specialistų, prieš juos pradedant platinti ne mokslo bendruomenės nariams, kad būtų užtikrintas jų aiškumas ir subalansuotas pateikimas.
      4.1.5.   Atsižvelgdamos į NN mokslinių tyrimų potencialą, valstybės narės bei NN mokslinių tyrimų organizacijos turėtų užtikrinti, kad šie tyrimai būtų atliekami vadovaujantis aukščiausiais mokslininkų sąžiningumo standartais. Būtina kovoti su abejotina NN mokslinių tyrimų praktika (tai ne tik plagijavimas ir duomenų klastojimas ar išgalvojimas), kadangi ji gali būti pavojinga sveikatai, saugai bei aplinkai, padidinti visuomenės nepasitikėjimą ir sulėtinti mokslinių tyrimų teikiamos naudos sklaidą. Darbdaviai bei nacionaliniai ar regioniniai įstatymai turėtų ginti asmenis, pranešančius apie netinkamai atliekamus mokslinius tyrimus.
      4.1.6.   Valstybės narės turėtų užtikrinti, kad NN mokslinius tyrimus reglamentuojančių galiojančių įstatymų bei taisyklių taikymui užtikrinti būtų skirta pakankamai žmogiškųjų bei finansinių išteklių. NN mokslinę tiriamąją veiklą vykdančios organizacijos turėtų skaidriai parodyti, kad jos laikosi atitinkamų taisyklių.
      4.1.7.   Nacionaliniai bei vietiniai etikos komitetai ir kompetentingos institucijos turėtų vertinti, kaip etinių problemų svarstymo reikalavimai taikomi dvejopo naudojimo technologijų srities moksliniams tyrimams. Jie turėtų ypač atkreipti dėmesį į tai, kokį poveikį pagrindinėms teisėms turės bet kokie galimi sutikimo žinant apie pasekmes apribojimai arba su žmonių sveikata susijusių mokslinių tyrimų rezultatų skelbimo apribojimai.
      Integruojamojo požiūrio palaikymas

                  4.1.8.

                  NN mokslinių tyrimų bendrosios kryptys turėtų būti nustatomos į preliminarias diskusijas apie šias kryptis įtraukiant visus suinteresuotus subjektus.

                  4.1.9.

                  Valstybės narės, NN mokslinius tyrimus finansuojančios institucijos, mokslinių tyrimų organizacijos ir mokslininkai skatinami kuo ankstesniuose etapuose dalyvauti prognozavimo veikloje ir apsvarstyti tiriamųjų technologijų arba objektų poveikį ateityje. Tai gali vėlesniame etape padėti išspręsti problemas, atsiradusias dėl naujo objekto ar technologijos naudojimo. Prireikus, tokioje prognozavimo veikloje turėtų būti konsultuojamasi su atitinkamais etikos komitetais.

                  4.1.10.

                  Visiems suinteresuotiems subjektams reikėtų suteikti galimybę prisidėti prie pačių NN mokslinių tyrimų, jiems reikėtų teikti informaciją bei pagalbą, kad atsižvelgdami į savo užduotis bei įgaliojimus jie galėtų aktyviai dalyvauti mokslinėje tiriamojoje veikloje.

            Pagrindiniai prioritetai

                  4.1.11.

                  Mokslinių tyrimų institucijos ir standartizavimo įstaigos turėtų stengtis patvirtinti standartinę NN terminologiją, kad sudarytų palankesnes sąlygas perduoti mokslinius įrodymus. Jos turėtų skatinti standartines matavimo procedūras bei tinkamų etaloninių medžiagų naudojimą, kad būtų galima lengviau palyginti mokslinius duomenis.

                  4.1.12.

                  NN mokslinius tyrimus finansuojančios įstaigos turėtų skirti pakankamą NN mokslinių tyrimų dalį rizikos vertinimo metodų bei priemonių kūrimui, nanoskalės metrologijos tobulinimui ir standartizavimo veiklai. Šiame kontekste ypatingą dėmesį reikėtų skirti rizikos, kylančios iš antros kartos aktyvių nanostruktūrų, vertinimo metodų kūrimui.

                  4.1.13.

                  Valstybės narės, NN mokslinius tyrimus finansuojančios institucijos ir organizacijos turėtų skatinti tas NN mokslinių tyrimų sritis, kurios sukuria didžiausią įmanomą teigiamą poveikį. Prioritetą reikėtų teikti moksliniams tyrimams, kuriais siekiama apsaugoti visuomenę ir aplinką, vartotojus ar darbuotojus, taip pat siekiama rečiau naudoti, tobulinti ar pakeisti bandymus su gyvūnais.

                  4.1.14.

                  NN mokslinius tyrimus finansuojančios institucijos turėtų vykdyti ir skelbti subalansuotus, patikimiausiais prieinamais moksliniais duomenimis paremtus vertinimus dėl finansuoti tinkamų mokslinių tyrimų sričių potencialių sąnaudų, rizikos bei naudos.

            Draudimas, suvaržymai ar apribojimai

                  4.1.15.

                  NN mokslinius tyrimus finansuojančios institucijos neturėtų finansuoti tokių mokslinių tyrimų, kuriais būtų pažeidinėjamos pagrindinės teisės ar pagrindiniai etikos principai tiek mokslinių tyrimų, tiek ir plėtros stadijoje (pavyzdžiui, dirbtiniai virusai su patogeniniu potencialu).

                  4.1.16.

                  NN mokslinių tyrimų organizacijos neturėtų vykdyti mokslinių tyrimų, kuriais siekiama neterapinio pobūdžio žmogaus sveikatos stiprinimo, dėl kurio atsiranda priklausomybė, arba tiesiog neteisėto žmogaus kūno funkcijų pagerinimo.

                  4.1.17.

                  Kol nėra atlikta rizikos vertinimo tyrimų dėl ilgalaikės saugos, reikia vengti mokslinių tyrimų, kurių metu nanoobjektai sąmoningai patenka į žmogaus kūną, dedami į maistą (ypač kūdikių maistą), pašarus, žaislus, kosmetiką ir kitus produktus, galinčius sukelti poveikį žmonėms ir aplinkai.

