				|

		52013DC0367

			Rekomendacija TARYBOS REKOMENDACIJA dėl 2013 m. Vengrijos nacionalinės reformų programos su Tarybos nuomone dėl 2012–2016 m. Vengrijos konvergencijos programos /* COM/2013/0367 final - 2013/ () */

Rekomendacija
TARYBOS REKOMENDACIJA
dėl 2013 m. Vengrijos nacionalinės
reformų programos
su Tarybos nuomone dėl 2012–2016 m. Vengrijos konvergencijos programos

EUROPOS SĄJUNGOS TARYBA,
atsižvelgdama į Sutartį dėl
Europos Sąjungos veikimo, ypač į jos 121 straipsnio 2 dalį
ir 148 straipsnio 4 dalį,
atsižvelgdama į 1997 m. liepos 7 d.
Tarybos reglamentą (EB) Nr. 1466/97 dėl biudžeto būklės
priežiūros stiprinimo ir ekonominės politikos priežiūros bei
koordinavimo[1],
ypač į jo 9 straipsnio 2 dalį,
atsižvelgdama į 2011 m.
lapkričio 16 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamentą (ES)
Nr. 1176/2011 dėl makroekonominių disbalansų prevencijos ir
naikinimo[2],
ypač į jo 6 straipsnio 1 dalį,
atsižvelgdama į Europos Komisijos
rekomendaciją[3],
atsižvelgdama į Europos Parlamento
rezoliucijas[4],
atsižvelgdama į Europos Vadovų
Tarybos išvadas,
atsižvelgdama į Užimtumo komiteto
nuomonę,
pasikonsultavusi su Ekonomikos ir finansų
komitetu,
kadangi:
(1)       2010 m. kovo 26 d.
Europos Vadovų Taryba pritarė Komisijos pasiūlymui įgyvendinti
naują augimo ir darbo vietų kūrimo strategiją
„Europa 2020“, grindžiamą geresniu ekonominės politikos
koordinavimu, ir daugiausia dėmesio skirti toms svarbioms sritims, kuriose
reikia imtis veiksmų, kad būtų stiprinamas Europos tvaraus
augimo ir konkurencingumo potencialas;
(2)       2010 m. liepos
13 d., remdamasi Komisijos pasiūlymais, Taryba priėmė
rekomendaciją dėl valstybių narių ir Sąjungos
bendrųjų ekonominės politikos gairių (2010–2014 m.), o
2010 m. spalio 21 d. – sprendimą dėl valstybių
narių užimtumo politikos gairių[5],
kurios kartu sudaro integruotas gaires. Į šias integruotas gaires
valstybių narių paprašyta atsižvelgti formuojant nacionalinę
ekonominę ir užimtumo politiką;
(3)       2012 m. birželio
29 d. valstybių ir vyriausybių vadovai nusprendė priimti
Susitarimą dėl ekonomikos augimo ir darbo vietų kūrimo,
kuriuo nustatė nuoseklią nacionalinių, ES ir euro zonos
veiksmų, naudojant visus galimus svertus, priemones ir politikos
strategijas, sistemą. Jie nutarė, kokių veiksmų
reikėtų imtis valstybių narių lygmeniu, visų pirma
išreikšdami tvirtą įsipareigojimą siekti strategijos „Europa
2020“ tikslų ir įgyvendinti konkrečioms šalims skirtas
rekomendacijas;
(4)       2012 m. liepos 6 d.
Taryba priėmė rekomendaciją dėl Vengrijos 2012 m.
nacionalinės reformų programos ir nuomonę dėl atnaujintos
2011–2015 m. Vengrijos konvergencijos programos;
(5)       2012 m. lapkričio
28 d. Komisija priėmė metinę augimo apžvalgą[6], kuria pradedamas 2013 m.
