title: 2017 m. kovo 7 d. Komisijos rekomendacija (ES) 2017/432 dėl grąžinimo veiksmingumo padidinimo įgyvendinant Europos Parlamento ir Tarybos direktyvą 2008/115/EB

text:
               11.3.2017

               LT

               Europos Sąjungos oficialusis leidinys

               L 66/15

         KOMISIJOS REKOMENDACIJA (ES) 2017/432
   2017 m. kovo 7 d.
   dėl grąžinimo veiksmingumo padidinimo įgyvendinant Europos Parlamento ir Tarybos direktyvą 2008/115/EB
   EUROPOS KOMISIJA,
   atsižvelgdama į Sutartį dėl Europos Sąjungos veikimo, ypač į jos 292 straipsnį,
   kadangi:

               (1)

               Europos Parlamento ir Tarybos direktyvoje 2008/115/EB (1) išdėstyti bendri neteisėtai esančių trečiųjų šalių piliečių grąžinimo standartai ir procedūros, taikytini valstybėse narėse;

               (2)

               Šengeno vertinimo mechanizmas (2) ir per Europos migracijos tinklą renkama informacija (3) leido išsamiai įvertinti, kaip valstybės narės įgyvendina Sąjungos grąžinimo politiką;

               (3)

               vertinimai rodo, kad dėl Direktyva 2008/115/EB valstybėms narėms paliktos veiksmų laisvės ši direktyva į nacionalinės teisės aktus perkelta nenuosekliai ir tai turėjo neigiamą poveikį Sąjungos grąžinimo politikos veiksmingumui;

               (4)

               nuo Direktyvos 2008/115/EB įsigaliojimo dėl didėjančio migracijos spaudimo valstybėms narėms padaugėjo spręstinų Sąjungos grąžinimo politikos uždavinių ir šis visapusiškos Europos migracijos politikos aspektas tapo itin aktualus. 2016 m. spalio 20–21 d. išvadose (4) Europos Vadovų Taryba paragino sustiprinti nacionalinius administracinius grąžinimo procesus;

               (5)

               2017 m. vasario 3 d. Maltos deklaracijoje (5) valstybių ir Vyriausybių vadovai pabrėžė poreikį peržiūrėti ES grąžinimo politiką, atsižvelgiant į objektyvią Sąjungos ir nacionalinių teisinių, veiklos, finansinių ir praktinių priemonių taikymo analizę. Deklaracijoje palankiai įvertintas Komisijos ketinimas sparčiai pateikti atnaujintą ES veiksmų grąžinimo srityje planą ir gaires dėl operatyvesnio ES ir valstybių narių vykdomo grąžinimo ir veiksmingos readmisijos, naudojantis galiojančiu acquis;

               (6)

               atsižvelgiant į tai, kad šiuo metu į valstybes nares neteisėtai atvyksta ir jose lieka vis daugiau trečiųjų šalių piliečių, ir siekiant užtikrinti pakankamus pajėgumus suteikti apsaugą tiems, kuriems jos reikia, būtina visapusiškai naudotis Direktyvoje 2008/115/EB numatytomis lankstumo priemonėmis. Veiksmingiau įgyvendinant tą direktyvą būtų sumažintos galimybės piktnaudžiauti procedūromis ir pašalinti trūkumai; kartu būtų užtikrinama Europos Sąjungos pagrindinių teisių chartijoje įtvirtintų pagrindinių teisių apsauga;

               (7)

               šioje rekomendacijoje pateikiamos gairės, kaip turėtų būti remiamasi Direktyvos 2008/115/EB nuostatomis, siekiant padidinti grąžinimo procedūrų veiksmingumą. Be to, valstybės narės raginamos imtis būtinų priemonių, kad būtų pašalintos teisinės ir praktinės grąžinimo kliūtys;

               (8)

               tam, kad Sąjungos grąžinimo politika būtų veiksminga, reikia veiksmingų ir proporcingų neteisėtai esančių trečiųjų šalių piliečių sulaikymo ir tapatybės nustatymo priemonių, jų bylos turi būti tvarkomos sparčiai, be to, reikia tinkamų pajėgumų, kurie padėtų užtikrinti jų buvimą reikiamoje vietoje prieš grąžinimą;

               (9)

               siekiant organizuoti grąžinimą reikia, kad būtų supaprastintas ir tinkamai integruotas daugiadalykės kompetencijos organizavimas nacionaliniu lygmeniu. Be to, turi būti taikomos procedūros ir priemonės, padedančios sparčiai informuoti kompetentingas institucijas, ir bendradarbiauti turi visi skirtingose procedūrose dalyvaujantys subjektai;

               (10)

               tam, kad nacionalinės institucijos galėtų tenkinti poreikius, visų pirma, kai valstybės narės patiria nemažą naštą, siekdamos vykdyti įsipareigojimą grąžinti neteisėtai esančius trečiųjų šalių piliečius, būtina turėti daugiadalykius mokymus baigusių ir būtiną kompetenciją turinčių darbuotojų. Tam, kad būtų laikomasi šio kompleksinio ir koordinuoto požiūrio, valstybės narės turėtų visapusiškai naudotis esamomis Sąjungos finansinėmis priemonėmis, programomis ir projektais grąžinimo srityje, visų pirma Prieglobsčio, migracijos ir integracijos fondu. Šiomis aplinkybėmis valstybės narės taip pat turėtų atsižvelgti į kompetentingų institucijų patiriamą migracijos spaudimą;

               (11)

               pagal Direktyvos 2008/115/EB 6 straipsnio 1 dalį valstybės narės turėtų sistemingai priimti sprendimus grąžinti trečiųjų šalių piliečius, neteisėtai esančius jų teritorijoje. Pagal teisės aktus ir praktiką valstybėse narėse šis įpareigojimas nėra visapusiškai įgyvendinamas visais atvejais, taigi pakertamas Sąjungos grąžinimo sistemos veiksmingumas. Pavyzdžiui, tam tikros valstybės narės sprendimų grąžinti nepriima, priėmusios neigiamą sprendimą dėl prieglobsčio prašymo arba leidimo gyventi, arba tokių sprendimų nepriima dėl neteisėtai esančių trečiųjų šalių piliečių, neturinčių galiojančio asmens tapatybės arba kelionės dokumento;

               (12)

               priklausomai nuo valstybių narių institucinės sąrangos, visų pirma, kai procese dalyvauja skirtingos institucijos, priėmus sprendimą grąžinti nebūtinai arba ne iš karto trečiųjų šalių institucijoms pateikiamas prašymas patvirtinti neteisėtai esančio trečiosios šalies piliečio tapatybę ir pateikti galiojantį kelionės dokumentą;

               (13)

               pagal Šengeno sienų kodekso (6) 13 straipsnį asmuo, kuris neteisėtai kirto sieną ir kuris neturi teisės pasilikti atitinkamos valstybės narės teritorijoje, sulaikomas, ir jam taikomos procedūros laikantis Direktyvos 2008/115/EB;

               (14)

               Direktyvoje 2008/115/EB nustatyta, kad ją įgyvendinant atsižvelgiama į atitinkamų trečiųjų šalių piliečių sveikatos būklę ir kad iki grąžinimo turi būti teikiama skubioji medicinos pagalba ir užtikrinamas būtinas ligos gydymas. Vis dėlto labai svarbu užtikrinti, kad neteisėtai esančių trečiųjų šalių piliečių išsiuntimas būtų vykdomas ir kad būtų imamasi priemonių, kurių tikslas – užkirsti kelią elgesiui, kuriuo siekiama trukdyti grąžinti arba užkirsti kelią grąžinimui, pvz., pateikiant melagingų naujų teiginių apie medicininę būklę. Be to, būtina imtis priemonių, kad būtų veiksmingai kovojama su prieglobsčio prašymais, teikiamais vien siekiant atidėti arba sutrukdyti sprendimo grąžinti vykdymą;

               (15)

               Direktyva 2008/115/EB neteisėtai esantys trečiųjų šalių piliečiai įpareigojami išvykti iš Sąjungos, tačiau reikalaujama, kad sprendimus grąžinti vykdytų tik išduodančiosios valstybės narės. Grąžinimo procesas gali būti pradėtas bet kurioje valstybėje narėje, kurioje sulaikomas tas pats neteisėtai esantis trečiosios šalies pilietis. Abipusis sprendimo grąžinti pripažinimas, kaip nustatyta Tarybos direktyvoje 2001/40/EB (7) ir Tarybos sprendime 2004/191/EB (8), padėtų paspartinti grąžinimo procesą ir užkirsti kelią neteisėtam antriniam judėjimui Sąjungoje;

               (16)

               sulaikymas gali būti labai svarbus siekio padidinti Sąjungos grąžinimo sistemos veiksmingumą elementas. Sulaikoma turėtų būti tik tuo atveju, jei neįmanoma veiksmingai panaudoti kitų pakankamų, bet švelnesnių prievartos priemonių pagal Direktyvos 2008/115/EB 15 straipsnio 1 dalį. sulaikymas gali sudaryti sąlygas sėkmingai pasirengti grąžinimo operacijoms ir jas organizuoti, visų pirma, kai tai būtina siekiant užtikrinti, kad neteisėtai esantys trečiųjų šalių piliečiai nepasislėptų;

               (17)

               šiuo metu keliose valstybėse narėse taikoma ilgiausia sulaikymo laikotarpio trukmė yra daug trumpesnė nei ta, kuri leidžiama pagal Direktyvą 2008/115/EB ir kuri yra būtina norint sėkmingai įvykdyti grąžinimo procedūrą. Tokie trumpi sulaikymo laikotarpiai užkerta kelią veiksmingam išsiuntimui;

               (18)

               apeliacinių skundų dėl sprendimų, susijusių su grąžinimu, pateikimo terminai valstybėse narėse labai skiriasi – nuo kelių dienų iki vieno mėnesio ar ilgiau. Laikantis pagrindinių teisių, terminas turėtų suteikti pakankamai laiko teisei į veiksmingą teisinę gynybą užtikrinti. Vis dėlto reikia atsižvelgti į tai, kad ilgi terminai gali turėti neigiamos įtakos grąžinimo procedūroms;

               (19)

               prieš pritaikant individualią priemonę, turinčią įtakos neteisėtai esantiems trečiųjų šalių piliečiams, jiems reikėtų suteikti teisę būti išklausytiems kompetentingų institucijų;

               (20)

               pagal Direktyvą 2008/115/EB automatinis stabdomasis skundų poveikis sprendimams grąžinti turėtų būti užtikrinamas, jei yra pavojus, kad atitinkamo trečiosios šalies piliečio grąžinimo atveju gali kilti reali netinkamo elgesio su juo rizika ir taip gali būti pažeista Europos Sąjungos pagrindinių teisių chartijos 19 straipsnio 2 dalis ir 47 straipsnis, kaip išaiškinta Europos Sąjungos Teisingumo Teismo (9);

               (21)

               nemažai valstybių narių visuose prieglobsčio ir grąžinimo procedūrų etapuose atlieka pakartotinius grąžinimo (angl. refoulement) rizikos vertinimus; dėl to gali būti nepagrįstai vėluojama grąžinti neteisėtai esančius trečiųjų šalių piliečius;

               (22)

               grąžinant nelydimą nepilnametį į kilmės trečiąją šalį ir užtikrinant šeimos susijungimą gali būti užtikrinami vaiko interesai. Kai kurių valstybių narių nacionalinės teisės aktuose nustatytu draudimu priimti sprendimą grąžinti nelydimus nepilnamečius nėra visapusiškai įgyvendinamas valstybių narių įsipareigojimas tinkamai atsižvelgti į vaiko interesus ir kreipti dėmesį į kiekvieno konkretaus atvejo aplinkybes. Tokiais draudimais gali būti neplanuotai sudaromos sąlygos neteisėtai imigracijai – nelydimi nepilnamečiai gali būti skatinami leistis į pavojingas keliones į Sąjungą;

               (23)

               sprendimai dėl nelydimų nepilnamečių teisinio statuso ir grąžinimo turėtų būti visuomet grindžiami individualiu, daugiadalykiu ir patikimu jų interesų vertinimu, be kita ko, turi būti ieškoma jų šeimos narių ir vertinama jų namų aplinka. Toks vertinimas turėtų būti tinkamai paremiamas dokumentais;

               (24)

               atsižvelgdamos į Direktyvos 2008/115/EB 17 straipsnį, kuriame nustatytos sąlygos, kuriomis valstybės narės tik kraštutiniu atveju ir kuo trumpesniam laikui gali sulaikyti nelydimus nepilnamečius ir šeimas, kuriose yra nepilnamečių, valstybės narės turėtų užtikrinti vaikų sulaikymo alternatyvų. Jei tokių alternatyvų vis dėlto nėra, dėl absoliutaus sulaikymo draudimo tokiais atvejais gali nebūti visapusiškai įgyvendinamas įpareigojimas imtis visų reikalingų grąžinimo užtikrinimo priemonių ir dėl pasislėpimo grąžinimo operacijos gali būti panaikinamos;

               (25)

               kol bus priimtas Europos Parlamento ir Tarybos reglamento dėl Šengeno informacinės sistemos naudojimo neteisėtai esančių trečiųjų šalių piliečių grąžinimo tikslams pasiūlymas (10), valstybės narės turėtų visapusiškai naudotis galimybe įvesti perspėjimą dėl draudimo atvykti pagal Europos Parlamento ir Tarybos reglamento (EB) Nr. 1987/2006 (11) 24 straipsnio 3 dalį;

               (26)

               ši rekomendacija turėtų būti skirta visoms valstybėms narėms, kurioms privaloma Direktyva 2008/115/EB;

               (27)

               valstybės narės turėtų nurodyti savo nacionalinėms institucijoms, atsakingoms už su grąžinimu susijusias užduotis, vykdant savo pareigas taikyti šią rekomendaciją;

               (28)

               šia rekomendacija užtikrinamos pagrindinės teisės ir laikomasi principų, pripažintų Europos Sąjungos pagrindinių teisių chartijoje. Šia rekomendacija visų pirma užtikrinama visapusiška pagarba žmogaus orumui ir Chartijos 1, 4, 14, 18, 19, 24 ir 47 straipsnių taikymas ir ji turi būti atitinkamai įgyvendinama,

         PRIĖMĖ ŠIĄ REKOMENDACIJĄ:

      SUSTIPRINTI IR PAGERINTI GRĄŽINIMO PAJĖGUMAI

               1.

               Siekdamos pašalinti procedūrines, technines ir veiklos kliūtis, trukdančias veiksmingiau grąžinti asmenis, valstybės narės turėtų iki 2017 m. birželio 1 d. sustiprinti savo neteisėtai esančių trečiųjų šalių piliečių grąžinimo pajėgumus, sukurdamos integruotą ir koordinuotą požiūrį.

               2.