            4.2.   Deramas atsargumas
      Kadangi žinios apie nanoobjektų poveikį aplinkai ir sveikatai nėra pakankamos, valstybės narės turėtų taikyti atsargumo principą, kad būtų apsaugoti ne tik mokslininkai, kuriems teks pirmiems susidurti su nanoobjektais, bet ir specialistai, vartotojai, piliečiai bei aplinka, kol vykdoma NN mokslinė tiriamoji veikla.
      4.2.1.   Studentai, mokslininkai ir mokslinių tyrimų organizacijos, dalyvaujančios NN moksliniuose tyrimuose, turėtų taikyti konkrečias sveikatos, saugos ir aplinkosaugos priemones, pritaikytas pagal nanoobjektų, su kuriais dirbama, savybes. Konkrečios nanoobjektų sukeliamų patologijų prevencijos rekomendacijos turi būti parengtos vadovaujantis 2007–2014 m. Bendrijos darbuotojų sveikatos ir saugos strategija (3).
      4.2.2.   NN mokslinių tyrimų organizacijos taip pat turėtų naudotis gerąja patirtimi klasifikavimo ir ženklinimo srityje. Be to, kadangi nanoobjektai dėl savo dydžio gali turėti specifinių savybių, jos taip pat turėtų vykdyti sistemų mokslinius tyrimus (įskaitant, pavyzdžiui, specialių piktogramų kūrimą), siekdamos informuoti mokslininkus ir kitus žmones, kurie gali susidurti su nanoobjektais mokslinių tyrimų patalpose (pavyzdžiui, apsaugos ir specialiųjų tarnybų darbuotojus), kad jie galėtų imtis būtinų ir tinkamų priemonių vykdydami savo pareigas.
      4.2.3.   Viešosios ir privačios NN mokslinius tyrimus finansuojančius institucijos turi reikalauti, kad teikiant NN mokslinių tyrimų finansavimo paraišką kaskart būtų pateikiamas rizikos įvertinimas.
      4.2.4.   NN mokslinius tyrimus finansuojančių institucijų programose turėtų būti numatyta galimo NN socialinio poveikio, taip pat poveikio aplinkai ir žmogaus sveikatai stebėsena atitinkamu laikotarpiu.
      Taikant atsargumo principą turėtų mažėti mokslinių žinių skirtumai, todėl vykdant mokslinius tyrimus ir plėtrą reikia imtis tokių tolimesnių veiksmų.
      4.2.5.   Mokslinius tyrimus finansuojančios institucijos pakankamą NN mokslinių tyrimų dalį turėtų skirti potencialios rizikos suvokimui, ypač rizikos aplinkai ir žmonių sveikatai, kurią nanoobjektai kelia per visą jų egzistavimo ciklą nuo sukūrimo iki egzistavimo pabaigos, įskaitant perdirbimą.
      4.2.6.   NN mokslinių tyrimų organizacijos ir mokslininkai turėtų pradėti ir koordinuoti specialią NN mokslinę tiriamąją veiklą, kad galėtų geriau suvokti pagrindinius biologinius procesus, būdingus žmogaus pagamintų ar natūraliai atsiradusių nanoobjektų toksikologijai bei ekotoksikologijai. Jie turėtų plačiai skelbti tinkamai patvirtintus duomenis ir išvadas dėl nanoobjektų biologinio poveikio, nepaisant to, ar jis teigiamas, neigiamas ar neutralus.
      4.2.7.   NN mokslinius tyrimus finansuojančios institucijos turi imtis ir koordinuoti specialią mokslinę tiriamąją veiklą, siekdamos geriau suprasti etinį, teisinį ir visuomeninį NN atveriamų naujų sričių poveikį. Ypatingas dėmesys turi būti skiriamas informacijos ir komunikacijos technologijoms ir biotechnologijai, taip pat šių sričių konvergencijai su pažintiniais mokslais bei NN.
      4.3.   Plati kodekso sklaida ir stebėsena
      4.3.1.   Valstybės narės turėtų remti plačią kodekso sklaidą, ypač per nacionalines ir regionines viešąsias mokslinius tyrimus finansuojančias institucijas.
      4.3.2.   NN mokslinius tyrimus finansuojančios institucijos turėtų užtikrinti, kad NN srities mokslininkai žinotų ne tik apie kodekso egzistavimą, bet taip pat apie visus atitinkamus teisės aktus, etinius ir socialinius principus.
      4.3.3.   Kadangi kodekso įgyvendinimą reikėtų stebėti visoje Bendrijoje, valstybės narės turėtų bendradarbiauti su Komisija, kad parengtų tinkamas priemones tokiai stebėsenai vykdyti nacionaliniu lygmeniu ir užtikrintų sąveiką su kitomis valstybėmis narėmis.

         (1)  Jungtinių Tautų tūkstantmečio deklaracija, Generalinės asamblėjos rezoliucija 55/2, 2000 9 8.

         (2)  Direktyva 2004/9/EB ir Direktyva 2004/10/EB.

         (3)  COM(2007) 62, 2007 2 21.


title: 2005 m. gruodžio 8 d.  Komisijos rekomendacija, dėl tam tikrų klausimų, susijusių su Suderintų vartotojų kainų indeksų sveikatos priežiūros reformomis, traktavimo pagal Tarybos reglamentą (EB) Nr. 2494/95 ir dėl su jais susijusių konkrečių įgyvendinimo priemonių   (Tekstas svarbus EEE)

text:
               10.12.2005

               LT

               Europos Sąjungos oficialusis leidinys

               L 324/94

      KOMISIJOS REKOMENDACIJA

   2005 m. gruodžio 8 d.
   dėl tam tikrų klausimų, susijusių su Suderintų vartotojų kainų indeksų sveikatos priežiūros reformomis, traktavimo pagal Tarybos reglamentą (EB) Nr. 2494/95 ir dėl su jais susijusių konkrečių įgyvendinimo priemonių
   (Tekstas svarbus EEE)
   (2005/881/EB)
   EUROPOS BENDRIJŲ KOMISIJA,
   atsižvelgdama į Europos bendrijos steigimo sutartį, ypač į jos 211 straipsnį,
   kadangi:

               (1)

               Nuo 2006 m. sausio mėn. Nyderlanduose vyks sveikatos draudimo reforma. Naujoji privaloma pagrindinė socialinio draudimo sistema apims didžiąją dalį visų gyventojų sveikatos draudimo. Tikimasi, kad apie 37,5 % visų gyventojų pereis nuo privačių draudimo sistemų prie naujosios socialinio draudimo sistemos (toliau – reforma).

               (2)

               Reforma iš esmės pakeis sveikatos priežiūros sistemos organizacinę ir institucinę struktūrą. Ji turi būti tinkamai traktuojama suderintame vartotojų kainų indekse (SVKI), turi atitikti SVKI reglamentuojantį teisinį pagrindą, ypač toliau nurodytus reglamentus:

                           —

                           1995 m. spalio 23 d. Tarybos reglamentą (EB) Nr. 2494/95 dėl suderintų vartotojų kainų indeksų (1), ypač jo 4 straipsnį, 5 straipsnio 3 dalį, 8 straipsnio 3 dalį, 9 ir 12 straipsnius,

                           —

                           1996 m. rugsėjo 9 d. Komisijos reglamento (EB) Nr. 1749/96 dėl pradinių Tarybos reglamento (EB) Nr. 2494/95 dėl suderintų vartotojų kainų indeksų įgyvendinimo priemonių (2) 2, 4 straipsnius ir Ia priedą, ypač 16 ir 17 išnašas,

