title: 2013 m. gruodžio 9 d. Tarybos rekomendacija dėl romų veiksmingų integravimo priemonių valstybėse narėse

text:
               24.12.2013

               LT

               Europos Sąjungos oficialusis leidinys

               C 378/1

         TARYBOS REKOMENDACIJA
   2013 m. gruodžio 9 d.
   dėl romų veiksmingų integravimo priemonių valstybėse narėse
   2013/C 378/01
   EUROPOS SĄJUNGOS TARYBA,
   atsižvelgdama į Sutartį dėl Europos Sąjungos veikimo, ypač į jos 292 straipsnį kartu su 19 straipsnio 1 dalimi,
   atsižvelgdama į Europos Komisijos pasiūlymą,
   kadangi:

               (1)

               pagal Europos Sąjungos sutarties 2 straipsnį lygybė yra viena iš vertybių, kuriomis grindžiama Sąjunga. Pagal ES sutarties 3 straipsnio 3 dalies antrą pastraipą Sąjunga kovoja su socialine atskirtimi ir diskriminacija bei skatina vaiko teisių apsaugą;

               (2)

               pagal Sutarties dėl Europos Sąjungos veikimo (SESV) 10 straipsnį, nustatydama ir įgyvendindama savo politikos kryptis ir veiksmus, Sąjunga siekia kovoti su diskriminacija dėl rasinės arba etninės kilmės;

               (3)

               SESV 19 straipsnio 1 dalimi Tarybai leidžiama imtis atitinkamų veiksmų, kuriais kovojama su diskriminacija dėl lyties, rasinės arba etninės kilmės, religijos ar tikėjimo, negalios, amžiaus arba seksualinės orientacijos;

               (4)

               Europos Sąjungos pagrindinių teisių chartijos 21 straipsnio 1 dalyje nurodyta, kad draudžiama bet kokia diskriminacija bet kokiu pagrindu, pavyzdžiui, dėl lyties, rasės, odos spalvos, tautinės ar socialinės kilmės, genetinių bruožų, kalbos ar priklausymo tautinei mažumai;

               (5)

               Tarybos direktyvoje 2000/43/EB (1) nustatyta sistema, pagal kurią visoje Sąjungoje kovojama su diskriminacija dėl rasinės ar etninės kilmės užimtumo, mokymo, švietimo ir socialinės apsaugos (įskaitant socialinį draudimą ir sveikatos priežiūrą) srityse, taip pat užtikrinant socialines lengvatas ir galimybę gauti visuomenei prieinamas prekes ir paslaugas (įskaitant aprūpinimą būstu);

               (6)

               šioje rekomendacijoje, kaip ir kituose Europos Parlamento ir Tarybos politiniuose dokumentuose, terminas „romai“ vartojamas kaip gimininis terminas, žymintis sąvoką, aprėpiančią daugiau ar mažiau panašių kultūrinių požymių žmonių grupes, pavyzdžiui, sintus, klajoklius, kalus ir pan., nesvarbu, ar jie sėslūs, ar ne;

               (7)

               daugelis romų Sąjungoje vis dar susiduria su dideliu skurdu, socialine atskirtimi, diskriminacija ir kliūtimis naudotis savo pagrindinėmis teisėmis, todėl jiems kyla išnaudojimo pavojus, pavyzdžiui, dėl prekybos žmonėmis. Todėl reikia apsvarstyti veiksmingesnes socialinės įtraukties priemones, pritaikytas jų padėčiai ir poreikiams;

               (8)

               itin didelį susirūpinimą kelia romų vaikų padėtis Sąjungoje, nes dėl įvairių veiksnių jie yra labai pažeidžiami ir susiduria, inter alia, su tokiomis problemomis kaip prasta sveikata, prastas būstas, prasta mityba, atskirtis, diskriminacija, rasizmas ir smurtas. Romų vaikų socialinė atskirtis dažnai susijusi su tuo, kad jų gimimas neregistruojamas ir jie neturi tapatybės dokumentų, su mažu jų dalyvavimu ikimokyklinio ugdymo ir priežiūros, taip pat aukštojo mokslo sistemose, ir su tuo, kad daugelis jų nebaigia mokyklos. Segregacija yra rimta kliūtis, neleidžianti įgyti kokybiško išsilavinimo. Kai kurie romų vaikai taip pat tampa prekybos žmonėmis ir priverstinio darbo aukomis;

               (9)

               pažeidžiamoje padėtyje taip pat gali atsidurti trečiųjų šalių piliečiai romai, teisėtai gyvenantys valstybėse narėse, ypač kai jie gyvena tomis pačiomis vargingomis sąlygomis, kaip ir daugelis Sąjungos piliečių romų, bet kartu jie susiduria ir su sunkumais, kuriuos paprastai patiria daugelis į Sąjungą iš kitur atvykusių migrantų;

               (10)

               atsižvelgiant į judumą Sąjungoje, būtina gerbti Sąjungos piliečių laisvo judėjimo teisę ir naudojimosi šia teise sąlygas, įskaitant pakankamų išteklių ir visaverčio sveikatos draudimo turėjimą pagal Europos Parlamento ir Tarybos direktyvą 2004/38/EB (2), ir kartu stengtis gerinti romų gyvenimo sąlygas ir toliau įgyvendinti priemones, kuriomis skatinama jų ekonominė ir socialinė integracija jų kilmės valstybėse narėse ir jų gyvenamosios vietos valstybėse narėse;

               (11)

               Europos Parlamentas 2010 m. rugsėjo 9 d. rezoliucijoje dėl romų padėties ir dėl judėjimo laisvės Europos Sąjungoje ir 2011 m. kovo 9 d. rezoliucijoje dėl ES strategijos dėl romų įtraukties paragino Komisiją ir valstybes nares sutelkti esamas Sąjungos strategijas ir priemones, kad būtų užtikrinta socialinė ir ekonominė romų įtrauktis;

               (12)

               2011 m. balandžio 5 d. komunikate „ES romų integracijos nacionalinių strategijų planas iki 2020 m.“ Komisija paragino valstybes nares taikyti arba toliau plėtoti nuoseklų požiūrį ir patvirtinti tam tikrus švietimo, užimtumo, sveikatos priežiūros ir aprūpinimo būstu tikslus, siekiant paspartinti romų integraciją;

               (13)

               2011 m. gegužės 19 d. Taryba priėmė išvadas dėl ES romų integracijos nacionalinių strategijų bendrųjų principų iki 2020 m., kuriose išreikštas valstybių narių įsipareigojimas siekti pažangos romų socialinės ir ekonominės įtraukties srityje;

               (14)

               2011 m. birželio 23–24 d. Europos Vadovų Taryba paragino sparčiai įgyvendinti 2011 m. gegužės 19 d. Tarybos išvadas, visų pirma parengti, atnaujinti ar išplėtoti valstybių narių romų įtraukties strategijas arba integruotas politikos priemones, taikomas siekiant gerinti romų padėtį vadovaujantis platesnio pobūdžio socialinės įtraukties politika;

               (15)

               2012 m. gegužės 21 d. komunikate „Romų integracijos nacionalinės strategijos: ES plano vykdymo pradžia“ Komisija pateikė visų nacionalinių romų integracijos strategijų ir integruotų politikos priemonių pirmojo vertinimo rezultatus ir paragino valstybes nares apsvarstyti tam tikrus pritaikymus, kad būtų daroma pažanga;

               (16)

               Komisija aktyviau plėtojo dialogą su valstybėmis narėmis romų integracijos klausimais, visų pirma 2012 m. spalio mėn. įsteigdama nacionalinių romų integracijos informacijos centrų tinklą, kad būtų galima diskutuoti, kaip spręsti nustatytas problemas. 2012 m. lapkričio ir gruodžio mėn. nacionalinių romų integracijos informacijos centrų atstovai toliau diskutavo romų integravimo valstybėse narėse priemonių veiksmingumo didinimo klausimais. Ta grupė vėliau pateikė ataskaitą nacionalinių romų integracijos informacijos centrų tinklui;

               (17)

               2013 m. birželio 26 d. komunikate „Tolesnis nacionalinių romų integracijos strategijų įgyvendinimas“ Komisija pabrėžė poreikį imtis tolesnių veiksmų, kad būtų sudarytos būtinos išankstinės sąlygos sėkmingai įgyvendinti priemones, kuriomis būtų nedelsiant paspartinta pažanga romų integracijos srityje;

               (18)

               2010 m. kovo 3 d. Komisijos komunikate „2020 m. Europa. Pažangaus, tvaraus ir integracinio augimo strategija“ (strategija „Europa 2020“) suteikta nauja paskata kovoti su skurdu ir socialine atskirtimi: nustatyti bendri visai Europai uždaviniai sumažinti gyventojų, kuriems gresia skurdas ir socialinė atskirtis, skaičių, sumažinti mokyklos nebaigiančių asmenų procentinę dalį ir pagerinti gyventojų išsilavinimą bei padidinti jų užimtumą. Šiuo atžvilgiu romų integracija yra itin svarbi bendrų Sąjungos ir valstybių narių pastangų dalis. Dabartiniu Europos semestro valdymu skatinama įgyvendinti konkrečiai šaliai skirtas rekomendacijas, o 2013 m. birželio 20 d. Tarybos išvadose „Socialinės investicijos į augimą ir sanglaudą“ pateikta daugiau rekomendacijų, kaip užtikrinti integracinį augimą;

               (19)

               atsižvelgiant į pirmiau išdėstytas aplinkybes ir nustatytus trūkumus, reikia gerinti ir stebėti romų integracijos priemonių veiksmingumą. Tai turėtų būti daroma visiškai gerbiant subsidiarumo principą ir tai, kad šioje srityje pagrindinė atsakomybė tenka valstybėms narėms, atsižvelgiant į tai, kad duomenų rinkimas etniniu pagrindu gali būti opus klausimas, ir pripažįstant, kad valstybės narės turėtų pačios pasirinkti savo stebėsenos metodus, įskaitant tinkamus duomenų rinkimo metodus, ir galimus rodiklius;

               (20)

               šios rekomendacijos tikslas – toliau plėtoti Europos Parlamento rezoliucijose, Tarybos išvadose ir Komisijos komunikatuose dėl romų integracijos jau pateiktas įvairias rekomendacijas. Ja siekiama papildyti galiojančius Sąjungos teisės aktus kovos su diskriminacija srityje, kad jų įgyvendinimas ir vykdymo užtikrinimas taptų veiksmingesnis;

               (21)

               į šią rekomendaciją neįtraukiamas skirtingų sąlygų taikymas dėl pilietybės ir ji nedaro poveikio nuostatoms bei sąlygoms, susijusioms su trečiųjų šalių piliečių ir asmenų be pilietybės teisiniu statusu valstybių narių teritorijoje pagal nacionalinius ir ES teisės aktus arba su šio statuso teisiniu poveikiu;

               (22)

               Europos Parlamento ir Tarybos reglamente (ES) Nr. 1303/2013 (3) valstybės narės raginamos laikytis integruoto požiūrio tenkinant specifinius geografinių vietovių, kurios yra labiausiai paveiktos skurdo, arba tikslinių grupių, kurios patiria didžiausią diskriminavimo arba socialinės atskirties riziką, poreikius, ypač daug dėmesio skiriant marginalizuotoms bendruomenėms. Europos Parlamento ir Tarybos reglamente (ES) Nr. 1304/2013 (4) 2014–2020 m. programavimo laikotarpiui įtrauktas investicijų iš Europos socialinio fondo (ESF) prioritetas – marginalizuotų bendruomenių, pavyzdžiui, romų, socialinė ir ekonominė integracija, papildant kitų Europos struktūrinių ir investicinių fondų (5) (ESIF) investicijas,

         PAŽYMĖDAMA, KAD:
   TIKSLAS
   Šios rekomendacijos tikslas yra pateikti valstybėms narėms gaires, kaip didinti jų taikomų romų integravimo priemonių veiksmingumą ir geriau įgyvendinti jų nacionalines romų integracijos strategijas ar integruotas politikos priemones, taikomas siekiant gerinti romų padėtį vadovaujantis platesnio pobūdžio socialinės įtraukties politika ir panaikinti bet kokį atotrūkį tarp romų ir kitų gyventojų.
   Romų gyventojų grupės dydis ir socialinė bei ekonominė padėtis įvairiose valstybėse narėse yra labai skirtinga. Todėl nacionalinis požiūris į romų integraciją turėtų būti parengtas atsižvelgiant į konkrečias aplinkybes ir poreikius vietoje, be kita ko, nustatant ar toliau vykdant politiką, skirtą marginalizuotų ir nepalankioje padėtyje esančių grupių, pavyzdžiui, romų, klausimams spręsti platesniame kontekste.
   Šioje rekomendacijoje daugiausia dėmesio skiriama romų integravimo skatinimo priemonėms, nesiekiant neįtraukti kitų marginalizuotų ir nepalankioje padėtyje esančių grupių. Integracijos priemonės turėtų būti grindžiamos tais pačiais principais palyginamomis sąlygomis.
   REKOMENDUOJA VALSTYBĖMS NARĖMS:
   1.   ESMINIAI POLITIKOS KLAUSIMAI

      Veiksmingos politikos priemonės

               1.1.