               Tokiu integruotu ir koordinuotu požiūriu grąžinimo srityje visų pirma turėtų būti siekiama:

                           a)

                           užtikrinti greitas grąžinimo procedūras ir iš esmės padidinti grąžinimo mastą;

                           b)

                           prireikus sutelkti teisėsaugos ir imigracijos institucijas ir koordinuoti veiksmus su teisminėmis institucijomis, sulaikymo institucijomis, globos sistemomis, medicinos ir socialinėmis tarnybomis, siekiant užtikrinti greitą ir adekvatų daugiadalykį visų institucijų, dalyvaujančių vykdant grąžinimo procedūras, atsaką;

                           c)

                           užtikrinti, kad būtų pakankamai kvalifikuotų ir kompetentingų darbuotojų iš visų institucijų, turinčių kompetenciją vykdyti grąžinimo procedūras, kurie galėtų reaguoti greitai, prireikus 24 valandas per parą 7 dienas per savaitę, ypač tais atvejais, kai didėja įsipareigojimo grąžinti neteisėtai esančius trečiųjų šalių piliečius vykdymo našta;

                           d)

                           atsižvelgiant į konkrečią padėtį valstybėje narėje prie Sąjungos išorės sienų siųsti papildomų darbuotojų, įgaliotų ir gebančių imtis skubių priemonių siekiant nustatyti ir patikrinti trečiųjų šalių piliečių tapatybę ir teisinį statusą ir iš karto neleisti jiems atvykti arba priimti sprendimus grąžinti tuos asmenis, kurie neturi teisės atvykti į Sąjungą arba likti joje.

               3.

               Taikant integruotą ir koordinuotą požiūrį grąžinimo srityje, be kita ko, turėtų būti vykdomi šie uždaviniai:

                           a)

                           vykdyti skubius sveikatos patikrinimus, kad būtų išvengta galimų piktnaudžiavimo atvejų, nurodytų 9 dalies b punkte;

                           b)

                           palaikyti ryšius ir keistis reikiama informacija su kitomis valstybėmis narėmis ir Europos sienų ir pakrančių apsaugos agentūra, kad jos galėtų vykdyti savo tikslus ir uždavinius;

                           c)

                           visapusiškai naudotis reikiamomis IT sistemomis, pavyzdžiui, Eurodac, Šengeno informacine sistema (SIS) ir Vizų informacine sistema (VIS), kad būtų galima laiku gauti informaciją apie atitinkamų trečiųjų šalių piliečių tapatybę ir teisinę padėtį.

               4.

               Valstybės narės turėtų užtikrinti, kad padaliniams ar įstaigoms, turintiems užduotį užtikrinti integruotą ir koordinuotą požiūrį, būtų skiriami visi būtini žmogiškieji, finansiniai ir materialiniai ištekliai.

      SISTEMINGAS SPRENDIMŲ GRĄŽINTI PRIĖMIMAS

               5.

               Siekdamos užtikrinti, kad sprendimai grąžinti trečiųjų šalių piliečius, kurie neturi arba nebeturi teisės pasilikti Europos Sąjungoje, būtų priimami sistemingai, valstybės narės turėtų:

                           a)

                           įdiegti priemones, kad būtų galima veiksmingai surasti ir sulaikyti neteisėtai esančius trečiųjų šalių piliečius;

                           b)

                           priimti sprendimus grąžinti, nepriklausomai nuo to, ar neteisėtai esantis trečiosios šalies pilietis turi tapatybės arba kelionės dokumentą;

                           c)

                           kuo geriau naudotis Direktyvos 2008/115/EB 6 straipsnio 6 dalyje numatyta galimybe į vieną aktą sujungti sprendimą užbaigti teisėtą buvimą ir sprendimą grąžinti arba šiuos sprendimus priimti vienu metu, jeigu laikomasi atitinkamų apsaugos priemonių ir kiekvieno individualaus sprendimo nuostatų.

               6.

               Valstybės narės turėtų užtikrinti, kad sprendimai grąžinti būtų neribotos trukmės, kad jų vykdymą būtų galima užtikrinti bet kuriuo metu ir praėjus tam tikram laikotarpiui grąžinimo procedūrų nereikėtų pradėti iš naujo. Tai neturėtų daryti poveikio pareigai atsižvelgti į bet kokius individualios atitinkamų trečiųjų šalių piliečių situacijos pokyčius, įskaitant grąžinimo (angl. refoulement) riziką.

               7.

               Valstybės narės, siekdamos atgrasyti nuo neteisėto antrinio judėjimo ir užkirsti jam kelią, į sprendimus grąžinti turėtų sistemingai įtraukti informaciją, kad trečiųjų šalių piliečiai privalo išvykti iš valstybės narės teritorijos ir atvykti į trečiąją šalį.

               8.

               Kai tai galėtų padėti užtikrinti veiksmingesnes procedūras, ypač kai patiriamas didelis migracijos spaudimas, valstybės narės turėtų naudotis nukrypti leidžiančia nuostata pagal Direktyvos 2008/115/EB 2 straipsnio 2 dalies a punktą.

      VEIKSMINGAS SPRENDIMŲ GRĄŽINTI VYKDYMO UŽTIKRINIMAS

               9.

               Siekdamos užtikrinti greitą neteisėtai esančių trečiųjų šalių piliečių grąžinimą, valstybės narės turėtų:

                           a)

                           pagal Europos Parlamento ir Tarybos direktyvą 2013/32/ES (12) organizuoti greito tarptautinės apsaugos prašymų nagrinėjimo procedūras, taikydamos paspartintą arba, jei tai laikoma tinkama, pasienio procedūrą, įskaitant atvejus, kai prieglobsčio prašymas pateikiamas tik siekiant atidėti arba sutrukdyti sprendimo grąžinti vykdymą;

                           b)

                           imtis priemonių, kad būtų užkirstas kelias galimam piktnaudžiavimui, susijusiam su melagingais naujais teiginiais apie medicininę būklę, kuriais siekiama užkirsti kelią išsiuntimui, pavyzdžiui, užtikrinant, kad reikiamos nacionalinės institucijos paskirti medicinos darbuotojai galėtų pateikti objektyvią ir nepriklausomą nuomonę;

                           c)

                           užtikrinti, kad po sprendimų grąžinti readmisijos trečiajai šaliai būtų nedelsiant pateikiamas prašymas pateikti galiojančius kelionės dokumentus arba pritarti tam, kad bus naudojamas Europos kelionės dokumentas neteisėtai ES esantiems trečiųjų šalių piliečiams grąžinti, išduotas pagal Europos Parlamento ir Tarybos reglamentą (ES) 2016/1953 (13);

                           d)

                           naudotis sprendimų grąžinti abipusio pripažinimo priemone, nustatyta Direktyvoje 2001/40/EB ir Sprendime 2004/191/EB.

               10.

               Siekdamos veiksmingai užtikrinti neteisėtai esančių trečiųjų šalių piliečių išsiuntimą, valstybės narės turėtų:

                           a)

                           prireikus, jei tinkama, taikyti sulaikymą Direktyvos 2008/115/EB 15 straipsnio 1 dalyje nustatytais atvejais, visų pirma, kai yra pasislėpimo pavojus, kaip nurodyta šios rekomendacijos 15 ir 16 punktuose;

                           b)

                           nacionalinės teisės aktuose nustatyti ilgiausią pradinį sulaikymo terminą (šešių mėnesių), kurį teisminės institucijos galėtų pritaikyti, atsižvelgdamos į atvejo aplinkybes; taip pat nustatyti galimybę sulaikymo terminą pratęsti iki 18 mėnesių Direktyvos 2008/115/EB 15 straipsnio 6 dalyje nurodytais atvejais;

                           c)

                           užtikrinti, kad sulaikymo pajėgumai atitiktų esamus poreikius, be kita ko, prireikus taikant leidžiančią nukrypti nuostatą ekstremaliųjų situacijų atveju, kaip numatyta Direktyvos 2008/115/EB 18 straipsnyje.

               11.

               Dėl neteisėtai esančių trečiųjų šalių piliečių, tyčia trikdančių grąžinimo procesą, valstybės narės turėtų apsvarstyti galimybę taikyti sankcijas pagal nacionalinę teisę. Šios sankcijos turėtų būti veiksmingos, proporcingos ir atgrasomos ir neturėtų trukdyti siekti Direktyvos 2008/115/EB tikslo.

      PROCEDŪRINĖS APSAUGOS PRIEMONĖS IR TEISIŲ GYNIMO PRIEMONĖS

               12.

               Valstybės narės turėtų:

                           a)

                           kiek įmanoma, įvairiais tikslais, pavyzdžiui, siekiant suteikti leidimą gyventi, taip pat grąžinimo ir sulaikymo reikmėms, kompetentingų institucijų vykdomas administracines apklausas sujungti į vieną procedūrinį etapą. Reikėtų kurti naujus trečiųjų šalių piliečių apklausos būdus, pvz., naudojant vaizdo konferencijas;

                           b)

                           nacionalinėje teisėje nustatyti kuo trumpesnį sprendimų grąžinti apskundimo terminą palyginamose situacijose, kad būtų užkirstas kelias piktnaudžiavimui teisėmis ir procedūromis, visų pirma skundams, pateikiamiems prieš pat numatytą išsiuntimo datą;

                           c)

                           užtikrinti, kad skundų dėl sprendimų grąžinti automatinis stabdomasis poveikis būtų užtikrinamas, tik jeigu tai būtina siekiant laikytis Chartijos 19 straipsnio 2 dalies ir 47 straipsnio;

                           d)

                           išvengti pakartotinių negrąžinimo principo pažeidimo rizikos vertinimų, jeigu kitomis procedūromis jau nustatyta, kad tas principas yra užtikrintas, vertinimas yra galutinis ir atitinkamų trečiųjų šalių piliečių individuali situacija nėra pakitusi.

      ŠEIMA IR VAIKAI

               13.

               Siekdamos užtikrinti, kad būtų gerbiamos vaiko teisės, ir visapusiškai atsižvelgdamos į vaiko interesus ir šeimos gyvenimą pagal Direktyvos 2008/115/EB 5 straipsnį, valstybės narės turėtų:

                           a)

                           nustatyti aiškias taisykles dėl nelydimų nepilnamečių teisinio statuso, pagal kurias būtų leidžiama priimti sprendimus grąžinti ir vykdyti grąžinimą arba suteikti jiems teisę pasilikti;

                           b)

                           užtikrinti, kad sprendimai dėl nelydimų nepilnamečių teisinio statuso būtų visada grindžiami individualiu jų interesų vertinimu. Vykdant šį vertinimą turėtų būti sistemingai atsižvelgiama į tai, ar nelydimo nepilnamečio grąžinimas į kilmės šalį ir susijungimas su šeima atitinka jo interesus;

                           c)

                           įdiegti tikslinę nelydimų nepilnamečių reintegracijos politiką;

                           d)

                           užtikrinti, kad vaiko interesus sistemingai ir remdamosi daugiadalykiu požiūriu vertintų kompetentingos institucijos, kad nelydimas nepilnametis būtų išklausomas ir kad būtų tinkamai įtraukiamas globėjas.

               14.

               Dėl pagrindinių teisių ir sąlygų, nustatytų Direktyvoje 2008/115/EB, valstybės narės nacionalinės teisės aktuose neturėtų trukdyti numatyti galimybės sulaikyti nepilnamečius, jei tai tikrai būtina, siekiant užtikrinti galutinio sprendimo grąžinti vykdymą, ir valstybės narės negali užtikrinti veiksmingų švelnesnių už sulaikymą prievartos priemonių, padedančių veiksmingai grąžinti.

      PASISLĖPIMO PAVOJUS

               15.

               Kiekviena iš šių objektyvių aplinkybių turėtų būti nuginčijamoji prezumpcija, kad esama pasislėpimo pavojaus:

                           a)

                           atsisakymas bendradarbiauti nustatant tapatybę, netikrų arba suklastotų tapatybės dokumentų naudojimas, esamų dokumentų sunaikinimas arba kitoks pašalinimas, atsisakymas duoti pirštų atspaudus;

                           b)

                           priešinimasis grąžinimui naudojant smurtą ar sukčiaujant;

                           c)

                           nesilaikymas priemonės, kuria siekiama užkirsti kelią pasislėpimui, nustatytos taikant Direktyvos 2008/115/EB 7 straipsnio 3 dalį, pavyzdžiui, reikiamų pranešimų kompetentingoms institucijoms nepateikimas ir išvykimas iš tam tikros vietos;

                           d)

                           esamo draudimo atvykti nesilaikymas;

                           e)

                           neleistinas antrinis judėjimas į kitą valstybę narę.

               16.

               Valstybės narės turėtų užtikrinti, kad vertinant, ar esama neteisėtai esančių trečiųjų šalių piliečių pasislėpimo pavojaus, būtų tinkamai atsižvelgiama į šiuos kriterijus:

                           a)

                           aiškiai išreikštas ketinimas nesilaikyti sprendimo grąžinti;

                           b)

                           savanoriško išvykimo termino nesilaikymas;

                           c)

                           ankstesnis teistumas už sunkią nusikalstamą veiką valstybėse narėse.

      SAVANORIŠKAS IŠVYKIMAS

               17.

               Valstybės narės galimybę savanoriškai išvykti turėtų suteikti tik atitinkamo trečiosios šalies piliečio prašymu. Kartu jos turėtų užtikrinti, kad trečiosios šalies pilietis būtų tinkamai informuotas apie galimybę pateikti tokį prašymą.

               18.

               Valstybės narės, atsižvelgdamos į konkrečias kiekvieno atvejo aplinkybes, sprendime grąžinti turėtų nustatyti kuo trumpesnį terminą savanoriškai išvykti, kurio reikia grąžinimui suorganizuoti ir įvykdyti.

               19.

               Nustatydamos savanoriško išvykimo laikotarpio trukmę valstybės narės turėtų įvertinti konkrečias kiekvieno atvejo aplinkybes, visų pirma grąžinimo perspektyvas ir neteisėtai esančio trečiosios šalies piliečio norą bendradarbiauti su kompetentingomis institucijomis grąžinimo klausimu.

               20.

               Ilgesnis nei septynių dienų laikotarpis turėtų būti suteikiamas tik jeigu neteisėtai esantis trečiosios šalies pilietis aktyviai bendradarbiauja grąžinimo klausimu.

               21.

               Savanoriško išvykimo laikotarpis neturėtų būti suteikiamas Direktyvos 2008/115/EB 7 straipsnio 4 dalyje nustatytais atvejais, visų pirma, kai esama neteisėtai esančių trečiųjų šalių piliečių pasislėpimo pavojaus, kaip nurodyta šios rekomendacijos 15 ir 16 punktuose, ir žinoma apie ankstesnį teistumą už sunkias nusikalstamas veikas kitose valstybėse narėse.

      REMIAMO SAVANORIŠKO GRĮŽIMO PROGRAMOS

               22.