                           —

                           1997 m. gruodžio 10 d. Komisijos reglamentą (EB) Nr. 2454/97, nustatantį išsamias Tarybos reglamento (EB) Nr. 2494/95 įgyvendinimo taisykles, reglamentuojančias būtiniausius suderintų vartotojų kainų indeksų (SVKI) svorių kokybei taikomus reikalavimus (3),

                           —

                           1999 m. liepos 23 d. Komisijos reglamentą (EB) Nr. 1617/1999, nustatantį išsamias Tarybos reglamento (EB) Nr. 2494/95 įgyvendinimo taisykles dėl būtiniausių standartų, taikomų vertinant draudimą suderintame vartotojų kainų indekse, ir iš dalies keičiantis Komisijos reglamentą (EB) Nr. 2214/96 (4), ypač jo 2 ir 3 straipsnius,

                           —

                           1999 m. spalio 8 d. Tarybos reglamentą (EB) Nr. 2166/1999, nustatantį išsamias Reglamento (EB) Nr. 2494/95 įgyvendinimo taisykles dėl būtiniausių standartų, taikomų vertinant sveikatos, švietimo ir socialinės apsaugos sektorių produktus suderintame vartotojų kainų indekse (5), ypač jo 4 straipsnį,

                     ir užtikrinti SVKI palyginamumą, patikimumą ir tinkamumą.

               (3)

               SVKI teisiniame pagrinde ši reforma, kuria iš esmės pakeičiamos tinkamumo ir teisių naudotis socialiniu draudimu taisyklės, tiksliai ir konkrečiai nenagrinėjama. Atsižvelgdama į galimą poveikį SVKI ir dėl to vartotojams galinčių kilti neaiškumų, Komisija mano, kad būtina pateikti rekomendaciją dėl SVKI reformos traktavimo siekiant paaiškinti galiojančius reglamentus dėl SVKI.

               (4)

               Siekiant įvertinti vartotojų kainų pokyčius, SVKI teisiniame pagrinde reikalaujama, kad skaičiuojant SVKI būtų atsižvelgiama į pokyčius nuo nulinės iki tikrosios rinkos kainos ir atvirkščiai. Atskirai aiškinant šį reikalavimą tai galėtų reikšti, kad SVKI po šios reformos turėtų būti užfiksuotas labai didelis infliacijos sumažėjimas. Tačiau vykdant šią reformą, Komisijos (Eurostato) nuomone toks traktavimas pateiktų nepateisintą kainų kitimą, atsiradusį dėl kainų nustatymo, naudojant skirtingas vertinimo sąvokas.

               (5)

               Su sveikatos priežiūra susijusių išlaidų vertinimas SVKI (COICOP/HICP 06) (6) priklauso nuo sveikatos draudimo traktavimo (COICOP/HICP 12.5.3).

               (6)

               Socialinis draudimas neįskaičiuojamas į namų ūkio galutines pinigines vartojimo išlaidas nei prieš, nei po reformos. Po reformos gerokai sumažės privačiu draudimu apsidraudusių gyventojų.

               (7)

               Vieno gyventojo išlaidų apimtis sveikatos priežiūrai nepakito, palyginti su baziniu ar ataskaitiniu laikotarpiu, tačiau dėl naujųjų tinkamumo ir teisės naudotis sveikatos draudimo sistema taisyklių lyginamų laikotarpių metu pasikeitė vartotojų populiacijos sudėtis ir vertinimo sąvoka.

               (8)

               Šiai reformai prasidėjus nuo sausio mėn. vartotojų perėjimo prie naujosios socialinio sveikatos draudimo sistemos poveikis SVKI turėtų būti neutralus.

               (9)

               Komisijos nuomone, taip traktuojant nekyla abejonių dėl pirmiau pateiktų pavyzdžių (pokyčių nuo nulinės kainos iki tikrosios rinkos kainos ir atvirkščiai) traktavimo, pvz., 2000 m. mokesčių už televiziją panaikinimas ir 2004 m. sveikatos draudimo reforma Nyderlanduose arba 2004 m. sveikatos priežiūros reforma Vokietijoje.

               (10)

               Komisija (Eurostatas) atsižvelgė į pagrindinių SVKI vartotojų ir nacionalinių SVKI ekspertų nuomones apie tai, kas pateikta pirmiau,

         REKOMENDUOJA:

               1)

               Vartotojų kainų pokyčiai neturėtų būti vertinami dėl SVKI, vien tik todėl, kad pasikeitė tinkamumo ir teisės naudotis sveikatos draudimo sistema taisyklės. SVKI turėtų užfiksuoti kainų pokyčius toje pačioje sistemoje bei kainų pokyčius, atsiradusius pakeitus kainų nustatymo taisykles, toje pačioje sistemoje.

               2)

               Sveikatos draudimo bei sveikatos priežiūros išlaidų kainos ir svoris turėtų būti susiję ir tokiais išlikti.

               3)

               Kad SVKI būtų tikslūs ir tinkami, po reformų, pateikiančių pirmiau aprašytas charakteristikas, turėtų būti patikslinamas svoris ir susiejami kainų indeksai:

                           a)

                           sveikatos draudimui ar sveikatos draudimo indeksuose nuo praėjusių metų gruodžio mėn. iki sausio mėn., t. y. reformos įsigaliojimo laikotarpiu;

                           b)

                           sveikatos priežiūros išlaidoms ar sveikatos priežiūros išlaidų indeksuose nuo praėjusių metų gruodžio mėn. iki sausio mėn., t. y. reformos įsigaliojimo laikotarpiu. Taigi toks traktavimas atitinka sveikatos draudimo traktavimą.

               4)

               SVKI nustatančios valdžios institucijos, svarstydamos kiekvienos reformos konkrečias aplinkybes, turėtų atsižvelgti į šią rekomendaciją.

               5)

               Ši rekomendacija skirta valstybėms narėms.

      Priimta Briuselyje, 2005 m. gruodžio 8 d.

            Komisijos vardu

         Joaquín ALMUNIA

            Komisijos narys

      (1)  OL L 257, 1995 10 27, p. 1. Reglamentas su pakeitimais, padarytais Europos Parlamento ir Tarybos reglamentu (EB) Nr. 1882/2003 (OL L 284, 2003 10 31, p. 1).

      (2)  OL L 229, 1996 9 10, p. 3. Reglamentas su paskutiniais pakeitimais, padarytais Reglamentu (EB) Nr. 78/2005 (OL L 274, 2005 10 20, p. 9).

      (3)  OL L 340, 1997 12 11, p. 24.

      (4)  OL L 192, 1999 7 24, p. 9.

      (5)  OL L 266, 1999 10 14, p. 1.