               Siekiant praktiškai propaguoti visišką romų lygybę, imtis veiksmingų politikos priemonių, kad būtų užtikrintas vienodų sąlygų taikymas jiems ir pagarba jų pagrindinėms teisėms, įskaitant vienodas galimybes įgyti išsilavinimą, įsidarbinti, naudotis sveikatos priežiūros ir aprūpinimo būstu paslaugomis. Šį tikslą būtų galima pasiekti pagrindinėmis priemonėmis arba tikslinėmis priemonėmis, įskaitant specialias nepalankios padėties prevencijos arba kompensavimo priemones, arba derinant abiejų šių rūšių priemones, ypatingą dėmesį skiriant lyčių aspektui.

               1.2.

               Patvirtinti priemones, kurios gali būti grindžiamos socialiniais ir ekonominiais rodikliais, tokiais, kaip ilgalaikis nedarbas, įgyto išsilavinimo lygis ir sveikatos parametrai, arba gali būti skiriama daugiausia dėmesio marginalizuotoms ir (arba) segreguotoms geografinėms vietovėms.

      Galimybė įgyti išsilavinimą

               1.3.

               Imtis veiksmingų priemonių, kad būtų užtikrintas vienodų sąlygų taikymas ir visos galimybės romų berniukams ir mergaitėms įgyti kokybišką išsilavinimą įprastinėje švietimo sistemoje, ir užtikrinti, kad visi romų vaikai įgytų bent privalomąjį išsilavinimą (6). Šis tikslas galėtų būti pasiektas, pavyzdžiui, tokiomis priemonėmis:

                           a)

                           panaikinant bet kokią mokyklų segregaciją;

                           b)

                           atsisakant bet kokios nederamos praktikos, pagal kurią romų mokiniai siunčiami mokytis į specialiųjų poreikių turintiems vaikams skirtas mokyklas;

                           c)

                           sumažinant mokyklos nebaigiančių asmenų skaičių (7) visuose švietimo lygiuose, įskaitant vidurinio ugdymo ir profesinio mokymo lygius;

                           d)

                           didinant galimybes gauti ikimokyklinio ugdymo ir priežiūros paslaugas ir gerinti jų kokybę, prireikus užtikrinant tikslinę paramą;

                           e)

                           atkreipiant dėmesį į atskirų moksleivių poreikius ir atitinkamai juos tenkinant, glaudžiai bendradarbiaujant su jų šeimomis;

                           f)

                           taikant įtraukius ir specialiai pritaikytus mokymo ir mokymosi metodus, įskaitant mokymosi pagalbą atsiliekantiems moksleiviams bei kovos su neraštingumu priemones, ir propaguojant užklasinės veiklos galimybes bei naudojimąsi jomis;

                           g)

                           atitinkamais atvejais skatinant didesnį tėvų dalyvavimą ir tobulinant mokytojų rengimą;

                           h)

                           raginant romus dalyvauti vidurinio ugdymo ir tretinio mokslo sistemose ir įgyti šių lygių išsilavinimą;

                           i)

                           sudarant daugiau galimybių antrą kartą mėginti įgyti išsilavinimą ir dalyvauti suaugusiųjų mokyme, teikiant paramą perėjimui iš vieno švietimo lygio į kitą ir paramą įgyjant darbo rinkos poreikiams pritaikytų gebėjimų.

      Galimybė įsidarbinti

               1.4.

               Imtis veiksmingų priemonių, kad romams būtų užtikrintos vienodos sąlygos naudotis galimybėmis patekti į darbo rinką ir įsidarbinti. Šis tikslas galėtų būti pasiektas, pavyzdžiui, tokiomis priemonėmis:

                           a)

                           padedant įgyti pirmosios darbo patirties, remiant profesinį mokymą, mokymą darbo vietoje, mokymąsi visą gyvenimą ir gebėjimų tobulinimą;

                           b)

                           skatinant savarankišką darbą ir verslumą;

                           c)

                           sudarant lygias galimybes naudotis pagrindinių viešųjų įdarbinimo tarnybų paslaugomis, taip pat pavieniams darbo ieškantiems asmenims skirtomis paslaugomis, kai daugiausia dėmesio skiriama asmeniškai pritaikytam konsultavimui ir individualiam veiksmų planavimui, ir atitinkamais atvejais propaguojant galimybes įsidarbinti valstybės tarnyboje;

                           d)

                           šalinant kliūtis, įskaitant diskriminaciją, trukdančias (pakartotinai) patekti į darbo rinką.

      Galimybė naudotis sveikatos priežiūros paslaugomis

               1.5.

               Imtis veiksmingų priemonių, kad romams būtų užtikrintas vienodų sąlygų taikymas suteikiant galimybę naudotis visuotinai prieinamomis sveikatos priežiūros paslaugomis (8) remiantis bendrais reikalavimų atitikties kriterijais. Šis tikslas galėtų būti pasiektas, pavyzdžiui, tokiomis priemonėmis:

                           a)

                           panaikinant visas kliūtis, trukdančias naudotis kitiems gyventojams prieinama sveikatos priežiūros sistema;

                           b)

                           gerinant galimybes naudotis sveikatos tikrinimo, prenatalinės ir postnatalinės sveikatos priežiūros bei šeimos planavimo paslaugomis, taip pat lytinės ir reprodukcinės sveikatos priežiūra, kurias paprastai teikia nacionalinės sveikatos priežiūros tarnybos;

                           c)

                           gerinant galimybes naudotis vaikams skirtomis nemokamomis skiepijimo programomis ir konkrečioms grupėms, kurioms kyla didžiausia rizika ir (arba) kurios gyvena marginalizuotose ir (arba) atokiose vietovėse, skirtomis skiepijimo programomis;

                           d)

                           skatinant informuotumą sveikatos ir sveikatos priežiūros klausimais.

      Galimybė gauti būstą

               1.6.

               Imtis veiksmingų priemonių, kad būtų užtikrintas vienodų sąlygų taikymas romams galimybės gauti būstą srityje. Šis tikslas galėtų būti pasiektas, pavyzdžiui, tokiomis priemonėmis:

                           a)

                           panaikinant bet kokią teritorinę segregaciją ir skatinant panaikinti segregaciją;

                           b)

                           skatinant galimybę be diskriminacijos gauti socialinį būstą;

                           c)

                           suteikiant apsistojimo vietas nesėsliems romams, proporcingas vietos poreikiams;

                           d)

                           užtikrinant galimybę naudotis su būstu susijusiomis komunalinėmis paslaugomis (pavyzdžiui, vandens, elektros energijos ir dujų tiekimo) ir infrastruktūra, laikantis nacionalinės teisės reikalavimų.

               1.7.

               Visais atitinkamais atvejais užtikrinti, kad į vietos valdžios institucijų teikiamas miesto atkūrimo projektų paraiškas būtų įtrauktos integruotos aprūpinimo būstu priemonės, skirtos marginalizuotoms bendruomenėms.

               1.8.

               Skatinti bendruomenės inicijuotą vietos plėtrą ir (arba) integruotąsias teritorines investicijas, remiamas iš ESIF.

      Finansavimas

               1.9.

               Nacionalinių ir vietos strategijų ir veiksmų planų įgyvendinimui ir stebėsenai skirti pakankamai lėšų iš visų prieinamų finansavimo šaltinių (vietos, nacionalinių, Sąjungos ir tarptautinių), kad romų integracijos tikslas būtų pasiektas taikant bendro pobūdžio arba tikslines priemones.

               1.10.

               Palankesnės sąlygos skatinti socialinę įtrauktį ir kovoti su skurdu ir bet kokia diskriminacija, įskaitant, inter alia, socialinę ir ekonominę marginalizuotų bendruomenių, pavyzdžiui, romų, integraciją, turėtų būti sudaromos kiekvienoje valstybėje narėje skiriant bent 20 % visų ESF išteklių investicijoms į žmones, kaip nustatyta Reglamento (ES) Nr. 1304/2013 3 ir 4 straipsniuose.

               1.11.

               Atsižvelgiant į savo romų bendruomenių dydį, socialinę bei ekonominę padėtį ir atotrūkį nuo kitų gyventojų grupių, taip pat įgyvendinant Europos semestrą nustatytus keletui valstybių narių kylančius sunkumus, imtis atitinkamų priemonių siekiant įtraukti romų integraciją į partnerystės susitarimų dėl naudojimosi ESIF (9) lėšomis 2014–2020 m. prioritetus.

               1.12.

               Naudojantis ESIF technine pagalba, gerinti savo valdymo, stebėsenos ir vertinimo gebėjimus ir sudaryti palankesnes sąlygas naudoti nacionalines ir Sąjungos lėšas vietos valdžios institucijų ir pilietinės visuomenės organizacijų gebėjimų stiprinimui remti, kad jos galėtų veiksmingai įgyvendinti projektus.

               1.13.

               Skiriant viešąsias lėšas nacionalinėms romų integracijos strategijoms arba integruotoms politikos priemonėms įgyvendinti tikslingai tenkinti konkrečius romų poreikius arba skirti dėmesį labiausiai skurdą ir socialinę atskirtį patiriančioms geografinėms vietovėms ir atsižvelgti į lyčių aspektą.

         2.   HORIZONTALIOSIOS POLITIKOS PRIEMONĖS

      Kova su diskriminacija

               2.1.

               Toliau dėti pastangas, kad užtikrintų veiksmingą praktinį Direktyvos 2000/43/EB vykdymą, visų pirma užtikrindamos, kad jų nacionalinės, regioninės ir vietos taisyklės nebūtų diskriminacinės ir dėl jų neatsirastų segregacijos praktika. Nustatant nuostatų ir praktikos suderinamumą su žmogaus teisėmis šioje srityje reikėtų vadovautis atitinkama Europos žmogaus teisių teismo praktika.

               2.2.

               Atitinkamais atvejais ir regionų, ir vietos lygiu įgyvendinti su romais susijusias segregacijos panaikinimo priemones. Kovos su segregacija politiką bei priemones turėtų papildyti tinkamos mokymo bei informavimo programos, įskaitant mokymą ir informavimą žmogaus teisių apsaugos klausimais, skirtos vietos valstybės tarnautojams ir pilietinės visuomenės atstovams bei patiems romams.

               2.3.

               Užtikrinti, kad priverstinio iškeldinimo atveju būtų visiškai laikomasi Sąjungos teisės aktų ir kitų tarptautinių žmogaus teisių įsipareigojimų, pavyzdžiui, Europos žmogaus teisių konvencijos nuostatų.

               2.4.

               Įgyvendinti kovos su romų diskriminacija ir prietarais, kartais vadinamais nusiteikimu prieš čigonus, priemones visose visuomenės srityse. Tokios priemonės galėtų apimti:

                           a)

                           romų bendruomenės ir plačiosios visuomenės informuotumo apie romų integracijos naudą didinimą;

                           b)

                           plačiosios visuomenės informuotumo apie įvairią visuomenių prigimtį didinimą ir visuomenės sąmoningumo didinimą supažindinant ją su romų patiriamomis įtraukties problemomis, be kita ko, atitinkamais atvejais tuos klausimus įtraukiant į viešojo švietimo programas ir mokomąją medžiagą;

                           c)

                           veiksmingų priemonių, kuriomis kovojama su prieš romus nukreipta retorika ir neapykantos diskursu, taikymą ir problemų, kurias kelia rasistinės, stereotipais grindžiamos ar kitaip niekinančios kalbos ar kitoks elgesys, kuris galėtų paskatinti diskriminuoti romus, sprendimą.

      Romų vaikų ir moterų apsauga

               2.5.

               Kovoti su visų formų diskriminacija, įskaitant daugialypę diskriminaciją, su kuria susiduria romų vaikai ir moterys, ir kovoti su moterų bei mergaičių patiriamu smurtu, įskaitant smurtą šeimoje, su prekyba žmonėmis, nepilnamečių bei priverstinėmis santuokomis ir elgetavimu, į kurį įtraukiami vaikai, visų pirma užtikrinant teisės aktų vykdymą. Šiuo tikslu valstybės narės turėtų užtikrinti, kad į šią veiklą būtų įtraukti visi atitinkami subjektai, įskaitant valdžios institucijas, pilietinę visuomenę ir romų bendruomenes. Šiuo atveju valstybės narės skatinamos tarpusavyje bendradarbiauti tais atvejais, kai esama tarpvalstybinio aspekto.

      Skurdo mažinimas pasitelkiant socialines investicijas

               2.6.