               Valstybėse narėse iki 2017 m. birželio 1 d. turėtų pradėti veikti remiamo savanoriško grįžimo programos, kurios turėtų atitikti Komisijos bendradarbiaujant su valstybėmis narėmis parengtus ir Tarybos patvirtintus bendrus remiamo savanoriško grįžimo ir reintegracijos programų standartus (14).

               23.

               Valstybės narės, bendradarbiaudamos su nacionalinėmis švietimo, socialinėmis ir sveikatos priežiūros tarnybomis, turėtų imtis veiksmų ir pagerinti neteisėtai esantiems trečiųjų šalių piliečiams skirtos informacijos apie savanoriško grįžimo ir remiamo savanoriško grįžimo programas sklaidos procesą.

      DRAUDIMAI ATVYKTI

               24.

               Siekdamos visapusiškai naudoti draudimus atvykti valstybės narės turėtų:

                           a)

                           užtikrinti, kad draudimai atvykti pradėtų galioti trečiųjų šalių piliečių išvykimo iš ES dieną, kad jų faktinė trukmė nebūtų nepagrįstai sutrumpinta; tai turėtų būti užtikrinama tais atvejais, kai nacionalinės institucijos žino išsiuntimo datą, visų pirma išsiuntimo atvejais ir išvykimo atvejais, susijusiais su remiamo savanoriško grįžimo programa;

                           b)

                           nustatyti priemones, pagal kurias būtų tikrinama, ar neteisėtai Europos Sąjungoje buvęs trečiosios šalies pilietis išvyko per savanoriško išvykimo laikotarpį, ir būtų užtikrinami veiksmingi tolesni veiksmai, jei šis asmuo neišvyko (be kita ko, būtų išduodamas draudimas atvykti);

                           c)

                           sistemingai įvedinėti perspėjimus dėl draudimo atvykti antrosios kartos Šengeno informacinėje sistemoje, taikydamos Reglamento (EB) Nr. 1987/2006 24 straipsnio 3 dalį, ir

                           d)

                           sukurti sistemą, pagal kurią būtų priimamas sprendimas grąžinti tais atvejais, kai neteisėto buvimo faktas nustatomas per patikrą išvykstant. Pagrįstais atvejais, atlikus individualų vertinimą ir taikant proporcingumo principą, siekiant ateityje išvengti neteisėto buvimo rizikos, turėtų būti išduodamas draudimas atvykti.

      Priimta Briuselyje 2017 m. kovo 7 d.

            Komisijos vardu

         Dimitris AVRAMOPOULOS

            Komisijos narys

      (1)  Europos Parlamento ir Tarybos direktyva 2008/115/EB 2008 m. gruodžio 16 d. dėl bendrų nelegaliai esančių trečiųjų šalių piliečių grąžinimo standartų ir tvarkos valstybėse narėse (OL L 348, 2008 12 24, p. 98).

      (2)  2013 m. spalio 7 d. Tarybos reglamentas (ES) Nr. 1053/2013, kuriuo sukuriamas tikrinimo, kaip taikoma Šengeno acquis, vertinimo ir stebėsenos mechanizmas, ir panaikinamas 1998 m. rugsėjo 16 d. Vykdomojo komiteto sprendimas, įsteigiantis Šengeno įvertinimo ir įgyvendinimo nuolatinį komitetą (OL L 295, 2013 11 6, p. 27).

      (3)  2008 m. gegužės 14 d. Tarybos sprendimas 2008/381/EB dėl Europos migracijos tinklo sukūrimo (OL L 131, 2008 5 21, p. 7).

      (4)  2016 m. spalio 20–21 d. Europos Vadovų Tarybos išvados, EUCO 31/16.

      (5)  2017 m. vasario 3 d. Europos Vadovų Tarybos pranešimas spaudai 43/17.

      (6)  2016 m. kovo 9 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamentas (ES) 2016/399 dėl taisyklių, reglamentuojančių asmenų judėjimą per sienas, Sąjungos kodekso (Šengeno sienų kodeksas) (OL L 77, 2016 3 23, p. 1).

      (7)  2001 m. gegužės 28 d. Tarybos direktyva 2001/40/EB dėl abipusio sprendimų dėl trečiųjų šalių piliečių išsiuntimo pripažinimo (OL L 149, 2001 6 2, p. 34).

      (8)  2004 m. vasario 23 d. Tarybos sprendimas 2004/191/EB, nustatantis finansinių skirtumų, atsirandančių dėl Direktyvos 2001/40/EB dėl abipusio sprendimų dėl trečiųjų šalių piliečių išsiuntimo pripažinimo taikymo, kompensavimo kriterijus ir praktines priemones (OL L 60, 2004 2 27, p. 55).

      (9)  2014 m. gruodžio 18 d. Europos Sąjungos Teisingumo Teismo sprendimas Centre public d'action sociale d'Ottignies-Louvain-la-Neuve / Abdida (C-562/13, ECLI:EU:C:2014:2453).

      (10)  COM(2016) 881 final.

      (11)  2006 m. gruodžio 20 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamentas (EB) Nr. 1987/2006 dėl antrosios kartos Šengeno informacinės sistemos (SIS II) sukūrimo, veikimo ir naudojimo (OL L 381, 2006 12 28, p. 4).

      (12)  2013 m. birželio 26 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyva 2013/32/ES dėl tarptautinės apsaugos suteikimo ir panaikinimo bendros tvarkos (OL L 180, 2013 6 29, p. 60).

      (13)  2016 m. spalio 26 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamentas (ES) 2016/1953 dėl Europos kelionės dokumento neteisėtai esantiems trečiųjų šalių piliečiams grąžinti nustatymo, kuriuo panaikinama 1994 m. lapkričio 30 d. Tarybos rekomendacija (OL L 311, 2016 11 17, p. 13).

      (14)  2016 m. birželio 9–10 d. Tarybos išvados.


				|

		52011SC0819

			Recommendation for a COUNCIL RECOMMENDATION on the National Reform Programme 2011 of the Czech Republicand delivering a Council opinionon the updated Convergence Programme of the Czech Republic, 2011-2014

			   	Rekomendacija
TARYBOS REKOMENDACIJA
dėl Čekijos 2011 m.
nacionalinės reformų programos
su Tarybos nuomone
dėl atnaujintos 2011–2014 m. Čekijos konvergencijos programos
EUROPOS SĄJUNGOS TARYBA,
atsižvelgdama į Sutartį dėl
Europos Sąjungos veikimo, ypač į jos 121 straipsnio 2 dalį
ir 148 straipsnio 4 dalį,
atsižvelgdama į 1997 m. liepos
7 d. Tarybos reglamentą (EB) Nr. 1466/97 dėl biudžeto
būklės priežiūros stiprinimo ir ekonominės politikos
priežiūros bei koordinavimo[1], ypač į jo
9 straipsnio 3 dalį,
atsižvelgdama į Europos Komisijos
rekomendaciją[2],
atsižvelgdama į Europos Vadovų
Tarybos išvadas,
atsižvelgdama į Užimtumo komiteto
nuomonę,
pasikonsultavusi su Ekonomikos ir finansų
komitetu,
kadangi:
(1)
2010 m. kovo 26 d. Europos Vadovų
Taryba pritarė Europos Komisijos pasiūlymui įgyvendinti
naują darbo vietų kūrimo ir augimo strategiją „Europa
2020“, grindžiamą geresniu ekonomikos politikos koordinavimu, ir
daugiausia dėmesio skirti toms svarbioms sritims, kuriose reikia imtis
veiksmų, kad būtų stiprinamas Europos tvaraus augimo ir
konkurencingumo potencialas.
(2)
2010 m. liepos 13 d. Taryba
priėmė rekomendaciją dėl valstybių narių ir
Sąjungos bendrųjų ekonominės politikos gairių
(2010–2014 m.), o 2010 m. spalio 21 d. –sprendimą dėl
valstybių narių užimtumo politikos gairių[3],
kurios kartu sudaro integruotas gaires. Į šias integruotas gaires
valstybių narių paprašyta atsižvelgti formuojant nacionalinę
ekonomikos ir užimtumo politiką.
(3)
2011 m. sausio 12 d. Komisija patvirtino
pirmąją metinę augimo apžvalgą, kuria pradedamas naujas
ekonomikos valdymo ES ciklas ir pirmas ex ante bei integruoto
politikos koordinavimo Europos semestras, numatytas strategijoje „Europa 2020“.