      (6)  Individualaus vartojimo išlaidų pagal paskirtį klasifikacijos sistema, pritaikyta SVKI poreikiams (COICOP/HICP).


title: 2017 m. liepos 11 d. Tarybos rekomendacija, dėl 2017 m. Švedijos nacionalinės reformų programos su Tarybos nuomone dėl 2017 m. Švedijos konvergencijos programos

text:
               9.8.2017

               LT

               Europos Sąjungos oficialusis leidinys

               C 261/119

         TARYBOS REKOMENDACIJA
   2017 m. liepos 11 d.
   dėl 2017 m. Švedijos nacionalinės reformų programos su Tarybos nuomone dėl 2017 m. Švedijos konvergencijos programos
   (2017/C 261/26)
   EUROPOS SĄJUNGOS TARYBA,
   atsižvelgdama į Sutartį dėl Europos Sąjungos veikimo, ypač į jos 121 straipsnio 2 dalį ir 148 straipsnio 4 dalį,
   atsižvelgdama į 1997 m. liepos 7 d. Tarybos reglamentą (EB) Nr. 1466/97 dėl biudžeto būklės priežiūros stiprinimo ir ekonominės politikos priežiūros bei koordinavimo (1), ypač į jo 9 straipsnio 2 dalį,
   atsižvelgdama į 2011 m. lapkričio 16 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamentą (ES) Nr. 1176/2011 dėl makroekonominių disbalansų prevencijos ir naikinimo (2), ypač į jo 6 straipsnio 1 dalį,
   atsižvelgdama į Europos Komisijos rekomendaciją,
   atsižvelgdama į Europos Parlamento rezoliucijas,
   atsižvelgdama į Europos Vadovų Tarybos išvadas,
   atsižvelgdama į Užimtumo komiteto nuomonę,
   atsižvelgdama į Ekonomikos ir finansų komiteto nuomonę,
   atsižvelgdama į Socialinės apsaugos komiteto nuomonę,
   atsižvelgdama į Ekonominės politikos komiteto nuomonę,
   kadangi:

               (1)

               2016 m. lapkričio 16 d. Komisija priėmė metinę augimo apžvalgą, kuria pradedamas 2017 m. Europos ekonominės politikos koordinavimo semestras. 2017 m. kovo 9–10 d. Europos Vadovų Taryba patvirtino metinėje augimo apžvalgoje nustatytus prioritetus. 2016 m. lapkričio 16 d. Komisija pagal Reglamentą (ES) Nr. 1176/2011 priėmė įspėjimo mechanizmo ataskaitą, kurioje Švedija nurodyta kaip viena iš valstybių narių, dėl kurių reikės parengti nuodugnią apžvalgą;

               (2)

               2017 m. vasario 22 d. paskelbta 2017 m. Švedijos ataskaita. Joje įvertinta Švedijos pažanga, padaryta įgyvendinant 2016 m. liepos 12 d. Tarybos priimtas šaliai skirtas rekomendacijas, veiksmai, kurių Švedija ėmėsi atsižvelgdama į ankstesniais metais priimtas šaliai skirtas rekomendacijas, ir Švedijos pažanga siekiant nacionalinių tikslų pagal strategiją „Europa 2020“; Į ją įtraukti ir nuodugnios apžvalgos pagal Reglamento (ES) Nr. 1176/2011 5 straipsnį rezultatai, kurie taip pat buvo paskelbti 2017 m. vasario 22 d. Remdamasi savo analize, Komisija padarė išvadą, kad Švedijoje yra susidarę makroekonominiai disbalansai. Visų pirma nuolatinis būsto kainų, kurios jau ir taip išpūstos, augimas bei toliau didėjanti namų ūkių skola kelia riziką, kad įvyks nevaldoma korekcija. Nors bankai, atrodo, turi pakankamai kapitalo, jų priklausomybė nuo namų ūkių būsto hipotekos paskolų didėja, dėl to nevaldoma korekcija taip pat galėtų paveikti finansų sektorių. Tai galėtų sukelti šalutinį poveikį kaimyninėms šalims, nes Švedijos bankų grupės yra sisteminės svarbos Šiaurės ir Baltijos šalių regione. Švedijos valdžios institucijos gerai žino apie didėjančią riziką ir per kelerius pastaruosius metus buvo imtasi priemonių siekiant apriboti hipotekos skolos augimą bei padidinti būsto statybą. Tačiau iki šiol įgyvendintų politikos priemonių nepakanka, kad būtų išspręsta perkaitimo būsto sektoriuje problema. Apskritai išlieka su būstu susijusių mokesčių ir makroprudencinės sistemos sričių politikos spragų, taip pat tokių spragų vis dar yra sprendžiant nepakankamos naujų būstų pasiūlos problemą bei šalinant kliūtis, susijusias su veiksmingu esamų būstų naudojimu;

               (3)

               2017 m. balandžio 28 d. Švedija pateikė 2017 m. nacionalinę reformų programą ir 2017 m. konvergencijos programą. Siekiant atsižvelgti į jų tarpusavio sąsajas, abi programos vertintos vienu metu;

               (4)

               į atitinkamas konkrečioms šalims skirtas rekomendacijas atsižvelgta sudarant 2014–2020 m. Europos struktūrinių ir investicijų fondų (toliau – ESI fondai) programas. Kaip numatyta Europos Parlamento ir Tarybos reglamento (ES) Nr. 1303/2013 (3) 23 straipsnyje, Komisija, jei tai būtina siekiant remti atitinkamų Tarybos rekomendacijų įgyvendinimą, gali paprašyti valstybės narės peržiūrėti savo partnerystės sutartį ir susijusias programas bei pasiūlyti jų pakeitimų. Kaip naudotųsi šia nuostata, Komisija išsamiau nurodė Priemonių, kuriomis ESI fondų veiksmingumas siejamas su patikimu ekonomikos valdymu, taikymo gairėse;

               (5)

               šiuo metu Švedijai taikoma Stabilumo ir augimo pakto prevencinė dalis. 2017 m. konvergencijos programoje Vyriausybė planuoja 2017 m. pasiekti 0,3 % BVP perteklių ir visu programos laikotarpiu toliau laikytis vidutinės trukmės biudžeto tikslo – 1 % BVP struktūrinio deficito. Konvergencijos programoje numatoma, kad valdžios sektoriaus bendrosios skolos santykis su BVP sumažės iki 39,5 % 2017 m. ir toliau mažės iki 31,4 % 2020 m. Daugiausia valdžios sektoriaus bendrosios skolos santykį su BVP mažins tvirtas ekonomikos augimas ir patikimi viešieji finansai. Makroekonominis scenarijus, kuriuo grindžiamos tos biudžeto projekcijos, yra tikėtinas. Remiantis Komisijos 2017 m. pavasario prognoze, numatoma, kad struktūrinis balansas ir 2017 m., ir 2018 m. bus perteklinis (atitinkamai 0,4 ir 0,8 % BVP), taigi viršys vidutinės trukmės biudžeto tikslą. Remdamasi 2017 m. konvergencijos programos vertinimu ir atsižvelgdama į Komisijos 2017 m. pavasario prognozę, Taryba mano, kad Švedija 2017 m. ir 2018 m. turėtų laikytis Stabilumo ir augimo pakto nuostatų;