               Kovoti su nepalankioje padėtyje esančių asmenų, įskaitant romus, skurdu ir socialine atskirtimi investuojant į žmogiškąjį kapitalą ir socialinės sanglaudos politiką. Šis tikslas galėtų būti pasiektas, pavyzdžiui, tokiomis priemonėmis:

                           a)

                           remiant romus visais jų gyvenimo etapais, pradedant kuo anksčiau ir sistemingai šalinant riziką, su kuria jie susiduria, be kita ko, investuojant į kokybišką įtraukų ikimokyklinį ugdymą ir priežiūrą, tikslines jaunimo garantijų programas, mokymąsi visą gyvenimą ir vyresnių žmonių aktyvumo priemones;

                           b)

                           vykdant aktyvumo skatinimo ir įgalinimo politiką – remiant (pakartotinį) pateikimą į darbo rinką pasitelkiant tikslines arba bendro pobūdžio užimtumo rėmimo programas – ir skatinant darbo rinkos įtraukumą – sprendžiant diskriminacijos darbo vietoje problemą;

                           c)

                           užtikrinant socialinių išmokų ir socialinių paslaugų, pagal nacionalinės teisės aktus teikiamų nepalankioje padėtyje esantiems asmenims, įskaitant romus, didesnį tinkamumą ir tvarumą labiau susiejant socialinę politiką, supaprastinant procedūras ir kovojant su sukčiavimu bei mažinant klaidų skaičių; užtikrinant socialinės pagalbos programų įgyvendinimą; ir numatant tinkamą reikalavimus atitinkančių asmenų pajamų rėmimą.

               2.7.

               Atsižvelgiant į savo romų bendruomenių dydį ir socialinę bei ekonominę padėtį, apsvarstyti galimybę įgyvendinant strategiją „Europa 2020“ į savo nacionalines reformų programas arba savo nacionalines socialines ataskaitas kaip svarbų klausimą įtraukti romų integraciją.

      Įgalinimas

               2.8.

               Remti romų aktyvų pilietiškumą skatinant jų socialinį, ekonominį, politinį ir kultūrinį dalyvavimą visuomenėje, be kita ko, vietos lygiu, kadangi aktyvus pačių romų įsitraukimas ir dalyvavimas, be kita ko, per jų atstovus ir organizacijas, yra itin svarbus norint gerinti jų gyvenimo sąlygas, taip pat siekti didesnės jų socialinės įtraukties.

               2.9.

               Kai tai atitinka vietos požiūrį į integraciją, skatinti kvalifikuotų tarpininkų, kurių specializacija yra romų klausimai, mokymą bei įdarbinimą ir naudotis tarpininkavimu kaip viena iš priemonių šalinant įvairių rūšių nelygybę, su kuria romai susiduria galimybės įgyti kokybišką išsilavinimą, įsidarbinti, naudotis sveikatos priežiūros ir aprūpinimo būstu paslaugomis srityse.

               2.10.

               Vykdyti informavimo veiklą, kad romai būtų geriau informuoti apie savo teises (ypač susijusias su diskriminacija ir galimybe siekti žalos atlyginimo) ir pilietines pareigas.

         3.   STRUKTŪRINĖS PRIEMONĖS

      Vietos lygio veiksmai

               3.1.

               Gerbiant regioninių ir vietos valdžios institucijų kompetenciją, raginti tas institucijas rengti vietos veiksmų planus ar strategijas arba vietos politikos priemones, taikomas įgyvendinant platesnę socialinės įtraukties politiką, kuriuose galėtų būti nurodyti pradinės padėties duomenys, lyginamieji standartai ir išmatuojami romų integracijos tikslai, taip pat tinkamas finansavimas.

               3.2.

               Įtraukti regionų ir vietos valdžios institucijas bei vietos pilietinę visuomenę į nacionalinių strategijų ar integruotų politikos priemonių, taikomų įgyvendinant platesnę socialinės įtraukties politiką, plėtojimo, įgyvendinimo ir stebėsenos veiklą. Atitinkami atstovai ir suinteresuotieji subjektai turėtų dalyvauti veikloje, susijusioje su iš ESIF lėšų bendrai finansuojamais partnerystės susitarimais ir veiklos programomis. Įgyvendinant tas strategijas turėtų bendradarbiauti centrinės ir vietos valdžios institucijos.
               Šiuo tikslu remti vietos valdžios institucijas, kad būtų sudarytos palankesnės sąlygos įgyvendinti politikos priemones vietos lygiu.

               3.3.

               Vietos lygiu stengtis nustatyti integruotą požiūrį į romų kilmės šeimas, kurios susiduria su daugybe problemų, pavyzdžiui, mokyklos nebaigimu, skolomis, skurdu ir prasta sveikata. Šiuo tikslu galėtų būti stiprinami vietos valdžios institucijų gebėjimai, kartu laikantis atsakomybės paskirstymo kiekvienoje valstybėje narėje principo, kad šios institucijos galėtų veiksmingai veikti bendradarbiaudamos su atitinkamomis šeimomis, taip pat, pavyzdžiui, su mokyklomis, jaunimo organizacijomis, policija, visuomenės sveikatos organizacijomis, socialinėmis tarnybomis ir aprūpinimo būstu bendrovėmis.

      Politikos įgyvendinimo stebėsena ir vertinimas

               3.4.

               Tinkamai stebėti ir vertinti savo nacionalinių strategijų ar integruotų politikos priemonių, taikomų įgyvendinant platesnę socialinės įtraukties politiką, veiksmingumą. Tai galėtų būti daroma pasitelkiant, pavyzdžiui, tokias priemones: nustatant pradines vertes ar išmatuojamus tikslus arba renkant atitinkamus kokybinius arba kiekybinius minėtų strategijų ar priemonių socialinio ir ekonominio poveikio duomenis, laikantis taikytinų nacionalinės ir Sąjungos teisės aktų, visų pirma susijusių su asmens duomenų apsauga.

               3.5.

               Naudotis visais tinkamais pagrindiniais rodikliais arba empirinių socialinių mokslinių tyrimų ar duomenų rinkimo metodais, skirtais reguliariai pažangos stebėsenai ir vertinimui, visų pirma vietos lygiu, sudarant sąlygas veiksmingai teikti ataskaitas apie romų padėtį valstybėse narėse, gaunant neprivalomą Europos Sąjungos pagrindinių teisių agentūros paramą.

      Už vienodo požiūrio skatinimą atsakingos įstaigos

               3.6.

               Remti už vienodo požiūrio skatinimą atsakingų įstaigų darbą ir jų institucinius gebėjimus – skirti reikiamų išteklių, kad jų teikiama teisine ir teismine pagalba bei parama galėtų veiksmingai naudotis nuo diskriminacijos nukentėję romai.

               3.7.

               Skatinti nacionalinių romų integracijos informacijos centrų ir nacionalinių įstaigų, atsakingų už vienodo požiūrio skatinimą, nuolatinį dialogą.

      Nacionaliniai romų integracijos informacijos centrai

               3.8.

               Suteikti savo nacionaliniams romų integracijos informacijos centrams jų vaidmenį atitinkančius pakankamus įgaliojimus ir išteklius, kad jie galėtų veiksmingai derinti romų integracijos politikos tarpsektorinę stebėseną siekiant įgyvendinti šią politiką, laikantis atsakomybės pasidalijimo kiekvienoje valstybėje narėje principo.

               3.9.

               Įtraukti nacionalinius romų integracijos informacijos centrus į sprendimų priėmimo procesus, susijusius su atitinkamos politikos rengimu, finansavimu ir įgyvendinimu. Nacionaliniai romų integracijos informacijos centrai turėtų sudaryti palankesnes sąlygas romų pilietinės visuomenės dalyvavimui įgyvendinant nacionalines romų integracijos strategijas ir vietos lygio veiksmų planus.

      Tarpvalstybinis bendradarbiavimas

               3.10.

               Skatinti plėtoti tarpvalstybinio pobūdžio bendradarbiavimą nacionaliniu, regionų ar vietos lygiu ir aktyviai jame dalyvauti įgyvendinant politikos iniciatyvas, visų pirma projektus ir dvišalius ar daugiašalius susitarimus, kuriais:

                           a)

                           derinami veiksmai sprendžiant klausimus, susijusius su tarpvalstybiniu romų judėjimu Sąjungoje; ir

                           b)

                           remiamas tarpusavio mokymasis ir gerosios patirties sklaida, pavyzdžiui, bendradarbiaujant struktūrinių fondų valdymo institucijoms, kad būtų nustatyta romų integravimo veiksmingų priemonių.

               3.11.

               3.10 punkte nurodytu tarpvalstybiniu bendradarbiavimu turėtų būti papildomos priemonės, kurių imamasi pagal nacionalines romų integracijos strategijas ir integruotas politikos priemones, taikomas įgyvendinant platesnę socialinės įtraukties politiką, taip pat pagal visus esamus valstybių narių bendradarbiavimo susitarimus, pavyzdžiui, Dunojaus strategiją, ir kitų tarptautinių organizacijų, pavyzdžiui, Europos Tarybos ir Europos saugumo ir bendradarbiavimo organizacijos (ESBO), bendradarbiavimo susitarimus.

         4.   ATASKAITŲ TEIKIMAS IR TOLESNI VEIKSMAI

               4.1.

               Ne vėliau kaip iki 2016 m. sausio 1 d. pranešti Komisijai apie visas priemones, kurių imtasi pagal šią rekomendaciją.

               4.2.

               Po to kasmet metų pabaigoje pranešti Komisijai apie visas naujas priemones, kurių imtasi, taip pat pateikti informaciją apie pažangą, padarytą įgyvendinant nacionalines romų integracijos strategijas arba integruotas politikos priemones, taikomas įgyvendinant platesnę socialinės įtraukties politiką.

         PRAŠO KOMISIJOS:

               5.1.

               Užtikrinti, kad valstybių narių pateikta informacija būtų naudojamasi rengiant Komisijos metines nacionalinių romų integracijos strategijų įgyvendinimo ataskaitas Europos Parlamentui ir Tarybai, taip pat įgyvendinant strategijoje „Europa 2020“ numatytą Europos semestrą – naudojant duomenis konkrečioms šalims skirtose rekomendacijose.

               5.2.

               Šiuo pagrindu atidžiai stebėti padėtį ir ne vėliau kaip iki 2019 m. sausio 1 d. įvertinti, ar šią rekomendaciją reikia patikslinti ir atnaujinti.

      Priimta Briuselyje 2013 m. gruodžio 9 d.

            Tarybos vardu

            Pirmininkė

         A. PABEDINSKIENĖ

      (1)  2000 m. birželio 29 d. Tarybos direktyva 2000/43/EB, įgyvendinanti vienodo požiūrio principą asmenims nepriklausomai nuo jų rasės arba etninės priklausomybės (OL L 180, 2000 7 19, p. 22).

      (2)  2004 m. balandžio 29 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyva 2004/38/EB dėl Sąjungos piliečių ir jų šeimos narių teisės laisvai judėti ir gyventi valstybių narių teritorijoje, iš dalies keičianti Reglamentą (EEB) Nr. 1612/68 ir panaikinanti Direktyvas 64/221/EEB, 68/360/EEB, 72/194/EEB, 73/148/EEB, 75/34/EEB, 75/35/EEB, 90/364/EEB, 90/365/EEB ir 93/96/EEB (OL L 158, 2004 4 30, p. 77).

      (3)  2013 m. gruodžio 17 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamentas (ES) Nr. 1303/2013, kuriuo nustatomos Europos regioninės plėtros fondo, Europos socialinio fondo, Sanglaudos fondo, Europos žemės ūkio fondo kaimo plėtrai ir Europos jūros reikalų ir žuvininkystės fondo bendros nuostatos ir Europos regioninės plėtros fondui, Europos socialiniam fondui, Sanglaudos fondui ir Europos jūros reikalų ir žuvininkystės fondui taikytinos bendrosios nuostatos, ir panaikinamas Tarybos reglamentas (EB) Nr. 1083/2006 (OL L 347, 2013 12 20, p. 320).

      (4)  2013 m. gruodžio 17 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamentas (ES) Nr. 1304/2013 dėl Europos socialinio fondo, kuriuo panaikinamas Tarybos reglamentas (EB) Nr. 1081/2006 (OL L 347, 2013 12 20, p. 470).

      (5)  ESIF yra: Europos regioninės plėtros fondas, Europos socialinis fondas, Sanglaudos fondas, Europos žemės ūkio fondas kaimo plėtrai ir Europos jūros reikalų ir žuvininkystės fondas.

      (6)  Vaiko teisės į išsilavinimą įtvirtintos Jungtinių Tautų vaiko teisių konvencijos 28 straipsnyje.

      (7)  Žr. 2011 m. birželio 28 d. Tarybos rekomendaciją dėl politikos, kuria siekiama mažinti mokyklos nebaigusių asmenų skaičių (OL C 191, 2011 7 1, p. 1). Vienas iš pagrindinių Europos Vadovų Tarybos strategijoje „Europa 2020“ nustatytų tikslų – sumažinti mokyklos nebaigusių asmenų dalį iki mažiau kaip 10 % ir užtikrinti, kad bent 40 % jaunuolių įgytų aukštąjį ar jam lygiavertį išsilavinimą.