(4)
2011 m. kovo 25 d. Europos Vadovų
Taryba patvirtino fiskalinio konsolidavimo ir struktūrinių reformų
prioritetus (atsižvelgdama į 2011 m. vasario 15 d. ir kovo
7 d. Tarybos išvadas ir Komisijos metinę augimo apžvalgą). Ji
pabrėžė, kad pirmenybę reikia teikti patikimų biudžetų
ir fiskalinio tvarumo atkūrimui, nedarbo mažinimui reformuojant darbo
rinką ir naujoms ekonomikos augimo skatinimo priemonėms. Ji
paprašė, kad valstybės narės šiuos prioritetus
įgyvendintų konkrečiomis priemonėmis ir jas
įtrauktų į savo stabilumo ar konvergencijos programas ir į
nacionalines reformų programas.
(5)
2011 m. balandžio 29 d. Čekija
pateikė 2011 m. nacionalinę reformų programą, o
2011 m. gegužės 5 d. – atnaujintą 2011–2014 m.
konvergencijos programą. Siekiant atsižvelgti į abiejų
programų sąsają, jos vertintos tuo pačiu metu.
(6)
Dėl Čekijos ekonomikai būdingo
didelio prekybos atvirumo pasaulinė finansų krizė labai sumažino
BVP augimą ir padidino nedarbą. Dėl smukusio eksporto ir
sumažėjusių vidaus investicijų 2009 m. realusis BVP nukrito
4,1 %. Labai išaugo nedarbo lygis – nuo 4,4 % 2008 m. iki
7,3 % 2010 m., o užimtumo lygis 2008–2010 m. sumažėjo
2 procentiniais punktais. Tačiau didelė tarptautinė prekyba
ir greitai atsigavę pagrindiniai Čekijos prekybos partneriai
2010 m. prisidėjo prie greito realiojo BVP augimo iki 2,3 %, ir
tai leis ir toliau išlaikyti nedidelį atsigavimą.
(7)
Remdamasi atnaujintos konvergencijos programos
vertinimu pagal Tarybos reglamentą (EB) Nr. 1466/97, Taryba mano, kad
makroekonominės prielaidos, kuriomis grindžiama programa, pirmus dvejus
programos metus yra tikėtinos, o po to – pernelyg palankios. Programa
grindžiama mažesnėmis augimo projekcijomis 2012 m., palyginti su
Komisijos tarnybų 2011 m. pavasario prognoze, labiausiai dėl vis
dar sumažintų realiųjų valdžios sektoriaus išlaidų – į
tai nebuvo atsižvelgta Komisijos tarnybų prognozėje 2012 m.,
remiantis prielaida, kad politika nesikeis. Programoje numatyta
bendrąjį valdžios sektoriaus deficitą sumažinti tiek, kad jis
2013 m. sudarytų mažiau nei 3 % BVP, o 2014 m. – 1,9 %
BVP. Planuojamas konsolidavimas pirmiausia grindžiamas išlaidų ribojimu.
Siūlomų priemonių iš esmės pakanka iki 2013 m.
pasiekti nustatytą tikslą, kaip rekomendavo Taryba, bet kyla rizika
realiems programoje pateiktų priemonių biudžeto rezultatams. Be to,
atrodo, kad tai, ar bus pasiekti tolesnių metų programos tikslai,
labai priklauso nuo palankių ciklo sąlygų ir dar didesnio
viešojo administravimo veiksmingumo, o tai įgyvendinti gali būti vis
sunkiau. Vidutinės trukmės biudžeto tikslą numatyta pasiekti
pabaigus programą. 2011–2013 m. vidutinė metinė
fiskalinių priemonių vertė yra mažesnė nei 1 % BVP,
kaip 2009 m. gruodžio 2 d. rekomendavo Taryba pagal perviršinio
deficito procedūrą.
(8)
Programoje nustatytas aiškus tikslas iki
2013 m. viešųjų finansų deficitą sumažinti tiek, kad
jis būtų mažesnis nei 3 % BVP. Reikės užtikrinti, kad
priemonės, kuriomis grindžiamas deficito mažinimas 2011–2013 m. ir
vėliau, nekliudytų ilgalaikiam augimui, visų pirma apsaugant
išlaidas švietimui ir viešiesiems moksliniams tyrimams ir plėtrai, ir kad
jos tinkamai sumažintų dėl demografinių pokyčių
atsiradusių išlaidų augimo pavojų.
(9)
Į biudžeto konsolidavimo strategiją
įtrauktos priemonės, kurios daro poveikį PVM pajamoms:
planuojama, kad mažesnis PVM tarifas 2012–2013 m. didės, o didesnis
tarifas 2013 m. mažės. Vyriausybė taip pat ketina nuo
2013 m. didinti įmonių PVM mokėtojų skaičių.
Pagal programą dėl šių pakeitimų mokestinės pajamos
turėtų išaugti 0,7 % BVP 2012 m. ir dar 0,1 % BVP
2013 m. Be to, atrodo, kad galima dar labiau padidinti pajamas iš
netiesioginių mokesčių, kurios 2010 m. sudarė
11,8 % BVP, palyginti su ES vidurkiu – 13,4 %, ir taip galbūt
sumažinti darbo apmokestinimą. Be to, apskaičiuota, kad realių
PVM pajamų ir teorinių PVM įsipareigojimų skirtumas yra
gerokai didesnis nei ES vidurkis, todėl reikia imtis priemonių, kad
pagerėtų mokestinių prievolių vykdymas.
(10)
Atsižvelgiant į skaičiavimus, kad
visuomenės senėjimo poveikis biudžetui bus gerokai didesnis nei ES
vidurkis, svarbus klausimas yra pensijų sistemos reforma. Vyriausybė
pateikė du pasiūlymų rinkinius. Iki 2011 m. rugsėjo
mėn. parlamentas turėtų pritarti pirmajam rinkiniui, skirtam valstybinio
einamojo finansavimo modelio (angl. „Pay-As-You-Go“) pakopai, kuriai nuo
2009 m. trūksta lėšų. Rinkinyje, be kita ko, numatyta
padidinti nustatytą pensinį amžių ir 2041 m. įvesti
vienodą – 67 metų – pensinį amžių vyrams ir moterims. Nors
šiuo parametrų reformų rinkiniu lyg ir bandoma spręsti
fiskalinio tvarumo problemą, jo gali nepakakti, kad būtų
išspręstos dėl gyventojų senėjimo kylančios problemos.
Pagal antrąjį priemonių rinkinį, kuriam vyriausybė dar
oficialiai nepritarė, 2013 m. būtų sukurta savanoriška
antrinė privačiomis lėšomis finansuojama pensijų pakopa,
siekiant labiau diversifikuoti pensines pajamas ir užtikrinti, kad jų
ateityje pakaktų, skatinant privačias santaupas. Tačiau
siūloma pakopos forma neskatinama prisijungti prie schemos ir ji gali
pagilinti pirmiau pabrėžtus ilgalaikius sunkumus. Be to, reikia atidžiai
išanalizuoti tokių pensijų fondų veiklos sąnaudas, kurios
turi būti kuo mažesnės, kad būtų užtikrintas sistemos
veiksmingumas.
(11)
Darbo rinka laikoma palyginti lanksčia ir iki
pasaulinės finansų krizės nebuvo jokių didelių
sutrikimų ženklų. Vis dėlto tam tikri struktūriniai
trūkumai akivaizdūs. Pagrindinė problema susijusi su dideliais
sunkumais, kuriuos patiria vaikų turinčios moterys, po nėštumo
ir gimdymo atostogų bandančios vėl integruotis į darbo
rinką. Šis klausimas svarbus ir dėl platesnio masto ekonominių
pasekmių: ilgesnio nedarbo, didelio vyrų ir moterų užimtumo
skirtumo ir didžiausio iš visų valstybių narių vyrų ir
moterų darbo užmokesčių skirtumo. Anksti grįžti į
darbą tebėra sudėtinga, nepaisant vyriausybės pastangų
tėvams suteikti didesnį pasirinkimą sprendžiant dėl vaiko
priežiūros atostogų trukmės. Problema iš dalies susijusi su
įmonių nenoru suteikti galimybę pasirašyti darbo ne visą
darbo laiką sutartis, kurias kitose valstybėse narėse dažnai
renkasi mažus vaikus turintys darbuotojai, ir iš dalies su ribota
prieinamų vaiko priežiūros įstaigų, ypač skirtų
vaikams iki trejų metų, pasiūla.
(12)
Nors bendras nedarbo lygis tebėra gerokai
žemesnis nei ES vidurkis, didėja ilgalaikis, ypač 20–29 m.
gyventojų nedarbas. Labai sunku rasti darbą neturintiesiems
išsilavinimo ir kitiems mažą darbo užmokestį gaunantiems asmenims.
Ilgalaikis nedarbas susijęs su nepakankamai finansuojama ir palyginti
neaktyvia darbo rinkos politika ir mažu dalyvių skaičiumi taikant
reguliarias skatinimo priemones.
(13)
Viešojo administravimo trūkumus, kurie tampa
našta verslo aplinkai, būtų galima išspręsti nuosekliai
įgyvendinant esamas strategijas. Vyriausybė 2007 m. pradėjo
geresnio reguliavimo darbotvarkę ir 2011–2012 m. kovos su korupcija
strategiją. Jose paskelbtos priemonės, kurios padėtų
pagerinti Čekijos teisės ir reguliavimo sistemos kokybę, kuri,
remiantis tarptautinėmis apklausomis, yra prastesnė nei ES vidurkis,
ir sustiprintų įmonių pasitikėjimą. Reikia
stabilizuoti viešąjį administravimą, nes dažnas ir plataus masto
reorganizavimas mažina jo veiksmingumą. Kad tai būtų galima
padaryti, svarbu priimti kelis kartus atidėtą Valstybės
tarnautojo aktą. Vyriausybė neseniai priėmė priemones, kad
padidintų viešųjų pirkimų skaidrumą. Tačiau vienas
iš reguliavimo sistemos elementų – konkreti bendrovės akcijų
rūšis, kai leidžiamas visiškai anonimiškas turto perkėlimas –
tebekelia pavojų ir į jį reikia atkreipti dėmesį.
(14)
Tikėtina, kad krizė turės
neigiamą poveikį galimam augimui. Svarbu gerinti žmogiškąjį
kapitalą, nepaisant didelio universitetuose besimokančio jaunimo
skaičiaus, ir tam trukdo nepakankama mokymo kokybė, kuri matyti iš
prasto Čekijos tretinio mokslo institucijų įvertinimo
tarptautinėse apklausose. Be to, pagal išlaidas vienam
studentui palyginamosiomis kainomis Čekija priklauso mažiausiai
lėšų skiriančių ES šalių ketvirtadaliui; ypač
mažai lėšų skiriama pradiniam ugdymui. Nacionalinėje
reformų programoje nustatytos visų lygių švietimui skirtos
priemonės. Jau kelerius metus rengiama sudėtinga tretinio mokslo
reforma. Garantuoti kokybišką ir veiksmingą tretinį mokslą
svarbu norint užtikrinti konkurencingumą ir inovacijų pajėgumus.
(15)
Komisija įvertino Čekijos konvergencijos
programą ir nacionalinę reformų programą[4].
Komisija įvertino ne tik jų svarbą tvariai fiskalinei ir
socialinei bei ekonominei Čekijos politikai, bet ir tai, ar jomis
laikomasi ES taisyklių ir gairių, nes būtina stiprinti
bendrą Europos Sąjungos ekonomikos valdymą, ES priemonėmis
prisidedant prie būsimų nacionalinių sprendimų. Todėl
Komisija mano, kad reiktų toliau telkti dėmesį į
fiskalinį konsolidavimą, kartu apsaugant augimą
skatinančias išlaidas. Ilgalaikis viešųjų finansų
stabilumas labai priklauso nuo pajėgumo dabar įgyvendinti
reikalingą pensijų reformą. Būtina didinti dalyvavimą
darbo rinkoje, visų pirma moterų dalyvavimą, ir suteikti daugiau
galimybių įsidarbinti ilgalaikiams bedarbiams. Siekiant užtikrinti
konkurencingumą, ypač svarbu imtis tolesnių veiksmų, kad
būtų pagerinta viešųjų paslaugų ir reguliavimo
sistemos, taip pat tretinio mokslo kokybė.
(16)
Atsižvelgdama į šį vertinimą, taip
pat į 2009 m. gruodžio 2 d. Tarybos rekomendaciją pagal Sutarties
dėl Europos Sąjungos veikimo 126 straipsnio 7 dalį, Taryba
išnagrinėjo atnaujintą 2011 m. Čekijos konvergencijos
programą ir savo nuomonę[5] pateikė visų
pirma toliau pateikiamų rekomendacijų 1 ir 2 punktuose. Atsižvelgdama
į 2011 m. kovo 25 d. Europos Vadovų Tarybos išvadas, Taryba
išnagrinėjo Čekijos nacionalinę reformų programą,
REKOMENDUOJA Čekijai
2011–2012 m. imtis šių veiksmų:
(1)
2011 m. įgyvendinti suplanuotą
konsolidavimą ir taikyti nuolatines kompensacines priemones visais
pajamų stygiaus ar išlaidų nuokrypių atvejais. Kaip suplanuota
programoje 2012 m., priimti fiskalines priemones ir konkretesnėmis
priemonėmis paremti 2013 m. nustatytą tikslą. Vengti
mažinti išlaidas augimą skatinančioms sritims ir įvertinti
galimybes didinti pajamas iš netiesioginių mokesčių, gerinti
mokestinių prievolių vykdymą ir mažinti mokesčių
slėpimą.
(2)
Pradėti visapusišką pensijų
reformą, kad būtų pagerintas ilgalaikis viešųjų
finansų stabilumas ir užtikrintas pensijų pakankamumas ateityje.
Daugiausia pastangų pirmiausia reikėtų skirti toliau
keičiant valstybinių pensijų pakopą, įskaitant
greitesnį nei planuota nustatyto pensinio amžiaus padidinimą,
remiantis priemonėmis, kuriomis skatinamas vyresnio amžiaus
darbuotojų užimtumas; taip pat privačių santaupų kaupimui.
Atsižvelgiant į tai užtikrinti, kad suplanuota finansavimo schema
pritrauktų daug dalyvių ir būtų sukurta taip, kad
administracinės išlaidos būtų skaidrios ir nedidelės.
(3)
Didinti dalyvavimą darbo rinkoje mažinant
kliūtis mažus vaikus turintiems tėvams sugrįžti į darbo
rinką, suteikiant didesnę prieinamų vaiko priežiūros
įstaigų pasiūlą ir geresnes galimybes jomis pasinaudoti.
Didinti lankstesnių darbo tvarkos susitarimų, kaip antai darbo ne
visą darbo laiką, patrauklumą ir prieinamumą.
(4)
Stiprinti valstybinių užimtumo tarnybų
gebėjimus gerinti mokymo kokybę ir veiksmingumą, pagalbą
ieškantiems darbo ir individualizuotas paslaugas, programų
finansavimą susiejant su rezultatais. Konsultuojantis su suinteresuotaisiais
subjektais, sukurti mokymo programas, konkrečiai pritaikytas vyresnio
amžiaus darbuotojams, jaunimui, žemos kvalifikacijos darbuotojams ir kitoms
pažeidžiamoms grupėms.
(5)
Imtis reikiamų priemonių, kad
pagerėtų viešųjų paslaugų kokybė verslo aplinkai
svarbiose srityse. Atsižvelgiant į tai pagreitinti kovos su korupcija
strategijos įgyvendinimą pagal nustatytus tikslus, priimti
Valstybės tarnautojo aktą, kad būtų paskatintas viešojo
administravimo stabilumas ir veiksmingumas, ir peržiūrėti Prekybos
kodeksą, kad būtų panaikinta anoniminės akcijų
nuosavybės galimybė.
(6)
Sukurti skaidrią akademinių
institucijų kokybės vertinimo sistemą ir ją susieti su
finansavimu, kad pagerėtų tretinio mokslo sistemos rezultatai.
Priimta Briuselyje
                                                                       Tarybos
vardu
                                                                       Pirmininkas
[1]               OL L 209, 1997 8 2,
p. 1.
[2]               OL C , p. .
[3]               2011 m. gegužės 19 d. Tarybos sprendimu
2011/308/ES taikytina 2011 m.
[4]               SEC(2011) 712.
[5]               Numatyta Tarybos reglamento (EB) Nr. 1466/97 9
straipsnio 3 dalyje.


title: 2016 m. liepos 12 d. Tarybos rekomendacija dėl 2016 m. Nyderlandų nacionalinės reformų programos su Tarybos nuomone dėl 2016 m. Nyderlandų stabilumo programos

text:
               18.8.2016

               LT

               Europos Sąjungos oficialusis leidinys

               C 299/41

         TARYBOS REKOMENDACIJA
   2016 m. liepos 12 d.
   dėl 2016 m. Nyderlandų nacionalinės reformų programos su Tarybos nuomone dėl 2016 m. Nyderlandų stabilumo programos
   (2016/C 299/10)
   EUROPOS SĄJUNGOS TARYBA,
   atsižvelgdama į Sutartį dėl Europos Sąjungos veikimo, ypač į jos 121 straipsnio 2 dalį ir 148 straipsnio 4 dalį,
   atsižvelgdama į 1997 m. liepos 7 d. Tarybos reglamentą (EB) Nr. 1466/97 dėl biudžeto būklės priežiūros stiprinimo ir ekonominės politikos priežiūros bei koordinavimo (1), ypač į jo 5 straipsnio 2 dalį,
   atsižvelgdama į 2011 m. lapkričio 16 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamentą (ES) Nr. 1176/2011 dėl makroekonominių disbalansų prevencijos ir naikinimo (2), ypač į jo 6 straipsnio 1 dalį,
   atsižvelgdama į Europos Komisijos rekomendaciją,
   atsižvelgdama į Europos Parlamento rezoliucijas,
   atsižvelgdama į Europos Vadovų Tarybos išvadas,
   atsižvelgdama į Užimtumo komiteto nuomonę,
   atsižvelgdama į Ekonomikos ir finansų komiteto nuomonę,
   atsižvelgdama į Socialinės apsaugos komiteto nuomonę,
   atsižvelgdama į Ekonominės politikos komiteto nuomonę,
   kadangi:

               (1)

               2015 m. lapkričio 26 d. Komisija priėmė metinę augimo apžvalgą, kuria pradedamas 2016 m. Europos ekonominės politikos koordinavimo semestras. 2016 m. kovo 17–18 d. Europos Vadovų Taryba patvirtino metinėje augimo apžvalgoje nustatytus prioritetus. 2015 m. lapkričio 26 d. Komisija pagal Reglamentą (ES) Nr. 1176/2011 priėmė Įspėjimo mechanizmo ataskaitą, kurioje Nyderlandai nurodyti kaip viena iš valstybių narių, dėl kurių reikės parengti nuodugnią apžvalgą. Tą pačią dieną Komisija taip pat priėmė rekomendaciją dėl Tarybos rekomendacijos dėl euro zonos ekonominės politikos. Šią rekomendaciją Europos Vadovų Taryba patvirtino 2016 m. vasario 18–19 d., o Taryba ją priėmė 2016 m. kovo 8 d. (3). Kaip šalis, kurios valiuta yra euro, atsižvelgdama į glaudžias ekonominės ir pinigų sąjungos šalių ekonomikos sąsajas, Nyderlandai turėtų užtikrinti, kad ta rekomendacija būtų visiškai ir laiku įgyvendinta;

               (2)

               2016 m. Nyderlandų ataskaita paskelbta 2016 m. vasario 26 d. Joje įvertinta Nyderlandų pažanga, padaryta įgyvendinant 2015 m. liepos 14 d. Tarybos priimtas šaliai skirtas rekomendacijas ir siekiant nacionalinių tikslų pagal strategiją „Europa 2020“. Į ją įtraukta ir nuodugni apžvalga pagal Reglamento (ES) Nr. 1176/2011 5 straipsnį. 2016 m. kovo 8 d. Komisija pateikė nuodugnios apžvalgos rezultatus. Komisijos analizė leidžia daryti išvadą, kad Nyderlanduose yra susidaręs makroekonominis disbalansas. Itin svarbu spręsti labai didelės namų ūkių skolos problemą. Didelis nuolatinis einamosios sąskaitos perteklius, kuris atitinka struktūrinius ekonomikos ypatumus ir politiką ne finansų bendrovių atžvilgiu, tebekelia sunkumų, be kita ko, atsižvelgiant į šalutinį poveikį kitoms euro zonos valstybėms narėms;

               (3)

               2016 m. balandžio 28 d. Nyderlandai pateikė 2016 m. nacionalinę reformų programą ir 2016 m. stabilumo programą. Siekiant atsižvelgti į jų tarpusavio sąsajas, abi programos vertintos vienu metu;

               (4)