               (6)

               ir taip didelė namų ūkių skola didėjo toliau. Namų ūkių skola 2016 m. padidėjo 7,1 % ir pasiekė 86 % BVP bei maždaug 180 % disponuojamųjų pajamų – tą iš esmės lėmė tolesnio būsto kainų augimo paskatintos didesnės hipotekos paskolos. Skolos lygio pasiskirstymas yra vis labiau nevienodas – didelė naujas hipotekos paskolas gaunančių namų ūkių dalis (16,4 % 2016 m.) skolinasi iki 600 % savo disponuojamųjų pajamų. Vyriausybė ėmėsi tam tikrų svarbių makroprudencinių priemonių, be kita ko, 2016 m. įvedė naują hipotekos paskolų amortizacijos reikalavimą, tačiau kol kas neaišku, ar jos turės pakankamą poveikį vidutiniu laikotarpiu. 2017 m. vasario mėn. Vyriausybė pradėjo teisėkūros procesą makroprudencinės politikos institucijos teisiniams įgaliojimams padidinti, kad ateityje institucija laiku galėtų imtis makroprudencinių priemonių ir taikyti įvairesnes priemones. Tikimasi, kad pakeisti teisės aktai įsigalios 2018 m. vasario mėn. Namų ūkių skolos augimą padėtų riboti fiskalinių paskatų koregavimas, pavyzdžiui, laipsniškai ribojant hipotekos paskolų palūkanų atskaitymą iš mokėtinų mokesčių arba didinant periodinius nekilnojamojo turto mokesčius, tačiau šiuo klausimu Vyriausybė nepadarė pažangos;

               (7)

               Švedijoje būsto kainos sparčiai ir nuolat augo nuo praėjusio amžiaus paskutiniojo dešimtmečio vidurio. Būsto kainos toliau sparčiai ir nuolat didėjo, ypač pagrindinėse miesto vietovėse. Tarp pagrindinių veiksnių – būsto nuosavybei ir hipotekos skolai palanki apmokestinimo tvarka, palankios kredito sąlygos, be to, palyginti mažos hipotekos paskolų amortizacijos normos ir nuolat nepakankama būsto pasiūla. Pastarąjį aspektą lemia būsto rinkos struktūrinis neveiksmingumas. Būsto statyba ir toliau didėjo, tačiau vis dar gerokai atsilieka nuo naujos statybos poreikių. Vyriausybės 22 punktų būsto rinkos plane sprendžiami kai kurie būsto stygių lemiantys veiksniai, įskaitant priemones, kuriomis siekiama padidinti statybai skirtos žemės plotą, sumažinti statybos išlaidas ir sutrumpinti teritorijų planavimo proceso terminus. Vis dėlto nepakankamai dėmesio skiriama kai kuriems kitiems struktūriniams trūkumams, kaip antai mažai konkurencijai statybos sektoriuje. Būsto stygiaus problemą dar labiau didina kliūtys, trukdančios veiksmingai naudoti esamus būstus. Švedijos griežtai reglamentuojama nuomos rinka sukuria susaistymo ir skirstymo į „savuosius“ bei „pašalinius“ poveikį, tačiau nesiimta jokių svarbių politinių veiksmų siekiant suteikti daugiau lankstumo nustatant nuomą. Rinkoje, kurioje būsto savininkai gyvena jiems priklausančiame būste, gana dideli kapitalo prieaugio mokesčiai mažina būsto savininkų judumą. Pradėta laikina nekilnojamojo turto sandorių kapitalo prieaugio mokesčių atidėjimo taisyklių reforma, tačiau jos poveikis greičiausiai bus ribotas. Būsto už prieinamą kainą trūkumas taip pat gali riboti darbo rinkos judumą ir veiksmingą migrantų integraciją į darbo rinką ir prisidėti prie kartų nelygybės;

               (8)

               2016 m. užimtumo lygis Švedijoje buvo vienas aukščiausių Sąjungoje (81,2 %), o ilgalaikio nedarbo lygis – vienas žemiausių. Tačiau išlieka problemų, pavyzdžiui, integruojant žemos kvalifikacijos darbuotojus ir migrantus iš ES nepriklausančių šalių į darbo rinką ir mažinant didelį ne ES gimusių moterų užimtumo atotrūkį. Švedija dėjo daug pastangų priimdama prieglobsčio prašytojus ir integruodama pabėgėlius ir kitus imigrantus. Vis dėlto padėtis dar galėtų gerėti, nes 2016 m. tik trečdalis įvadinės programos dalyvių praėjus 90 dienų po programos baigimo pradėjo dirbti arba mokytis, ir dar neparengtas visapusiškas atitinkamų kvalifikacijų pripažinimo ir valdymo metodas;

               (9)

               remiantis pagal EBPO Tarptautinio moksleivių vertinimo programą (PISA) 2015 m. atlikto tyrimo rezultatais, daugelį metų prastėję, 15 metų moksleivių pagrindiniai gebėjimai pagerėjo. Tačiau prastų mokymosi rezultatų pasiekiančių moksleivių dalis vis dar yra maždaug lygi Sąjungos vidurkiui, o su moksleivių socialine ir ekonomine padėtimi susijęs mokymosi rezultatų atotrūkis padidėjo. Vyriausybės pradėtas taikyti priemones, kuriomis siekiama pagerinti mokymosi rezultatus ir lygybę, taip pat naujai atvykusiems mokiniams migrantams integruoti į mokyklų sistemą skirtas iniciatyvas reikia atidžiai stebėti;

               (10)

               atsižvelgdama į 2017 m. Europos semestrą, Komisija atliko išsamią Švedijos ekonominės politikos analizę ir ją paskelbė 2017 m. šalies ataskaitoje. Be to, ji įvertino 2017 m. konvergencijos programą, 2017 m. nacionalinę reformų programą, taip pat veiksmus, kurių Švedija ėmėsi atsižvelgdama į ankstesniais metais jai skirtas rekomendacijas. Komisija įvertino ne tik jų svarbą tvariai fiskalinei ir socialinei bei ekonominei Švedijos politikai, bet ir tai, kaip laikomasi Sąjungos taisyklių ir gairių, nes Sąjungos lygio priemonėmis prisidedant prie būsimų nacionalinių sprendimų būtina stiprinti bendrą Sąjungos ekonomikos valdymą;

               (11)

               atsižvelgdama į šį vertinimą, Taryba išnagrinėjo 2017 m. konvergencijos programą ir mano (4), kad Švedijai turėtų pavykti laikytis Stabilumo ir augimo pakto;

               (12)

               atsižvelgdama į Komisijos nuodugnios apžvalgos ir šio vertinimo rezultatus, Taryba išnagrinėjo 2017 m. nacionalinę reformų programą ir 2017 m. konvergencijos programą. Jos rekomendacijos pagal Reglamento (ES) Nr. 1176/2011 6 straipsnį pateiktos toliau išdėstytoje 1 rekomendacijoje,

         REKOMENDUOJA Švedijai 2017–2018 m. imtis šių veiksmų:

               1.