      (8)  Ši rekomendacija nedaro poveikio Direktyvos 2004/38/EB nuostatoms, pagal kurias reikalaujama, kad Sąjungoje judantys Sąjungos piliečiai turėtų „pakankamai išteklių sau ir savo šeimos nariams, kad per savo gyvenimo šalyje laikotarpį netaptų našta priimančiosios valstybės narės socialinės paramos sistemai ir turėtų visavertį sveikatos draudimą priimančiojoje valstybėje narėje“.

      (9)  ERPF gali būti naudojamasi remiant infrastruktūros projektus sveikatos, švietimo ir būsto sektoriuose.


title: 2005 m. kovo 8 d. Tarybos rekomendacija, dėl patvirtinimo, kad Komisija Europos plėtros fondo (šeštojo EPF) 2003 finansinių metų operacijas įvykdė

text:
               23.3.2005

               LT

               Europos Sąjungos oficialusis leidinys

               L 77/14

         TARYBOS REKOMENDACIJA
   2005 m. kovo 8 d.
   dėl patvirtinimo, kad Komisija Europos plėtros fondo (šeštojo EPF) 2003 finansinių metų operacijas įvykdė
   (2005/256/EB)
   EUROPOS SĄJUNGOS TARYBA,
   atsižvelgdama į Europos bendrijos steigimo sutartį,
   atsižvelgdama į Trečiąją AKR-EB konvenciją, pasirašytą 1984 m. gruodžio 8 d. Lomėje,
   atsižvelgdama į Vidaus susitarimą 86/126/EEB dėl Bendrijos pagalbos finansavimo ir administravimo (1), ypač į jo 29 straipsnio 3 dalį,
   atsižvelgdama į 1986 m. lapkričio 11 d. Finansinį reglamentą, taikomą šeštajam Europos plėtros fondui (šeštasis EPF) (2), ypač į jo 66–73 straipsnius,
   išnagrinėjusi su šeštojo EPF operacijomis susijusius 2003 m. gruodžio 31 d. pajamų ir išlaidų ataskaitą bei balansą, taip pat Audito Rūmų ataskaitą dėl 2003 finansinių metų kartu su Komisijos atsakymais (3),
   kadangi:

               (1)

               Pagal Vidaus susitarimo 29 straipsnio 3 dalį patvirtinimą, kad Komisija šeštojo EPF finansinio valdymo užduotis įvykdė, teikia Europos Parlamentas, remdamasis Tarybos rekomendacija.

               (2)

               Komisija šeštojo EPF 2003 finansinių metų operacijas įvykdė tinkamai,

         REKOMENDUOJA
   Europos Parlamentui patvirtinti, kad Komisija šeštojo EPF 2003 finansinių metų operacijas įvykdė,

      Priimta Briuselyje, 2005 m. kovo 8 d.

            Tarybos vardu

            Pirmininkas

         J.-C. JUNCKER

      (1)  OL L 86, 1986 3 31, p. 210. Susitarimas su paskutiniais pakeitimais, padarytais Sprendimu 86/281/EEB (OL L 178, 1986 7 2, p. 13).

      (2)  OL L 325, 1986 11 20, p. 42.

      (3)  OL C 293, 2004 11 30, p. 315.


               5.2.2016

               LT

               Europos Sąjungos oficialusis leidinys

               C 45/89

         P7_TA(2013)0180
   JT principas „atsakomybė užtikrinti apsaugą“
   2013 m. balandžio 18 d. Europos Parlamento rekomendacija Tarybai dėl JT principo „atsakomybė užtikrinti apsaugą“ (angl. R2P) (2012/2143(INI))
   (2016/C 045/15)

      Europos Parlamentas,

               —

               atsižvelgdamas į, be kita ko, Europos Sąjungos sutarties 2, 3 ir 21 straipsniuose įtvirtintas Europos Sąjungos vertybes, tikslus, principus ir politikos kryptis,

               —

               atsižvelgdamas į Jungtinių Tautų chartiją,

               —

               atsižvelgdamas į Visuotinę žmogaus teisių deklaraciją,

               —

               atsižvelgdamas į 1948 m. gruodžio 9 d. Konvenciją dėl kelio užkirtimo genocido nusikaltimui ir baudimo už jį,

               —

               atsižvelgdamas į Tarptautinio baudžiamojo teismo (TBT) Romos statutą,

               —

               atsižvelgdamas į 2009 m. spalio 7 d. JT Generalinės Asamblėjos rezoliuciją (A/RES/63/308) dėl atsakomybės užtikrinti apsaugą,

               —

               atsižvelgdamas į Jungtinių Tautų Saugumo Tarybos (JT ST) 2006 m. balandžio mėn. rezoliuciją Nr. 1674 ir JT ST 2009 m. lapkričio mėn. rezoliuciją Nr. 1894 „Civilių gyventojų apsauga vykstant ginkluotiems konfliktams“ (1),

               —

               atsižvelgdamas į JT ST rezoliucijas Nr. 1325 (2000 m.) ir Nr. 1820 (2008 m.) dėl moterų, taikos ir saugumo, į JT ST rezoliuciją Nr. 1888 (2009 m.) dėl seksualinio smurto prieš moteris ir vaikus vykstant ginkluotam konfliktui, į JT ST rezoliuciją Nr. 1889 (2009 m.), kuria siekiama, kad būtų aktyviau taikoma JT ST rezoliucija Nr. 1325 (2000 m.) ir stebima, kaip ji taikoma, ir atsižvelgdamas į JT ST rezoliuciją Nr. 1960 (2010 m.), kuria sukuriama duomenų apie seksualinio smurto vykstant ginkluotam konfliktui vykdytojus rinkimo ir jų sąrašo sudarymo sistema;

               —

               atsižvelgdamas į 2011 m. vasario 26 d. JT ST rezoliuciją Nr. 1970 dėl Libijos, kurioje nurodoma atsakomybė užtikrinti apsaugą ir leidžiama imtis kelių neprievartinių priemonių, kad būtų užkirstas kelias žiauriems nusikaltimams, ir į 2011 m. kovo 17 d. JT ST rezoliuciją Nr. 1973 dėl padėties Libijoje, kuria valstybėms narėms suteiktas leidimas imtis visų reikiamų priemonių civiliams ir civilių gyvenamoms vietovėms apsaugoti ir kurioje pirmą kartą aiškiai nurodomas atsakomybės užtikrinti apsaugą pirmasis ramstis, o vėliau panašios nuorodos pateikiamos JT ST rezoliucijoje Nr. 1975 dėl Dramblio Kaulo Kranto, JT ST rezoliucijoje Nr. 1996 dėl Sudano ir JT ST rezoliucijoje Nr. 2014 dėl Jemeno,

               —

               atsižvelgdamas į 2005 m. JT pasaulio aukščiausiojo lygio susitikimo rezultatų (2) dokumento 138 ir 139 dalis,

               —

               atsižvelgdamas į Tarptautinės intervencijos ir valstybių suverenumo komisijos pranešimą „Atsakomybė užtikrinti apsaugą“ (2001 m.), Aukšto lygio komisijos dėl grėsmių, iššūkių ir pokyčių pranešimą „Saugesnis pasaulis: mūsų bendra atsakomybė“ (3) (2004 m.) ir JT generalinio sekretoriaus pranešimą „Daugiau laisvės siekiant vystymosi, saugumo ir žmogaus teisių visiems“ (4) (2005 m.),

               —

               atsižvelgdamas į JT generalinio sekretoriaus pranešimus, ypač į 2009 m. pranešimą „Atsakomybės užtikrinti apsaugą įgyvendinimas“ (5), 2010 m. pranešimą „Ankstyvas įspėjimas, vertinimas ir atsakomybė užtikrinti apsaugą“ (6) 2011 m. pranešimą „Regioninių ir subregioninių priemonių vaidmuo įgyvendinant atsakomybę užtikrinti apsaugą“ (7) ir 2012 m. pranešimą „Atsakomybė užtikrinti apsaugą: ryžtingas atsakas laiku (8),

               —

               atsižvelgdamas į 2012 m. lapkričio mėn. paskelbtą JT generalinio sekretoriaus vidinės peržiūros grupės dėl JT veiksmų Šri Lankoje ataskaitą, kurioje nagrinėjama, kodėl tarptautinė bendruomenė nesugebėjo apsaugoti civilių gyventojų nuo didelių humanitarinės teisės ir žmogaus teisių pažeidimų, ir kurioje teikiamos rekomendacijos dėl būsimų JT veiksmų, kuriais būtų veiksmingai reaguojama į panašias situacijas, susijusias su žiauriais masiniais nusikaltimais,

               —

               atsižvelgdamas į JT generalinio sekretoriaus 2012 m. liepos 25 d. pranešimą „Tarpininkavimo vaidmens stiprinimas taikiai sprendžiant ginčus, vykdant konfliktų prevenciją ir juos sprendžiant“,

               —

               atsižvelgdamas į 2011 m. rugsėjo 9 d. Jungtinėse Tautose pateiktą Brazilijos iniciatyvą „Atsakomybė užtikrinant apsaugą: sąvokos plėtojimo ir skatinimo aspektai“,

               —

               atsižvelgdamas į 2001 m. ES smurtinių konfliktų prevencijos programą (Geteborgo programa) ir metines jos įgyvendinimo ataskaitas,

               —

               atsižvelgdamas į ES prioritetus 2010 m. gegužės 25 d. vykusioje 65-ojoje JT Generalinėje Asamblėjoje (9),

               —

               atsižvelgdamas į 2012 m. Nobelio taikos premiją, kuria ne tik pagerbtas ES istorinis įnašas į taikią Europą ir taikų pasaulį, bet ir padidinti lūkesčiai, susiję su jos būsimu įsipareigojimu siekti daugiau taikos pasaulyje ir labiau tarptautinės teisės taisyklėmis grindžiamos pasaulio tvarkos,

               —

               atsižvelgdamas į Europos konsensusą dėl vystymosi (10) ir Europos konsensusą dėl humanitarinės pagalbos (11),

               —

               atsižvelgdamas į savo 2011 m. birželio 8 d. rekomendaciją Tarybai dėl JT Generalinės Asamblėjos 66-osios sesijos (12) ir į 2012 m. birželio 13 d. rekomendaciją Tarybai dėl JT Generalinės Asamblėjos 67-osios sesijos (13),

               —

               atsižvelgdamas į savo 2012 m. vasario 16 d. rezoliuciją dėl JT Žmogaus teisių tarybos 19-osios sesijos (14),

               —

               atsižvelgdamas į savo 2011 m. gegužės 11 d. rezoliuciją „ES – pasaulinio masto veikėja. Jos vaidmuo daugiašalėse organizacijose“ (15),

               —

               atsižvelgdamas į savo 2009 m. vasario 19 d. rezoliuciją dėl Europos saugumo strategijos ir ESGP (16),

               —

               atsižvelgdamas į Darbo tvarkos taisyklių 121 straipsnio 3 dalį ir 97 straipsnį,

               —

               atsižvelgdamas į Užsienio reikalų komiteto pranešimą ir į Vystymosi komiteto nuomonę (A7–0130/2013),

               A.

               kadangi 2005 m. JT pasaulio aukščiausiojo lygio susitikimo rezultatų dokumente pirmą kartą numatyta bendra principo „atsakomybė užtikrinti apsaugą“ apibrėžtis; kadangi JT pasaulio aukščiausiojo lygio susitikimo rezultatų dokumento 138 ir 139 dalyse įtvirtintas principas „atsakomybė užtikrinti apsaugą“ yra svarbus žingsnis pirmyn siekiant daugiau taikos pasaulyje – nustatyta valstybių pareiga apsaugoti savo gyventojus nuo genocido, karo nusikaltimų, etninio valymo ir nusikaltimų žmoniškumui ir tarptautinės bendruomenės pareiga padėti valstybėms prisiimti šią atsakomybę ir reaguoti, jei valstybės neapsaugotų savo piliečių nuo šių keturių minėtųjų nusikaltimų ir pažeidimų;

               B.

               kadangi principas „atsakomybė užtikrinti apsaugą“ pagrįstas trimis ramsčiais: i) valstybė pirmiausia yra atsakinga už savo gyventojų apsaugą nuo genocido, karo nusikaltimų, nusikaltimų žmoniškumui ir etninio valymo; ii) tarptautinė bendruomenė privalo padėti valstybėms įgyvendinti savo apsaugos įsipareigojimus; iii) kai valstybė akivaizdžiai neapsaugo savo gyventojų arba praktiškai yra šių nusikaltimų kaltininkė, tarptautinė bendruomenė privalo imtis kolektyvinių veiksmų;

               C.

