Svarbus teisinis pranešimas

|

52007PC0217

Rekomendacija Tarybos sprendimas dėl Bulgarijos ir Rumunijos prisijungimo prie Konvencijos dėl sutartinėms prievolėms taikytinos teisės, pateiktos pasirašyti 1980 m. birželio 19 d. Romoje  /* KOM/2007/0217 galutinis - CNS 2007/0077 */

	[pic] | EUROPOS BENDRIJŲ KOMISIJA |Briuselis, 25.4.2007KOM(2007) 217 galutinis2007/0077 (CNS)RekomendacijaTARYBOS SPRENDIMASdėl Bulgarijos ir Rumunijos prisijungimo prie Konvencijos dėl sutartinėms prievolėms taikytinos teisės, pateiktos pasirašyti 1980 m. birželio 19 d. Romoje(pateikta Komisijos)AIŠKINAMASIS MEMORANDUMAS2005 m. Bulgarijos ir Rumunijos stojimo aktas[1] nustatė supaprastintą sistemą dėl Bulgarijos ir Rumunijos prisijungimo prie ES sutarties 34 str. (anksčiau ES sutarties K.3 str.) arba EB sutarties 293 str. pagrindu valstybių narių sudarytų konvencijų (ir protokolų). Iš tikrųjų nebėra reikalinga, kaip anksčiau, derėtis ir sudaryti šių konvencijų specialiuosius prisijungimo protokolus (būtų reikėję 27 valstybių ratifikavimo): Akto 3 straipsnio 3 dalis paprasčiausiai numato, kad Bulgarija ir Rumunija Stojimo aktu prisijungia prie šių konvencijų ir protokolų.Tuo tikslu Stojimo akto 3 straipsnio 3 dalyje ir 3 straipsnio 4 dalyje numatyta, kad Taryba, siekdama nustatyti šių konvencijų įsigaliojimo Bulgarijos ir Rumunijos atžvilgiu datą ir padaryti visus reikiamus šių konvencijų pakeitimus, susijusius su dviejų naujų valstybių narių stojimu (kas bet kuriuo atveju apimtų konvencijų bulgarų ir rumunų kalbomis priėmimą, kad abi versijos būtų autentiškos), priima sprendimą. Taryba priima sprendimą remdamasi Komisijos rekomendacija ir pasikonsultavusi su Europos Parlamentu.Stojimo akto I priede pateiktas septynių konvencijų ir protokolų, susijusių su teisingumo ir vidaus reikalų sritimi, sąrašas.Sąraše nurodyta 1980 m. birželio 19 d. Konvencija dėl sutartinėms prievolėms taikytinos teisės, pateikta pasirašyti 1980 m. birželio 19 d. Romoje, 1984 m. balandžio 10 d. Konvencija dėl Graikijos Respublikos prisijungimo prie Konvencijos dėl sutartinėms prievolėms taikytinos teisės, pateiktos pasirašyti 1980 m. birželio 19 d. Romoje, 1988 m. gruodžio 19 d. Pirmasis protokolas dėl Europos Bendrijų Teisingumo Teismo jurisdikcijos aiškinti Konvenciją dėl sutartinėms prievolėms taikytinos teisės, pateiktą pasirašyti 1980 m. birželio 19 d. Romoje, 1988 m. gruodžio 19 d. Antrasis protokolas, suteikiantis Europos Bendrijų Teisingumo Teismui tam tikrus įgaliojimus aiškinti Konvenciją dėl sutartinėms prievolėms taikytinos teisės, pateiktą pasirašyti 1980 m. birželio 19 d. Romoje, 1992 m. gegužės 18 d. Konvencija dėl Ispanijos Karalystės ir Portugalijos Respublikos prisijungimo prie Konvencijos dėl sutartinėms prievolėms taikytinos teisės, pateiktos pasirašyti 1980 m. birželio 19 d. Romoje, 1996 m. lapkričio 29 d. Konvencija dėl Austrijos Respublikos, Suomijos Respublikos ir Švedijos Karalystės prisijungimo prie Konvencijos dėl sutartinėms prievolėms taikytinos teisės, pateiktos pasirašyti 1980 m. birželio 19 d. Romoje, bei prie Pirmojo ir Antrojo protokolų dėl Teisingumo Teismo įgaliojimų aiškinti šią konvenciją.Pagal 3 straipsnio 6 dalį Komisija parengė pasiūlymą papildyti sąrašą Konvencija dėl Čekijos Respublikos, Estijos Respublikos, Kipro Respublikos, Latvijos Respublikos, Lietuvos Respublikos, Vengrijos Respublikos, Maltos Respublikos, Lenkijos Respublikos, Slovėnijos Respublikos ir Slovakijos Respublikos prisijungimo prie Konvencijos dėl sutartinėms prievolėms taikytinos teisės, pateiktos pasirašyti 1980 m. birželio 19 d. Romoje, ir prie Pirmojo ir Antrojo protokolų dėl Europos Bendrijų Teisingumo Teismo įgaliojimų aiškinti šią konvenciją.Šia Komisijos rekomendacija dėl Tarybos sprendimo siekiama padaryti reikiamus pakeitimus, susijusius su Bulgarijos ir Rumunijos prisijungimu prie minėtų konvencijų ir protokolų, remiantis Stojimo akto 3 straipsnio 4 dalimi.2007/0077 (CNS)RekomendacijaTARYBOS SPRENDIMASdėl Bulgarijos ir Rumunijos prisijungimo prie Konvencijos dėl sutartinėms prievolėms taikytinos teisės, pateiktos pasirašyti 1980 m. birželio 19 d. RomojeEUROPOS SĄJUNGOS TARYBA,atsižvelgdama į Europos bendrijos steigimo sutartį,atsižvelgdama į Bulgarijos ir Rumunijos stojimo sutartį,atsižvelgdama į Bulgarijos ir Rumunijos stojimo aktą (toliau – Stojimo aktas), ypač į jo 3 straipsnio 4 dalį,atsižvelgdama į Komisijos rekomendaciją[2],atsižvelgdama į Europos Parlamento nuomonę[3],kadangi:(1) Konvencija dėl sutartinėms prievolėms taikytinos teisės (toliau – 1980 m. Konvencija), pateikta pasirašyti 1980 m. birželio 19 d. Romoje, įsigaliojo 1991 m. balandžio 1 d.(2) 1980 m. Konvenciją papildė 1988 m. gruodžio 19 d. Pirmasis ir Antrasis protokolai dėl Teisingumo Teismo įgaliojimų aiškinti šią konvenciją[4].(3) Graikijos Respublika prie 1980 m. Konvencijos prisijungė 1984 m. balandžio 10 d. konvencija[5], įsigaliojusia 1991 m. balandžio 1 d.(4) Ispanijos Karalystė ir Portugalijos Respublika prie 1980 m. Konvencijos prisijungė 1992 m. gegužės 18 d. konvencija[6], įsigaliojusia 1993 m. rugsėjo 1 d.(5) Austrijos Respublika, Suomijos Respublika ir Švedijos Karalystė prie 1980 m. Konvencijos prisijungė 1996 m. lapkričio 29 d. konvencija[7], įsigaliojusia 1998 m. spalio 1 d.(6) Po Čekijos, Estijos, Kipro, Latvijos, Lietuvos, Vengrijos, Maltos, Lenkijos, Slovėnijos ir Slovakijos įstojimo į Europos Sąjungą, 2005 m. balandžio 14 d. pasirašyta konvencija dėl šių naujųjų valstybių narių prisijungimo prie 1980 m. Konvencijos[8], kuri dar neįsigaliojo.(7) Stojimo akto 3 straipsnio 3 dalyje numatyta, kad Bulgarija ir Rumunija prisijungia prie tarp valstybių narių sudarytų konvencijų ir protokolų, išvardytų Stojimo akto I priede, kuriame inter alia nurodyta 1980 m. Konvencija ir 1988 m. Pirmasis bei Antrasis protokolai, taip pat 1984 m. balandžio 10 d., 1992 m. gegužės 18 d., 1996 m. lapkričio 29 d. ir 2005 m. balandžio 14 d. Prisijungimo konvencijos. Tarybos nustatytą dieną jie įsigalioja Bulgarijos ir Rumunijos atžvilgiu.(8) Pagal Stojimo akto 3 straipsnio 4 dalį Taryba turi padaryti visus reikiamus pakeitimus, susijusius su prisijungimu prie tų konvencijų ir protokolų,NUSPRENDĖ:1 straipsnis1988 m. Pirmasis protokolas dėl Europos Bendrijų Teisingumo Teismo jurisdikcijos aiškinti 1980 m. Konvenciją iš dalies keičiamas taip:2 straipsnio a punktas papildomas šiomis įtraukomis:„ – Bulgarijoje:Върховен касационен съд– Rumunijoje:Înalta Curte de Casaţie şi Justiţie “.2 straipsnis1980 m. Konvencija ir 1988 m. Pirmasis bei Antrasis protokolai, taip pat 1984 m. balandžio 10 d., 1992 m. gegužės 18 d., 1996 m. lapkričio 29 d. Prisijungimo konvencijos su pakeitimais, padarytais šiuo sprendimu, Bulgarijos, Rumunijos ir kitų valstybių narių atžvilgiu įsigalioja pirmą kito mėnesio dieną po to, kai buvo priimtas šis sprendimas. 2005 m. balandžio 14 d. Prisijungimo konvencija Bulgarijos, Rumunijos ir kitų valstybių narių atžvilgiu įsigalioja jos įsigaliojimo dieną.3 straipsnis1980 m. Konvencijos ir 1988 m. Pirmojo bei Antrojo protokolų, taip pat 1984 m. balandžio 10 d., 1992 m. gegužės 18 d., 1996 m. lapkričio 29 d. ir 2005 m. balandžio 14 d. Prisijungimo konvencijų tekstai, parengti bulgarų bei rumunų kalbomis ir pridėti prie šio sprendimo, yra autentiški tomis pačiomis sąlygomis kaip ir kiti šių konvencijų ir protokolų tekstai.4 straipsnisŠis sprendimas įsigalioja kitą dieną nuo jo paskelbimo Europos Sąjungos oficialiajame leidinyje .Priimta Briuselyje, […]Tarybos varduPirmininkasPRIEDAS 1980 m. Konvencijos, 1984 m. Konvencijos, 1988 m. Pirmojo protokolo, 1988 m. Antrojo protokolo, 1992 m. Konvencijos, 1996 m. Konvencijos ir 2005 m. Konvencijos tekstas bulgarų bei rumunų kalbomis.[1] OL L 157, 2005 6 21, p. 203.[2] OL C […], […], p. […].[3] OL C […], […], p. […].[4] OL L 48, 1989 2 20, p. 1 ir OL L 48, 1989 12 20, p. 17.[5] OL L 146, 1984 5 31, p. 1.[6] OL L 333, 1992 11 18, p. 1.[7] OL C 15, 1997 1 15, p. 10.[8] OL C 169, 2005 7 8, p. 1.


title: 2008 m. lapkričio 5 d. ELPA priežiūros institucijos rekomendacija dėl elektroninių ryšių sektoriaus atitinkamų produktų ir paslaugų rinkų, kurioms gali būti taikomas ex ante reguliavimas pagal EEE susitarimo XI priedo 5cl punkte nurodytą aktą ( Europos Parlamento ir Tarybos direktyva 2002/21/EB dėl elektroninių ryšių tinklų ir paslaugų bendrosios reguliavimo sistemos ), priderintą prie to Susitarimo 1 protokolu ir sektorių adaptacijomis, pateiktomis to Susitarimo XI priede

text:
               9.7.2009

               LT

               Europos Sąjungos oficialusis leidinys

               C 156/18

         ELPA PRIEŽIŪROS INSTITUCIJOS REKOMENDACIJA

   2008 m. lapkričio 5 d.
   dėl elektroninių ryšių sektoriaus atitinkamų produktų ir paslaugų rinkų, kurioms gali būti taikomas ex ante reguliavimas pagal EEE susitarimo XI priedo 5cl punkte nurodytą aktą (Europos Parlamento ir Tarybos direktyva 2002/21/EB dėl elektroninių ryšių tinklų ir paslaugų bendrosios reguliavimo sistemos), priderintą prie to Susitarimo 1 protokolu ir sektorių adaptacijomis, pateiktomis to Susitarimo XI priede
   2009/C 156/12
   ELPA PRIEŽIŪROS INSTITUCIJA,
   ATSIŽVELGDAMA į Europos ekonominės erdvės susitarimą (1),
   ATSIŽVELGDAMA į ELPA šalių susitarimą dėl Priežiūros institucijos ir Teisingumo Teismo įsteigimo, ypač į jo 5 straipsnio 2 dalies b punktą,
   ATSIŽVELGDAMA į EEE susitarimo XI priedo 5cl punkte nurodytą aktą (2002 m. kovo 7 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyva 2002/21/EB dėl elektroninių ryšių tinklų ir paslaugų bendrosios reguliavimo sistemos)
       (2), priderintą prie to Susitarimo 1 protokolu ir sektorių adaptacijomis, pateiktomis to Susitarimo XI priede, visų pirma į jo 15 straipsnį,
   ATSIŽVELGDAMA į 2004 m. liepos 14 d. Sprendimą Nr. 194/04/KOL, priėmusį rekomendaciją dėl elektroninių ryšių sektoriaus atitinkamų rinkų, kurioms gali būti taikomas ex ante reguliavimas, ir gaires dėl rinkos analizės ir didelės įtakos rinkoje vertinimo,
   kadangi:

               (1)

               Pagrindų direktyva nustato teisinius elektroninių ryšių sektoriaus pagrindus, kuriais siekiama reaguoti į konvergencijos tendencijas, įtraukiant į jos taikymo sritį visus elektroninių ryšių tinklus ir paslaugas. Reguliavimo sistemos tikslas – laipsniškai mažinti konkrečiam sektoriui taikomas ex ante taisykles, plėtojantis konkurencijai rinkoje.