               Spręsti namų ūkių skolos keliamos rizikos klausimą, visų pirma laipsniškai ribojant hipotekos paskolų palūkanų atskaitymą iš mokėtinų mokesčių arba didinant periodinius nekilnojamojo turto mokesčius, kartu ribojant skolinimą, kai paskolos įmokų ir pajamų santykis yra per didelis. Skatinti investicijas į būstą ir didinti būsto rinkos veiksmingumą, be kita ko, užtikrinant didesnį nuomos kainų nustatymo lankstumą ir peržiūrint kapitalo prieaugio mokesčio struktūrą.

      Priimta Briuselyje 2017 m. liepos 11 d.

            Tarybos vardu

            Pirmininkas

         T. TÕNISTE

      (1)  OL L 209, 1997 8 2, p. 1.

      (2)  OL L 306, 2011 11 23, p. 25.

      (3)  2013 m. gruodžio 17 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamentas (ES) Nr. 1303/2013, kuriuo nustatomos Europos regioninės plėtros fondui, Europos socialiniam fondui, Sanglaudos fondui, Europos žemės ūkio fondui kaimo plėtrai ir Europos jūros reikalų ir žuvininkystės fondui bendros nuostatos ir Europos regioninės plėtros fondui, Europos socialiniam fondui, Sanglaudos fondui ir Europos jūros reikalų ir žuvininkystės fondui taikytinos bendrosios nuostatos ir panaikinamas Tarybos reglamentas (EB) Nr. 1083/2006 (OL L 347, 2013 12 20, p. 320).

      (4)  Pagal Reglamento (EB) Nr. 1466/97 9 straipsnio 2 dalį.


title: 2013 m. lapkričio 27 d. Komisijos rekomendacija dėl įtariamųjų arba kaltinamųjų teisės į teisinę pagalbą baudžiamajame procese

text:
               24.12.2013

               LT

               Europos Sąjungos oficialusis leidinys

               C 378/11

         KOMISIJOS REKOMENDACIJA
   2013 m. lapkričio 27 d.
   dėl įtariamųjų arba kaltinamųjų teisės į teisinę pagalbą baudžiamajame procese
   2013/C 378/03
   EUROPOS KOMISIJA,
   atsižvelgdama į Sutartį dėl Europos Sąjungos veikimo, ypač į jos 292 straipsnį,
   kadangi:

               (1)

               šia rekomendacija siekiama sustiprinti įtariamųjų arba kaltinamųjų ir pagal Europos arešto orderį prašomų išduoti asmenų teisę į teisinę pagalbą baudžiamajame procese, kaip numatyta Tarybos pamatiniame sprendime 2002/584/TVR (1), papildant Europos Parlamento ir Tarybos direktyvoje 2013/48/ES (2) nustatytą teisę turėti advokatą ir padarant ją veiksmingą;

               (2)

               teisė į teisinę pagalbą baudžiamajame procese įtvirtinta Europos Sąjungos pagrindinių teisių chartijos (toliau – Chartija) 47 straipsnio 3 dalyje ir Europos žmogaus teisių konvencijos (toliau – EŽTK) 6 straipsnio 3 dalies c punkte. Ji taip pat pripažįstama Tarptautinio pilietinių ir politinių teisių pakto (toliau – TPPTP) 14 straipsnio 3 dalies d punkte. Pagrindiniai principai, kuriais turėtų būti grindžiama teisės sistema, išdėstyti Jungtinių Tautų dokumente „Naudojimosi teisine pagalba baudžiamosios teisės sistemoje principai ir gairės“, kurį Generalinė Asamblėja priėmė 2012 m. gruodžio 20 d.;

               (3)

               teisės turėti advokatą apimtis ir turinys išdėstyti Direktyvoje 2013/48/ES, ir jokia šios rekomendacijos nuostata neturėtų būti aiškinama kaip ribojanti toje direktyvoje numatytas teises;

               (4)

               įtariamasis arba kaltinamasis baudžiamajame procese turi teisę turėti advokatą nuo tada, kai jie oficialiu pranešimu arba kitaip iš kompetentingų institucijų sužino, kad yra įtariami arba kaltinami nusikalstamos veikos padarymu, ir nepriklausomai nuo to, ar apribota jų laisvė. Ši teisė išlieka iki proceso pabaigos, t. y. iki bus galutinai išspręstas klausimas, ar įtariamasis arba kaltinamasis padarė nusikalstamą veiką, atitinkamais atvejais įskaitant ir bausmės skyrimą bei sprendimą dėl apeliacinio skundo. Tokia pat taikymo sritis laiko atžvilgiu turėtų būti taikoma ir teisei į teisinę pagalbą;

               (5)

               sąvoka „advokatas“ šioje rekomendacijoje nurodo asmenį, kuris pagal nacionalinę teisę yra kvalifikuotas ir turi teisę, be kita ko, jį akreditavus įgaliotai įstaigai, teikti teisines konsultacijas ir pagalbą įtariamiesiems arba kaltinamiesiems;

               (6)

               „teisinė pagalba“ reiškia valstybės narės skiriamą finansavimą ir pagalbą, kuriais užtikrinamas veiksmingas naudojimasis teise turėti advokatą. Šis finansavimas turėtų padengti įtariamųjų arba kaltinamųjų baudžiamajame procese ir pagal Europos arešto orderį prašomų išduoti asmenų gynybos ir proceso išlaidas;

               (7)

               įtariamieji arba kaltinamieji ir prašomi išduoti asmenys, neturintys pakankamų finansinių išteklių padengti daliai ar visoms gynybos ir proceso išlaidoms, turėtų turėti galimybę naudotis teisine pagalba, kai tokia pagalba reikalinga teisingumo interesais;

               (8)

               neturėtų būti reikalaujama, kad įtariamasis arba kaltinamasis pagrįstai įrodytų neturįs pakankamų finansinių išteklių, kaip nustatyta Europos Žmogaus Teisių Teismo praktikoje. Spręsdamas, ar dėl „teisingumo interesų“ turi būti suteikta nemokama teisinė pagalba, Europos Žmogaus Teisių Teismas pažymėjo, kad turėtų būti atsižvelgiama į veikos sunkumo, galimos bausmės griežtumo, bylos sudėtingumo arba įtariamųjų ar kaltinamųjų asmeninių aplinkybių kriterijus, kurie nesumuojami;

               (9)

               be to, Europos Žmogaus Teisių teismas pažymėjo, kad kai gresia laisvės apribojimas, iš principo laikytina, kad atitikimo teisingumo interesams reikalavimas tenkinamas;