               kadangi, remiantis darbu, atliktu atsakomybės užtikrinti apsaugą klausimu prieš 2005 m. susitarimą dėl pasaulio aukščiausiojo lygio susitikimo rezultatų dokumento, ir ypač darbu rengiant Tarptautinės intervencijos ir valstybių suverenumo komisijos 2001 m. pranešimą dėl atsakomybės užtikrinti apsaugą, principas „atsakomybė užtikrinti apsaugą“ buvo išsamiau apibrėžtas į jį įtraukiant tokius elementus, kaip atsakomybė užkirsti kelią, atsakomybė reaguoti ir atsakomybė atkurti, kaip nurodoma Tarptautinės intervencijos ir valstybių suverenumo komisijos pranešime;

               D.

               kadangi teigiamai vertinama tai, kad plėtojama koncepcija „atsakomybė užtikrinti apsaugą“, nes ja paaiškinami ir sustiprinami galiojantys valstybių įsipareigojimai užtikrinti civilių apsaugą; pabrėžia, kad ši koncepcija, pradėta plėtoti po to, kai 1994 m. tarptautinė bendruomenė patyrė nesėkmę Ruandoje, yra itin svarbi siekiant tautų bendruomenės išlikimo;

               E.

               kadangi atitinkamais atvejais jėga teisėtai turėtų būti naudojama tik apgalvotai, proporcingai ir ribotai;

               F.

               kadangi principo „atsakomybė užtikrinti apsaugą“ plėtojimas yra svarbus žingsnis siekiant numatyti genocidą, karo nusikaltimus, etninį valymą, nusikaltimus žmoniškumui, užkirsti jiems kelią ir į juos reaguoti, taip pat apginti pagrindinius tarptautinės teisės, ypač tarptautinės humanitarinės, pabėgėlių ir žmogaus teisių teisės, principus; kadangi principai turėtų būti taikomi kuo nuosekliau ir vienodžiau, todėl itin svarbu, kad ankstyvasis įspėjimas ir vertinimas būtų vykdomi teisingai, apgalvotai ir profesionaliai ir kad jėga būtų naudojama tik tuomet, kai nėra kitos išeities;

               G.

               kadangi praėjus daugiau nei dešimtmečiui nuo principo „atsakomybė užtikrinti apsaugą“ sukūrimo ir aštuoneriems metams nuo to laiko, kai 2005 m. JT pasaulio aukščiausiojo lygio susitikime jį patvirtino tarptautinė bendruomenė, pastarojo meto įvykiai dar kartą aiškiai parodė, kaip svarbu ir kaip nelengva laiku ir ryžtingai reaguoti į keturis pagrindinius nusikaltimus, kuriems taikoma ši koncepcija, ir kad reikia šį principą toliau diegti operatyviniu lygmeniu siekiant jį veiksmingai įgyvendinti ir užkirsti kelią žiauriems masiniams nusikaltimams;

               H.

               kadangi išplėtojus principą „atsakomybė užtikrinti apsaugą“, ypač jo prevencinį aspektą, galima pasaulines pastangas orientuoti į taikesnį pasaulį, nes daug žiaurių masinių nusikaltimų įvyksta smurtinių konfliktų laikotarpiais ir struktūrinei bei operatyvinei konfliktų prevencijai būtina sukurti veiksmingus pajėgumus, kuriais būtų kuo labiau sumažintas poreikis kaip paskutinę priemonę naudoti jėgą;

               I.

               kadangi, siekiant toliau plėtoti principą „atsakomybė užtikrinti apsaugą“ ir įtvirtinti jo teisėtumą, itin svarbu naudotis visomis pagal Chartijos VI, VII ir VIII skyrius prieinamomis priemonėmis – nuo neprievartinio atsako iki kolektyvinių veiksmų;

               J.

               kadangi veiksmingiausia konfliktų, smurto ir žmonių kančių prevencija – tai pagarbos žmogaus teisėms ir pagrindinėms laisvėms skatinimas, teisinės valstybės principo, gero valdymo, žmogiškojo saugumo, ekonominės plėtros, skurdo panaikinimo, įtraukties, socialinių ir ekonominių teisių, lyčių lygybės ir demokratinių vertybių bei demokratinės praktikos užtikrinimas, taip pat ekonominės nelygybės mažinimas;

               K.

               kadangi 2011 m. karinė intervencija Libijoje parodė, kad taikant atsakomybės užtikrinti apsaugą principą reikia geriau apibrėžti regioninių ir subregioninių organizacijų vaidmenį; kadangi šios organizacijos gali tapti atsakomybės užtikrinti apsaugą įgyvendinimo teisėtumo garantu ir padėti ją įgyvendinti operatyviniu lygmeniu, tačiau dažnai joms trūksta pajėgumų ir išteklių;

               L.

               kadangi žmogaus teisės yra itin svarbios palaikant tarptautinius santykius;

               M.

               kadangi reikia pakeisti požiūrį į principo „atsakomybė užtikrinti apsaugą“ taikymą, o tai reiškia, kad turėtume integruoti jį į visas savo vystomojo bendradarbiavimo, pagalbos ir krizių valdymo programas, taip pat remtis programomis, į kurias šis principas jau įtrauktas;

               N.

               kadangi nuoseklesnis atsakomybės užtikrinti apsaugą prevencijos elemento (atsakomybė užkirsti kelią) taikymas, įskaitant tarpininkavimo priemones ir prevencinę diplomatiją ankstyvuoju etapu, sumažintų galimybes kilti konfliktams ir smurtui, padėtų jų išvengti ir išvengti jų paaštrėjimo, taigi galėtų padėti išvengti tarptautinės intervencijos, atliekamos vykdant pareigą reaguoti; kadangi dviejų krypčių diplomatija – svarbi priemonė vykdant prevencinę diplomatiją, kuri grindžiama taikinimo pastangų žmogiškąja dimensija;

               O.

               kadangi principas „atsakomybė užtikrinti apsaugą“ yra visų pirma prevencinio pobūdžio ir įgyvendinant šį principą karinė intervencija turėtų būti vykdoma kaip paskutinė priemonė; kadangi, jei tik įmanoma, atsakomybė užtikrinti apsaugą turi būti įgyvendinama visų pirma diplomatiniais ir ilgalaikiais vystymosi veiksmais, kuriuos vykdant pagrindinis dėmesys būtų skiriamas gebėjimų stiprinimui žmogaus teisių, gero valdymo, teisinės valstybės principo, skurdo mažinimo, švietimo ir sveikatos, konfliktų prevencijos švietimo ir prekybos vystymo priemonėmis, veiksmingos ginklų kontrolės ir neteisėtos prekybos ginklais prevencijos bei ankstyvojo perspėjimo sistemų stiprinimo srityse; kadangi, be to, galima taikyti daug kitų nekarinių priverstinių priemonių, pvz., prevencinę diplomatiją, sankcijas, atskaitomybės mechanizmus ir tarpininkavimo priemones; kadangi ES ir toliau turi atlikti pagrindinį vaidmenį konfliktų prevencijos srityje;

               P.

               kadangi bendradarbiavimas su regioninėmis organizacijomis yra svarbus darbo įgyvendinant principą „atsakomybė užtikrinti apsaugą“ aspektas; kadangi todėl būtina raginti stiprinti regionų prevencijos pajėgumus ir nustatyti veiksmingas politikos priemones, kuriomis būtų galima užkirsti kelią minėtiems keturiems nusikaltimams; kadangi būsimas ES ir Afrikos aukščiausiojo lygio susitikimas 2014 m. suteikia puikią galimybę išreikšti mūsų pritarimą AS vadovams ir skatinti Afrikos politinę atsakomybę už šio principo įgyvendinimą;

               Q.

               kadangi JT Veiksmingo tarpininkavimo gairėse nurodoma problema, kad TBT arešto orderiai, sankcijų režimai ir nacionalinė bei tarptautinė kovos su terorizmu politika taip pat daro poveikį būdui, kuriuo kai kurios konflikto šalys gali įsitraukti į tarpininkavimo procesą; kadangi nuo TBT įsteigimo nusikaltimų, į kuriuos tarptautinė bendruomenė turi nedelsdama reaguoti, apibrėžčių tarptautinėje teisėje klausimu padaryta didelė pažanga, tačiau vis dar labai trūksta nepriklausomo vertinimo mechanizmo, nustatančio, kada laikomasi šių apibrėžčių; kadangi įgyvendinus Romos statutą būtų padidintas TBT veiklos veiksmingumas; kadangi Romos statuto neratifikavo visos tarptautinės bendruomenės šalys;

               R.

               kadangi TBT ir atsakomybė užtikrinti apsaugą yra tarpusavyje susiję, nes šiomis priemonėmis siekiama užkirsti kelią genocidui, nusikaltimams prieš žmoniškumą ir karo nusikaltimams; kadangi atsakomybė užtikrinti apsaugą padeda TBT atlikti savo misiją – kovoti su nebaudžiamumu ir raginti valstybes laikytis savo teisminių pareigų, taip pat sustiprina TBT papildomumo principą, pagal kurį pagrindinė pareiga vykdyti baudžiamąjį persekiojimą tenka valstybėms;

               S.

               kadangi TBT vaidmuo labai svarbus ne tik siekiant užkirsti kelią nusikaltimams, bet ir atkuriant šalis ir vykdant tarpininkavimo procesus;

               T.

               kadangi ES visada buvo aktyvi atsakomybės užtikrinti apsaugą propaguotoja tarptautiniu lygmeniu; kadangi ji turi stiprinti savo, kaip pasaulinės politinės veikėjos, vaidmenį puoselėdama žmogaus teises ir humanitarinę teisę, taip pat atsispindėdama šią politinę paramą savo politikos srityse;

               U.

               kadangi ES valstybės narės taip pat pritarė principui „atsakomybė užtikrinti apsaugą“; kadangi tik kelios iš jų šią koncepciją įtraukė į savo nacionalinius dokumentus;

               V.

               kadangi naujausia patirtis, susijusi su konkrečiomis krizėmis, pvz., Šri Lankoje, Dramblio Kaulo Krante, Libijoje ir Sirijoje, parodė nuolat iškylančias problemas siekiant bendro susitarimo, kaip laiku ir veiksmingai įgyvendinti principą „atsakomybė užtikrinti apsaugą“ ir suformuoti bendrą politinę valią bei veiksmingus pajėgumus siekiant išvengti nacionalinių ar vietos valdžios institucijų ar nevalstybinių veikėjų vykdomo genocido, karo nusikaltimų, etninio valymo ir nusikaltimų žmoniškumui ir su jais susijusių daugelio civilių aukų ar juos sustabdyti;

               W.

               kadangi tais atvejais, kai taikoma atsakomybė užtikrinti apsaugą, itin svarbu ir toliau atskirti veikėjų karinėje ir humanitarinės pagalbos srityse įgaliojimus, kad visi humanitarinės pagalbos teikėjai ir toliau būtų laikomi neutraliais ir nešališkais ir nebūtų keliamas pavojus veiksmingam pagalbos ir medicininės ar bet kurios kitos paramos teikimui, prieigai prie pagalbos gavėjų ir vietoje veikiančio humanitarinės pagalbos personalo asmeniniam saugumui;

               X.

               kadangi Brazilijos inicijuotas pasiūlymas dėl atsakomybės apsaugant yra palankiai vertinamas indėlis siekiant nustatyti būtinus kriterijus, kurių reikia laikytis vykdant atsakomybės užtikrinti apsaugą įgaliojimus, įskaitant bet kokios intervencijos masto ir trukmės proporcingumą, nuodugnų padarinių balansą, išankstinį politinių tikslų aiškumą ir intervencijos motyvų skaidrumą; kadangi turėtų būti stiprinamos patvirtintų įgaliojimų stebėjimo ir peržiūros sistemos, taip pat įtraukiant JT generalinio sekretoriaus specialiuosius patarėjus genocido prevencijos ir atsakomybės užtikrinti apsaugą klausimais ir JT Vyriausiąjį žmogaus teisių komisarą, ir šios sistemos turėtų veikti teisingai, apdairiai ir profesionaliai, be politinio kišimosi ar dvigubų standartų (17);

               Y.

               kadangi nuo TBT įsteigimo nusikaltimų, į kuriuos tarptautinė bendruomenė turi nedelsdama reaguoti, apibrėžčių tarptautinėje teisėje klausimu padaryta didelė pažanga, tačiau vis dar labai trūksta nepriklausomo vertinimo mechanizmų, nustatančių, kada šios apibrėžtys turėtų būti taikomos;

               Z.

               kadangi JT vyriausiasis žmogaus teisių komisaras atlieka svarbų vaidmenį siekiant didinti informuotumą apie vykstančius žiaurius masinius nusikaltimus; kadangi JT Žmogaus teisių taryba atlieka vis svarbesnį vaidmenį įgyvendinant atsakomybę užtikrinti apsaugą – suteikia leidimus faktų nustatymo misijoms ir tyrimų komisijoms surinkti ir įvertinti informaciją, susijusią su keturiais nurodytais nusikaltimais ir pažeidimais, taip pat yra vis labiau pasirengusi krizių atvejais, pvz., Libijoje ir Sirijoje, vadovautis principu „atsakomybė užtikrinti apsaugą“;