               (2)

               Pagrindų direktyvos 15 straipsnis numato, kad ELPA priežiūros institucija (toliau – Institucija) po viešų konsultacijų ir konsultacijų su nacionalinėmis ELPA šalių reguliavimo institucijomis (toliau – NRI) priima rekomendaciją dėl atitinkamų produktų ir paslaugų rinkų.

               (3)

               Šios rekomendacijos tikslas – nurodyti tas produktų ir paslaugų rinkas, kuriose ex ante reguliavimas gali būti pagrįstas pagal Pagrindų direktyvos 15 straipsnio 1 dalį. Bet kokio ex ante reguliavimo tikslas – suteikti naudos galutiniams paslaugų gavėjams, padarant mažmenines rinkas tvariai konkurencingas. Atitinkamų rinkų apibrėžtis ilgainiui gali kisti ir kinta, nes keičiasi produktų ir paslaugų ypatybės, paklausos ir pasiūlos pakeičiamumo galimybėms. Kadangi 2004 m. liepos 14 d. rekomendacija (3) galioja jau daugiau nei ketverius metus, tad atsižvelgiant į rinkos pokyčius EEE dabar jau reikėtų patikslinti pradinę jos redakciją. Taigi ši rekomendacija keičia 2004 m. liepos 14 d. rekomendaciją, priimtą Sprendimu Nr. 194/04/KOL.

               (4)

               Pagrindų direktyvos 15 straipsnio 1 dalyje reikalaujama, kad Institucija apibrėžtų rinkas, laikydamasi konkurencijos teisės principų. Todėl konkurencijos teisės principai yra naudojami šioje rekomendacijoje produktų rinkos riboms elektroninių ryšių sektoriuje nustatyti, o apibrėžtųjų rinkų, kurioms būtų taikomas ex ante reguliavimas, nustatymas ar pasirinkimas priklauso nuo to, ar tos rinkos turi ypatybių, kuriomis gali būti pateisintas ex ante reguliavimo įpareigojimų nustatymas. Šios rekomendacijos terminija yra pagrįsta Pagrindų direktyvoje ir Direktyvoje 2002/22/EB (4) naudojama terminija. Pagal Pagrindų direktyvą būtent nacionalinės reguliavimo institucijos apibrėžia atitinkamas rinkas pagal nacionalines aplinkybes, visų pirma geografines rinkas savo teritorijoje.

               (5)

               Rinkų nustatymą pagal šią rekomendaciją reikėtų pradėti nuo mažmeninių rinkų apibrėžimo, atsižvelgiant į ateities perspektyvą, į paklausos ir pasiūlos pakeičiamumą. Apibrėžus mažmenines rinkas, reikėtų nustatyti atitinkamas didmenines rinkas. Jeigu vartotojų rinkai tiektų vertikaliai integruota įmonė arba įmonės, potencialiai neintegruotoms įmonėms būtų sunku gauti reikiamų žaliavų. Todėl siekiant nustatyti, ar rinkai gali būti taikomas ex ante reguliavimas, gali reikėti suformuoti hipotetinę tiekėjų didmeninę rinką. Elektroninių ryšių sektoriaus rinkos dažnai yra dvilypės, nes jos apima per tinklus ar platformas teikiamas paslaugas, dėl kurių naudotojai visi kartu atsiduria bet kurioje rinkos pusėje; pavyzdžiui, galutiniai naudotojai, kurie keičiasi informacija, arba informacijos ar turinio siuntėjai ir gavėjai. Į šiuos aspektus reikia atsižvelgti svarstant rinkų nustatymo ir apibrėžimo klausimus, nes jie gali turėti įtakos tiek rinkų apibrėžimo būdui, tiek tam, ar rinkos turės tų ypatybių, kurios gali pateisinti ex ante reguliavimo įpareigojimų nustatymą.

               (6)

               Siekiant nustatyti rinkas, kurioms gali būti taikomas ex ante reguliavimas, reikėtų taikyti toliau nurodytus suvestinius kriterijus. Pirmasis kriterijus – didelės ir pastovios patekimo į rinką kliūtys. Jos gali būti struktūrinio, teisinio ar reguliuojamojo pobūdžio. Tačiau atliekant perspektyvinę analizę atitinkamoms rinkoms nustatyti, kurioms būtų taikomas ex ante reguliavimas, dėl dinamiško elektroninių ryšių rinkų pobūdžio ir veikimo dar reikėtų atsižvelgti į galimybes įveikti kliūtis ir patekti į rinką per tam tikrą laiką. Todėl antrasis kriterijus taikomas tik toms rinkoms, kurių struktūra neleidžia atsirasti veiksmingai konkurencijai per tam tikrą laikotarpį. Taikant šį kriterijų, tiriama konkurencijos būklė, esant kliūtims patekti į rinką. Trečiasis kriterijus yra tai, kad vien tik taikant konkurencijos teisę nebūtų išspręstas atitinkamas rinkos nepakankamumo klausimas.

               (7)

               Pagrindiniai svarstytini rodikliai, vertinant pirmąjį ir antrąjį kriterijus, panašūs į jau aptartus, atliekant į ateitį orientuotą rinkos analizę, visų pirma tai patekimo į rinką kliūčių rodikliai nesant reguliavimo (įskaitant neatsiperkančių išlaidų dydį), rinkos struktūra, rinkos veikimas ir rinkos dinamika, įskaitant tokius rodiklius, kaip rinkos dalys ir tendencijos, rinkos kainos ir tendencijos, taip pat konkuruojančių tinklų ar infrastruktūrų mastas ir aprėptis. Kiekvienai rinkai, kuri nesant ex ante reguliavimo atitinka visus tris kriterijus, gali būti taikomas ex ante reguliavimas.

               (8)

               Konkurencijos atžvilgiu, naujai besiformuojančioms rinkoms neturėtų būti nustatomi netinkami įpareigojimai, net jei šalis įgijo pranašumą pirmoji patekusi į rinką pagal Pagrindų direktyvą. Laikoma, kad naujai besiformuojančios rinkos apima produktus ar paslaugas, jeigu dėl jų naujumo labai sudėtinga nuspėti paklausos sąlygas ar patekimo į rinką ir pasiūlos sąlygas, ir todėl sunku taikyti tuos tris kriterijus. Tikslas, dėl kurio naujai besiformuojančioms rinkoms nebūtų nustatomos su konkurencija susijusios reguliavimo priemonės, yra skatinti naujoves, kaip reikalaujama Pagrindų direktyvos 8 straipsnyje; kartu reikėtų užkirsti kelią pirmaujančiai įmonei išstumti tokias rinkas, kaip nurodyta ir Institucijos gairėse dėl rinkos analizės ir didelės įtakos rinkoje vertinimo pagal elektroninių ryšių ir paslaugų reglamentavimo sistemą (5). Laipsniški esamos tinklo infrastruktūros atnaujinimai retai sudaro sąlygas naujai rinkai ar besiformuojančiai rinkai. Tai, ar nėra produkto pakeičiamumo galimybės, reikia nustatyti atsižvelgiant ir į paklausos, ir į pasiūlos perspektyvas, prieš darant išvadą, kad jis jau nėra esamos rinkos dalis. Naujų mažmeninių paslaugų atsiradimas gali lemti naujos išvestinės didmeninės rinkos susiformavimą taip, kad tokios mažmeninės paslaugos negalėtų būti teikiamos naudojantis esamais didmenos produktais.

               (9)

               Kalbant apie patekimo į rinką kliūtis, šioje rekomendacijoje yra svarbios dviejų tipų kliūtys: struktūrinės kliūtys ir teisinės arba reguliuojamojo pobūdžio kliūtys.

               (10)

               Struktūrinės kliūtys, trukdančios patekti į rinką, atsiranda dėl pradinių kainų arba paklausos, kurios sukuria nevienodas sąlygas esamiems ir naujiems rinkos dalyviams ir neleidžia naujiems dalyviams patekti į rinką. Pavyzdžiui, didelės struktūrinės kliūtys gali būti, kai rinkai būdingas absoliučių sąnaudų pranašumas, didelė masto ekonomija ir (arba) aprėpties ekonomija, pajėgumų apribojimai ir didelės neatsiperkančios išlaidos. Šiuo metu tokios kliūtys vis dar egzistuoja vietinės prieigos tinklų fiksuotose vietose įrengimui ir (arba) teikimui. Panaši struktūrinė kliūtis taip pat gali būti tais atvejais, kai paslaugai teikti būtina tinklo sudedamoji dalis, kurios techniškai negalima dubliuoti arba galima dubliuoti tik tokia kaina, kuri konkurentams yra nenaudinga.

               (11)

               Teisinės arba reguliavimo kliūtys pagrįstos ne ekonominėmis sąlygomis, o atsiranda dėl įstatyminių, administracinių ir kitų valstybės taikomų priemonių, kurios daro tiesioginį poveikį patekimo į rinką sąlygoms ir (arba) operatorių padėčiai atitinkamoje rinkoje. Kaip pavyzdį galima paminėti teisines ir reguliavimo kliūtis, neleidžiančias patekti į rinką, nes yra apribotas įmonių, turinčių prieigą prie atitinkamoms paslaugoms teikti reikalingo spektro, skaičius. Kiti teisinių ar reguliavimo kliūčių pavyzdžiai – kainų kontrolė arba kitos su kainomis susijusios įmonėms taikomos priemonės, kurios turi įtakos ne tik patekimui į rinką, bet ir įmonių padėčiai rinkoje. Teisinės arba reguliavimo kliūtys, kurias galima pašalinti per apibrėžtą laikotarpį, paprastai neturėtų būti laikomos ekonominėmis patekimo į rinką kliūtimis, atitinkančiomis pirmąjį kriterijų.

               (12)

               Patekimo į rinką kliūtys taip pat gali būti ne tokios svarbios inovacinėse rinkose, kuriose vyksta nuolatinė technologinė pažanga. Tokiose rinkose konkurenciją dažnai varžo potencialių, rinkoje dar nedalyvaujančių, konkurentų inovacijų grėsmė. Tokiose inovacinėse rinkose tarp įmonių, kurios esamoje „statiškoje“ rinkoje nebūtinai yra konkurentės, gali egzistuoti dinamiška ir ilgesnės perspektyvos konkurencija. Šioje rekomendacijoje nenurodomos rinkos, kuriose nenumatoma, kad artimiausioje ateityje išliks patekimo į rinką kliūtys. Vertinant tikimybę, kad patekimo į rinką kliūtys išliks, jei nebus reguliavimo, būtina išnagrinėti, ar pramonėje dažnai ir sėkmingai buvo patenkama į rinką ir ar taip bus ateityje, ar tikėtina, kad patekti į rinką bus galima pakankamai tiesiogiai ir užtikrintai, kad būtų apribota įtaka rinkoje. Patekimo į rinką kliūčių reikšmė priklausys, inter alia, nuo minimalaus tikrojo gaunamos naudos masto ir neatsiperkančių išlaidų.