               į atitinkamas konkrečioms šalims skirtas rekomendacijas atsižvelgta sudarant 2014–2020 m. Europos struktūrinių ir investicijų fondų programas. Kaip numatyta Europos Parlamento ir Tarybos reglamento (ES) Nr. 1303/2013 (4) 23 straipsnyje, Komisija, jei tai būtina siekiant remti atitinkamų Tarybos rekomendacijų įgyvendinimą, gali paprašyti valstybės narės peržiūrėti savo partnerystės sutartį ir susijusias programas bei pasiūlyti jų pakeitimų. Kaip naudotųsi šia nuostata, Komisija išsamiau nurodė Priemonių, kuriomis Europos struktūrinių ir investicijų fondų veiksmingumas siejamas su patikimu ekonomikos valdymu, taikymo gairėse;

               (5)

               šiuo metu Nyderlandams taikoma Stabilumo ir augimo pakto prevencinė dalis ir pereinamojo laikotarpio skolos taisyklė. 2016 m. stabilumo programoje Vyriausybė planuoja laipsnišką nominaliojo balanso pagerėjimą iki 0,1 % BVP 2019 m. Be to, Vyriausybė numato perskaičiuoto struktūrinio balanso (5) pablogėjimą iki -1,4 % BVP 2016 m., o vėlesniais metais – pagerėjimą. Vidutinio laikotarpio biudžeto tikslą – 0,5 % BVP struktūrinį deficitą – planuojama pasiekti iki 2019 m. Tačiau, remiantis perskaičiuotu struktūriniu balansu, vidutinio laikotarpio biudžeto tikslas būtų pasiektas dar 2018 m. Stabilumo programoje numatoma, kad valdžios sektoriaus skolos santykis su BVP pasieks 65,4 % 2016 m. ir palaipsniui mažės iki 58,9 % 2019 m. Makroekonominis scenarijus, kuriuo grindžiamos šios biudžeto projekcijos, yra tikėtinas. Remiantis Komisijos 2016 m. pavasario prognoze, esama rizikos, kad Nyderlandai kiek nukryps nuo prevencinės dalies reikalavimų 2016 m. ir 2016–2017 m. vertinant kartu, jeigu politika nesikeis. Prognozuojama, kad 2016 m. Nyderlandai laikysis pereinamojo laikotarpio skolos taisyklės, o 2017 m., pasibaigus pereinamajam laikotarpiui, – skolos mažinimo kriterijaus. Remdamasi stabilumo programos vertinimu ir atsižvelgdama į Komisijos 2016 m. pavasario prognozę, Taryba mano, kad Nyderlandams iš esmės turėtų pavykti laikytis Stabilumo ir augimo pakto nuostatų. Vis dėlto ir 2016 m., ir 2017 m. siekiant užtikrinti, kad būtų laikomasi nuostatų, reikės papildomų priemonių;

               (6)

               pastaruoju metu augusį užimtumą lėmė išaugęs asmenų, įdarbintų pagal laikinąsias darbo sutartis, ir savarankiškai dirbančių asmenų skaičius. Nors Nyderlandai ėmėsi priemonių šiai problemai spręsti, reikia labiau visapusiško požiūrio. Menki perėjimo nuo laikinųjų prie neterminuotų darbo sutarčių rodikliai vis dar kelia darbo rinkos segmentacijos riziką. Didelis ir didėjantis laikinųjų darbo sutarčių procentas stebimas nepaisant didelių užimtumo apsaugos nuostatų laikinosiose darbo sutartyse ir neterminuotose darbo sutartyse skirtumų. Savarankiškai dirbantys asmenys, nesamdantys kitų darbuotojų, dažnai yra apsidraudę per maža invalidumo, nedarbo ir senatvės draudimo suma, o tai ilgainiui galėtų daryti poveikį socialinės apsaugos sistemos tvarumui. Pradėtos taikyti kelios priemonės, kuriomis buvo sumažinti neterminuotų ir laikinųjų darbo sutarčių skirtumai. Palanki apmokestinimo tvarka ir įpareigojimų mokėti tam tikras socialinio draudimo įmokas nebuvimas vis dar teikia finansinių paskatų dirbti savarankiškai;

               (7)

               vienas iš svarbiausių uždavinių sprendžiant didelio namų ūkių įsiskolinimo problemą yra susiję su padėtimi būsto rinkoje, kur per keletą dešimtmečių nusistovėjęs nelankstumas ir iškreipiamosios paskatos daro įtaką būsto finansavimo ir atskirų sektorių taupymo modeliams. Namų ūkių tendenciją bendrąjį hipotekinį įsiskolinimą didinti užstatant būstą iš esmės galima paaiškinti tuo, kad taikomos ilgalaikės fiskalinės paskatos, visų pirma hipotekos palūkanų atskaitymas iš mokėtinų mokesčių. Nuo 2012 m. įgyvendinamos kelios priemonės, kuriomis iš dalies sprendžiama ši problema, tačiau jos nebuvo intensyvinamos vadovaujantis 2015 m. Tarybos rekomendacija. Sklandžiai veikiančiai privačios nuomos rinkai vystytis trukdo subsidijos kituose būsto subsektoriuose. Socialinio būsto sektorius yra vienas didžiausių Sąjungoje, tačiau būstas ne visuomet efektyviai paskiriamas tiems, kuriems labiausiai jo reikia. Nustatyta labiau pajamomis grindžiama nuomos diferenciacija socialinio būsto sektoriuje. Būsto įmonėms reikės atskirti bendros ekonominės svarbos veiklą (t. y. socialinį būstą) nuo kitos veiklos. Kadangi išspręstas kai kurių iškreipiamųjų paskatų, socialinio būsto rinkoje susiejančių nuomos kainą su pajamomis, klausimas, tikslinga šią 2015 m. Tarybos rekomendacijos dalį pakeisti ir rekomenduoti padėties stebėseną. Tačiau būsto rinka tebėra labai iškreipta ir toliau sukuria namų ūkių įsiskolinimui palankų iškraipymą. Reikia, kad šiais klausimais toliau būtų daroma pažanga;

               (8)

               be būsto rinkos iškraipymo, privalomos su mokesčiais nesusijusios įmokos antrosios pakopos pensijų sistemai neigiamai atsiliepia namų ūkių disponuojamosioms pajamoms. Antrosios pakopos pensijų sistema veikia gerai kokybės ir adekvatumo prasme, tačiau turi trūkumų sąžiningumo skirtingų kartų asmenų atžvilgiu, skaidrumo ir atsparumo ekonominiams sukrėtimams prasme. Pastaraisiais metais pensijų sistemos tvarumas gerėjo, nes pensinis amžius buvo padidintas iki 67 metų iki 2021 m., o vėlesniais metais susietas su vidutine tikėtina gyvenimo trukme. Vidutiniškai pensijų įmokos buvo sumažintos nuo tada, kai buvo sumažinta didžiausia nuo mokesčių atleista kaupimo norma. Tinkamas išlaidų ir rizikos pasidalijimo tarp tos pačios kartos asmenų ir tarp kartų užtikrinimas ir kitomis priemonėmis, ne tik priimtomis indeksavimo ir lėšų rezervo taisyklėmis (finansų vertinimo programa), padėtų namų ūkiams paskirstyti savo finansus augimui palankesniu būdu. Vyriausybė paskelbė ketinanti iš esmės reformuoti antrąją pensijų pakopą dalyvaujant socialiniams partneriams, kad būtų sukurta skaidresnė ir aktuariniu požiūriu sąžiningesnė sistema;

               (9)

               per ekonomikos krizę labai sumažėjo investavimas, ir jis nuo tada atsigavo tik iš dalies. Atrodo, kad investicijų į visą ekonomiką trūkumas yra labai cikliško pobūdžio. Jį lėmė nuosmukis būsto rinkoje ir fiskalinio konsolidavimo veiksmai. Nors kliūtys investicijoms atrodo nedidelės, panašu, kad mažos investicijos į statybų sektorių ir atsinaujinančiųjų išteklių energiją yra susijusios su rinkoje vyraujančiu netikrumu ir su reglamentavimu susijusiais veiksniais. Nepaisant gerėjančių sąlygų gauti kreditą, esant dabartinei finansinei padėčiai rizika, kylanti naujų paskolų teikimui, yra padidėjusi. Nuo 2014 m. mažėjo Vyriausybės išlaidos MTTP, o privačios MTTP išlaidos išlieka nedidelės. Todėl 2015 m. Taryba rekomendavo Nyderlandams perorientuoti viešąsias išlaidas į investicijų į MTTP rėmimą ir siekti padidinti privačiąsias MTTP srities išlaidas. Viešosios ir privačiosios išlaidos MTTP yra nedidelės, palyginti su išsilavinimo ir mokymosi pasiekimais ir ekonominiu vystymusi;

               (10)

               atsižvelgdama į Europos semestrą, Komisija atliko išsamią Nyderlandų ekonominės politikos analizę ir ją paskelbė 2016 m. šalies ataskaitoje. Be to, ji įvertino stabilumo programą ir nacionalinę reformų programą, taip pat veiksmus, kurių Nyderlandai ėmėsi atsižvelgdami į ankstesniais metais šaliai skirtas rekomendacijas. Komisija įvertino ne tik jų svarbą tvariai fiskalinei ir socialinei bei ekonominei Nyderlandų politikai, bet ir tai, kaip laikomasi ES taisyklių ir gairių, nes ES priemonėmis prisidedant prie būsimų nacionalinių sprendimų būtina stiprinti bendrą ES ekonomikos valdymą. Rekomendacijos atsižvelgiant į Europos semestrą pateiktos toliau išdėstytose 1–3 rekomendacijose;

               (11)

               atsižvelgdama į šį vertinimą, Taryba išnagrinėjo stabilumo programą; jos nuomonė (6) pateikta visų pirma toliau išdėstytoje 1 rekomendacijoje;

               (12)

               atsižvelgdama į Komisijos nuodugnios apžvalgos ir šio vertinimo rezultatus, Taryba išnagrinėjo nacionalinę reformų programą ir stabilumo programą. Jos rekomendacijos pagal Reglamento (ES) Nr. 1176/2011 6 straipsnį pateiktos toliau išdėstytoje 3 rekomendacijoje,

         REKOMENDUOJA Nyderlandams 2016–2017 m. imtis šių veiksmų:

               1.

               2016 m. riboti nuokrypį nuo vidutinio laikotarpio biudžeto tikslo ir 2017 m. užtikrinti 0,6 % BVP metinį fiskalinį koregavimą. Viešąsias išlaidas visų pirma skirti didesnėms investicijoms į mokslinius tyrimus ir technologinę plėtrą remti.

               2.

               Pašalinti likusias darbuotojų įdarbinimo pagal neterminuotas darbo sutartis kliūtis ir sudaryti palankesnes sąlygas pereiti nuo laikinųjų prie neterminuotų darbo sutarčių. Spręsti labai išaugusio savarankiškai dirbančių asmenų, kurie nesamdo kitų darbuotojų, skaičiaus problemą, be kita ko, mažinant savarankiškai dirbti skatinantį mokesčių iškraipymą, kartu netrukdant verslumui, ir sudarant galimybes savarankiškai dirbantiems asmenims gauti prieinamą socialinę apsaugą.

               3.

               Imtis priemonių, kad antrosios pakopos pensijų sistema taptų skaidresnė, skirtingų kartų asmenų atžvilgiu sąžiningesnė ir atsparesnė sukrėtimams. Imtis priemonių likusiam iškraipymui būsto rinkoje ir namų ūkių įsiskolinimui palankiam iškraipymui sumažinti, visų pirma mažinant galimybes hipotekos palūkanas atskaityti iš mokėtinų mokesčių.

      Priimta Briuselyje 2016 m. liepos 12 d.

            Tarybos vardu

            Pirmininkas

         P. KAŽIMÍR

      (1)  OL L 209, 1997 8 2, p. 1.

      (2)  OL L 306, 2011 11 23, p. 25.

      (3)  OL C 96, 2016 3 11, p. 1.

      (4)  2013 m. gruodžio 17 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamentas (ES) Nr. 1303/2013, kuriuo nustatomos Europos regioninės plėtros fondui, Europos socialiniam fondui, Sanglaudos fondui, Europos žemės ūkio fondui kaimo plėtrai ir Europos jūros reikalų ir žuvininkystės fondui bendros nuostatos ir Europos regioninės plėtros fondui, Europos socialiniam fondui, Sanglaudos fondui ir Europos jūros reikalų ir žuvininkystės fondui taikytinos bendrosios nuostatos ir panaikinamas Tarybos reglamentas (EB) Nr. 1083/2006 (OL L 347, 2013 12 20, p. 320).

      (5)  Komisijos pagal bendrai sutartą metodiką perskaičiuotas struktūrinis balansas, remiantis stabilumo programoje pateikta informacija.

      (6)  Pagal Reglamento (EB) Nr. 1466/97 5 straipsnio 2 dalį.


title: 2011 m. balandžio 13 d. ELPA priežiūros institucijos rekomendacija dėl skambučių užbaigimo fiksuotojo ir judriojo ryšio tinkluose tarifų reguliavimo ELPA valstybėse

text:
               8.11.2012

               LT

               Europos Sąjungos oficialusis leidinys

               C 340/5

         ELPA PRIEŽIŪROS INSTITUCIJOS REKOMENDACIJA
   2011 m. balandžio 13 d.
   dėl skambučių užbaigimo fiksuotojo ir judriojo ryšio tinkluose tarifų reguliavimo ELPA valstybėse (1)

   2012/C 340/04
   ELPA PRIEŽIŪROS INSTITUCIJA (2),
   atsižvelgdama į Europos ekonominės erdvės susitarimą (3),
   atsižvelgdama į ELPA valstybių susitarimą dėl Priežiūros institucijos ir Teisingumo Teismo įsteigimo, ypač į jo 5 straipsnio 2 dalies b punktą,
   atsižvelgdama į EEE susitarimo XI priedo 5cl punkte minėtą teisės aktą 2002 m. kovo 7 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyvą 2002/21/EB dėl elektroninių ryšių tinklų ir paslaugų bendrosios reguliavimo sistemos (Pagrindų direktyva) (4), ypač į jos 19 straipsnio 1 dalį, su EEE susitarimu suderintą 1 protokolu,
   pasikonsultavusi su ELPA ryšių komitetu,
   kadangi:

               (1)

               Pagal Pagrindų direktyvos 8 straipsnio 3 dalį nacionalinės reguliavimo institucijos (NRI) prisideda prie vidaus rinkos plėtros, inter alia, skaidriai bendradarbiaudamos tarpusavyje ir su Europos Komisija ir (arba) tam tikrais atvejais – su institucija, kad būtų sukurta nuosekli reguliavimo politika. Tačiau vertinant daugiau kaip 850 priemonių projektų, apie kuriuos pranešta pagal Pagrindų direktyvos 7 straipsnį, paaiškėjo, kad balso skambučių užbaigimo tarifai vis dar reguliuojami nenuosekliai.