               (10)

               sprendimas dėl teisinės pagalbos suteikimo baudžiamajame procese turėtų būti priimtas paliekant įtariamajam arba kaltinamajam pakankamai laiko konkrečiai ir konstruktyviai pasiruošti gynybai;

               (11)

               atsižvelgiant į teisininkų nepriklausomumą, gynyba iš esmės yra įtariamojo, kaltinamojo arba prašomo išduoti asmens ir jo atstovo tarpusavio reikalas. Kad būtų užtikrintas teisinės pagalbos profesionalumas, laiduojantis teisingą bylos nagrinėjimą, valstybės narės turėtų sukurti veiksmingas teisinę pagalbą teikiančių advokatų darbo kokybės užtikrinimo sistemas. Šiuo tikslu valstybės narės turėtų įvesti teisinę pagalbą teikiančių advokatų sistemas. Bet kuriuo atveju valstybės narės turėtų užtikrinti, kad išaiškėjus teisinės pagalbos sistemos neveikimui arba šioms valstybėms narėms tuo pakankamai įsitikinus, būtų imtasi veiksmų;

               (12)

               gynėjai, taip pat priimant sprendimus dėl teisės į teisinę pagalbą dalyvaujantys asmenys, pvz., prokurorai, teisėjai ir teisinės pagalbos tarybų nariai, turėtų būti tinkamai mokomi, kad būtų sutvirtinta teisė į veiksmingą galimybę pasinaudoti teisine pagalba;

               (13)

               atsižvelgiant į advokato ir kliento tarpusavio pasitikėjimo svarbą, atitinkamos kompetentingos institucijos, parinkdamos teisinę pagalbą teikiantį advokatą, turėtų, kiek įmanoma, įvertinti įtariamojo arba kaltinamojo norus ir pageidavimus. Tačiau kaip pripažinta Europos Žmogaus Teisių Teismo praktikoje, jos gali ir neatsižvelgti į šiuos pageidavimus, jei teisingumo interesais tam yra svarbių ir pakankamų pagrindų;

               (14)

               šia rekomendacija įtvirtinamos Europos Sąjungos pagrindinių teisių chartijoje ir Europos žmogaus teisių ir pagrindinių laisvių apsaugos konvencijoje nustatytos pagrindinės teisės ir principai. Šia rekomendacija visų pirma siekiama puoselėti teisę į laisvę, teisę į teisingą bylos nagrinėjimą ir teises į gynybą. Ji turėtų būti aiškinama ir įgyvendinama atitinkamai;

               (15)

               kai Europos Sąjungos pagrindinių teisių chartijoje numatomos teisės, atitinkančios Europos Žmogaus teisių ir pagrindinių laisvių apsaugos konvencija garantuojamas teises, šių teisių turinys ir apimtis turėtų būti tokie pat kaip nustatytų Konvencija. Todėl atitinkamos šios rekomendacijos nuostatos turėtų būti aiškinamos ir įgyvendinamos taip, kad atitiktų šias teises pagal Europos Žmogaus Teisių Teismo praktikoje paskelbtus išaiškinimus;

               (16)

               valstybės narės turėtų informuoti Komisiją apie vykdant šią rekomendaciją atliktus veiksmus;

               (17)

               per 48 mėnesius nuo pranešimo apie šią rekomendaciją Komisija turėtų įvertinti, ar būtini tolesni veiksmai, įskaitant teisines priemones, reikalingas siekiant užtikrinti, kad šios rekomendacijos tikslai būtų visiškai įgyvendinti,

         REKOMENDUOJA:
   1   SKIRSNIS

      DALYKAS IR TAIKYMO SRITIS

               1.

               Ši rekomendacija susijusi su įtariamųjų arba kaltinamųjų baudžiamajame procese ir pagal Europos arešto orderį prašomų išduoti asmenų teisę į teisinę pagalbą, kad būtų užtikrinta veiksminga teisė turėti advokatą, kaip nustatyta Direktyvoje 2013/48/ES.

               2.

               Įtariamieji ir kaltinamieji baudžiamajame procese turėtų turėti teisę į teisinę pagalbą nuo tada, kai jie įtariami padarę nusikalstamą veiką. Ši teisė turėtų galioti iki proceso pabaigos.

         2   SKIRSNIS

      GALIMYBĖ NAUDOTIS TEISINE PAGALBA

      Teisė į teisinę pagalbą

               3.

               Valstybės narės turėtų imtis tinkamų priemonių, kad užtikrintų įtariamųjų arba kaltinamųjų ir prašomų išduoti asmenų teisę į veiksmingą teisinę pagalbą ir taip pagal šią rekomendaciją užtikrinti teisę į teisingą bylos nagrinėjimą.

               4.

               Teisinė pagalba įtariamiesiems arba kaltinamiesiems ir prašomiems išduoti asmenims mažų mažiausiai turėtų būti suteikta, jei jie dėl savo ekonominės padėties neturi pakankamų finansinių išteklių daliai ar visoms gynybos ir proceso išlaidoms padengti (išteklių įvertinimas) ir (arba) kai tokia pagalba reikalinga teisingumo interesais (pagrįstumo įvertinimas).

               5.

               Turi būti imtasi visų būtinų priemonių, kad visa reikalinga informacija apie teisinę pagalbą baudžiamajame procese taptų lengvai prieinama ir suprantama įtariamiesiems arba kaltinamiesiems ir prašomiems išduoti asmenims, įskaitant informaciją, kaip ir kur kreiptis tokios pagalbos, aiškius kriterijus, kada asmuo turi teisę į teisinę pagalbą, taip pat informaciją apie galimybes skųstis, jeigu atsisakoma suteikti galimybę naudotis teisine pagalba arba jeigu advokatas suteikia nepakankamą teisinę pagalbą.

      Išteklių įvertinimas

               6.

               Kai vertinant teisę į teisinę pagalbą taikomas nepakankamų finansinių išteklių reikalavimas (išteklių įvertinimas), pareiškėjo ekonominė padėtis turėtų būti vertinama remiantis tokiais objektyviais veiksniais kaip pajamos, kapitalas, šeiminė padėtis, gyvenimo lygis ir užmokestis gynėjui. Kai teisinė pagalba skirta vaikui, turi būti atsižvelgiama į paties vaiko, o ne į jo tėvų arba tėvų pareigų turėtojo turtą.

               7.

               Kai vertinant išteklius atsižvelgiama į šeimų namų ūkio pajamas, tačiau atskiri šeimos nariai tarpusavyje konfliktuoja arba negali vienodai naudotis šeimos pajamomis, turėtų būti naudojamos tik teisinės pagalbos prašančio asmens pajamos.

               8.

               Aiškinantis klausimą, ar įtariamieji ar kaltinamieji arba prašomi išduoti asmenys neturi pakankamų finansinių išteklių, turėtų būti atsižvelgiama į visas reikšmingas aplinkybes.

               9.