               (13)

               Net tuo atveju, jei rinkai būdingos didelės patekimo į ją kliūtys, kiti struktūriniai veiksniai toje rinkoje gali rodyti, kad per atitinkamą laikotarpį rinkoje atsiras veiksminga konkurencija. Pavyzdžiui, rinkos dinamiką gali paskatinti technologijų plėtra arba produktų ir rinkų konvergencija, o dėl to skirtingose produktų rinkose veikiantys subjektai tarpusavyje gali pradėti taikyti konkurencinius suvaržymus. Taip, pavyzdžiui, gali būti ir rinkose, kuriose yra ribotas, bet pakankamas įmonių su skirtingomis sąnaudų struktūromis, skaičius ir kainų atžvilgiu lanksti paklausa. Rinkoje taip pat gali būti perteklinių pajėgumų, kurie konkuruojančioms įmonėms paprastai leistų labai greitai padidinti gamybą, reaguojant į kainų padidėjimą. Ilgainiui tokiose rinkose įmonėms priklausančios rinkos dalys gali keistis ir (arba) gali pradėti mažėti kainos. Ten, kur rinkos dinamika sparčiai kinta, reikėtų atidžiai pasirinkti atitinkamą laikotarpį, kad būtų galima atsižvelgti į susijusius rinkos pokyčius.

               (14)

               Sprendimas įvardyti rinką, kuriai galima taikyti ex ante reguliavimą, taip pat turėtų priklausyti nuo to, ar konkurencijos teisės rinkos neveikimo klausimui spręsti pakanka pirmų dviejų kriterijų. Tikėtina, kad intervencinių konkurencijos teisės priemonių nepakaks, jei intervencijos priemonės, skirtos atitaisyti rinkos nepakankamumą, vykdymo reikalavimai būtų dideli arba jei intervencinių priemonių reikėtų imtis neišvengiamai dažnai ir (arba) reikiamu laiku.

               (15)

               Trijų kriterijų taikymas turėtų apriboti rinkų, kurioms gali būti nustatomi ex ante reguliavimo įpareigojimai elektroninių ryšių sektoriuje, skaičių ir taip būtų prisidėta prie reglamentavimo sistemos tikslo laipsniškai sumažinti konkrečiam sektoriui taikomų ex ante taisyklių skaičių rinkoje plėtojantis konkurencijai. Šie kriterijai turėtų būti taikomi kaip suvestiniai, kad bent vieno iš jų neįvykdymas reikštų, jog rinka neturėtų būti įvardyta kaip tokia, kuriai galima taikyti ex ante reguliavimą.

               (16)

               Reguliavimo kontrolė mažmeninėms paslaugoms turėtų būti taikoma tik tada, kai nacionalinės reguliavimo institucijos mano, kad atitinkamos didmeninės priemonės arba priemonės, skirtos operatoriaus pasirinkimui arba išankstiniam jo pasirinkimui, trukdytų užtikrinti veiksmingą konkurenciją ir visuomeninius interesus. Taikydamos intervencines priemones didmeniniu lygmeniu, įskaitant poveikio priemones, kurios gali turėti įtakos mažmeninėms rinkoms, EEE šalys gali užtikrinti, kad įprastiems konkurencijos procesams būtų atvira kuo didesnė vertės grandinės dalis ir taip galutiniai naudotojai gautų geriausius rezultatus. Todėl šioje rekomendacijoje daugiausia įvardijamos didmeninės rinkos, kurių tinkamu reguliavimu siekiama atkreipti dėmesį į tai, kad nėra veiksmingos konkurencijos, akivaizdžios galutinių naudotojų rinkose. Jei kuri nors nacionalinė reguliavimo institucija įrodytų, kad intervencinės priemonės didmeniniu lygmeniu buvo neveiksmingos, atitinkamai mažmeninei rinkai gali būti taikomas ex ante reguliavimas, jeigu tik yra įvykdyti trys minėti kriterijai.

               (17)

               2007 m. gruodžio 17 d. Europos Komisija priėmė naują rekomendaciją 2007/879/EB dėl elektroninių ryšių sektoriaus atitinkamų produktų ir paslaugų rinkų, kurioms gali būti taikomas ex ante reguliavimas pagal Pagrindų direktyvą (6).

               (18)

               Institucijos rekomendacijos dėl atitinkamų rinkų patikslinimą reikia pradėti nuo Komisijos naujos rekomendacijos ir Komisijos svarstymų šios rekomendacijos aiškinamajame dokumente. Patikslinimo metu Institucija laikėsi pozicijos, kad rinkos pokyčius reikėtų lyginti pagal EEE atskaitos tašką, o ne tik pagal padėtį rinkoje atskirose ELPA šalyse.

               (19)

               Atsižvelgiant į rinkos pokyčius ELPA šalyse, taip pat į viešų konsultacijų metu teiktas pastabas ir kitą Institucijos turimą informaciją, neatrodo, kad bendrai paėmus trijų ELPA šalių elektroninių ryšių rinkos veikimas didesne dalimi skirtųsi nuo vidutinio Europos Sąjungos ar visos EEE rinkų veikimo, lyginant atskirų ES valstybių narių atitinkamų rinkų veikimą su tuo vidurkiu.

               (20)

               EEE susitarimo tikslas yra sukurti „dinamišką ir homogenišką Europos ekonominę erdvę, veikiančią pagal bendras taisykles ir vienodomis konkurencijos sąlygomis“
                   (7). Atsižvelgdama į šį tikslą ir minėtąją aplinkybę ir siekdama užtikrinti vienodą bendros reguliavimo sistemos taikymą ir teisinį tikrumą EEE elektroninių ryšių rinkų dalyviams, Institucija priima šią rekomendaciją, suderintą su Komisijos rekomendacija. Todėl šioje rekomendacijoje rinkų, kurioms gali būti taikomas ex ante reguliavimas, skaičius sumažinamas nuo 18 iki 7.

               (21)

               Rinkų, kurioms gali būti taikomas ex ante reguliavimas, skaičiaus sumažinimas nebūtinai reiškia, kad nebereguliuojamos rinkos veiksmingai konkuruoja ELPA šalyse ir kad ex ante reguliavimas joms nebėra pateisinamas. Iš Institucijos gautų pastabų tikslinimo proceso metu matyti, kad tam tikrose rinkose tolesnis reguliavimas gali būti pateisinamas.

               (22)

               Priede išvardytos rinkos yra nustatytos taikant visus tris suvestinius kriterijus. Tų rinkų, kurios nėra išvardytos šioje rekomendacijoje, atveju nacionalinės reguliavimo institucijos, analizuodamos atitinkamą rinką, turėtų taikyti trijų kriterijų testą. Rinkų, išvardytų 2004 m. liepos 14 d. Rekomendacijos Nr. 194/04/KOL priede ir neišvardytų šios rekomendacijos priede, atveju nacionalinėms reguliavimo institucijoms turėtų būti suteikti įgaliojimai taikyti trijų kriterijų testą siekiant įvertinti, ar pagal nacionalines aplinkybes rinkai vis dar gali būti taikomas ex ante reguliavimas. Šioje rekomendacijoje nurodytų rinkų atveju nacionalinė reguliavimo institucija gali nuspręsti neanalizuoti rinkos, jei nustatytų, kad konkrečioje situacijoje rinka neatitinka trijų kriterijų. Nacionalinės reguliavimo institucijos gali nustatyti rinkas, kurios skiriasi nuo nurodytų šioje rekomendacijoje, jei tik jų veiksmai atitiks Pagrindų direktyvos 7 straipsnio nuostatas. Nepranešus apie priemonės, kuri turi poveikio EEE valstybių tarpusavio prekybai, projektą, kaip nurodyta Pagrindų direktyvos 38 konstatuojamojoje dalyje, prieš atitinkamą šalį gali būti pradėtas procesas dėl pažeidimo. Kitos šioje rekomendacijoje nenurodytos rinkos turėtų būti apibrėžiamos pagal konkurencijos principus, nustatytus Institucijos pranešime dėl atitinkamos rinkos apibrėžimo EEE konkurencijos teisėje (8), ir turi atitikti Institucijos gaires dėl rinkos analizės ir didelės įtakos rinkoje vertinimo, kartu įvykdant tris minėtus kriterijus.

               (23)

               Tai, kad šioje rekomendacijoje yra nurodytos tos produktų ir paslaugų rinkos, kuriose būtų pagrįsta taikyti ex ante reguliavimą, nereiškia, kad reguliavimas yra visuomet pateisinimas, arba kad toms rinkoms bus skirti specialiose direktyvose nurodyti reguliavimo įpareigojimai. Visų pirma reguliavimas negali būti taikomas arba jo turi būti atsisakyta, jeigu ir be reguliavimo tose rinkose yra veiksminga konkurencija, t. y. jei nė vienas operatorius neturi didelės įtakos rinkoje, remiantis Pagrindų direktyvos 14 straipsniu. Reguliavimo įpareigojimai turi būti tinkami ir pagrįsti nustatytos problemos pobūdžiu, proporcingi ir pateisinami atsižvelgiant į Pagrindų direktyvos nustatytus tikslus, visų pirma maksimaliai padidinti naudotojams teikiamą naudą, užtikrinti, kad konkurencija nebūtų iškreipta arba ribojama, skatinti veiksmingas investicijas į infrastruktūrą ir skatinti naujoves, taip pat veiksmingą radijo dažnių ir numeracijos išteklių naudojimą ir valdymą.

               (24)

               Rinkų nustatymas pagal šią rekomendaciją neapriboja rinkos apibrėžimų atskirais atvejais pagal konkurencijos teisę. Be to, ex ante reguliavimo apimtis neapriboja veiklos, kuri gali būti analizuojama pagal konkurencijos teisę, apimties.

               (25)

               Dėl šios rekomendacijos vyko viešosios konsultacijos ir buvo konsultuojamasi su nacionalinėmis reguliavimo institucijomis ir kitomis ELPA šalių nacionalinėmis institucijomis.

               (26)

               Ši rekomendacija turi būti aiškinama, atsižvelgiant į Komisijos rekomendacijos 2007/879/EB dėl elektroninių ryšių sektoriaus atitinkamų produktų ir paslaugų rinkų, kurioms gali būti taikomas ex ante reguliavimas pagal Pagrindų direktyvą, aiškinamąjį dokumentą. Aiškinamajame dokumente, inter alia, apibūdinamos plėtojamos technologijos, susijusios su šioje rekomendacijoje apibrėžtomis rinkomis,

         PRIĖMĖ ŠIĄ REKOMENDACIJĄ:

               1.

               Apibrėždamos atitinkamas rinkas pagal nacionalines aplinkybes, vadovaujantis akto, nurodyto EEE susitarimo XI priedo 5cl punkte (Europos Parlamento ir Tarybos direktyva 2002/21/EB dėl elektroninių ryšių tinklų ir paslaugų bendrosios reguliavimo sistemos) ir priderinto prie to Susitarimo 1 protokolu ir sektorių adaptacijomis, pateiktomis to Susitarimo XI priede, 15 straipsnio 3 dalimi, nacionalinės reguliavimo institucijos turėtų analizuoti šios rekomendacijos priede nurodytas produktų ir paslaugų rinkas.

               2.

               Nustatydamos rinkas, išskyrus nurodytas priede, nacionalinės reguliavimo institucijos turėtų užtikrinti, kad būtų įvykdyti visi šie trys suvestiniai kriterijai:

                           a)

                           yra didelės ir pastovios patekimo į rinką kliūtys. Jos gali būti struktūrinio, teisinio arba reguliuojamojo pobūdžio;

                           b)

                           tokia rinkos struktūra, dėl kurios per atitinkamą laikotarpį negali atsirasti veiksmingos konkurencijos. Taikant šį kriterijų reikia išnagrinėti konkurencijos padėtį esant patekimo į rinką kliūtims;

                           c)

                           vien konkurencijos teisės nepakanka norint imtis tinkamų priemonių, skirtų atitinkamam rinkos nepakankamumui ištaisyti.

               3.

               Ši rekomendacija neapriboja rinkų apibrėžimų, rinkų analizių rezultatų ir reguliavimo įpareigojimų, kuriuos nustatė nacionalinės reguliavimo institucijos pagal akto, nurodyto EEE susitarimo XI priedo 5cl punkte (Europos Parlamento ir Tarybos direktyva 2002/21/EB dėl elektroninių ryšių tinklų ir paslaugų bendrosios reguliavimo sistemos)ir priderinto prie to Susitarimo 1 protokolu ir sektorių adaptacijomis, pateiktomis to Susitarimo XI priede, 15 straipsnio 3 dalį ir 16 straipsnį iki šios rekomendacijos priėmimo dienos.