Europos ekonominės politikos koordinavimo semestras. Be to, 2012 m.
lapkričio 28 d. Komisija pagal Reglamentą (ES)
Nr. 1176/2011 priėmė Įspėjimo mechanizmo
ataskaitą[7],
kurioje nurodė, kad Vengrija yra viena iš valstybių narių,
dėl kurios reikės parengti nuodugnią apžvalgą;
(6)       2013 m. kovo 14 d. Europos
Vadovų Taryba patvirtino prioritetus, kuriais turi būti užtikrintas
finansinis stabilumas, fiskalinis konsolidavimas ir ekonomikos augimo skatinimo
veiksmai. Ji pabrėžė, kad reikia vykdyti diferencijuotą,
ekonomikos augimą skatinantį fiskalinį konsolidavimą,
atkurti įprastas skolinimo ekonomikai sąlygas, skatinti ekonomikos
augimą ir konkurencingumą, spręsti nedarbo problemą,
šalinti socialines krizės pasekmes ir modernizuoti viešąjį
administravimą;
(7)       2013 m. balandžio
10 d. Komisija pagal Reglamento (ES) Nr. 1176/2011 5 straipsnį paskelbė
Vengrijos nuodugnios apžvalgos[8]
rezultatus. Remdamasi analize, Komisija daro išvadą, kad Vengrijoje
susidaręs makroekonominis disbalansas, kurį būtina stebėti
ir dėl kurio būtina imtis ryžtingų politinių veiksmų.
Visų pirma toliau reikia labai daug dėmesio vykstančiam labai
neigiamos grynosios tarptautinių investicijų pozicijos koregavimui,
kuris daugiausia susijęs su privačiojo sektoriaus finansinio
įsiskolinimo mažinimu esant labai didelei valdžios sektoriaus skolai ir
silpnai verslo aplinkai, kad būtų sumažinta didelė neigiamo
poveikio ekonomikos veikimui rizika;
(8)       2013 m. balandžio
24 d. Vengrija pateikė 2013 m. atnaujintą 2012–2016 m.
konvergencijos programą, o 2013 m. balandžio 22 d. – 2013 m.
nacionalinę reformų programą. Siekiant atsižvelgti į
abiejų programų sąsają, jos vertintos vienu metu;
(9)       remdamasi 2013 m.
konvergencijos programos (toliau – programa) vertinimu pagal Tarybos
reglamentą (EB) Nr. 1466/97, Taryba mano, kad makroekonominis
scenarijus, kuriuo grindžiamos programoje pateiktos biudžeto projekcijos, yra
šiek tiek optimistinis. Vengrijos valdžios institucijų 2013 ir
2014 m. augimo projekcijos (atitinkamai 0,7 % ir 1,9 %) yra
maždaug puse procentinio punkto didesnės už Komisijos 2013 m. pavasario
prognozę. Programoje apibrėžtos biudžeto strategijos tikslas – iki
2012 m. tvariai panaikinti perviršinį deficitą ir toliau laikytis
vidutinės trukmės laikotarpio biudžeto tikslo. 2012 m. Vengrija
dėjo dideles fiskalines pastangas ir, esant 1,9 % BVP biudžeto
deficitui, viršijo Tarybos rekomenduotą 2,5 % BVP tikslą; to
pasiekti jai iš dalies padėjo papildomos vienkartinės pajamos, kurios
siekė 0,2 % BVP ir papildė Tarybos rekomendacijos paskelbimo
metu jau žinomas pajamas. Tačiau 2012 m. ir vėlesnių
metų korekcinės priemonės, ypač 2012 m. rudenį
paskelbtos priemonės, daugiausia buvo orientuotos į pajamas,
visų pirma pastangos buvo nukreiptos į tam tikrus sektorius,
todėl kyla abejonių dėl konsolidavimo pastangų tvarumo.
Remiantis Komisijos 2013 m. pavasario prognoze tiek 2013 m., tiek 2014 m.