               AA.

               kadangi tikslus, tačiau išsamus požiūris į atsakomybės užtikrinti apsaugą įgyvendinimą turėtų riboti jos taikymą iki keturių nurodytų žiaurių masinių nusikaltimų ir pažeidimų;

               AB.

               kadangi principas „atsakomybė užtikrinti apsaugą“ neturėtų būti taikomas kilus ekstremaliajai humanitarinei padėčiai ir gaivalinėms nelaimėms; kadangi humanitarinė veikla neturėtų būti naudojama kaip politinės veiklos pateisinimo motyvas ir kadangi humanitarinę veiklą turi gerbti visi susiję subjektai;

               AC.

               kadangi po konfliktų turi būti teikiama visapusiška pagalba; kadangi reikia dėti daugiau pastangų siekiant užtikrinti atsakomybės už sunkius žmogaus teisių ir tarptautinės humanitarinės teisės pažeidimus ir kovoti su nebaudžiamumu;

               1.

               pateikia šias rekomendacijas Sąjungos vyriausiajai įgaliotinei užsienio reikalams ir saugumo politikai ir Komisijos pirmininko pavaduotojai, Europos išorės veiksmų tarnybai (EIVT), Komisijai, valstybėms narėms ir Tarybai:

                           a)

                           dar kartą patvirtinti ES įsipareigojimą vadovautis principu „atsakomybė užtikrinti apsaugą“ ir priimti tarpinstitucinį konsensusą dėl atsakomybės užtikrinti apsaugą, įskaitant bendrą sutarimą dėl atsakomybės užtikrinti apsaugą poveikio ES išorės veiksmams ir jos veiksmų bei priemonių svarbą atitinkamose situacijose, kurį bendrai parengtų Taryba, EIVT, Komisija ir Parlamentas, taip pat atsižvelgdami į suinteresuotųjų šalių, įskaitant pilietinės visuomenės veikėjus ir NVO, nuomones;

                           b)

                           į Sąjungos vyriausiosios įgaliotinės ir Komisijos pirmininko pavaduotojos Parlamentui teikiamą metinę BUSP ataskaitą įtraukti skyrių dėl ES veiksmų, susijusių su konfliktų prevencija ir švelninimu, taikant atsakomybės užtikrinti apsaugą principą; šiame skyriuje išnagrinėti atitinkamų priemonių ir administracinių struktūrų naudingumą įgyvendinant atsakomybę užtikrinti apsaugą, taip pat nurodyti klausimus, kuriuos būtina persvarstyti; parengti šį skyrių bendradarbiaujant su ES specialiuoju įgaliotiniu žmogaus teisių klausimais, atsižvelgiant į įvairias Parlamento priimtas pozicijas konkrečiais klausimais, susijusiais su konfliktų prevencija arba žmogaus teisių apsauga; apsvarstyti išvadas su Parlamentu;

                           c)

                           principą „atsakomybė užtikrinti apsaugą“ integruoti į ES paramos vystymuisi priemones; toliau didinti Sąjungos prevencinės diplomatijos, tarpininkavimo, krizių prevencijos ir reagavimo gebėjimų, ypač gebėjimų surinkti informaciją ir ja keistis, o taip pat ankstyvojo perspėjimo sistemų profesionalumą ir juos stiprinti; gerinti įvairių Komisijos, Tarybos ir EIVT struktūrinių padalinių, susijusių su visais atsakomybės užtikrinti apsaugą aspektais, veiklos koordinavimą ir reguliariai pranešti Parlamentui apie iniciatyvas, kurių buvo imtasi siekiant remti minėtą principą;

                           d)

                           įgyvendinant bendrą saugumo ir gynybos politiką (BSGP), užtikrinti pakankamą politikos planavimą, veiklos koncepcijas ir pajėgumų plėtojimo tikslus, kad Sąjunga, tarptautiniu lygmeniu artimai bendradarbiaudama JT ir regioninėse organizacijose, galėtų visapusiškai įgyvendinti principą „atsakomybė užtikrinti apsaugą“;

                           e)

                           toliau plėtoti ES konfliktų prevencijos ir švelninimo pajėgumus, apimančius rezervines teisės ekspertų, policijos pareigūnų ir regioninių analitikų paslaugas, ir įsteigti autonomišką Europos taikos institutą, kuris konsultuotų ES tarpininkavimo pajėgumų, dviejų krypčių diplomatijos ir keitimosi geriausia taikos ir konfliktų švelninimo praktika klausimais; stiprinti prevencinius ES išorės priemonių, ypač stabilumo priemonės, elementus;

                           f)

                           stiprinti ankstyvojo perspėjimo, politikos planavimo ir aukšto lygio sprendimų priėmimo sąsajas EIVT ir Taryboje;

                           g)

                           į regionų ir šalies strategijos dokumentus įtraukti sistemingą genocido, karo nusikaltimų, etninio valymo ir nusikaltimo žmoniškumui rizikos veiksnių vertinimą, ir minėtųjų nusikaltimų prevenciją įtraukti į dialogus su trečiosiomis šalimis, kuriose kyla pavojus, kad bus vykdomi šie nusikaltimai ir pažeidimai;

                           h)

                           plėtoti bendradarbiavimą su ES delegacijų ir valstybių narių ambasadų, taip pat su civilinių ir karinių misijų darbuotojais ir rengti jiems mokymus tarptautinių žmogaus teisių, humanitarinės teisės ir baudžiamosios teisės srityse, taip pat jų gebėjimų atpažinti galimus keturių nurodytų nusikaltimų ir pažeidimų atvejus srityje, be kita ko, reguliariai keičiantis informacija su vietos pilietine visuomene; užtikrinti, kad ES specialieji įgaliotiniai prireikus laikytųsi principo „atsakomybė užtikrinti apsaugą“, ir išplėsti ES specialiojo įgaliotinio žmogaus teisių klausimais įgaliojimus, į juos įtraukiant atsakomybės užtikrinti apsaugą aspektus; nustatyti ES atsakomybės užtikrinti apsaugą pagrindinį centrą, naudojantis turimais ištekliais jį įtvirtinant esamuose EIVT padaliniuose ir įpareigojant didinti informuotumą apie atsakomybės užtikrinti apsaugą įgyvendinimo poveikį, ir užtikrinti, kad informacija apie nerimą keliančius atvejus laiku pasiektų visus suinteresuotuosius veikėjus, taip pat skatinti steigti nacionalinius pagrindinius centrus atsakomybės užtikrinti apsaugą klausimu valstybėse narėse; toliau stiprinti prevencinės diplomatijos ir tarpininkavimo gebėjimus ir didinti jų profesionalumą;

                           i)

                           inicijuoti ir skatinti ES vidaus diskusijas JT Saugumo Tarybos reformos klausimais, nes JT Saugumo Taryba – vienintelis teisėtas tarptautinio lygmens organas, galintis duoti leidimą vykdyti intervenciją dėl atsakomybės užtikrinti apsaugą be valstybės, kurioje bus vykdoma intervencija, sutikimo;

                           j)

                           įtraukti ir apmokyti pilietinės visuomenės ir NVO atstovus, kurie galėtų atlikti vaidmenį neformalioje arba vadinamojoje antrojo kelio (angl. Track II) diplomatijoje, siekiant skatinti keitimąsi geros praktikos pavyzdžiais šioje srityje;

                           k)

                           stiprinti bendradarbiavimą su regioninėmis ir subregioninėmis organizacijomis, t. y., be kita ko, tobulinti jų turimas prevencijos, pajėgumų stiprinimo ir reagavimo priemones, susijusias su atsakomybe užtikrinti apsaugą;

                           l)

                           užtikrinti, kad visos ES valstybės narės sparčiai ratifikuotų TBT statutų pakeitimus, kuriuose apibrėžiamas agresijos nusikaltimas, nes TBT gali atlikti pagrindinį vaidmenį užkertant kelią žiauriems masiniams nusikaltimams ir dedant pastangas, kuriomis siekiama užtikrinti atskaitomybę;

                           m)

                           primygtinai raginti laikytis TBT išlygos susitarimuose su trečiosiomis šalimis ir apsvarstyti galimybę persvarstyti susitarimą su šalimis, nevykdančiomis TBT arešto orderių;

                           n)

                           laikytis dviejų krypčių metodo, t. y. propaguoti visuotinį atsakomybės užtikrinti apsaugą pripažinimą ir kartu skatinti valstybes remti TBT ir jam padėti;

               2.

               ragina Sąjungos vyriausiąją įgaliotinę užsienio reikalams ir saugumo politikai ir Komisijos pirmininko pavaduotoją bei Tarybą:

                           a)

                           aktyviai prisidėti prie diskusijų dėl principo „atsakomybė užtikrinti apsaugą“, grindžiamo galiojančia tarptautine žmogaus teisių teise ir Ženevos konvencijomis, siekiant sustiprinti tarptautinės bendruomenės dėmesį atsakomybės užtikrinti apsaugą prevencijos elementui ir visuotiniam neprievartinių priemonių taikymui, taip pat šiuo tikslu parengti konkretų veiksmų planą, į kurį taip pat būtų įtraukti svarstymai dėl atsakomybės ir (arba) būtinybės atkurti;

                           b)

                           propaguoti principą „atsakomybė užtikrinti apsaugą“ JT ir siekti užtikrinti jo visuotinumą, nes šis principas – pagrindinis daugiašališkumu ir JT viršenybe grindžiamo kolektyvinio saugumo modelio elementas, kuris taip pat susijęs su TBT vaidmens stiprinimu; priminti, kad principas „atsakomybė užtikrinti apsaugą“ reiškia ir pareigą kovoti su nebaudžiamumu;

                           c)

                           remti JT generalinio sekretoriaus pastangas sustiprinti ir padidinti principo „atsakomybė užtikrinti apsaugą“ reikšmės suvokimą ir bendradarbiauti su kitomis JT narėmis, kurios norėtų pagerinti tarptautinės bendruomenės pajėgumus užkirsti kelią masiniams žiauriems nusikaltimams ir į juos reaguoti įgyvendinant atsakomybę užtikrinti apsaugą;

                           d)

                           raginti JT ST atsižvelgti į Brazilijos pasiūlymą dėl atsakomybės apsaugant siekiant užtikrinti veiksmingiausią atsakomybės užtikrinti apsaugą principo taikymą padarant mažiausiai žalos ir prisidėti siekiant nustatyti būtinus kriterijus, kurių reikia laikytis įgyvendinant ypač atsakomybės užtikrinti apsaugą trečiąjį ramstį, įskaitant bet kokios intervencijos masto ir trukmės proporcingumą, nuodugnų padarinių balansą, išankstinį politinių tikslų aiškumą ir intervencijos motyvų skaidrumą; atsižvelgiant į tai, kad tokių kriterijų nustatymas gali suteikti garantijų, kurios padėtų įtikinti šalis, šiuo metu nepatikliai vertinančias atsakomybės užtikrinti apsaugą doktriną, dėl jos taikymo, sustiprinti patvirtintų įgaliojimų stebėsenos ir persvarstymo mechanizmus, be kita ko, pasitelkus JT specialiuosius patarėjus genocido prevencijos ir atsakomybės užtikrinti apsaugą klausimais ir JT Vyriausiąjį žmogaus teisių komisarą, ir užtikrinti, kad šie mechanizmai veiktų teisingai, apdairiai ir profesionaliai, be politinio kišimosi ar dvigubų standartų (18);

                           e)

                           bendradarbiaujant su valstybėmis narėmis ir tarptautiniais partneriais padaryti išvadas atsižvelgiant į patirtį taikant principą „atsakomybė užtikrinti apsaugą“ 2011 m. Libijoje ir atsižvelgiant į dabartinį nesugebėjimą imtis veiksmų Sirijoje;

                           f)

                           pasiūlyti penkiems nuolatiniams JT Saugumo Tarybos nariams priimti elgesio kodeksą, kuriuo būtų savanoriškai ribojamas naudojimasis veto teise genocido, karo nusikaltimų, etninio valymo ir nusikaltimų žmoniškumui atvejais;

                           g)

                           bendradarbiauti su ES regioniniais partneriais siekiant aiškiau išdėstyti regioninių ir subregioninių organizacijų vaidmenį taikant atsakomybę užtikrinti apsaugą;

                           h)

                           siekti įtvirtinti atsakomybę užtikrinti apsaugą kaip naują tarptautinės teisės normą, kurios taikymo sritis suderinta JT valstybių narių 2005 m. aukščiausiojo lygio susitikime;

                           i)

                           pateikti Saugumo Tarybai nuomonę, kad atsakomybė užtikrinti apsaugą, kuri šiuo metu yra naujas tarptautinės teisės standartas, neapribos jos pajėgumo priimti sprendimus;

                           j)