               4.

               Ši rekomendacija yra skirta ELPA šalims.

      Priimta Briuselyje, 2008 m. lapkričio 5 d.

            ELPA priežiūros institucijos vardu

         Per SANDERUD

            Pirmininkas

         Kurt JAEGER

            Kolegijos narys

      (1)  Toliau – EEE susitarimas.

      (2)  OL L 108, 2002 4 24, p. 33. Direktyva su pakeitimais, padarytais Reglamentu (EB) Nr. 717/2007 (OL L 171, 2007 6 29, p. 32; toliau – Pagrindų direktyva).

      (3)  2004 m. liepos 14 d. ELPA priežiūros institucijos rekomendacija dėl elektroninių ryšių sektoriaus atitinkamų produktų ir paslaugų rinkų, kurioms gali būti taikomas ex ante reguliavimas pagal Europos Parlamento ir Tarybos direktyvą 2002/21/EB dėl elektroninių ryšių tinklų ir paslaugų bendrosios reguliavimo sistemos, įtrauktą į Europos ekonominės erdvės susitarimą, OL L 113, 2006 4 27, p. 18 ir EEE papildymas Nr. 21, 2006 4 27, p. 33, priimtas Sprendimu Nr. 194/04/KOL.

      (4)  2002 m. kovo 7 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyva 2002/22/EB dėl universaliųjų paslaugų ir paslaugų gavėjų teisių, susijusių su elektroninių ryšių tinklais ir paslaugomis (Universaliųjų paslaugų direktyva), OL L 108, 2002 4 24, p. 51, įtraukta į EEE susitarimo XI priedo 5 cm punktą Bendrojo komiteto sprendimu Nr. 11/2004 (OL L 116, 2004 4 22, p. 60 ir EEE papildymas Nr. 20, 2004 4 22, p. 14).

      (5)  2004 m. liepos 14 d. ELPA priežiūros institucijos gairės dėl rinkos analizės ir didelės įtakos rinkoje vertinimo pagal elektroninių ryšių tinklų ir paslaugų reguliavimo sistemą, nurodytą Europos ekonominės erdvės susitarimo XI priede (OL C 101, 2006 4 27, p. 1 ir EEE papildyme Nr. 21, 2006 4 27, p. 1).

      (6)  OL L 344, 2007 12 28, p. 65.

      (7)  EEE susitarimo preambulės 4-oji nurodomoji dalis.

      (8)  1998 m. kovo 4 d. ELPA priežiūros institucijos sprendimas Nr. 46/98/KOL dėl dviejų pranešimų pateikimo konkurencijos srityje dėl atitinkamų rinkų apibrėžimo konkurencijos teisės tikslu Europos ekonominėje erdvėje (EEE) ir dėl mažesnės svarbos susitarimų, kurių neapima EEE susitarimo 53 straipsnio 1 dalis (OL L 200, 1998 7 16, p. 46 ir EEE papildymas Nr. 28, 1998 7 16, p. 1).

      PRIEDAS

         Mažmeninis lygmuo

                  1.

                  Gyventojams ir ūkio subjektams suteikiama viešojo telefono tinklo prieiga fiksuotoje vietoje.

         Didmeninis lygmuo

                  2.

                  Iškvietos siuntimas viešojo telefono ryšio tinkle fiksuotoje vietoje.
                  Šioje rekomendacijoje iškvietos siuntimas apima iškvietos perdavimą, apibrėžtą taip, kad nacionalinėmis aplinkybėmis atitiktų rinkų ribas, apibrėžtas iškvietų tranzitui ir iškvietų perdavimui viešojo telefono ryšio tinkle fiksuotoje vietoje.

                  3.

                  Iškvietos gavimas atskiruose viešuosiuose telefono ryšio tinkluose fiksuotoje vietoje.
                  Šioje rekomendacijoje iškvietos gavimas apima vietinės iškvietos perdavimą, apibrėžtą taip, kad pagal nacionalines aplinkybes atitiktų rinkų ribas, nustatytas iškvietų tranzitui ir iškvietų perdavimui viešojo telefono ryšio tinkle fiksuotoje vietoje.

                  4.

                  Didmeninė (fizinė) tinklo infrastruktūros prieiga (įskaitant bendrą ar visiškai atsietą prieigą) fiksuotoje vietoje.

                  5.

                  Didmeninė plačiajuostė prieiga.
                  Ši rinka apima nefizinę ar virtualiąją tinklo prieigą, įskaitant „duomenų srauto“ prieigą fiksuotoje vietoje. Ši rinka yra nukreipta vertikaliai žemyn nuo fizinės prieigos, kurią apima 4 punkte nurodyta rinka, nes didmeninė plačiajuostė prieiga gali būti formuojama naudojant šiuos įvesties duomenis kartu su kitais elementais.

                  6.

                  Didmeniniai skirtųjų linijų baigiamieji segmentai, neatsižvelgiant į technologiją, naudojamą teikti skirtuosius ar specialiuosius pajėgumus.

                  7.

                  Balso iškvietų gavimas atskiruose mobiliojo ryšio tinkluose.


title: Recommendation for a COUNCIL RECOMMENDATION on the National Reform Programme 2011 of Italyand delivering a Council opinionon the updated Stability Programme of Italy, 2011-2014

text:
  EUROPOS KOMISIJA

                                 Briuselis, 2011.6.7
                                 SEK(2011) 810 galutinis

                     Rekomendacija

            TARYBOS REKOMENDACIJA

  Dėl Italijos 2011 m. nacionalinės reformų programos

                  su Tarybos nuomone

dėl atnaujintos 2011–2014 m. Italijos stabilumo programos

                {SEK(2011) 720 galutinis}
 ---pagebreak---                                                Rekomendacija

                                    TARYBOS REKOMENDACIJA

                        Dėl Italijos 2011 m. nacionalinės reformų programos

                                           su Tarybos nuomone

                     dėl atnaujintos 2011–2014 m. Italijos stabilumo programos

     EUROPOS SĄJUNGOS TARYBA,

     atsižvelgdama į Sutartį dėl Europos Sąjungos veikimo, ypač į jos 121 straipsnio 2 dalį ir
     148 straipsnio 4 dalį,

     atsižvelgdama į 1997 m. liepos 7 d. Tarybos reglamentą (EB) Nr. 1466/97 dėl biudžeto būklės
     priežiūros stiprinimo ir ekonominės politikos priežiūros bei koordinavimo1, ypač į jo
     5 straipsnio 3 dalį,

     atsižvelgdama į Europos Komisijos rekomendaciją2,

     atsižvelgdama į Europos Vadovų Tarybos išvadas,

     atsižvelgdama į Užimtumo komiteto nuomonę,

     pasikonsultavusi su Ekonomikos ir finansų komitetu,

     kadangi:

     (1)    2010 m. kovo 26 d. Europos Vadovų Taryba pritarė Europos Komisijos pasiūlymui
            įgyvendinti naują darbo vietų kūrimo ir augimo strategiją „Europa 2020“, grindžiamą
            geresniu ekonomikos politikos koordinavimu, ir daugiausia dėmesio skirti toms
            svarbioms sritims, kuriose reikia imtis veiksmų, kad būtų stiprinamas Europos tvaraus
            augimo ir konkurencingumo potencialas.

     (2)    2010 m. liepos 13 d. Taryba priėmė rekomendaciją dėl valstybių narių ir Sąjungos
            bendrųjų ekonominės politikos gairių (2010–2014 m.), o 2010 m. spalio 21 d. –
            sprendimą dėl valstybių narių užimtumo politikos gairių3, kurios kartu sudaro
            integruotas gaires. Į šias integruotas gaires valstybių narių paprašyta atsižvelgti
            formuojant nacionalinę ekonomikos ir užimtumo politiką.

     1
            OL L 209, 1997 8 2, p. 1.
     2
            OL C …, …, p. ...
     3
            2011 m. gegužės 19 d. Tarybos sprendimu 2011/308/ES taikytina 2011 m.

LT                                                     2                                            LT
 ---pagebreak---      (3)   2011 m. sausio 12 d. Komisija patvirtino pirmąją metinę augimo apžvalgą, kuria
           pradedamas naujas ekonomikos valdymo ES ciklas ir pirmas ex ante bei integruoto
           politikos koordinavimo Europos semestras, numatytas strategijoje „Europa 2020“.

     (4)   2011 m. kovo 25 d. Europos Vadovų Taryba patvirtino fiskalinio konsolidavimo ir
           struktūrinių reformų prioritetus (atsižvelgdama į 2011 m. vasario 15 d. ir kovo 7 d.
           Tarybos išvadas ir Komisijos metinę augimo apžvalgą). Ji pabrėžė, kad pirmenybę
           reikia teikti patikimų biudžetų ir fiskalinio tvarumo atkūrimui, nedarbo mažinimui
           reformuojant darbo rinką ir naujoms ekonomikos augimo skatinimo priemonėms. Ji
           paprašė, kad valstybės narės šiuos prioritetus įgyvendintų konkrečiomis priemonėmis
           ir jas įtrauktų į savo stabilumo ar konvergencijos programas ir į nacionalines reformų
           programas.

     (5)   2011 m. kovo 25 d. Europos Vadovų Taryba taip pat paragino valstybes nares,
           prisijungusias prie pakto „Euro plius“, laiku pranešti apie savo įsipareigojimus, kad
           juos būtų galima įtraukti į stabilumo arba konvergencijos programas ir nacionalines
           reformų programas.

     (6)   2011 m. gegužės 6 d. Italija pateikė 2011 m. atnaujintą 2011–2014 m. stabilumo
           programą ir 2011 m. nacionalinę reformų programą. Siekiant atsižvelgti į abiejų
           programų sąsają, jos vertintos vienu metu.

     (7)   Struktūriniai trūkumai Italijos ekonomiką paveikė dar gerokai prieš dabartinę
           pasaulinę ekonomikos ir finansų krizę. Daugiausiai dėl vangaus produktyvumo
           augimo 2001–2007 m. vidutinis realiojo BVP augimas buvo apytiksliai 1 %, t. y. tik
           pusė euro zonos vidurkio. Kadangi visi šie pokyčiai darė poveikį visai šaliai, dideli
           ekonominiai regionų skirtumai nesumažėjo. Nors ekonomika išvengė didelio
           privačiojo sektoriaus vidinio disbalanso, pasaulinė krizė ją stipriai paveikė. Dėl didelio
           eksporto ir vėlesnio investicijų nuosmukio labai sumažėjo realusis BVP: nuo 2008 m.
           antrojo ketvirčio iki 2009 m. antrojo ketvirčio jis susitraukė beveik 7 %. Bendroji
           valdžios sektoriaus skola per ankstesnį dešimtmetį nuolat mažėjo, o 2010 m. pabaigoje
           padidėjo iki 119 % – tai taip pat rodo staigų BVP sumažėjimą. Užimtumas smuko kiek
           mažiau, nes buvo įgyvendinama vyriausybės remiama darbo valandų skaičiaus
           mažinimo sistema, taigi, 2008–2009 m. nedarbo lygis tik šiek tiek padidėjo. Atsigavus
           eksportui, 2009 m. antrąjį pusmetį ėmė atsigauti ir ekonomika, tačiau labai lėtu tempu.
           Darbo rinkos padėtis 2010 m. išliko trapi – metų pabaigoje nedarbo lygis stabilizavosi
           ties maždaug 8,5 % riba. Atsižvelgdama į labai didelį valdžios sektoriaus skolos
           santykį, Italija per krizę laikėsi atsargios fiskalinės politikos ir nesiėmė plataus užmojo
           fiskalinių paskatų, taigi 2009–2010 m. valdžios sektoriaus deficitas išliko mažesnis
           negu euro zonos vidurkis.