               Jeigu valstybė narė nustato ribą, kurią viršijus preziumuojama, kad asmuo iš dalies arba visiškai pajėgus padengti gynybos ir proceso išlaidas, nustatydama šią ribą ji turėtų atsižvelgti į 6 punkte išdėstytus veiksnius. Be to, tokios ribos buvimas neturėtų kliudyti visų ar dalies išlaidų požiūriu jos nebeatitinkantiems asmenims gauti teisinę pagalbą, jei konkrečioje byloje jie neturi pakankamų finansinių išteklių.

               10.

               Neturėtų būti reikalaujama, kad įtariamieji arba kaltinamieji ir prašomi išduoti asmenys tvirtai įrodytų, kad neturi pakankamų finansinių išteklių gynybos ir proceso išlaidoms padengti.

      Pagrįstumo įvertinimas

               11.

               Kai taikomas reikalavimas įvertinti, ar teisinė pagalba reikalinga vardan teisingumo interesų (pagrįstumo įvertinimas), turėtų būti vertinamas bylos sudėtingumas, įtariamojo, kaltinamojo arba prašomo išduoti asmens socialinė ir asmeninė padėtis, veikos sunkumas ir galimos bausmės griežtumas. Turėtų būti įvertintos visos reikšmingos aplinkybės.

               12.

               Tais atvejais, kai asmuo įtariamas arba kaltinamas padaręs nusikalstamą veiką, už kurią gali būti paskirta laisvės atėmimo bausmė, ir kai teisinė pagalba yra privaloma, laikytina, kad teisinės pagalbos suteikimas atitinka teisingumo interesus.

               13.

               Kai teisinė pagalba įtariamiesiems, kaltinamiesiems arba prašomiems išduoti asmenims skiriama atlikus pagrįstumo įvertinimą, teisinės pagalbos išlaidas galima išieškoti po galutinio nuosprendžio, jeigu jis išieškojimo metu turi pakankamai išteklių; tai nustatoma vadovaujantis 6–10 punktais.

      Sprendimai dėl paraiškų teisinei pagalbai gauti

               14.

               Sprendimus dėl teisinės pagalbos suteikimo ar nesuteikimo turėtų operatyviai priimti nepriklausoma kompetentinga institucija per tokį laikotarpį, kuris leistų įtariamiesiems arba kaltinamiesiems ir prašomiems išduoti asmenims veiksmingai ir iš esmės pasirengti gynybai.

               15.

               Įtariamieji arba kaltinamieji ir prašomi išduoti asmenys turi teisę susipažinti su sprendimais, kuriais visiškai arba iš dalies atmestos jų paraiškos skirti teisinę pagalbą.

               16.

               Visiškai arba iš dalies atmetus paraiškas, atmetimo priežastys turi būti nurodytos raštu.

         3   SKIRSNIS

      TEISINĖS PAGALBOS VEIKSMINGUMAS IR KOKYBĖ

      Pagal teisinės pagalbos sistemas teikiamos teisinės pagalbos kokybė

               17.

               Pagal teisinės pagalbos sistemas teikiama teisinė pagalba turėtų būti aukštos kokybės, kad būtų užtikrintas proceso teisingumas. Šiuo tikslu visose valstybėse narėse turėtų funkcionuoti sistemos, kuriomis užtikrinama teisinę pagalbą teikiančių advokatų darbo kokybė.

               18.

               Turėtų būti sukurti mechanizmai, kurie leistų kompetentingoms institucijoms pakeisti teisinę pagalbą teikiančius advokatus arba pareikalauti iš jų vykdyti įsipareigojimus, jei šie nesuteikia tinkamos teisinės pagalbos.

      Akreditavimas

               19.

               Kiekvienoje valstybėje narėje turėtų būti sukurta ir prižiūrima teisinę pagalbą teikiančių advokatų akreditavimo sistema.

               20.

               Valstybės narės kviečiamos nusistatyti teisinę pagalbą teikiančių advokatų akreditavimo kriterijus, atsižvelgiant į gerąją praktiką.

      Mokymas

               21.

               Priimant sprendimus dėl teisinės pagalbos baudžiamajame procese dalyvaujantys asmenys turi būti atitinkamai mokomi.

               22.

               Siekiant užtikrinti aukštos kokybės teisines konsultacijas ir pagalbą, turėtų būti skatinamas teisinę pagalbą teikiančių advokatų mokymas ir jiems skirtų mokymo programų kūrimas.

               23.

               Teisinę pagalbą teikiančių advokatų akreditavimas turėtų būti kuo glaudžiau susietas su tęstinio profesinio mokymo prievole.

      Teisinę pagalbą teikiančių advokatų paskyrimas

               24.

               Parenkant teisinę pagalbą teikiantį advokatą, nacionalinėse teisinės pagalbos sistemose turėtų būti kuo daugiau atsižvelgiama į įtariamųjų arba kaltinamųjų ir prašomų išduoti asmenų pageidavimus ir norus.

               25.

               Teisinės pagalbos sistema turėtų būti siekiama užtikrinti teisinio atstovavimo tęstinumą išlaikant tą patį atstovą, jei to pageidauja įtariamasis, kaltinamasis ar prašomas išduoti asmuo.

               26.

               Turėtų būti sukurti skaidrūs ir patikimi mechanizmai, kuriais būtų užtikrinta, kad įtariamieji arba kaltinamieji ir prašomi išduoti asmenys galėtų įvertinę visą informaciją ir be nederamos įtakos pasirinkti teisinę pagalbą pagal teisinės pagalbos sistemą.

         4   SKIRSNIS

      DUOMENŲ RINKIMAS IR STEBĖSENA

      Duomenų rinkimas

               27.

               Valstybės narės turėtų rinkti duomenis šios rekomendacijos vykdymui reikšmingais klausimais.

      Stebėsena

               28.

               Valstybės narės per (36 mėnesius nuo pranešimo) turėtų informuoti Komisiją apie priemones, kurių imtasi šiai rekomendacijai įgyvendinti.

         5   SKIRSNIS

      BAIGIAMOSIOS NUOSTATOS

               29.

               Ši rekomendacija skirta valstybėms narėms.

      Priimta Briuselyje 2013 m. lapkričio 27 d.

            Komisijos vardu

         Viviane REDING

            Pirmininko pavaduotoja

      (1)  2002 m. birželio 13 d. Tarybos pagrindų sprendimas 2002/584/TVR dėl Europos arešto orderio ir perdavimo tarp valstybių narių tvarkos (OL L 190, 2002 7 18, p. 1).

      (2)  2013 m. spalio 22 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyva 2013/48/ES dėl teisės turėti advokatą vykstant baudžiamajam procesui ir Europos arešto orderio vykdymo procedūroms ir dėl teisės reikalauti, kad po laisvės atėmimo būtų informuota trečioji šalis, ir teisės susisiekti su trečiaisiais asmenimis ir konsulinėmis įstaigomis laisvės atėmimo metu (OL L 294, 2013 11 6, p. 1).