                           padėti JT lygmeniu stiprinti tarpininkavimo pagrindą ir pajėgumus, dviejų krypčių diplomatiją, keitimąsi geriausia praktika taikaus užsimezgančių konfliktų sprendimo ir jų sušvelninimo ir išankstinio perspėjimo sistemų srityje, kaip, pvz., Politinių reikalų departamento Tarpininkavimo pagalbos padalinio praktika; stiprinti Specialiojo patarėjo dėl genocido prevencijos ir Specialiojo patarėjo dėl pareigos apsaugoti biurą; į diskusiją dėl atsakomybės užtikrinti apsaugą įtraukti Žmogaus teisių tarybą;

                           k)

                           užtikrinti, bendradarbiaujant su JT Saugumo Taryboje vietą turinčiomis ES valstybėmis narėmis ir visais tarptautiniais partneriais, kad galimi tolesni koncepcijos „atsakomybė užtikrinti apsaugą“ pakeitimai būtų visapusiškai suderinti su tarptautine humanitarine teise, taip pat reikalauti ir kontroliuoti, kad ateityje taikant principą „atsakomybė užtikrinti apsaugą“ būtų visapusiškai laikomasi tarptautinės humanitarinės teisės nuostatų;

                           l)

                           spręsti vienos bendros ES vietos JT Saugumo Taryboje nustatymo ir bendro pagal JT įgaliojimus vykdomų BUSP misijų biudžeto klausimą;

                           m)

                           į visas konfliktų prevencijos, švelninimo ir sprendimo pastangas pagal JTST Rezoliucijas Nr. 1325 ir Nr. 1820 aktyviau įtraukti moteris, įskaitant moteris vadoves ir moterų grupes;

                           n)

                           bendradarbiauti su JT siekiant atsakomybės užtikrinti apsaugą įgyvendinimą aiškiai susieti su kova su nebaudžiamumu už sunkiausius nusikaltimus, kurių atveju taikoma ši koncepcija;

               3.

               ragina Sąjungos vyriausiąją įgaliotinę užsienio reikalams ir saugumo politikai ir Komisijos pirmininko pavaduotoją:

                           a)

                           Europos Parlamento Užsienio reikalų komitetui per šešis mėnesius nuo šios rekomendacijos priėmimo pateikti Parlamento pasiūlymais grindžiamą konkretų veiksmų planą, pirmiausia bendrais bruožais išdėstant veiksmus, kaip pasiekti „konsensusą dėl atsakomybės užtikrinti apsaugą“;

               4.

               paveda Pirmininkui perduoti šią rekomendaciją Tarybai ir susipažinti – Komisijai, Sąjungos vyriausiajai įgaliotinei užsienio reikalams ir saugumo politikai ir Komisijos pirmininko pavaduotojai, Europos išorės veiksmų tarnybai ir valstybėms narėms.

      (1)  S/RES/1674.

      (2)  A/RES/60/1.

      (3)  http://www.un.org/secureworld/report3.pdf

      (4)  A/59/2005.

      (5)  A/63/677.

      (6)  A/64/864.

      (7)  A/65/877-S/2011/393.

      (8)  A/66/874/-S/2012/578.

      (9)  10170/2010.

      (10)  OL C 46, 2006 2 24, p. 1.

      (11)  OL C 25, 2008 1 30, p. 1.

      (12)  OL C 380 E, 2012 12 11, p. 140.

      (13)  Priimti tekstai, P7_TA(2012)0240.

      (14)  Priimti tekstai, P7_TA(2012)0058.

      (15)  OL C 377 E, 2012 12 7, p. 66.

      (16)  OL C 76 E, 2010 3 25, p. 61.

      (17)  51 straipsnis „Atsakomybė užtikrinti apsaugą: ryžtingas atsakas laiku“, 2012 m. liepos 25 d. JT generalinio sekretoriaus pranešimas (A/66/874-S/2012/578).

      (18)  51 straipsnis „Atsakomybė užtikrinti apsaugą: ryžtingas atsakas laiku“, 2012 m. liepos 25 d. JT generalinio sekretoriaus pranešimas (A/66/874-S/2012/578).


title: 2015 m. liepos 14 d. Tarybos rekomendacija dėl 2015 m. Vengrijos nacionalinės reformų programos su Tarybos nuomone dėl 2015 m. Vengrijos konvergencijos programos

text:
               18.8.2015

               LT

               Europos Sąjungos oficialusis leidinys

               C 272/76

         TARYBOS REKOMENDACIJA
   2015 m. liepos 14 d.
   dėl 2015 m. Vengrijos nacionalinės reformų programos su Tarybos nuomone dėl 2015 m. Vengrijos konvergencijos programos
   (2015/C 272/20)
   EUROPOS SĄJUNGOS TARYBA,
   atsižvelgdama į Sutartį dėl Europos Sąjungos veikimo, ypač į jos 121 straipsnio 2 dalį ir 148 straipsnio 4 dalį,
   atsižvelgdama į 1997 m. liepos 7 d. Tarybos reglamentą (EB) Nr. 1466/97 dėl biudžeto būklės priežiūros stiprinimo ir ekonominės politikos priežiūros bei koordinavimo (1), ypač į jo 9 straipsnio 2 dalį,
   atsižvelgdama į 2011 m. lapkričio 16 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamentą (ES) Nr. 1176/2011 dėl makroekonominių disbalansų prevencijos ir naikinimo (2), ypač į jo 6 straipsnio 1 dalį,
   atsižvelgdama į Europos Komisijos rekomendaciją,
   atsižvelgdama į Europos Parlamento rezoliucijas,
   atsižvelgdama į Europos Vadovų Tarybos išvadas,
   atsižvelgdama į Užimtumo komiteto nuomonę,
   atsižvelgdama į Ekonomikos ir finansų komiteto nuomonę,
   atsižvelgdama į Socialinės apsaugos komiteto nuomonę,
   atsižvelgdama į Ekonominės politikos komiteto nuomonę,
   kadangi:

               (1)

               2010 m. kovo 26 d. Europos Vadovų Taryba pritarė Komisijos pasiūlymui įgyvendinti naują augimo ir darbo vietų kūrimo strategiją „Europa 2020“, grindžiamą geresniu ekonominės politikos koordinavimu. Strategija yra orientuota į tas svarbias sritis, kuriose reikia imtis veiksmų, kad būtų stiprinamas Europos tvaraus augimo ir konkurencingumo potencialas;

               (2)

               remdamasi Komisijos pasiūlymais, 2015 m. liepos 14 d. Taryba priėmė rekomendaciją dėl valstybių narių ir Sąjungos ekonominės politikos bendrų gairių, o 2010 m. spalio 21 d. – sprendimą dėl valstybių narių užimtumo politikos gairių (3). Abejos gairės kartu sudaro integruotas gaires, ir į jas valstybių narių buvo paprašyta atsižvelgti formuojant nacionalinę ekonominę ir užimtumo politiką;

               (3)

               2014 m. liepos 8 d. Taryba priėmė rekomendaciją (4) dėl Vengrijos 2014 m. nacionalinės reformų programos ir pateikė nuomonę dėl atnaujintos 2014 m. Vengrijos konvergencijos programos;

               (4)

               2014 m. lapkričio 28 d. Komisija priėmė metinę augimo apžvalgą, kuria pradedamas 2015 m. Europos ekonominės politikos koordinavimo semestras. Tą pačią dieną Komisija pagal Reglamentą (ES) Nr. 1176/2011 priėmė Įspėjimo mechanizmo ataskaitą, kurioje nurodė, kad Vengrija yra viena iš valstybių narių, dėl kurios reikės parengti nuodugnią apžvalgą;

               (5)

               2014 m. gruodžio 18 d. Europos Vadovų Taryba patvirtino prioritetus, pagal kuriuos reikia skatinti investuoti, intensyviau vykdyti struktūrines reformas ir vykdyti atsakingą augimui palankų fiskalinį konsolidavimą;

               (6)

               2015 m. vasario 26 d. Komisija paskelbė 2015 m. šalies ataskaitą dėl Vengrijos. Joje įvertinta Vengrijos pažanga įgyvendinant 2014 m. liepos 8 d. priimtas šaliai skirtas rekomendacijas; Į šalies ataskaitą įtraukti ir nuodugnios apžvalgos pagal Reglamento (ES) Nr. 1176/2011 5 straipsnį rezultatai. Komisijai atlikus analizę galima daryti išvadą, kad Vengrijoje yra susidaręs makroekonominis disbalansas, dėl kurio reikia imtis ryžtingų politikos veiksmų ir kurį reikia stebėti. Dėmesį visų pirma reikėtų skirti rizikai, kylančiai dėl grynosios tarptautinės pozicijos, kuri, nepaisant tam tikros perbalansuojant išorės sąskaitas padarytos pažangos, vis dar labai neigiama, dėl didelės valstybės skolos, dėl finansų sektoriui tenkančios didelės reguliavimo naštos ir daugybės neveiksnių paskolų, dėl kurių sunku sumažinti finansinį įsiskolinimą;

               (7)

               2015 m. balandžio 30 d. Vengrija pateikė 2015 m. nacionalinę reformų programą, o 2015 m. – konvergencijos programą. Siekiant atsižvelgti į abiejų programų tarpusavio sąsajas, jos vertintos vienu metu;

               (8)

               šiuo metu Vengrijai taikoma Stabilumo ir augimo pakto prevencinė dalis ir pereinamojo laikotarpio skolos taisyklė 2013–2015 m. laikotarpiu. 2015 m. konvergencijos programoje Vyriausybė planuoja nominalų deficitą laipsniškai mažinti iki 2,4 % BVP 2015 m. ir dar sumažinti iki 1,6 % 2018 m., taip pat, atsižvelgiant į perskaičiuotą struktūrinį balansą (5), iki 2017 m. numatoma pasiekti vidutinio laikotarpio tikslą – 1,7 % BVP struktūrinį deficitą. Remiantis konvergencijos programa, Vyriausybė planuoja laipsniškai sumažinti skolos santykį su BVP iki 74,9 % 2015 m. ir iki 68,9 % 2018 m. Makroekonominis scenarijus, kuriuo grindžiamos šios biudžeto projekcijos, yra iš esmės tikėtinas iki 2016 m. ir palankus vėlesniais metais. Priemonės, kurias taikant būtų pasiekti planuojami deficito tikslai nuo 2016 m., kol kas nėra pakankamai tiksliai išdėstytos, ypač po 2016 m. Remiantis Komisijos 2015 m. pavasario prognoze, tiek struktūrinis balansas, tiek grynasis išlaidų augimas rodo, kad kyla rizika, kad 2015 ir 2016 m. bus gerokai nukrypta nuo reikalaujamo koregavimo plano siekiant vidutinio laikotarpio tikslo. Todėl 2015 ir 2016 m. metais reikės papildomų priemonių. Be to, prognozuojama, kad 2015 m. Vengrija laikysis pereinamojo laikotarpio skolos taisyklės, o 2016 m., pasibaigus pereinamajam laikotarpiui, – skolos mažinimo kriterijaus. Remdamasi konvergencijos programos vertinimu ir atsižvelgdama į Komisijos 2015 m. pavasario prognozę, Taryba mano, kad yra rizika, jog Vengrija nesilaikys Stabilumo ir augimo pakto nuostatų. Vengrijos fiskalinio valdymo sistemai būtų naudinga, jei būtų griežtai taikoma teisės aktais jau įtvirtinta vidutinės trukmės biudžeto sistema, o Fiskalinei tarybai būtų suteiktas svarbesnis analitinis vaidmuo.