     (8)   Remdamasi atnaujintos stabilumo programos vertinimu pagal Tarybos reglamentą
           (EB) Nr. 1466/97, Taryba mano, kad makroekonominis scenarijus, kuriuo grindžiama
           programa, yra tikėtinas. Programoje planuojama iki 2012 m. valdžios sektoriaus
           deficitą sumažinti tiek, kad jis neviršytų 3 % BVP pamatinės vertės, papildomai
           ribojant išlaidas ir surenkant papildomų pajamų dėl geresnio mokestinių prievolių
           vykdymo. Panaikinus perviršinį deficitą, programoje planuojama pasiekti vidutinės
           trukmės tikslą – biudžeto būklę struktūriškai subalansuoti iki programos laikotarpio
           pabaigos (2014 m.), vykdant įsipareigojimą toliau riboti pirmines išlaidas. Programoje
           prognozuojama, kad valdžios sektoriaus skolos santykis 2011 m. bus didžiausias ir,
           padidėjus pirminiam pertekliui, vis didesniu tempu mažės. 2010–2012 m. numatoma

LT                                                 3                                                     LT
 ---pagebreak---             vidutinė metinė fiskalinių priemonių vertė yra didesnė negu Tarybos pagal perviršinio
            deficito procedūrą rekomenduota 0,5 % BVP vertė, o numatytas koregavimo tempas
            po 2012 m. – daug didesnis, negu numatyta Stabilumo ir augimo pakto nuostatose.
            Norint pasiekti minėtus deficito ir skolos tikslus, reikės griežtai vykdyti biudžetą, taip
            pat reikės išsamesnės informacijos apie planuojamas konsolidavimo priemones, kad
            padidėtų pasitikėjimas programa.

     (9)    Atsižvelgiant į labai didelę valdžios sektoriaus skolą – maždaug 120 % BVP 2011 m.
            – Italija pagrindiniu prioritetu turi laikyti tvarų ir patikimą konsolidavimą bei
            struktūrinių priemonių augimui skatinti priėmimą. Ar bus pasiekti stabilumo
            programoje nustatyti valdžios sektoriaus deficito tikslai iki 2012 m., taip pat iki
            2012 m. panaikintas perviršinis deficitas, priklauso nuo to, ar bus visiškai
            įgyvendinamos jau patvirtintos priemonės. Reikės imtis papildomų veiksmų, jeigu,
            pavyzdžiui, pajamos dėl geresnio mokestinių prievolių vykdymo bus mažesnės, negu
            numatyta biudžete, arba jeigu iškils sunkumų, kaip planuota, apriboti kapitalo išlaidas.
            Naujoje trimetėje biudžeto sistemoje 2013–2014 m. numatyta, kad iki 2011 m. spalio
            mėn. bus priimtos konkrečios priemonės, kuriomis grindžiamos konsolidavimo
            priemonės. Nors biudžeto sistema pastaraisiais metais itin sustiprėjo, privalomų
            viršutinių išlaidų ribų nustatymas ir tolesnis biudžeto vykdymo stebėsenos gerinimas
            visuose valdžios subsektoriuose skatintų biudžetinę drausmę ir didintų vidutinės
            trukmės biudžeto strategijos patikimumą.

     (10)   Nepaisant santykinai didelio darbo vietų kūrimo prieš krizę, ryškėja kai kurie Italijos
            darbo rinkos struktūriniai trūkumai. Darbuotojai su neterminuotomis darbo sutartimis
            yra labiau apsaugoti negu trumpalaikių darbinių įsipareigojimų turintys ar pagal
            terminuotas darbo sutartis dirbantys darbuotojai, ypač kai jie oficialiai registruojami
            kaip dirbantys savarankiškai, bet faktiškai jų darbo santykiai pagrįsti darbdavio ir
            pavaldinio santykiais. Pirmiau minėtų darbuotojų atveju pagal darbo teisę tik keliais
            atvejais leidžiamas kolektyvinis atleidimas iš darbo ir atleidimas iš darbo dėl
            ekonominių priežasčių. Tačiau ne visų darbą praradusių darbuotojų pajamos
            atitinkamai remiamos, nes suskaidyta ne tik darbo rinka, bet ir bedarbio pašalpų
            sistema. Jaunesnių negu 25 m. amžiaus darbuotojų nedarbas 2010 m. pasiekė 27,8 %,
            nors nebuvo vienodai pasiskirstęs visoje šalyje: jaunimo nedarbas pietiniuose
            regionuose dvigubai didesnis negu šiauriniuose. Nepakankamai pabrėžiamas
            gamybinės praktikos ir profesinio mokymo vaidmuo. Nors būtų labai naudinga ir
            reikalinga, dabar visoje šalyje nėra vienos įgūdžių sertifikavimo ir profesinio bei kito
            mokymo standartų pripažinimo sistemos, todėl visoje Italijoje yra darbo judumo ir
            įdarbinimo kliūčių. Vis dar reikėtų stiprinti įdarbinimo tarnybų veiksmingumą, ypač
            regionuose, kuriuose didelis nedarbas. Galiausiai svarbiu reiškiniu Italijoje išlieka
            nelegalus darbas.

     (11)   Atsižvelgiant į tai, kad nuo dešimtojo dešimtmečio pabaigos Italijos
            konkurencingumas nuolat mažėjo, svarbu suderinti darbo užmokesčio pokyčius su
            produktyvumo pokyčiais; čia svarbų vaidmenį gali atlikti įmonių lygmens derybos,
            nes jos gali padėti spręsti regioninių darbo rinkos skirtumų problemą. 2009 m. derybų
            dėl darbo užmokesčio sistemos reforma, be kita ko, numatė išimčių galimybę (t. y.
            nukrypimą nuo nacionaliniu lygmeniu sutarto sektoriaus darbo užmokesčio), bet jomis
            dar nėra plačiai naudojamasi.

     (12)   Moterų užimtumas nuo vyrų užimtumo visoje šalies teritorijoje atsilieka
            20 procentinių punktų. 2009 m. tiek dėl santykinai žemo užimtumo, tiek dėl didesnio

LT                                                  4                                                    LT
 ---pagebreak---             nedarbo pietiniuose regionuose dirbo vos vienas trečdalis 20–64 m. amžiaus moterų.
            Italijos santykinai didelis darbo jėgos apmokestinimas mažina (ypač išlaikomų
            sutuoktinių) paskatas didinti darbo pasiūlą, tai neigiamai veikia įmonių darbo
            paklausą. Siekiant padidinti moterų užimtumą, nacionalinėje reformų programoje
            prisimenamas 2010 m. priimtas planas, kuriuo koordinuojamos visų valdžios lygių
            pastangos padėti suderinti profesinę veiklą ir šeiminį gyvenimą. Vyriausybė neseniai
            patvirtino mokesčių paskatą įmonėms, kurios įdarbina palankių sąlygų neturinčius
            darbuotojus, taip pat tuos, kurie dirba sektoriuje arba yra tokios profesijos, kur lyčių
            pusiausvyra ypač maža, ir regionuose, kuriuose didelis nedarbas. Programoje taip pat
            skelbiama mokesčių sistemos reforma, siekiant laipsniškai mokesčių naštą perkelti nuo
            darbo į vartojimą – tai galėtų padėti padidinti užimtumą.

     (13)   Palyginti su ES standartais, verslo sąnaudos Italijoje, ypač pietiniuose regionuose,
            išlieka aukštos, nepaisant neseniai priimtų priemonių, kuriomis gerinama verslo
            aplinka, o viešojo administravimo sistema labiau orientuojama į veiklos rezultatus ir
            didesnę atskaitomybę. Vis dar daug šalintinų reguliavimo ir administracinių kliūčių
            produktų ir paslaugų, ypač laisvųjų profesijų, rinkose. 2009 m. kaip teisėkūros
            priemonė parengtas metinis konkurencijos įstatymas, kuriuo stiprinama konkurencinė
            aplinka ir vartotojų apsauga, tačiau jis dar nepriimtas. Dar vienas Italijos verslo
            aplinkos trūkumas – ilgos sutarčių vykdymo užtikrinimo procedūros. Italijoje palyginti
            vis dar mažai galimybių iš nebankinių šaltinių finansuoti įmonių, ypač MVĮ, augimą.
            Ypač nedidelis vaidmuo tenka nuosavo kapitalo finansavimui ir rizikos kapitalui,
            nepaisant jų teikiamų galimybių remti įmonių augimą, plėtrą į naujas pasaulines rinkas
            ir tobulinti įmonių valdymą.

     (14)   Per pastarąjį dešimtmetį išlaidos moksliniams tyrimams ir plėtrai (MTP) padidėjo tik
            nežymiai. Dėl to MTP intensyvumas išlieka žemas, maždaug 1,27 % BVP – t. y. daug
            mažesnis negu ES vidurkis (1,90 %). Šis atotrūkis susidaro daugiausia dėl žemo
            pramonės mokslinių tyrimų lygio, kadangi įmonių MTP intensyvumas yra 0,64 %
            BVP, palyginti su ES-27 vidurkiu – 1,23 %. Rizikos kapitalo intensyvumas taip pat
            išlieka labai žemas. Nacionalinėje reformų programoje pateiktos kelios priemonės,
            įskaitant terminuotas mokesčių lengvatas įmonėms, investuojančioms į universitetų
            arba viešojo sektoriaus įmonių vykdomus mokslinių tyrimų projektus, bet MTP
            intensyvumo tikslas – 1,53 % BVP – ne ką didesnis nei dabartinis lygis.

     (15)   Italija yra trečia didžiausia ES sanglaudos politikos lėšų gavėja – 2007–2013 m. ji
            gavo beveik 8 % viso ES sanglaudos politikos biudžeto lėšų. Įpusėjus programavimo
            laikotarpiui, faktiškai panaudota tik 16,8 % ES lėšų – daug mažiau nei pietiniuose
            konvergencijos regionuose.

     (16)   Italija prisiėmė tam tikrų įsipareigojimų pagal paktą „Euro plius“4. Nacionalinėje
            reformų programoje minimos kelios neseniai priimtos priemonės ir plačiai išdėstomi
            kai kurie būsimų reformų planai, kuriais ketinama spręsti viešųjų finansų tvarumo ir
            finansinio stabilumo klausimus, skatinti konkurencingumą ir didinti užimtumą pagal
            pakto „Euro plius“ principus. Naujas didelis įsipareigojimas, specialiai prisiimtas
            atsižvelgiant į paktą, yra vyriausybės ketinimas pakeisti konstituciją, kad būtų

     4
            Daugiau informacijos apie įsipareigojimus, prisiimtus pagal paktą „Euro plius“, galima rasti dokumente
            SEC(2011) 720.

LT                                                       5                                                           LT
 ---pagebreak---             sustiprinta biudžetinė drausmė. Šie aspektai buvo įvertinti ir į juos atsižvelgta rengiant
            rekomendacijas.

     (17)   Komisija įvertino Italijos stabilumo programą ir nacionalinę reformų programą, taip
            pat įsipareigojimus pagal paktą „Euro plius“5. Komisija įvertino ne tik jų svarbą tvariai
            fiskalinei ir socialinei bei ekonominei Italijos politikai, bet ir tai, kaip laikomasi ES
            taisyklių ir gairių, nes būtina stiprinti bendrą Europos Sąjungos ekonomikos valdymą
            ES priemonėmis prisidedant prie būsimų nacionalinių sprendimų. Į tai atsižvelgdama,
            Komisija mano, kad Italijos 2011–2014 m. konsolidavimo planas yra patikimas iki
            2012 m., tačiau jį reikėtų pagrįsti konkrečiomis priemonėmis 2013–2014 m., kad labai
            didelė valdžios sektoriaus skola nuolat mažėtų. Nacionalinėje reformų programoje
            apibūdinamos įvairios iniciatyvos pagal visus strategijos „Europa 2020“ aspektus,
            tačiau reikia papildomų priemonių dėl krizės padidėjusiems ilgalaikiams
            struktūriniams trūkumams šalinti. Stiprinant Italijos augimo ir darbo vietų kūrimo
            potencialą ir remiant pastangas, kad pietiniai regionai prisivytų kitus, 2011–2012 m.
            reikia imtis papildomų priemonių: pagerinti darbo rinkos veikimą, atverti paslaugų ir
            produktų rinkas, užtikrinti didesnę konkurenciją, pagerinti verslo aplinką, stiprinti
            mokslinių tyrimų ir inovacijų politiką ir remti greitesnį bei geresnį ES sanglaudos lėšų
            naudojimą.