               (2)

               Nors daugumoje EEE valstybių dažniausiai nustatyta tam tikra tarifų pagrindimo sąnaudomis tvarka, EEE taikomos skirtingos kainų kontrolės priemonės. Negana to, kad yra didelė pasirinktų priemonių sąnaudoms apskaičiuoti įvairovė, dar skiriasi ir tų priemonių taikymo būdai. Dėl to didėja EEE taikomų didmeninių skambučių užbaigimo tarifų skirtumai, kuriuos tik iš dalies galima būtų paaiškinti nacionaliniais ypatumais. Europos reguliuotojų grupė (ERG), įsteigta EEE susitarimo XI priedo 5ci punkte minėtu teisės aktu (Komisijos sprendimas 2002/627/EB (5)), 1 protokolu suderintu su EEE susitarimu (6), tai pripažino savo bendrojoje pozicijoje dėl skambučių užbaigimo fiksuotojo ir judriojo ryšio tinkle tarifų simetrijos. Daugeliu atvejų nacionalinės reguliavimo institucijos leido mažesniems fiksuotojo arba judriojo ryšio operatoriams nustatyti didesnius skambučių užbaigimo tarifus, remdamosi tuo, kad tie operatoriai yra nauji rinkos dalyviai, kurie nepasinaudojo masto ekonomija ir (arba) turi skirtingų sąnaudų. Nors pamažu ir nyksta, tokia asimetrija egzistuoja ir atskirose šalyse, ir tarpvalstybiniu mastu. Europos reguliuotojų grupė savo bendrojoje pozicijoje pripažino, kad skambučių užbaigimo tarifai paprastai turėtų būti simetriški, o asimetriją reikia tinkamai pagrįsti.

               (3)

               Dėl skambučių užbaigimo fiksuotojo ir judriojo ryšio tinkluose tarifų reguliavimo didelių skirtumų atsiranda esminių konkurencijos iškraipymų. Skambučių užbaigimo rinkų prieiga dvišalė: abu tinklus sujungiantys operatoriai turėtų gauti naudos iš tinklų sujungimo susitarimo, tačiau tiems operatoriams tarpusavyje konkuruojant dėl abonentų, skambučių užbaigimo tarifai gali turėti svarbių strateginių ir konkurencinių pasekmių. Jei nustatyti skambučių užbaigimo tarifai viršija efektyvias sąnaudas, atsiranda nemažų perskirstymų tarp fiksuotojo ir judriojo ryšio rinkų bei vartotojų. Taip pat dėl to rinkose, kuriose operatoriai turi asimetrines rinkos dalis, mažesni konkurentai gali mokėti nemenkas sumas didesniems konkurentams. Be to, daugelyje EEE valstybių skambučių užbaigimo judriojo ryšio tinkle tarifų absoliutusis lygis tebėra aukštas, palyginti su tam tikrose EEE nepriklausančiose šalyse taikomais tarifais ir su skambučių užbaigimo fiksuotojo ryšio tinkle tarifais apskritai, todėl galutiniam vartotojui ir toliau nustatomos didelės (nors ir mažėjančios) kainos. Dideli skambučių užbaigimo tarifai paprastai lemia dideles mažmenines skambučių siuntimo kainas ir atitinkamai mažesnius vartojimo rodiklius, todėl mažėja vartotojų gerovė.

               (4)

               Šiuo metu sąnaudų apskaitos principai skambučių užbaigimo rinkose taikomi nesuderintai, todėl būtina nustatyti bendrą metodą, kuriuo būtų užtikrintas didesnis teisinis tikrumas ir tinkamos paskatos galimiems investuotojams, būtų sumažinta šiuo metu keliose EEE valstybėse veiklą vykdantiems operatoriams tenkanti reguliavimo našta. Nuosekliai reguliuoti skambučių užbaigimo rinkas yra aiškus tikslas, kurį pripažįsta nacionalinės reguliavimo institucijos ir ne kartą pabrėžė Europos Komisija bei institucija, pagal Pagrindų direktyvos 7 straipsnį vertindamos priemonių projektus.

               (5)

               Pagal tam tikras elektroninių ryšių tinklų ir paslaugų reguliavimo sistemos nuostatas, t. y. pagal EEE susitarimo XI priedo 5cj punkte minėto teisės akto (2002 m. kovo 7 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyva 2002/19/EB dėl elektroninių ryšių tinklų ir susijusių priemonių sujungimo ir prieigos prie jų (7)) (Prieigos direktyva), su EEE susitarimu suderinto 1 protokolu (8), 9, 11 ir 13 straipsnius kartu su to teisės akto 20 konstatuojamąja dalimi, reikalaujama nustatyti būtinus ir tinkamus sąnaudų apskaitos mechanizmus ir kainų kontrolės įpareigojimus.

               (6)

               Dėl EEE susitarimo XI priedo 26j punkte minėto teisės akto (2005 m. rugsėjo 19 d. Komisijos rekomendacija 2005/698/EB dėl apskaitos atskyrimo ir sąnaudų apskaitos sistemų elektroninių ryšių reguliavimo sistemoje (9)), su EEE susitarimu suderinto 1 protokolu (10), atsirado galimybių nuosekliai taikyti specialias nuostatas dėl apskaitos atskyrimo ir sąnaudų apskaitos, siekiant pagerinti reguliavimo apskaitos sistemų, metodikų, audito ir ataskaitų teikimo skaidrumą visų susijusių šalių labui.

               (7)

               Didmeninis balso skambučių užbaigimas – tai paslauga, kurios reikia, kad skambučiai būtų gauti vietose, į kurias skambinama (fiksuotojo ryšio tinkle), arba kad juos gautų abonentai (judriojo ryšio tinkle). EEE mokesčio už paslaugą sistema pagrįsta principu „moka skambinančio asmens tinklas“, vadinasi, skambučio užbaigimo mokestis nustatomas tinkle, į kurį skambinama, o mokestį moka to tinklo, iš kurio skambinama, operatorius. Subjektas, kuriam skambinama, už šią paslaugą sąskaitos negauna ir iš esmės neturi paskatų reaguoti į savo tinklo tiekėjo nustatytą skambučio užbaigimo kainą. Šiomis aplinkybėmis pernelyg didelė kaina yra pagrindinis su konkurencija susijęs reguliavimo institucijų rūpestis. Didelės skambučių užbaigimo kainos galiausiai kompensuojamos, galutiniams vartotojams nustačius didesnius skambučių mokesčius. Atsižvelgiant į dvišalę skambučių užbaigimo rinkų prieigą, kitos galimos konkurencijos problemos susijusios su kryžminėmis operatorių subsidijomis. Šios galimos problemos dėl konkurencijos būdingos ir skambučių užbaigimo fiksuotojo ryšio tinkle rinkai, ir skambučių užbaigimo judriojo ryšio tinkle rinkai. Todėl, atsižvelgiant į skambučius užbaigiančių operatorių galimybes ir paskatas didinti kainas gerokai daugiau, nei patiriama sąnaudų, kainų pagrindimas sąnaudomis laikomas tinkamiausia intervencine priemone šiai problemai išspręsti vidutiniuoju laikotarpiu. Prieigos direktyvos 20 konstatuojamojoje dalyje nurodyta, kad sąnaudų padengimo metodas turėtų atitikti konkrečias aplinkybes. Atsižvelgdamos į skambučių užbaigimo rinkų ypatumus ir susijusius konkurencijos bei paskirstymo klausimus, Europos Komisija ir institucija jau seniai pripažino, kad nustačius bendrą metodą, pagrįstą efektyvių sąnaudų standartu ir simetriškų skambučių užbaigimo tarifų taikymu, būtų didinamas veiksmingumas, palaikoma tvari konkurencija, o vartotojai gautų daugiausia naudos, kuri matytųsi iš kainos ir siūlomų paslaugų.

               (8)

               Pagal Pagrindų direktyvos 8 straipsnio 1 dalį EEE valstybės užtikrina, kad, vykdydamos toje direktyvoje ir specialiose direktyvose nurodytas reguliavimo užduotis, ypač tas, kurios skirtos veiksmingai konkurencijai užtikrinti, nacionalinės reguliavimo institucijos kuo labiau atsižvelgtų į tai, kad yra pageidautina, jog jų reguliavimas būtų technologiniu požiūriu neutralus. Pagrindų direktyvos 8 straipsnio 2 dalyje reikalaujama, kad nacionalinės reguliavimo institucijos skatintų konkurenciją ir, be kita ko, užtikrintų, kad visi paslaugų gavėjai galėtų rinktis naudingiausią paslaugą, kainą bei kokybę ir kad nebūtų iškraipoma arba ribojama konkurencija. Kad šie tikslai būtų pasiekti ir kad reikalavimai būtų nuosekliai vykdomi visose EEE valstybėse, reguliuojami skambučių užbaigimo tarifai kuo skubiau turėtų būti sumažinti iki efektyviai veikiančio operatoriaus sąnaudų.

               (9)

               Konkurencinėje aplinkoje operatoriai konkuruotų remiantis einamosiomis sąnaudomis; jiems nebūtų kompensuojamos dėl neefektyvumo patirtos sąnaudos. Todėl istorinius sąnaudų rodiklius reikia perskaičiuoti į einamųjų sąnaudų rodiklius, kad jie atitiktų modernias technologijas naudojančio efektyviai veikiančio operatoriaus sąnaudas.

               (10)

               Operatoriai, kuriems kompensuojamos faktinės skambučių užbaigimo sąnaudos, yra mažai suinteresuoti didinti efektyvumą. Modelio „iš apačios į viršų“ įgyvendinimas atitinka idėją sukurti efektyviai veikiančio operatoriaus tinklą, pagal kurią ekonominis (techninis) efektyvaus tinklo modelis kuriamas remiantis einamosiomis sąnaudomis. Šiame modelyje atsižvelgiama į reikiamą įrangos kiekį, o ne faktiškai turimos įrangos kiekį, ir nepaisoma istorinių sąnaudų.

               (11)

               Atsižvelgiant į tai, kad modelis „iš apačios į viršų“ daugiausia pagrįstas išvestiniais duomenimis (pavyzdžiui, tinklo sąnaudoms apskaičiuoti naudojamasi įrangos pardavėjų informacija), reguliavimo institucijos gali pageidauti suderinti modelio „iš apačios į viršų“ ir modelio „iš viršaus į apačią“ rezultatus, kad gautų kuo patikimesnius duomenis ir išvengtų didelių hipotetinio ir tikrojo operatoriaus veiklos sąnaudų, kapitalo sąnaudų ir sąnaudų paskirstymo nesutapimų. Norėdama nustatyti ir ištaisyti galimus modelio „iš apačios į viršų“ trūkumus, pavyzdžiui, informacijos asimetriją, nacionalinė reguliavimo institucija gali palyginti rezultatus, gautus taikant modeliavimo metodą „iš apačios į viršų“, su atitinkamo modelio „iš viršaus į apačią“, kuriam kurti naudojamasi patikrintais duomenimis, rezultatais.

               (12)

               Sąnaudų modelis turėtų būti pagrįstas efektyviomis technologinėmis alternatyvomis, kurias galima rinktis modelyje svarstomu laikotarpiu, jei jas galima nustatyti. Vadinasi, pagal šiuo metu sukurtą modelį „iš apačios į viršų“ fiksuotojo ryšio tinklų pagrindinis tinklas galėtų būti iš esmės laikomas pagrįstu naujos kartos tinklu. Judriojo ryšio tinklams taikomas modelis „iš apačios į viršų“ turėtų būti grindžiamas tinklo prieigos dalyje naudojamų 2G ir 3G deriniu, atsižvelgiant į numatomą padėtį, o pagrindinę dalį būtų galima laikyti pagrįsta naujos kartos tinklu.

               (13)

               Atsižvelgiant į skambučių užbaigimo rinkų ypatumus, skambučių užbaigimo sąnaudos turėtų būti skaičiuojamos remiantis prognozuojamomis ilgojo laikotarpio papildomosiomis sąnaudomis (angl. Long-Run Incremental Costs, LRIC). Pagal LRIC modelį visos sąnaudos tampa kintamosiomis, todėl, mokesčius nustačius remiantis LRIC, galima veiksmingai padengti sąnaudas, nes daroma prielaida, kad ilgainiui visas turtas bus pakeistas kitu. LRIC modeliai apima tik tas sąnaudas, kurios atsiranda padidinus tam tikros paslaugos teikimo apimtį. Papildomųjų sąnaudų metodu, pagal kurį atsižvelgiama tik į efektyviai patirtas sąnaudas, kurių nebebūtų nutraukus papildomai apimčiai priskiriamos paslaugos teikimą (t. y. išvengiamas sąnaudas), skatinama efektyvi gamyba bei vartojimas ir kuo labiau sumažinamas konkurencijos iškraipymo pavojus. Kuo didesnis skambučių užbaigimo tarifų ir papildomųjų sąnaudų skirtumas, tuo labiau iškraipoma fiksuotojo ir judriojo ryšio rinkų ir (arba) operatorių, turinčių asimetrines rinkos dalis ir duomenų srautus, konkurencija. Todėl būtų pagrįsta taikyti tikslų LRIC metodą, pagal kurį atitinkamos papildomos apimtys yra naudojamos didmeninei skambučių užbaigimo paslaugai teikti ir susijusios tik su išvengiamomis sąnaudomis. Pagal LRIC metodą taip pat būtų galima padengti visas pastoviąsias ir kintamąsias sąnaudas (daroma prielaida, kad pastoviosios sąnaudos ilgainiui tampa kintamosiomis), kurios yra papildomosios teikiant didmeninę skambučių užbaigimo paslaugą, todėl būtų lengviau efektyviai padengti sąnaudas.

               (14)

               Išvengiamos sąnaudos yra visas savo paslaugas teikiančio operatoriaus nustatytų bendrų ilgojo laikotarpio sąnaudų ir visas savo paslaugas, išskyrus trečiosioms šalims teikiamą didmeninę skambučių užbaigimo paslaugą, teikiančio operatoriaus nustatytų bendrų ilgojo laikotarpio sąnaudų (t. y. trečiosioms šalims skambučių užbaigimo paslaugos neteikiančio operatoriaus atskiros sąnaudos) skirtumas. Siekiant užtikrinti, kad sąnaudos būtų paskirstomos tinkamai, reikia su srautu susijusias sąnaudas, t. y. visas pastoviąsias ir kintamąsias sąnaudas, kurios didėja didėjant srauto lygiui, atskirti nuo sąnaudų, nesusijusių su srautu, t. y. visų sąnaudų, kurios nedidėja didėjant srauto lygiui. Nustatant su didmeniniu skambučių užbaigimu susijusias išvengiamas sąnaudas, reikėtų neatsižvelgti į su srautu nesusijusias sąnaudas. Tada gali būti tikslinga su srautu susijusias sąnaudas pirmiausia priskirti kitoms paslaugoms (pavyzdžiui, skambučio siuntimo, SMS, MMS, plačiajuosčio ryšio, skirtųjų linijų ir t. t.), o didmeninis balso skambučių užbaigimas būtų galutinė paslauga, į kurią atsižvelgiama. Vadinasi, didmeninei skambučių užbaigimo paslaugai priskiriamos sąnaudos turėtų būti lygios tik papildomoms sąnaudoms, patirtoms teikiant šią paslaugą. Todėl pagal didmeninėms skambučių užbaigimo paslaugoms fiksuotojo ir judriojo ryšio rinkose taikomą LRIC metodu pagrįstą sąnaudų apskaitą turėtų būti leista padengti tik tas sąnaudas, kurių būtų išvengta nebeteikiant didmeninės skambučių užbaigimo paslaugos trečiosioms šalims.