               (9)

               per pastaruosius 12 mėnesių nebuvo išspręstos svarbiausios bankų sektoriaus problemos, visų pirma problemos, susijusios su rinka grindžiamo skolinimo sąlygų atkūrimu sukuriant daugiau galimybių kaupti kapitalą ir užtikrinant efektyvesnį portfelio išvalymą. Nuo 2013 m. vidurio bankai skolino daugiausia pagal subsidijuojamas schemas, įskaitant apie 40 % paskolų MVĮ. Dėl didelės mokesčių ir reguliavimo naštos ir didelės dalies probleminių paskolų bankai neturi reikiamų paskatų aktyviau vykdyti savo įprastą, ne subsidijomis grindžiamą, skolinimo veiklą. Vengrijos išorės pozicija ir su tuo susijusi rizika finansiniam stabilumui gerokai sumažėjo dėl neseniai įvykdyto užsienio valiuta išreikštų paskolų konvertavimo į vietos valiutą. Tačiau namų ūkių įsiskolinimo užsienio valiuta pasekmės tebėra svarbiausia priežastis, kodėl yra tokia didelė neveiksnių paskolų dalis. Dauguma iki šiol priimtų įsiskolinimo užsienio valiuta mažinimo priemonių nebuvo skirtos probleminiams skolininkams (išskyrus Nacionalinės turto valdymo agentūros namų ūkių sektoriuje taikomą priemonę), todėl mažai tikėtina, kad dėl jų pavyktų išspręsti neveiksnių paskolų problemą. Efektyviai išvalyti portfelį, be kita ko, trukdo tai, kad neatimama teisė naudotis turtu, o pertvarkymo teismine ir neteismine tvarka procedūros neefektyvios. Į neseniai su Europos rekonstrukcijos ir plėtros banku sudarytą susitarimą įtraukti keli Vyriausybės įsipareigojimai spręsti finansų sektoriaus problemas, be kita ko, laipsniškai mažinant bankams taikomus mokesčius ir laikantis išankstinių konsultacijų principo. Griežtas šių priemonių įgyvendinimas būtų naudingas siekiant sugrįžti prie patikimos ir nuspėjamos finansų politikos sistemos. Pernai Vengrija ne kartą didino savo tiesioginės nuosavybės dalį bankų sektoriuje. Valstybės kišimasis į bankų sektorių didinant tiesioginės nuosavybės dalį gali kelti didelę fiskalinę riziką, net jei tai tik laikina;

               (10)

               pastarieji mokesčių srities pakeitimai (naujų mokesčių įvedimas ir esamų mokesčių padidinimas) rodo, kad grįžtama prie ankstesnės tendencijos didinti konkretiems sektoriams taikomus pelno mokesčius. Kadangi šie pakeitimai nenuspėjami ir selektyvūs, iškraipomos investicijos sektorių lygmeniu. Nors pradėta taikyti keletas naujų priemonių, mokesčių našta kai kurioms mažas pajamas gaunančių asmenų grupėms, ypač vienišiems žmonėms, išliko viena didžiausių Sąjungoje. Atrodo, dar esama galimybių mokesčių naštą perkelti apmokestinant labiau augimą skatinančius pajamų šaltinius. Pernai pradėtomis taikyti įvairiomis priemonėmis padedama sugriežtinti kovos su mokesčių slėpimu sistemas. Sėkmingai įgyvendinus programą, pagal kurią mažmeninės prekybos vietų kasos aparatai buvo sujungti su internetine sistema, 2015 m. planuojama išplėsti programos taikymą ir ją taikyti kelioms rinkos paslaugoms. Buvo sumažinta riba, kurią viršijus reikia pateikti išsamią PVM deklaraciją. 2015 m. pradėta taikyti keliais gabenamų krovinių tikrinimo elektroninė sistema, kurios tikslas – sumažinti karuselinį sukčiavimą PVM. Tačiau dar būtų galima gerokai padidinti mokesčių surinkimo administravimo efektyvumą ir sumažinti mokestinių prievolių vykdymo sąnaudas, ypač MVĮ;

               (11)

               apskritai, Vengrijos darbo rinka 2014 m. pagerėjo – ekonomikai atsigaunant augo užimtumas privačiajame sektoriuje. Išlieka didelių problemų, susijusių su viešųjų darbų sistema, kurios taikymo mastas nuo 2011 m. buvo gerokai išplėstas. Regis, sistema yra neefektyvi ir neveiksminga aktyvios darbo rinkos politikos priemonė, dėl kurios kyla rizika, kad bus iškreiptas tinkamas darbo rinkos veikimas. Jei tos pačios lėšos būtų panaudotos skirtingai, tai galėtų atnešti daugiau naudos Vengrijos ekonomikai. Per pastaruosius ketverius metus biudžeto išlaidos sistemai išaugo keturis kartus – iki 0,8 % BVP ir numatoma, kad nuo 2015 m. iki 2018 m. jos dar padvigubės, todėl lėšos negalės būti panaudotos tam, kad būtų iš esmės patobulintas mokymas ir paslaugos, reikalingos, kad būtų sudarytos palankesnės sąlygos dalyvauti atviroje darbo rinkoje. Kyla rizika, kad dėl tokio masto viešųjų darbų bus sąstingis ir ši sistema galutinai pakeis socialinės paramos išmokų žemos kvalifikacijos darbuotojams sistemą. Sistema nepakankamai suderinta su kitomis aktyvios darbo rinkos politikos priemonėmis ir nepakankamai skatinama dalyvių reintegracija į atvirą darbo rinką. Pirmąjį 2014 m. pusmetį sėkmingo pasitraukimo iš viešųjų darbų sistemos rodiklis siekė vos 13,8 %, tai reiškia, kad viešieji darbai nepakankamai padeda dalyviams vėl integruotis į darbo rinką. Nors sistema skirta ilgalaikiams bedarbiams ir žemos kvalifikacijos darbuotojams (bei bedarbiams, gyvenantiems mažiau palankiose vietovėse), 2013 m. 47 % dalyvių buvo asmenys, įgiję vidurinį arba tretinį išsilavinimą. Teisės gauti bedarbio išmoką laikotarpis (trys mėnesiai) prailgintas nebuvo, todėl jis neatitinka vidutinio laikotarpio (daugiau kaip vieni metai), per kurį darbo ieškantys asmenys suranda darbą. Įgyvendinta keletas programų, kuriomis siekiama pagerinti romų įtraukimą į darbo rinką, taip pat įdiegta stebėjimo sistema. Turėtų būti sukurta racionalių ir suderintų politikos priemonių, kurios leistų iš esmės sumažinti skurdą. Skurdo rodikliai, nors ir rodo šiek tiek gerėjančias tendencijas, vis dar patvirtina, kad skurdo lygis grėsmingai aukštas, ypač romų ir vaikų. Išlieka socialinės paramos adekvatumo ir aprėpties trūkumų;

               (12)

               užuot pašalinus pastaraisiais metais atsiradusias kliūtis patekti į paslaugų rinką, 2014 m. buvo įvestos papildomos kliūtys, trukdančios veiksmingai paskirstyti ekonominius išteklius, didinančios netikrumą investuotojams ir ribojančios konkurenciją. Pavyzdžiui, viena iš naujų kliūčių yra reikalavimas vidutinėms ir didelėms mažmeninės prekybos įmonėms leidimus gauti centralizuotai. Susirūpinimą tebekelia korupcija ir skaidrumo trūkumas, dėl kurių nukenčia viešasis administravimas, sprendimų priėmimas ir viešieji pirkimai. 2014 m. konkurencija viešųjų pirkimų srityje išliko nedidelė, o sutartys labai dažnai būdavo sudaromos tiesiogiai. 2014 m. vykdytas viešųjų pirkimų administracijos reorganizavimas – jo rezultatus reikia atidžiai stebėti. 2014 m. lapkričio mėn. Vengrija pateikė veiksmų planą, kaip perkelti į nacionalinę teisę naujas viešųjų pirkimų direktyvas ir skatinti konkurenciją bei didinti skaidrumą. Dar paskelbta apie keletą priemonių, kuriomis siekiama pagerinti kovos su korupcija sistemą;

               (13)

               nors įgyvendintos kelios priemonės, kuriomis siekiama skatinti romų vaikų švietimą, dar nesukurtas sisteminis požiūris į įtraukiojo bendrojo švietimo skatinimą. Mokyklas ar klases, kuriose dauguma moksleivių yra romai, lankančių romų vaikų dalis išlieka didelė, o romų moksleivių akademiniai pasiekimai yra prastesni už nacionalinį vidurkį. Mokytojai nėra parengti, kaip suteikti pakankamai paramos palankių sąlygų neturinčių asmenų grupėms. Būtina dėti daugiau pastangų gerinant perėjimą nuo vienos švietimo formos ir etapo prie kitų ir iš švietimo sistemos į darbo rinką. Planuojami valstybės finansuojamų vietų mokyklose skirstymo pakeitimai ir griežtesni stojimo į aukštojo mokslo įstaigas reikalavimai gali dar labiau apriboti galimybes pereiti nuo vienos švietimo formos prie kitos, ypač palankių sąlygų neturinčių asmenų grupėms. Aukštojo mokslo nebaigimo lygis Vengrijoje yra labai aukštas. 2014 m. gruodžio mėn. Vyriausybė paskelbė, kad priėmė nacionalinę aukštojo mokslo strategiją. Strategijoje numatyta padidinti nacionalinį tretinio išsilavinimo tikslą iki 34 %. Apskritai, įgyvendinant pastarojo meto priemones nesugebėta užtikrinti palankių sąlygų neturinčių asmenų grupių aktyvesnio dalyvavimo aukštojo mokslo sistemoje ir išspręsti mokslų nebaigimo problemos. Dabartinė finansavimo sistema nepakankamai remia lygiateisę prieigą;

               (14)

               vykdant Europos semestrą, Komisija atliko išsamią Vengrijos ekonominės politikos analizę ir ją paskelbė 2015 m. šalies ataskaitoje. Ji taip pat įvertino konvergencijos programą ir nacionalinę reformų programą, taip pat veiksmus, kurių imtasi atsižvelgiant į rekomendacijas, skirtas Vengrijai ankstesniais metais. Komisija įvertino ne tik jų svarbą tvariai fiskalinei ir socialinei bei ekonominei Vengrijos politikai, bet ir tai, kaip laikomasi ES taisyklių ir gairių, nes ES lygmens priemonėmis prisidedant prie būsimų nacionalinių sprendimų būtina stiprinti bendrą Sąjungos ekonomikos valdymą. Rekomendacijos pagal Europos semestrą pateiktos toliau išdėstytose 1–5 rekomendacijose;

               (15)

               atsižvelgdama į šį vertinimą, Taryba išnagrinėjo konvergencijos programą, o jos nuomonė (6) pateikiama visų pirma toliau išdėstytoje 1 rekomendacijoje;

               (16)

               atsižvelgdama į Komisijos nuodugnios apžvalgos ir šio vertinimo rezultatus, Taryba išnagrinėjo nacionalinę reformų programą ir konvergencijos programą. Jos rekomendacijos pagal Reglamento (ES) Nr. 1176/2011 6 straipsnį pateiktos toliau išdėstytose 1–3 rekomendacijose,

         REKOMENDUOJA Vengrijai 2015–2016 m. imtis šių veiksmų:

               1.

               Užtikrinti 0,5 % BVP fiskalinį koregavimą siekiant vidutinio laikotarpio biudžeto tikslo 2015 m. ir 0,6 % BVP fiskalinį koregavimą – 2016 m.

               2.

               Imtis priemonių, kad būtų atkurtos įprastos skolinimo realiajai ekonomikai sąlygos, pašalintos kliūtys rinkos sąlygomis pagrįstam portfelio išvalymui, gerokai sumažinti neapibrėžtųjų įsipareigojimų riziką, susijusią su padidėjusia valstybinės nuosavybės dalimi bankų sektoriuje.

               3.

               Sumažinti iškraipymą sukeliančius konkretiems sektoriams skirtus pelno mokesčius, pašalinti nepagrįstas kliūtis, trukdančias patekti į paslaugų sektorių, įskaitant mažmeninės prekybos sektorių, sumažinti mokesčių pleištą mažas pajamas gaunantiems asmenims, be kita ko, apmokestinant mažesnį iškraipomąjį poveikį ekonomikos augimui turinčias sritis, toliau kovoti su mokesčių slėpimu, sumažinti atitikties užtikrinimo išlaidas ir padidinti mokesčių surinkimo veiksmingumą. Stiprinti viešųjų pirkimų struktūras, kuriomis skatinama konkurencija bei didinamas skaidrumas, ir toliau gerinti kovos su korupcija sistemą.

               4.

               Viešųjų darbų sistemai numatytus biudžeto išteklius skirti aktyvios darbo rinkos priemonėms, kad būtų skatinama integracija į pirminę darbo rinką, ir padidinti socialinės paramos bei bedarbio išmokų adekvatumą ir aprėptį.

               5.

               Užtikrinti aktyvesnį palankių sąlygų neturinčių asmenų grupių, visų pirma romų, dalyvavimą įtraukioje bendrojo švietimo sistemoje ir patobulinti šioms grupėms siūlomą paramą, vykdant tikslinį mokytojų mokymą, stiprinti priemones, kuriomis siekiama sudaryti palankesnes sąlygas pereiti nuo vieno švietimo etapo prie kito ir į darbo rinką, ir pagerinti esminių kompetencijų ugdymą.

      Priimta Briuselyje 2015 m. liepos 14 d.

            Tarybos vardu

            Pirmininkas

         P. GRAMEGNA

      (1)  OL L 209, 1997 8 2, p. 1.

      (2)  OL L 306, 2011 11 23, p. 25.

      (3)  Toliau taikomos pagal 2014 m. gegužės 6 d. Tarybos sprendimą 2014/322/ES dėl valstybių narių užimtumo politikos gairių 2014 m. (OL L 165, 2014 6 4, p. 49).

      (4)  2014 m. liepos 8 d. Tarybos rekomendacija dėl 2014 m. Vengrijos nacionalinės reformų programos su Tarybos nuomone dėl 2014 m. Vengrijos konvergencijos programos (OL C 247, 2014 7 29, p. 77).

      (5)  Komisijos pagal bendrai sutartą metodiką perskaičiuotas struktūrinis balansas, remiantis konvergencijos programoje pateikta informacija.

      (6)  Pagal Reglamento (EB) Nr. 1466/97 9 straipsnio 2 dalį.