     (18)   Atsižvelgdama į šį vertinimą, taip pat į 2010 m. birželio 2 d. Tarybos rekomendaciją
            pagal Sutarties dėl Europos Sąjungos veikimo 126 straipsnio 7 dalį, Taryba išnagrinėjo
            2011 m. atnaujintą Italijos stabilumo programą ir nuomonę6 pateikė visų pirma
            rekomendacijos 1 punkte. Atsižvelgdama į 2011 m. kovo 25 d. Europos Vadovų
            Tarybos išvadas, Taryba išnagrinėjo Italijos nacionalinę reformų programą,

     REKOMENDUOJA Italijai 2011–2012 m. imtis šių veiksmų:

     (1)     Vykdyti planuojamą fiskalinį konsolidavimą 2011 ir 2012 m., siekiant užtikrinti, kad
             perviršinis deficitas būtų panaikintas. Visapusiškai panaudoti bet kokius geresnius,
             nei tikėtasi, biudžeto vykdymo rezultatus greitesniam skolos ir deficito mažinimui ir
             būti pasirengus užkirsti kelią biudžeto vykdymo nuokrypiams. Iki 2011 m. spalio
             mėn. pagrįsti 2013–2014 m. tikslus konkrečiomis priemonėmis, kaip numatyta
             naujoje daugiametėje biudžeto sistemoje. Sistemą stiprinti nustatant privalomas
             viršutines išlaidų ribas ir tobulinant stebėseną visuose valdžios subsektoriuose.

     (2)     Imtis kovos su darbo rinkos segmentacija priemonių, peržiūrint atrinktus užimtumo
             apsaugos teisės aktų aspektus ir iš esmės reformuojant esamą suskaidytą bedarbio
             pašalpų sistemą. Paspartinti kovą su nelegaliu darbu. Be to, imtis priemonių,
             kuriomis būtų skatinamas aktyvesnis moterų dalyvavimas darbo rinkoje: didinti
             galimybes pasinaudoti priežiūros įstaigomis visoje šalies teritorijoje ir, nedarant
             poveikio biudžetui, teikti finansines paskatas papildomas šeimos pajamas
             uždirbančiam asmeniui imtis darbo.

     (3)     Remiantis 2009 m. įstatymu, kuriuo reformuojama kolektyvinių derybų dėl darbo
             užmokesčio sistema, ir konsultacijomis su socialiniais partneriais pagal nacionalinę

     5
            SEC(2011) 720.
     6
            Numatyta Tarybos reglamento (EB) Nr. 1466/97 5 straipsnio 3 dalyje.

LT                                                      6                                                LT
 ---pagebreak---              tvarką, imtis priemonių, kad darbo užmokesčio didėjimas būtų labiau suderintas su
             produktyvumo pokyčiais bei vietos ir įmonių lygmens sąlygomis.

     (4)     Imtis priemonių, kad paslaugų, visų pirma laisvųjų profesijų, sektorius būtų atvertas
             didesnei konkurencijai. 2011 m. priimti metinį konkurencijos įstatymą, atsižvelgiant
             į antimonopolinės institucijos pateiktas rekomendacijas. Sumažinti sutarčių vykdymo
             užtikrinimo procedūrų trukmę. Imtis priemonių, kuriomis būtų remiamos galimybės
             MVĮ pasinaudoti kapitalo rinkomis – šalinti reguliavimo kliūtis ir mažinti sąnaudas.

     (5)     Gerinti privačiojo sektoriaus investicijų į mokslinius tyrimus ir inovacijas sistemą,
             išplečiant esamas fiskalines paskatas, gerinat rizikos kapitalo sąlygas ir remiant
             novatoriškų viešųjų pirkimų sistemas.

     (6)     Gerinant administracinius gebėjimus ir politinį valdymą, imtis priemonių, siekiant
             sparčiau panaudoti augimą skatinančias lėšas, kurioms naudojamos bendro
             finansavimo sanglaudos politikos lėšos, kad sumažėtų tebesantys regionų skirtumai.
             Laikytis nacionaliniame strateginių krypčių plane prisiimtų įsipareigojimų dėl
             išteklių sumų ir išlaidų kokybės.

     Priimta Briuselyje

                                                Tarybos vardu
                                                Pirmininkas

LT                                                7                                                  LT


title: 2004/787/EB: 2004 m. spalio 4 d. Komisijos rekomendacija, dėl genetiškai modifikuotų organizmų ir iš jų pagamintų produktų bei juose esančių medžiagų mėginių ėmimo ir aptikimo techninių gairių remiantis Reglamentu (EB) Nr. 1830/2003Tekstas svarbus EEE

text:
               24.11.2004

               LT

               Europos Sąjungos oficialusis leidinys

               L 348/18

      KOMISIJOS REKOMENDACIJA

   2004 m. spalio 4 d.
   dėl genetiškai modifikuotų organizmų ir iš jų pagamintų produktų bei juose esančių medžiagų mėginių ėmimo ir aptikimo techninių gairių remiantis Reglamentu (EB) Nr. 1830/2003
   (Tekstas svarbus EEE)
   (2004/787/EB)
   EUROPOS BENDRIJŲ KOMISIJA,
   atsižvelgdama į Europos bendrijos steigimo sutartį, ypač į jos 211 straipsnio antrą įtrauką,
   kadangi:

               (1)

               2003 m. rugsėjo 22 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamentas (EB) Nr. 1830/2003 dėl genetiškai modifikuotų organizmų ir iš jų pagamintų maisto produktų ir pašarų susekamumo ir ženklinimo, iš dalies keičiantis Direktyvą 2001/18/EB (1), nustato sistemą, kaip informacija turi būti perduodama tarp operatorių ir saugoma kiekvienu produktų, savo sudėtyje turinčių arba sudarytų iš genetiškai modifikuotų organizmų (toliau – GMO) arba maisto produktų ir pašarų, pagamintų iš GMO, pateikimo į rinką etapu, tačiau nereikalauja, kad operatoriai kiekvienu produktų pateikimo į rinką etapu paimtų bandinius ir ištirtų, ar produktuose nėra GMO arba iš GMO pagamintų medžiagų.

               (2)

               Pagal Reglamento (EB) Nr. 1830/2003 9 straipsnio 1 dalį valstybės narės turi užtikrinti, kad būtų atliekamos reikiamos inspektavimo ir kontrolės priemonės, įskaitant bandinių patikrinimą ir bandymus (kiekybinius ir kokybinius), skirtos užtikrinti, kad būtų laikomasi šio reglamento.

               (3)

               Reglamento (EB) Nr. 1830/2003 9 straipsnio 2 dalyje reikalaujama nustatyti GMO ir iš jų pagamintų maisto produktų ir pašarų bandinių ėmimo ir bandymo technines gaires, kurios padėtų koordinuotai įgyvendinti minėtas inspektavimo ir kontrolės priemones.

               (4)

               Šios gairės turėtų būti taikomos produktams, turintiems pateikimo į rinką leidimus, nepažeidžiant Europos Parlamento ir Tarybos direktyvos 2001/18/EB (2) 4 straipsnio 5 dalies Europos Sąjungoje neleistinų GMO atžvilgiu.

               (5)

               Siekiant tinkamo GMO arba iš jų pagamintų medžiagų aptikimo pasikliautinumo lygio, bandiniai turėtų būti imami ir atitiktis nustatoma naudojant išsamius mokslinius ir statistinius protokolus.

               (6)

               Rengiant minėtas gaires, buvo konsultuojamasi su komitetu, įsteigtu pagal direktyvos 2001/18/EB 30 straipsnį, ir buvo atsižvelgta į nacionalinių kompetentingų institucijų, Nuolatinio maisto saugos ir gyvūnų sveikatos komiteto bei Bendrijos etaloninės laboratorijos darbą.

               (7)

               Tais atvejais, kai genetiškai nemodifikuotų sėklų ar kitos augalų dauginamosios medžiagos siuntos turi atitikti neesminio arba techniškai neišvengiamo genetiškai modifikuotų sėklų ar kitos augalų daiginamosios medžiagos kiekio standartus, remiantis specifiniais sėklų ar kitos augalų dauginamosios medžiagos įstatymais, turėtų būti parengtas teisiškai įpareigojantis protokolas, skirtas bandinių ėmimui ir bandymui, siekiant nustatyti genetiškai modifikuotų sėklų ar kitos augalų dauginamosios medžiagos buvimą, ir kuriame pateikti elementai taip pat naudojami, jei reikia, imant kitų GM javų rūšių, kurios nėra numatytos anksčiau minėtuose įstatymuose, bandinius ir juos tiriant,

         REKOMENDUOJA:
   I.   BENDROSIOS NUOSTATOS

               1.

               Kad būtų išpildyti Reglamento (EB) Nr. 1830/2003 9 straipsnio 1 dalyje nustatyti reikalavimai, valstybės narės turėtų atsižvelgti į:

                           a)

                           tai, ar ankstesni operatorių duomenys atitinka reikiamus teisės aktus;

                           b)

                           bet kokios operatorių atliktos kontrolės patikimumą;

                           c)

                           atvejus, kai įtariama, jog nesilaikoma įstatymų;

                           d)

                           priemonių, atitinkančių tam tikrus norimus tikslus, naudojimą, ypač atsižvelgiant į įgytą patirtį;

                           e)

                           atliekamo patikrinimo įvairiapusiškumo laipsnį bei tiekimo grandinės vietą, kurioje patikrinimas atliekamas.

               2.

               Valstybinę kontrolę reikėtų atlikti be išankstinio įspėjimo, išskyrus atvejus, kai operatorių būtina įspėti iš anksto.

               3.

               Valstybinė kontrolė atliekama bet kuriuo produktų, kuriuose yra arba gali būti GMO, arba iš GMO pagamintų maisto ir pašarų gamybos, perdirbimo, sandėliavimo, paskirstymo etapu, taip pat ir importuojant (3).

               4.

               Produktų, skirtų eksportuoti už Bendrijos ribų, ir produktų, skirtų pateikti į rinką Bendrijoje, valstybinė kontrolė nesiskiria.

               5.

               Operatoriai, iš kurių produktų imami ir tiriami bandiniai, turėtų gauti teisę prašyti pateikti antrą nuomonę. Priverstinio vykdymo ir arbitražo tikslais oficialios įstaigos turėtų surinkti pakankamą priešpriešinių bandinių skaičių, kad galėtų užtikrinti operatorių teisę paduoti apeliaciją bei pateikti antrą nuomonę, kaip reikalaujama nacionaliniuose įstatymuose.

               6.

               Be gairėse rekomenduojamų bandinių ėmimo strategijų, gali būti taikomos ir joms alternatyvios strategijos.

               7.

               Be gairėse rekomenduojamų tyrimo strategijų, gali būti taikomos ir joms alternatyvios strategijos, jei tokie metodai yra patvirtinti Bendrijos etaloninėje laboratorijoje, įsteigtoje pagal Reglamentą (EB) 1829/2003.

               8.

               Nepažeidžiant ES įstatymuose, kurie reglamentuoja maisto produktų, pašarų ir kitą kontrolę, nustatytų specialių reikalavimų, o ypač Direktyvos 95/53/EB, nustatančios principus, reglamentuojančius gyvūnų mitybos srityje atliekamų oficialių patikrinimų organizavimą, Direktyvos 70/373/EEB dėl Bendrijos mėginių paėmimo ir analizės metodų, taikomų valstybinei pašarų kontrolei, įvedimo, Direktyvos 89/397/EEB dėl oficialios maisto produktų kontrolės ir Direktyvos 93/99/EEB dėl papildomų oficialios maisto produktų kontrolės priemonių, valstybės narės turėtų užtikrinti, kad valstybinė kontrolė būtų atliekama taip, kad būtų įgyvendinti Reglamente (EB) Nr. 1830/2003 nustatyti tikslai.

         II.   SĄVOKŲ APIBRĖŽIMAI

               a)

                  Siunta apibrėžiama kaip atskiras ir konkretus medžiagos kiekis.
               Toliau pateikiami apibrėžimai, kuriuose atsižvelgiama į siuntą sudarančios medžiagos rūšį ir kurie yra suderinti su Tarptautine sėklų tyrimų asociacija (ISTA), standartais ISO 6644 ir 13690 bei Maisto ir žemės ūkio organizacija (FAO) (Tarptautiniais fitosanitarijos priemonių standartais):

                              Sėklų siunta – nustatytas fiziškai atpažįstamų ir vienodų sėklų kiekis, neviršijantis sėklų direktyvose apibrėžto maksimalaus siuntos kiekio ir sudarantis visą siuntą arba jos dalį.

                              Kitos augalų dauginamosios medžiagos siunta – produktų, kuriems būdinga vienoda sudėtis, kilmė ir kt., vienetų skaičius, neviršijantis kitos augalų dauginamosios medžiagos direktyvose apibrėžto maksimalaus siuntos kiekio ir sudarantis visą siuntą arba jos dalį.