               (15)

               Kaip matyti, skambučių užbaigimą galima laikyti paslauga, naudinga ir skambinančiam subjektui, ir subjektui, kuriam skambinama (jei priėmėjui nebūtų naudinga, jis nepriimtų skambučio), vadinasi, sąnaudas lemia abi šalys. Sąnaudų priežasties principų taikymas nustatant sąnaudomis pagrįstas kainas reikštų, kad sąnaudų susidarymą lemianti šalis turėtų tas sąnaudas padengti. Pripažįstant dvišalį skambučių užbaigimo rinkų pobūdį, kai sąnaudas lemia abi pusės, ne visos susijusios sąnaudos turi būti padengiamos iš reguliuojamo didmeninio skambučių užbaigimo mokesčio. Tačiau, laikantis šios rekomendacijos, visos išvengiamos sąnaudos, susijusios su didmeninės skambučių užbaigimo paslaugos teikimu, t. y. visos sąnaudos, kurios didėja augant didmeniniam užbaigiamų skambučių srautui, gali būti padengtos iš didmeninio mokesčio.

               (16)

               Nustatant skambučių užbaigimo tarifus, bet koks nuokrypis nuo bendro efektyvių sąnaudų lygio turėtų būti paremtas objektyviais nuo operatorių nepriklausančiais sąnaudų skirtumais. Fiksuotojo ryšio tinkluose tokių objektyvių nuo operatorių nepriklausančių sąnaudų skirtumų nenustatyta. Judriojo ryšio tinkluose nevienodas spektro paskirstymas gali būti laikomas išorės veiksniu, lemiančiu judriojo ryšio operatorių sąnaudų, tenkančių vienam vienetui, skirtumus. Išorės nulemti sąnaudų skirtumai gali atsirasti, jeigu skirstant spektrą laikytasi ne rinka, o nuoseklaus licencijavimo procesu pagrįstų mechanizmų. Jei spektras skirstomas laikantis rinka pagrįsto mechanizmo, pavyzdžiui, aukciono, arba jei yra antrinė rinka, sąnaudų skirtumus dėl dažnių daugiau lemia vidinės priežastys, todėl tikėtina, kad juos bus galima gerokai sumažinti arba panaikinti.

               (17)

               Nauji judriojo ryšio rinkų dalyviai pereinamuoju laikotarpiu, kol pasieks mažiausią efektyvios veiklos mastą, taip pat gali patirti didesnių vieneto sąnaudų. Tokiais atvejais nacionalinės reguliavimo institucijos, nustačiusios, kad mažmeninėje rinkoje yra kliūčių patekti į rinką ir plėtoti veiklą, gali jiems leisti pereinamuoju laikotarpiu (daugiausia ketverius metus nuo veiklos rinkoje pradžios) susigrąžinti didesnes nei modeliuojamojo operatoriaus papildomas sąnaudas. Remiantis ERG bendrąja pozicija, tikslinga numatyti ketverių metų laikotarpį asimetrijai palaipsniui pašalinti, remiantis prognoze, kad nuo veiklos judriojo ryšio rinkoje pradžios gali prireikti trejų ar ketverių metų 15–20 % rinkos daliai užimti ir taip priartėti prie mažiausio efektyvios veiklos masto. Tai skiriasi nuo naujų fiksuotojo ryšio rinkų dalyvių situacijos, nes šie dalyviai mažas vieneto sąnaudas gali pasiekti telkdami savo tinklus tam tikrose geografinėse vietovėse didelio srauto maršrutams ir (arba) nuomodamiesi atitinkamą tinklo pajėgumą iš rinkoje įsitvirtinusių operatorių.

               (18)

               Pageidautina, kad būtų taikomas turto ekonominę vertę parodantis nuvertėjimo skaičiavimo metodas. Tačiau, jei patikimo ekonominio nuvertėjimo skaičiavimo modelio sukurti neįmanoma, galima taikyti kitus būdus, įskaitant tiesinį nusidėvėjimo skaičiavimo metodą, anuitetus ir kintamus anuitetus. Alternatyvūs metodai pasirenkami pagal tai, kiek jie galėtų būti panašūs į ekonominio nuvertėjimo skaičiavimo metodą. Todėl, jei patikimo ekonominio nuvertėjimo modelio sukurti neįmanoma, kiekvieno pagrindinio turto vieneto nuvertėjimo profilis pagal modelį „iš apačios į viršų“ turėtų būti nagrinėjamas atskirai ir turėtų būti pasirenkamas būdas sukurti nuvertėjimo profilį, kuris būtų panašus į ekonominio nuvertėjimo profilį.

               (19)

               Kalbant apie efektyvios veiklos mastą, fiksuotojo ir judriojo ryšio rinkose remiamasi skirtingais sumetimais. Mažiausią efektyvios veiklos mastą fiksuotojo ir judriojo ryšio sektoriuose galima pasiekti skirtingais lygiais, nes tai priklauso nuo kiekvienam sektoriui taikomų skirtingų reguliavimo ir komercinių sąlygų.

               (20)

               Nustatydamos didmeninius skambučių užbaigimo mokesčius nacionalinės reguliavimo institucijos neturėtų nei trukdyti, nei neleisti operatoriams ateityje pereiti prie alternatyvių būdų keistis skambučių užbaigimo srautu, jei tie būdai neprieštarauja konkurencingai rinkai.

               (21)

               Pereinamasis laikotarpis iki 2012 m. gruodžio 31 d. turėtų būti laikomas pakankamai ilgu, kad nacionalinės reguliavimo institucijos galėtų įdiegti sąnaudų modelį, o operatoriai atitinkamai pritaikytų savo verslo planus, kita vertus, turi būti pripažinta būtinybė skubiau užtikrinti, kad vartotojai gautų didžiausią naudą dėl efektyvių sąnaudomis pagrįstų skambučių užbaigimo tarifų.

               (22)

               Gali tekti padaryti išimtį ir nustatyti papildomą pereinamąjį laikotarpį mažai išteklių turinčioms nacionalinėms reguliavimo institucijoms, kad jos parengtų rekomenduojamą sąnaudų modelį. Tokiomis aplinkybėmis, jei nacionalinė reguliavimo institucija gali įrodyti, kad taikant kitą metodą nei einamosiomis sąnaudomis pagrįstas LRIC modelis „iš apačios į viršų“ (pavyzdžiui, lyginamąją analizę) gauti rezultatai atitinka šią rekomendaciją ir kad tuo metodu gaunami efektyvūs rezultatai atitinka konkurencingos rinkos rezultatus, ji gali svarstyti galimybę iki 2014 m. liepos 1 d. taikyti laikinas kainas, nustatytas remiantis alternatyviu metodu. Jei mažai išteklių turinčioms nacionalinėms reguliavimo institucijoms būtų objektyviai neproporcinga po šios dienos taikyti rekomenduojamą sąnaudų metodiką, tokios nacionalinės reguliavimo institucijos alternatyvias metodikas gali taikyti iki šios rekomendacijos persvarstymo dienos, nebent nacionalinėms reguliavimo institucijoms ir Europos Komisijai bei institucijai bendradarbiauti įsteigta įstaiga, įskaitant su ja susijusias darbo grupes, suteiktų pakankamai praktinės paramos ir patarimų, kaip išspręsti ribotų išteklių problemą ir ypač rekomenduojamos metodikos taikymo sąnaudų klausimą. Alternatyvių metodikų taikymo rezultatai neturėtų viršyti vidutinių skambučių užbaigimo tarifų, kuriuos nustatė rekomenduojamą sąnaudų metodiką taikančios nacionalinės reguliavimo institucijos.

               (23)

               Dėl šios rekomendacijos konsultuotasi su ELPA ryšių komitetu, kuris dėl jos pateikė savo nuomonę,

         REKOMENDUOJA:

               1.

               Nacionalinės reguliavimo institucijos, remdamosi pagal Pagrindų direktyvos 16 straipsnį atliktu rinkos tyrimu pripažinusios operatorius, turinčius didelę įtaką didmeninėms balso skambučių užbaigimo rinkoms tam tikruose viešuosiuose telefono ryšio tinkluose (toliau – fiksuotojo ir judriojo ryšio skambučių užbaigimo rinkos), ir jiems nustačiusios kainų kontrolės ir sąnaudų apskaitos įpareigojimus pagal Prieigos direktyvos 13 straipsnį, turėtų nustatyti skambučių užbaigimo tarifus, pagrįstus efektyviai veikiančio operatoriaus patirtomis sąnaudomis. Tai reiškia, kad tie tarifai taip pat būtų simetriški. Nustatydamos tarifus nacionalinės reguliavimo institucijos turėtų veikti taip, kaip paaiškinta toliau.

               2.

               Rekomenduojama efektyviai veikiančio operatoriaus sąnaudų vertinimą pagrįsti einamosiomis sąnaudomis ir taikyti modeliavimo būdą „iš apačios į viršų“, pagrįstą ilgojo laikotarpio papildomosiomis sąnaudomis (LRIC), kaip tinkamą sąnaudų metodologiją.

               3.

               Nacionalinės reguliavimo institucijos gali palyginti rezultatus, gautus taikant modeliavimo metodą „iš apačios į viršų“, su modelio „iš viršaus į apačią“, kuris taikomas naudojantis patikrintais duomenimis, rezultatais, kad patikrintų rezultatus ir padidintų jų patikimumą, ir pagal tai gali daryti patikslinimus.

               4.

               Sąnaudų modelis turėtų būti pagrįstas efektyviomis technologijomis, prieinamomis modelyje numatytu laikotarpiu. Todėl pagrindinė ir fiksuotojo ryšio tinklų, ir judriojo ryšio tinklų dalis iš esmės galėtų būti pagrįsta naujos kartos tinklu. Judriojo ryšio tinklų prieigos dalis taip pat turėtų būti pagrįsta 2G ir 3G telefonijos deriniu.

               5.

               Šiame dokumente nurodytos skirtingos sąnaudų kategorijos apibrėžiamos taip:

                           a)

                           papildomosios sąnaudos – tai sąnaudos, kurių galima išvengti, jei konkreti papildoma paslauga nebeteikiama (taip pat žinomos kaip išvengiamos sąnaudos);

                           b)

                           su srautu susijusios sąnaudos – tai visos pastoviosios ir kintamosios sąnaudos, kurios didėja didėjant srauto lygiams.

               6.

               LRIC modelyje atitinkamas paslaugos teikimo apimties padidinimas turėtų būti apibrėžiamas kaip trečiosioms šalims teikiama didmeninė balso skambučių užbaigimo paslauga. Tai reiškia, kad nustatydamos papildomąsias sąnaudas nacionalinės reguliavimo institucijos turėtų apskaičiuoti visas savo paslaugas teikiančio operatoriaus bendrų ilgojo laikotarpio sąnaudų ir to paties operatoriaus bendrų ilgojo laikotarpio sąnaudų, kai didmeninė skambučių užbaigimo paslauga trečiosioms šalims neteikiama, skirtumą. Su srautu susijusias sąnaudas reikia atskirti nuo sąnaudų, nesusijusių su srautu, kad skaičiuojant didmeninius skambučių užbaigimo tarifus į pastarąsias nebūtų atsižvelgiama. Nustatant atitinkamas papildomąsias sąnaudas rekomenduojama su srautu susijusias sąnaudas pirmiausia priskirti kitoms paslaugoms nei didmeninis balso skambučių užbaigimas, o didmeninei balso skambučių užbaigimo paslaugai priskirti tik likusias su srautu susijusias sąnaudas. Tai reiškia, kad reguliuojamoms balso skambučių užbaigimo paslaugoms reikėtų priskirti tik tas sąnaudas, kurių būtų išvengta didmeninės balso skambučių užbaigimo paslaugos nebeteikiant trečiosioms šalims. Priede išsamiau paaiškinti principai, kaip apskaičiuoti didmeninės balso skambučių užbaigimo paslaugos prieaugį atitinkamai fiksuotojo ir judriojo ryšio tinkluose.

               7.

               Kai įmanoma, rekomenduojamas turto nuvertėjimui taikomas principas yra ekonominis nuvertėjimas.

               8.

               Priimdamos sprendimą dėl tinkamo modeliuojamojo operatoriaus efektyvios veiklos masto, nacionalinės reguliavimo institucijos turėtų atsižvelgti į priede nustatytus principus, pagal kuriuos nustatomas tinkamas efektyvios veiklos mastas fiksuotojo ir judriojo ryšio tinkluose.

               9.

               Bet koks nuokrypis nuo minėtų principų, kuriais remiantis nustatomi efektyvių sąnaudų lygiai, turėtų būti pagrindžiamas objektyviais nuo atitinkamų operatorių nepriklausančiais sąnaudų skirtumais. Tokie objektyvūs sąnaudų skirtumai skambučių užbaigimo judriojo ryšio tinklų rinkose gali atsirasti dėl netolygaus spektro paskirstymo. Jei sąnaudų modelis apima papildomą spektrą, įgytą didmeninei skambučių užbaigimo paslaugai teikti, nacionalinės reguliavimo institucijos turėtų nuolat peržiūrėti objektyvius sąnaudų skirtumus, atkreipdamos dėmesį, be kitų dalykų, į tai, ar ateityje tikėtina suteikti papildomą spektrą, laikantis rinka pagrįstos paskirstymo tvarkos, dėl kurios galėtų išnykti dabartinio paskirstymo nulemti sąnaudų skirtumai, arba ar ši santykinė sąnaudų problema ilgainiui mažės, didėjant vėliau veiklą rinkoje pradėsiančių operatorių veiklos mastui.

               10.

               Jei gali būti įrodyta, kad naujas judriojo ryšio rinkos dalyvis, kurio veikla nesiekia mažiausio efektyvios veiklos masto, patiria daugiau vienam vienetui tenkančių papildomųjų sąnaudų nei modeliuojamasis operatorius, nacionalinės reguliavimo institucijos, nustačiusios, kad yra kliūčių patekti į mažmeninę rinką ir plėtoti joje veiklą, gali leisti didesnes sąnaudas pereinamuoju laikotarpiu susigrąžinti iš reguliuojamų skambučių užbaigimo tarifų. Toks laikotarpis neturėtų būti ilgesnis kaip ketveri metai nuo veiklos rinkoje pradžios.

               11.

               Ši rekomendacija nedaro poveikio anksčiau nacionalinių reguliavimo institucijų priimtiems reguliavimo sprendimams dėl čia iškeltų klausimų. Nepaisant to, nacionalinės reguliavimo institucijos turėtų užtikrinti, kad skambučių užbaigimo tarifai būtų įgyvendinti sąnaudų efektyvumo ir simetriškumo lygiu iki 2012 m. gruodžio 31 d., atsižvelgiant į objektyvius sąnaudų skirtumus, nustatytus pagal 9 ir 10 punktus.

               12.

               Ypatingais atvejais, jei nacionalinė reguliavimo institucija negali laiku baigti rekomenduojamo sąnaudų modelio, ypač dėl nepakankamų išteklių, ir jei ji gali įrodyti, kad taikant kitą metodiką nei einamosiomis sąnaudomis pagrįstas LRIC modelis „iš apačios į viršų“ gauti rezultatai atitinka šią rekomendaciją ir kad tuo metodu gaunami efektyvūs rezultatai atitinka konkurencingos rinkos rezultatus, ji gali svarstyti galimybę iki 2014 m. liepos 1 d. taikyti laikinas kainas, nustatytas laikantis alternatyvaus metodo. Jei mažai išteklių turinčioms nacionalinėms reguliavimo institucijoms būtų objektyviai neproporcinga po šios dienos taikyti rekomenduojamą sąnaudų metodiką, tokios nacionalinės reguliavimo institucijos alternatyvias metodikas gali taikyti iki šios rekomendacijos persvarstymo dienos, nebent nacionalinėms reguliavimo institucijoms ir Europos Komisijai bei institucijai bendradarbiauti įsteigta įstaiga, įskaitant su ja susijusias darbo grupes, suteikia pakankamai praktinės paramos ir patarimų, kaip išspręsti ribotų išteklių problemą ir ypač rekomenduojamos metodikos taikymo sąnaudų klausimą. Alternatyvių metodikų taikymo rezultatai neturėtų viršyti vidutinių skambučių užbaigimo tarifų, kuriuos nustatė rekomenduojamą sąnaudų metodiką taikančios nacionalinės reguliavimo institucijos.

               13.

               Ši rekomendacija bus peržiūrima, kai bus keičiama Europos Komisijos rekomendacija 2009/396/EB dėl skambučių užbaigimo fiksuotojo ir judriojo ryšio tinkluose tarifų reguliavimo ES.

               14.

               Ši rekomendacija skirta ELPA valstybėms.

      Priimta Briuselyje 2011 m. balandžio 13 d.

            ELPA priežiūros institucijos vardu

         Sabine MONAUNI-TÖMÖRDY

            Laikinai pareigas einanti pirmininkė

         Sverrir Haukur GUNNLAUGSSON

            Kolegijos narys

      (1)  Atitinka 2009 m. gegužės 7 d. Europos Komisijos rekomendaciją 2009/396/EB dėl skambučių užbaigimo fiksuotojo ir judriojo ryšio tinkluose tarifų reguliavimo ES (OL L 124, 2009 5 20, p. 67), suderintą su EEE susitarimu.

      (2)  Toliau – institucija.

      (3)  Toliau – EEE susitarimas.

      (4)  OL L 108, 2002 4 24, p. 33.

      (5)  OL L 200, 2002 7 30, p. 38.

      (6)  EEE jungtinio komiteto sprendimas Nr. 10/2004 (OL L 116, 2004 4 22, p. 58, ir EEE priedas Nr. 20, 2004 4 22, p. 13), įsigaliojo 2004 m. vasario 7 d.

      (7)  OL L 108, 2002 4 24, p. 7.

      (8)  EEE jungtinio komiteto sprendimas Nr. 11/2004 (OL L 116, 2004 4 22, p. 60, ir EEE priedas Nr. 20, 2004 4 22, p. 14), įsigaliojo 2004 m. lapkričio 1 d.

      (9)  OL L 266, 2005 10 11, p. 64.

      (10)  EEE jungtinio komiteto sprendimas Nr. 84/2008 (OL L 280, 2008 10 23, p. 18, ir EEE priedas Nr. 64, 2008 10 23, p. 11), įsigaliojo 2008 m. liepos 5 d.

      PRIEDAS

         Didmeninių skambučių užbaigimo fiksuotojo ryšio tinkluose tarifų apskaičiavimo principai

      Papildomosios sąnaudos (t. y. išvengiamos sąnaudos), susijusios su didmenine skambučių užbaigimo paslauga, yra visas savo paslaugas teikiančio operatoriaus bendrų ilgojo laikotarpio sąnaudų ir to paties operatoriaus, neteikiančio didmeninės skambučių užbaigimo paslaugos trečiosioms šalims, bendrų ilgojo laikotarpio sąnaudų skirtumas.
      Norint užtikrinti, kad tokios sąnaudos būtų paskirstomos tinkamai, su srautu susijusias sąnaudas reikia atskirti nuo sąnaudų, nesusijusių su srautu. Apskaičiuojant didmeninius skambučių užbaigimo tarifus, į su srautu nesusijusias sąnaudas neturėtų būti atsižvelgiama. Atitinkamai didesnei skambučių užbaigimo paslaugos apimčiai turėtų būti priskiriamos tik tos su srautu susijusios sąnaudos, kurių būtų galima išvengti neteikiant didmeninės skambučių užbaigimo paslaugos. Išvengiamos sąnaudos gali būti apskaičiuojamos, su srautu susijusias sąnaudas pirmiausia priskiriant kitoms paslaugoms nei didmeninis skambučių užbaigimas (pavyzdžiui, skambučio siuntimui, duomenų paslaugoms, IPTV ir t. t.), o didmeninei balso skambučių užbaigimo paslaugai priskiriant tik likusias su srautu susijusias sąnaudas.
      Numatytasis su srautu susijusių ir su srautu nesusijusių sąnaudų skiriamasis taškas paprastai yra ten, kur yra pirmas srauto koncentracijos taškas. Viešajame perjungiamame telefono tinkle paprastai tai yra (nuotoliniame) telktuve esančios linijos kortos išsiunčiančioji pusė. Plačiajuosčio ryšio naujos kartos tinklo ekvivalentas yra DSLAM/MSAN (1) esanti linijos korta. Kai DSLAM/MSAN yra lauko spintoje, reikia apsvarstyti, ar ankstesnę spintą ir telefono stotį (pagrindinį skirstomąjį stovą) jungianti linija yra bendra perdavimo priemonė, todėl turėtų būti laikoma su srautu susijusių sąnaudų kategorijos dalimi – tokiu atveju su srautu susijusių ir nesusijusių sąnaudų skiriamasis taškas yra lauko spintoje. Jei balso skambučių užbaigimo paslaugai pajėgumai skiriami neatsižvelgiant į naudojamą technologiją, skiriamasis taškas lieka (nuotoliniame) telktuve.
      Laikantis paaiškinto metodo, papildomai skambučių užbaigimo paslaugos teikimo apimčiai priskiriamos sąnaudos galėtų būti, pavyzdžiui, didesnio tinklo pralaidumo, būtino papildomam didmeniniam užbaigiamų skambučių srautui perduoti, sąnaudos (pavyzdžiui, papildomos tinklo infrastruktūros, kiek jos reikia pralaidumui padidinti norint perduoti papildomą didmeninį užbaigiamų skambučių srautą), taip pat papildomos didmeninės komercinės sąnaudos, tiesiogiai susijusios su didmeninės skambučių užbaigimo paslaugos teikimu trečiosioms šalims.
      Kad nustatytų operatoriaus efektyvios veiklos mastą sąnaudų modeliui taikyti, nacionalinės reguliavimo institucijos turėtų atsižvelgti į tai, kad fiksuotojo ryšio tinkluose operatoriai turi galimybę savo tinklus diegti konkrečiose geografinėse vietovėse, daugiausia dėmesio skirti didelio srauto maršrutams ir (arba) nuomotis atitinkamą tinklo pajėgumą iš istorinių operatorių. Todėl, nustatydamos bendrą modeliuojamojo operatoriaus efektyvios veiklos mastą, nacionalinės reguliavimo institucijos turėtų atsižvelgti į būtinybę skatinti veiksmingai patekti į rinką ir pripažinti, kad tam tikromis sąlygomis mažesnėse geografinėse teritorijose smulkesni operatoriai veiklą gali vykdyti esant mažesnėms vieneto sąnaudoms. Be to, galima daryti prielaidą, kad smulkesni operatoriai, kurie negali naudotis stambiausių operatorių veiklos masto privalumais didesnėse geografinėse teritorijose, veikiau perka didmeninius pajėgumus, nei patys teikia skambučių užbaigimo paslaugas.

         Didmeninių skambučių užbaigimo judriojo ryšio tinkluose tarifų apskaičiavimo principai

      Papildomosios sąnaudos (t. y. išvengiamos sąnaudos), susijusios su didmenine skambučių užbaigimo paslauga, yra visas savo paslaugas teikiančio operatoriaus bendrų ilgojo laikotarpio sąnaudų ir operatoriaus, neteikiančio didmeninės skambučių užbaigimo paslaugos trečiosioms šalims, bendrų ilgojo laikotarpio sąnaudų skirtumas.
      Norint užtikrinti, kad tokios sąnaudos būtų paskirstomos tinkamai, su srautu susijusias sąnaudas reikia atskirti nuo sąnaudų, nesusijusių su srautu. Apskaičiuojant didmeninius skambučių užbaigimo tarifus, į su srautu nesusijusias sąnaudas neturėtų būti atsižvelgiama. Atitinkamai didesnei skambučių užbaigimo paslaugos apimčiai turėtų būti priskiriamos tik tos su srautu susijusios sąnaudos, kurių būtų galima išvengti neteikiant didmeninės skambučių užbaigimo paslaugos. Išvengiamos sąnaudos gali būti apskaičiuojamos su srautu susijusias sąnaudas pirmiausia priskiriant kitoms paslaugoms nei didmeninis skambučių užbaigimas (t. y. skambučio inicijavimo, SMS, MMS ir t. t.), o didmeninei balso skambučių užbaigimo paslaugai priskiriant tik likusias su srautu susijusias sąnaudas.
      Telefono aparato ir SIM kortelės sąnaudos yra su srautu nesusijusios sąnaudos, todėl neturi būti įtraukiamos į didmeninių balso skambučių užbaigimo paslaugų sąnaudų apskaitos modelį.
      Aprėptį geriausiai būtų galima apibrėžti kaip gebėjimą arba galėjimą paskambinti iš bet kurio tinklo taško bet kuriuo momentu, o pralaidumas reiškia papildomas tinklo sąnaudas, kurios būtinos didėjančiam srautui perduoti. Dėl būtinybės abonentams užtikrinti tokią aprėptį atsiras su srautu nesusijusių sąnaudų, kurios neturėtų būti priskiriamos didesnei didmeninio skambučių užbaigimo apimčiai. Investicijas į susiformavusias judriojo ryšio rinkas labiau skatina pralaidumo didinimas ir naujų paslaugų kūrimas ir į tai sąnaudų modelyje turėtų būti atsižvelgta. Todėl didmeninių balso skambučių užbaigimo paslaugų papildomosioms sąnaudoms neturėtų būti priskiriamos aprėpties sąnaudos, bet turėtų būti priskiriamos papildomo pralaidumo sąnaudos, jei jos atsiranda teikiant didmenines balso skambučių užbaigimo paslaugas.
      Radijo dažnių spektro naudojimo (leidimo turėti ir naudoti radijo dažnius) sąnaudas, atsiradusias teikiant mažmenines paslaugas tinklo abonentams, iš pradžių lemia abonentų skaičius, o ne srautas, todėl jos neturėtų būti skaičiuojamos kaip didmeninės skambučių užbaigimo paslaugos didesnės apimties dalis. Sąnaudos papildomam spektrui įsigyti – kuriuo pralaidumas bus padidintas (daugiau už mažiausią pralaidumą, kurio reikia mažmeninėms paslaugoms abonentams teikti) siekiant perduoti papildomus srautus, atsirandančius teikiant didmeninę balso skambučių užbaigimo paslaugą, – turėtų būti, jei įmanoma, įtraukiamos remiantis į ateitį orientuotomis alternatyviosiomis sąnaudomis.
      Laikantis paaiškinto metodo, papildomai skambučių užbaigimo paslaugos teikimo apimčiai priskiriamos sąnaudos galėtų būti, pavyzdžiui, didesnio tinklo pralaidumo, būtino papildomam didmeniniam srautui perduoti, sąnaudos (pavyzdžiui, papildomos tinklo infrastruktūros, kiek jos reikia pralaidumui padidinti norint perduoti papildomą didmeninį srautą). Tokioms su tinklu susijusioms sąnaudoms galėtų būti priskiriamos papildomų judriojo ryšio perjungimo centrų arba pagrindinio tinklo infrastruktūros, tiesiogiai būtinos trečiųjų šalių užbaigiamų skambučių srautui perduoti, sąnaudos. Be to, kai skambučių siuntimo ir užbaigimo paslaugoms teikti tam tikromis tinklo sudedamosiomis dalimis, pavyzdžiui, bazinių stočių aikštelėmis arba bazinėmis siuntimo ir priėmimo stotimis, naudojamasi bendrai, tokios tinklo sudedamosios dalys į skambučių užbaigimo sąnaudų modelį bus įtraukiamos tiek, kiek jų reikia dėl papildomo pralaidumo trečiųjų šalių užbaigiamų skambučių srautui perduoti. Taip pat turėtų būti atsižvelgiama į papildomas radijo dažnio spektro sąnaudas ir į didmenines komercines sąnaudas, tiesiogiai susijusias su didmeninės skambučių užbaigimo paslaugos teikimu trečiosioms šalims. Vadinasi, aprėpties sąnaudos, neišvengiamos netiesioginės verslo išlaidos ir mažmeninės komercinės sąnaudos neįtraukiamos.
      Siekiant apskaičiuoti sąnaudų modelyje taikomą mažiausią efektyvios veiklos mastą ir atsižvelgiant į rinkos dalių pokyčius keliose EEE valstybėse, rekomenduojama nustatyti 20 % rinkos dalies mastą. Tikėtina, kad rinkoje veiklą pradėsiantys judriojo ryšio operatoriai sieks kuo didesnio efektyvumo ir pajamų, todėl bus pajėgūs užimti bent 20 % rinkos dalį. Jei nacionalinė reguliavimo institucija gali įrodyti, kad dėl rinkos sąlygų tos ELPA valstybės teritorijoje reikėtų taikyti kitokį mažiausią efektyvios veiklos mastą, ji gali nukrypti nuo rekomenduojamo metodo.

         (1)  Skaitmeninės abonento linijos prieigos tankintuvas arba universalusis prieigos mazgas.