                              Maisto produktų ir pašarų siunta – vienu metu išsiųstas arba gautas produkto kiekis, nurodytas tam tikroje sutartyje arba siuntimo dokumente.

               b)

                  Taškinis bandinys – nedidelis vienodas produkto kiekis, paimtas iš visos siuntos kiekviename atskirame atrankos taške (statiška atranka), arba iš produktų srauto per nurodytą laiko tarpą (bandinių ėmimas iš cirkuliuojančių produktų).

               c)

                  Saugomas taškinis bandinys – taškinis bandinys, saugomas tam tikrą laiką vėlesniems tyrimams.

               d)

                  Jungtinis bandinys – produkto kiekis, gautas sujungus ir sumaišius iš tam tikros siuntos paimtus taškinius bandinius.

               e)

                  Laboratorinis bandinys – iš jungtinio bandinio paimtas produkto kiekis, skirtas tyrimams ir bandymams laboratorijoje.

               f)

                  Analizinis bandinys – homogenizuotas laboratorinis bandinys, kurį sudaro visas laboratorinis bandinys arba jo dalis.

               g)

                  Priešpriešinis bandinys – bandinys, saugomas tam tikrą laiką priverstinio vykdymo ar arbitražo tikslais.

               h)

                  GM DNR procentinė dalis – procentinis GM-DNR kopijų skaičiaus ir tiksliniam taksonui būdingų DNR kopijų skaičiaus santykis, apskaičiuotas haploidinių genomų atžvilgiu.

         III.   BANDINIŲ ĖMIMO PROTOKOLŲ TAISYKLĖS

               1.

               Inspektuodamos ir kontroliuodamos, ar operatoriai laikosi Reglamento (EB) Nr. 1830/2003 4 ir 5 straipsnių, valstybės narės turėtų atsižvelgti į produktų, savo sudėtyje turinčių, sudarytų arba pagamintų iš GMO, bandinių ėmimo protokolų gaires.

               2.

               Bendrijos etaloninė laboratorija, įsteigta Reglamentu (EB) Nr. 1829/2003, ir į Europos GMO laboratorijų tinklą (toliau – ENGL) paskirtos nacionalinės laboratorijos teiks tolesnį orientavimą ir paramą dėl bandinių ėmimo metodų, patenkančių į šios rekomendacijos taikymo sritį.

               3.

               GMO kiekiui įvertinti turėtų būti naudojamos suderintos bandinių ėmimo procedūros. Šios procedūros turėtų būti taikomos sėkloms, kitoms augalų dauginamosioms medžiagoms, maistui, pašarams bei žemės ūkio produktų siuntoms.

               4.

               Toliau pateikiamos bandinių ėmimo procedūros apibūdinamos siekiant užtikrinti, kad surinkti ir ištirti bandiniai yra paimti iš skirtingų rūšių tiriamųjų produktų. Kadangi bandinių ėmimo protokolai dėl GM sėklų ir kitos augalų dauginamosios medžiagos buvimo sėklų siuntose turėtų būti parengiami pagal specialius sėklų ir kitos augalų dauginamosios medžiagos įstatymus, birių produktų, maisto produktų bei pašarų bandinių ėmimo strategijos yra aptariamos skyriuose, kuriuose atsižvelgiama į specifines produktų savybes.

         IV.   BANDINIŲ ĖMIMO PROTOKOLAI
   1.   Bandinių ėmimas iš sėklų ir kitos augalų dauginamosios medžiagos siuntos
   Šiame skyriuje aptariamas genetiškai modifikuotų sėklų ir kitos augalų dauginamosios medžiagos aptikimas nemodifikuotų rūšių sėklų ar kitos augalų dauginamosios medžiagos ar jų klonų siuntose bei dėl transformacijos, išskyrus transformaciją, kuri numatyta GM rūšies sėklų ar kitos augalų dauginamosios medžiagos, ar jų klonų siuntai, susidarančių GM sėklų ar augalų dauginamosios medžiagos aptikimas.
   Bandiniai turėtų būti paimti pagal galiojančius tarptautinius metodus ir, jei reikia, iš tokio svorio siuntų, kaip nurodoma Tarybos direktyvose 66/401/EEB, 66/402/EEB, 68/193/EEB, 92/34/EEB, 98/56/EEB, 1999/105/EB, 2002/54/EB, 2002/55/EB, 2002/56/EB, 2002/57/EB. Sėklų ir kitos augalų dauginamosios medžiagos bandinių ėmimo bendrieji principai ir metodai turėtų remtis Tarptautinės sėklų tyrimų asociacijos (ISTA) taisyklėmis bei asocijuotu ISTA sėklų bandinių ėmimo vadovu.
   Sėkloms ir kitai augalų dauginamajai medžiagai taikomos bandinių ėmimo ir bandymų procedūros turėtų atitikti specifiniuose sėklų ir kitos dauginamosios medžiagos įstatymuose nustatytus reikalavimus dėl statistinės rizikos. Sėklų ar kitos augalų dauginamosios medžiagos siuntos kokybės lygis ir susijęs statistinis neapibrėžtumas apibūdinamas pagal genetiškai modifikuotiems organizmams nustatytą ribą ir yra susijęs su procentiniu GM DNR kopijų skaičiaus ir tiksliniam taksonui būdingų DNR kopijų skaičiaus santykiu apskaičiuotu haploidinių genomų atžvilgiu.
   2.   Birių žemės ūkio produktų bandinių ėmimas
   Bandinių ėmimo protokolas yra paremtas dvipakope procedūra, kuri leidžia, jei reikia, nustatyti GMO kiekio lygius bei su jais susijusį neapibrėžtumą, pateikiamą kaip standartinis nuokrypis (SN), nesudarant prielaidos apie galimą GMO įvairiarūšiškumą.
   Tam, kad būtų galima įvertinti SN, pirmiausia reikia paruošti jungtinį bandinį ir ištirti, ar išvestiniame analiziniame bandinyje nėra GM medžiagos. Jei gautas analitinis rezultatas yra artimas nustatytai ribai (± 50 % jos vertės), atskirų saugomų taškinių bandinių analizę rekomenduojama naudoti nustatant susijusį neapibrėžtumą.
   Būtina atsižvelgti į šiuos dokumentus:

               a)

               standartą ISO 6644 (2002);

               b)

               standartą ISO 13690 (1999);

               c)

               standartą ISO 5725 (1994);

               d)

               standartą ISO 2859 (1985);

               e)

               standartą ISO 542 (1990).

         2.1.   Birių žemės ūkio produktų siuntų bandinių ėmimo protokolas
   Rekomenduojama birių produktų (grūdų, aliejinių augalų sėklų) bandinių ėmimą atlikti pagal standartuose ISO 6644 ir 13690 pateiktus bendruosius bandinių ėmimo principus ir metodus. Cirkuliuojančių produktų atveju, bandinių ėmimo laikotarpis pagal standartą ISO 6644 turėtų būti apibrėžtas kaip visas išėmimo laikas arba bendras taškinių bandinių skaičius. Statiškos atrankos atveju, taškiniai bandiniai turėtų būti surenkami tam tikruose atrankos taškuose. Tokie atrankos taškai turėtų būti vienodai paskirstomi po visą siuntos kiekį pagal standarte ISO 13690 aprašytas taisykles. Taškinių bandinių ar atrankos taškų skaičius (kai paimami taškiniai bandiniai, skirti jungtiniams bandiniams sudaryti, ir saugomi taškiniai bandiniai) nustatomas pagal siuntos svorį:

               Siuntos svoris, t

               Jungtinio bandinio svoris, kg

               Taškinių bandinių skaičius

               ≤ 50

               5

               10

               100

               10

               20

               250

               25

               50

               ≥ 500

               50

               100

         Jei siunta sveria nuo 50 iki 500 tonų, jungtinio bandinio svoris turėtų sudaryti 0,01 % bendro siuntos svorio. Jei siunta sveria mažiau nei 50 tonų, jungtinio bandinio svoris turėtų būti 5 kg. Jei siunta sveria daugiau nei 500 tonų, jungtinio bandinio svoris turėtų būti 50 kg. Kiekviename atrankos intervale (sisteminė atranka) arba atrankos taške (statiška atranka) turėtų būti surenkamas 1 kg svorio taškinis bandinys ir padalijamas į dvi dalis po 0,5 kg: viena dalis turėtų būti pridedama ruošiant jungtinį bandinį, kita – laikoma kaip saugomas taškinis bandinys.
   Stambesnių už grūdus medžiagų (pvz., vaisių, šakniastiebių, bulvių) bandinių ėmimas turėtų būti atliekamas pagal standartą ISO 2859. Aliejinių augalų sėklų bandinių ėmimas turėtų būti atliekamas pagal standartą ISO 542.
   2.2.   Analizinių bandinių paruošimo protokolas
   Rekomenduojamas daugiapakopis protokolas, siekiant sumažinti sąnaudas ir padidinti statistinę reikšmę pagal iš anksto nustatytus priėmimo lygius.
   Iš pradžių taškiniai bandiniai, surinkti pagal 2.1 poskyrį, yra sujungiami ir kruopščiai sumaišomi pagal standartuose ISO 13690 ir 6644 nurodytas procedūras, kad sudarytų jungtinį bandinį.
   Jungtinis bandinys naudojamas analiziniam bandiniui sudaryti pagal standartuose ISO 13690 ir 6644 nurodytas procedūras, ir tiriamas, siekiant nustatyti, ar jame nėra GMO pagal „analizinio bandymo protokolus/bandymo metodus“, kurie aptariami V skyriuje. Jei šios analizės rezultatas artimas nustatytai ribai (riba ± 50 % jos vertės), gali reikėti įvertinti susijusį neapibrėžtumą (protokolas šiam neapibrėžtumui apskaičiuoti numatytas 2.3 poskyryje).
   2.3.   Protokolas neapibrėžtumui apskaičiuoti
   Jei yra 20 arba mažiau saugomų taškinių bandinių, kaip būna mažesnių siuntų atveju, visi bandiniai turėtų būti analizuojami atskirai, ir reikėtų priimti sprendimą dėl ženklinimo.
   Jei saugomų taškinių bandinių yra daugiau nei 20, 20 bandinių turėtų būti atsitiktinai atrenkama ir atskirai tiriama, ar juose nėra GMO. Iš šių 20 bandinių gauti analiziniai rezultatai naudojami GMO kiekiui siuntoje bei susijusiam neapibrėžtumui, kuris pateikiamas kaip standartinis nuokrypis (SN), nustatyti. Jei šis su 20 bandinių analize susijęs neapibrėžtumas yra priimtinas, papildoma likusių saugomų taškinių bandinių analizė nebūtina. Jei susijusio neapibrėžtumo lygis nėra priimtinas, būtina atlikti papildomą likusių saugomų taškinių bandinių analizę.
   Papildomų bandinių, kurie turi būti tiriami, skaičius turėtų būti nustatomas kiekvienu konkrečiu atveju, atsižvelgiant į pagal 20 pradinių bandinių nustatytą neapibrėžtumo lygį.
   Nuoseklus analizinis procesas nutraukiamas esant vienam arba abiem iš šių atvejų:

               —

               apskaičiuotas GMO kiekis siuntoje (vidutinis GMO kiekis ištirtuose saugomuose taškiniuose bandiniuose) yra didesnis arba mažesnis už nustatytą ribą ± 50 % jos vertės,

               —

               su įvertintu GMO kiekiu siuntoje susijęs neapibrėžtumas pasiekia priimtiną lygį (± 50 % vidutinio analizinio rezultato).

         Ištyrus visus bandinius, priimamas sprendimas dėl ženklinimo.
   2.4.   Maisto ir pašarų produktų siuntų bandinių ėmimo protokolas
   Iš anksto supakuotų maisto produktų ir pašarų bandinių ėmimas turėtų būti vykdomas standarte ISO 2859 aprašyta tvarka.
   Iš anksto nesupakuotų maisto produktų ir pašarų bandinių ėmimas turėtų būti vykdomas pagal 2.1 poskyryje aprašytą protokolą.
   V.   ANALIZINIO BANDYMO PROTOKOLAI/BANDYMO METODAI
   1.   Bendrijos etaloninė laboratorija, įsteigta Reglamentu (EB) Nr. 1829/2003, ir į ENGL paskirtos nacionalinės laboratorijos teiks tolesnį orientavimą ir paramą dėl bandymo metodų, patenkančių į šios Rekomendacijos taikymo sritį.
   2.   Reikalavimai laboratorijoms
   Valstybių narių laboratorijos, tyrimus atliekančios pagal šią rekomendaciją, turėtų būti akredituotos pagal EN ISO/IEB 17025/1999 arba patvirtintos pagal atitinkamą programą ir turėtų reguliariai dalyvauti kvalifikacijos patikrinimo programose, kurias rengia arba koordinuoja nacionaliniu arba tarptautiniu mastu pripažintos laboratorijos ir (arba) valstybinės, tarptautinės organizacijos.
   Pagal šią rekomendaciją tyrimui pateikiami maisto produktai turėtų būti pateikti laboratorijoms, atitinkančioms Direktyvos 93/99/EEB 3 straipsnio nuostatas.
   Analizinis bandinių tyrimas turėtų būti atliekamas laikantis Europos standarto projekte prEN ISO 24276:2002 pateiktų bendrųjų laboratorijos ir procedūrinių reikalavimų.
   3.   Analizinio bandinio paruošimas
   Imant bandinius, siekiama gauti tipinį homogenišką laboratorinį bandinį išvengiant antrinės taršos. Valstybės narės turėtų taikyti Europos standartų projektus prEN ISO 24276:2002 ir prEN ISO 21571:2002, kuriuose nurodomos laboratorinių bandinių homogenizavimo, laboratorinio bandinio sumažinimo iki tiriamojo bandinio, tiriamojo bandinio paruošimo ir tikslinės analizės ėmimo strategijos.
   Sėklų bandiniai turėtų būti imami pagal ISTA Tarptautines sėklų tyrimo taisykles. Augalų dauginamosios medžiagos bandiniai turėtų būti imami taikant galiojančius tarptautinius metodus.
   4.   Analiziniai tyrimai
   Remiantis sukauptomis mokslo žiniomis, visų GMO arba iš jų pagamintos maisto produktų ar pašarų medžiagų, kurias buvo leista pateikti į rinką, aptikimas ir kiekio nustatymas turėtų būti atliekamas taikant daugiau nei vieną metodą.
   Tikėtina, jog taikant keletą tyrimo būdų gauti rezultatai bus vienodai patikimi. Tokie tyrimo būdai gali būti vienas iš toliau pateiktų metodų arba jų derinys:

               a)

               kokybiniai metodai, kurie gali būti taikomi atsižvelgiant į atvejus, modelius arba genetinius elementus;

               b)

               kiekybiniai metodai, kurie gali būti taikomi atsižvelgiant į atvejus, modelius arba genetinius elementus.

         Vertėtų pradėti nuo atrankos metodo, kuriuo nustatoma, ar produkte yra GMO. Jei rezultatas teigiamas, genetiniam modeliui ir (arba) transformacijai taikomi specifiniai metodai. Jei rinkoje yra tą patį genetinį modelį turinčių, tačiau skirtingų GMO, rekomenduojama taikyti atskiro atvejo metodą. Kiekybinės analizės rezultatai turėtų būti išreiškiami procentiniu GM DNR kopijų skaičiaus ir tiksliniam taksonui būdingų DNR kopijų skaičiaus santykiu, apskaičiuotu haploidinių genomų atžvilgiu. Kai tik įmanoma, laboratorijos turėtų taikyti metodą, įteisintą remiantis tarptautiniu mastu pripažintais kriterijais (pvz., ISO 5725/1994 arba Tarptautinės teorinės ir taikomosios chemijos sąjungos (IUPAC) darniuoju protokolu), bei naudoti sertifikuotą pamatinę medžiagą.
   Atnaujintas įteisintų metodų sąrašas, įskaitant ir įteisintus metodus, paskelbtus Codex Alimentarius, pateikiamas adresu http://biotech.jrc.it.
   5.   Įteisintų metodų nebuvimas
   Tokiu atveju, kai nėra įteisintų metodų, pavyzdžiui, GMO buvimui nustatyti, valstybių narių laboratorijose metodai turėtų būti įteisinami pagal tarptautiniu mastu pripažintus kriterijus. Jei tiriamajai matricai nėra jokio įteisinto metodo, rekomenduojama pasirinkti panašiai matricai ar žaliavai įteisintą metodą iš duomenų bazės, esančios adresu http://biotech.jrc.it. Prieš įteisinant šį metodą, būtina patikrinti jo veiksmingumą tiriamajai matricai.
   6.   Tyrimų rezultatų apskaičiavimas ir aiškinimas
   Kokybinių metodų atveju aptikimo riba (LOD) yra žemiausias analizių, kurias galima patikimai nustatyti žinant taksono genomų kopijų skaičių, lygis.
   Kiekybinių metodų atveju, kiekio riba (LOQ) yra žemiausias analizių, kurias galima patikimai nustatyti žinant taksono genomų kopijų skaičių, lygis. Kiekybinės analizės rezultatai turėtų būti pateikiami kaip GM DNR kopijų skaičiaus ir tiksliniam taksonui būdingų DNR kopijų skaičiaus santykis, apskaičiuotas haploidinių genomų atžvilgiu. Jei GM tikslinės sekos kiekis yra žemesnis už kiekio ribą (LOQ), rezultatus būtina pateikti kokybiniu požiūriu.
   Rezultatus rekomenduojama aiškinti remiantis Europos standarto projekte prEN ISO 24276:2002 pateiktomis instrukcijomis.
   VI.   BAIGIAMOSIOS NUOSTATOS
   Bandinių ėmimo ir aptikimo metodika, įskaitant susijusius protokolus ir dokumentus, ir toliau turėtų būti rengiama bei tobulinama, atsižvelgiant į visus ribos ir ribinės vertės pasikeitimus, nustatytus pagal Reglamento (EB) Nr. 1829/2003 12, 24 ir 47 straipsnius, Direktyvos 2001/18/EB 21 straipsnio 2 ir 3 dalis ir kitus Bendrijos teisės aktus, į Reglamento (EB) Nr. 1830/2003 12 straipsnyje numatytą ataskaitą apie šio reglamento įgyvendinimą, technikos pažangą ir tarptautinių forumų rezultatus.

      Priimta Briuselyje, 2004 m. spalio 4 d.

            Komisijos vardu

         Margot WALLSTRÖM

            Komisijos narys

      (1)  OL L 268, 2003 10 18, p. 24.

      (2)  OL L 106, 2001 4 17, p. 1. Direktyva su paskutiniais pakeitimais, padarytais Reglamentu (EB) Nr. 1830/2003.

      (3)  Pagal Reglamento (EB) Nr. 1830/2003 9 straipsnio 3 dalį atitinkama informacija apie GMO, kurie yra neleistini ES, turėtų būti pateikiama centriniame registre (kai tokia informacija turima).


Svarbus teisinis pranešimas

|

52009PC0167

Rekomendacija Tarybos sprendimas dėl 2012 m. Europos kultūros sostinės  /* KOM/2009/0167 galutinis */

	[pic] | EUROPOS BENDRIJŲ KOMISIJA |Briuselis, 8.4.2009KOM(2009) 167 galutinisRekomendacijaTARYBOS SPRENDIMASdėl 2012 m. Europos kultūros sostinėsAIŠKINAMASIS MEMORANDUMAS2006 m. spalio 24 d. Europos Parlamento ir Tarybos sprendimu Nr. 1622/2006/EB, nustatančiu Bendrijos veiksmą dėl Europos kultūros sostinės renginių 2007–2019 m.[1], nustatyta Europos kultūros sostinės nominavimo tvarka. Pagal šio sprendimo 2 straipsnį nuo 2009 m. Europos kultūros sostinėmis Sprendimo priede nustatyta chronologine tvarka kasmet nominuojami du dviejų valstybių narių miestai.Vadovaujantis 14 straipsniu, 2012 m. Europos kultūros sostinėmis miestai nominuojami taikant pereinamojo laikotarpio nuostatas.Apie siūlomas kandidatūras atitinkamos valstybės narės praneša Europos Parlamentui, Tarybai, Komisijai ir Regionų komitetui ne vėliau kaip likus ketveriems metams iki renginių pradžios.Komisija sudaro atrankos grupę, kuri, vadovaudamasi nominavimo tikslais ir reikalavimais, paskelbia svarstytų kandidatūrų ataskaitą. Atrankos grupę sudaro garsūs nepriklausomi kultūros specialistai. Atrankos grupė ataskaitą pateikia Komisijai, Europos Parlamentui ir Tarybai.Gavęs ataskaitą Europos Parlamentas gali pareikšti savo nuomonę Komisijai per tris mėnesius.Taryba, remdamasi Komisijos rekomendacija, parengta atsižvelgiant į atrankos grupės ataskaitą, oficialiai skiria miestus, kurie tam tikrais metais skelbiami Europos kultūros sostinėmis.Pagal 2 straipsnį ir priedą iki 2007 m. pabaigos Portugalija pasiūlė Gimarainsą, o Slovėnija – Mariborą 2012 m. kultūros sostinės vardui gauti.Atrankos grupė kandidatūrų svarstyti susirinko 2008 m. balandžio 23 d. Posėdyje išklausyti visi miestų kandidatų atstovai. Atrankos grupė, atsižvelgdama į nustatytus kriterijus, įvertino gautus pasiūlymus ir paragino atitinkamus miestus toliau plėtoti veiklos planus, daugiau dėmesio skiriant pagrindiniams veiklos tikslams ir reikalavimams, kaip nustatyta Sprendime Nr. 1622/2006/EB, įtraukiant ilgalaikį poveikį miesto ir regiono mastu darančias kultūros programas, ir baigti rengti paraiškas. Atrankos grupė pasigedo išsamesnių programų, visų pirma europinės reikšmės meninių renginių aprašų[2].Galutinės paraiškos buvo atsiųstos Komisijai iki 2008 m. rugsėjo 30 d., o 2008 m. lapkričio 5 d. įvyko dar vienas atrankos posėdis. 2008 m. lapkričio mėn. pabaigoje atrankos grupė pateikė Komisijai ataskaitą. Atrankos grupės prašymu šią ataskaitą Komisija persiuntė kitoms institucijoms.Nuodugniai įvertinusi paraiškas ir pasiūliusi tam tikrų patobulinimų (visų pirma susijusių su Slovėnijos paraiška) atrankos grupė sutarė Europos Sąjungos institucijoms rekomenduoti paskelbti Gimarainsą ir Mariborą 2012 m. Europos kultūros sostinėmis.Europos Parlamento Kultūros ir švietimo komitetas, gavęs atrankos grupės ataskaitą, 2009 m. sausio 28 d. nusiuntė Švietimo ir kultūros generaliniam direktoratui raštą, kuriame aptarė svarbius 2012 m. Europos kultūros sostinių nominavimo aspektus.Taigi Komisija, remdamasi Sprendimo Nr. 1622/2006/EB 14 straipsniu, teikia Tarybai pridedamą rekomendaciją oficialiai nominuoti Gimarainsą ir Mariborą 2012 m. Europos kultūros sostinėmis.RekomendacijaTARYBOS SPRENDIMASdėl 2012 m. Europos kultūros sostinėsEUROPOS SĄJUNGOS TARYBA,atsižvelgdama į Europos bendrijos steigimo sutartį,atsižvelgdama į Europos Parlamento ir Tarybos sprendimą Nr. 1622/2006/EB, nustatantį Bendrijos veiksmą dėl Europos kultūros sostinės renginių 2007−2019 m.[3], ypač į jo 14 straipsnį,atsižvelgdama į 2008 m. lapkričio mėn. atrankos grupės ataskaitą, pateiktą Komisijai, Europos Parlamentui ir Tarybai pagal Sprendimo Nr. 1622/2006/EB 14 straipsnio 2 dalį,manydama, kad kandidatūros visiškai atitinka Sprendimo Nr. 1622/2006/EB 14 straipsnio trečioje pastraipoje nustatytus kriterijus,atsižvelgdama į 2009 m. [data] Komisijos rekomendaciją,NUSPRENDĖ:1 straipsnisPagal Sprendimo Nr. 1622/2006/EB 14 straipsnį 2012 m. Europos kultūros sostinėmis skirti Gimarainsą ir Mariborą.Priimta BriuselyjeTarybos varduPirmininkas [1] OL L 304, 2006 11 3, p. 1.[2] Daugiau informacijos pateikiama miestams skirtame dokumente „Informacija apie 2012 m. Europos kultūros sostinės atrankos posėdį“.[3] OL L 304, 2006 11 3, p. 1.