reikia imtis papildomų veiksmų perviršiniam deficitui tvariai
panaikinti. Po pavasario prognozės paskelbimo vyriausybė
priėmė naują korekcinių priemonių dokumentų
rinkinį, kuriame, remiantis atnaujintu Komisijos vertinimu, numatoma, kad
2013 ir 2014 m. taikant naujas priemones deficitas nesieks 3 % BVP
ribos. Programoje nustatytas naujas -1,7 % BVP vidutinės trukmės
laikotarpio struktūrinio balanso tikslas (palyginti su ankstesne
-1,5 % BVP verte). Naujas vidutinės trukmės laikotarpio tikslas
atitinka Stabilumo ir augimo pakto reikalavimus. 2012 m. Vengrijos
struktūrinis balansas siekė -0,7 % BVP, t. y. gerokai
viršijo patikslintą vidutinės trukmės laikotarpio tikslą,
be to, Komisijos 2013 m. pavasario prognozėje numatoma, kad
prognozės laikotarpiu vidutinės trukmės laikotarpio tikslo bus
laikomasi ir 2013 m. struktūrinis balansas bus -1,1% BVP, o
2014 m. – -1,8% BVP. Dėl priemonių, patvirtintų paskelbus
Komisijos 2013 m. pavasario prognozę, struktūrinis balansas ir
2014 m. galėtų viršyti vidutinės trukmės laikotarpio
tikslą. Vyriausybės išlaidų atėmus diskrecinių
priemonių pajamas augimo tempas 2013 ir 2014 m. apskritai atitiks
pamatinį vidutinės trukmės laikotarpio potencialaus BVP augimo
rodiklį, tačiau, kaip planuojama, 2015 ir 2016 m. jį
smarkiai viršys. Taigi per šiuos dvejus metus išlaidų kriterijaus
laikomasi nebus. Vyriausybė planuoja valstybės skolos ir BVP
santykį programos laikotarpiu nuolatos mažinti (nuo 79,2 %
2012 m. iki 77,2 % 2014 m. ir 73,4 % 2016 m.), bet jis
vis tiek viršys 60 % BVP pamatinę vertę. Komisijos 2013 m.
pavasario prognozėje atsižvelgus į konsolidavimo planams
kylančius pavojus, priešingai, 2014 m. tikėtasi vos pastebimo
mažėjimo iki 78,9 % BVP, kuris turėtų būtų apie
0,5 proc. punkto žemesnis pritaikius naujas korekcines priemones. Nuo
2013 m. Vengrijai bus taikomas pereinamasis laikotarpis dėl skolos
kriterijaus laikymosi ir, remiantis Komisijos 2013 m. pavasario prognoze,
šalis daro pakankamą pažangą siekdama šio skolos kriterijaus laikytis
2013 ir 2014 m.;
(10)     vidutinės trukmės
laikotarpio biudžeto sistema vis dar yra tik orientacinė, vadinasi,
fiskalinio planavimo laikotarpis atitinka tik faktinius biudžeto metus. Be to,
nepaisant kai kurių paskutinių patobulinimų, Fiskalinės
tarybos privalomos užduotys ir analitiniai ištekliai kol kas nėra
proporcingi jai pavestam beprecedenčiam veto įgaliojimui ir
būtinybei vykdyti sistemingą ex post vertinimą, ar
laikomasi skaitinių fiskalinių taisyklių. Sustiprinta
vidutinės trukmės laikotarpio biudžeto sistema ir išplėsta
Fiskalinės tarybos privaloma kompetencija padėtų sustiprinti
neseniai patobulintos fiskalinio valdymo sistemos tvirtumą ir
patikimumą;
(11)     Vengrijos finansų
sektorius sparčiai mažina finansinį įsiskolinimą – iš
dalies tą lemia kai kurios politinės priemonės, labai neigiamai
paveikusios bankų pelningumą ir paskatinusios kredito
sąlygų sugriežtinimą. Vienas iš didžiausių
iššūkių finansų sektoriui – valdyti dėl augančio
neveiksnių paskolų skaičiaus prastėjančią
portfelio kokybę. Pastaraisiais metais vyriausybė, kai kuriais
atvejais nepasikonsultavusi su suinteresuotosiomis šalimis bankų
sektoriuje, priėmė keletą priemonių, kuriomis siekta
padėti skolininkams, paėmusiems paskolas užsienio valiuta.
Tačiau šios priemonės ne visada orientuotos į probleminius
skolininkus. Priėmus kelias priemones per trumpą laiką gali
didėti skolininkų neatsakingo elgesio rizika, nes jie nuolat
tikėsis tolesnės valdžios pagalbos. Pasaulinė finansų
krizė parodė, kokiu mastu dabartinė bankų sistema gali
priversti nacionalines valdžios institucijas imtis veiksmų finansiniam
stabilumui išsaugoti. Pagal pirmąją finansinės pagalbos
Vengrijai programą akcentuotas modernios priežiūros poreikis,
įskaitant efektyvių įgaliojimų suteikimą finansų
priežiūros institucijai kritiniu atveju ir bankų ar investicinių
įmonių pertvarkymo mechanizmo nustatymą. Nors per pastaruosius
trejus metus Vengrijos finansų priežiūros institucijos
įgaliojimai smarkiai išplėsti, įstatymų leidėjas jai
nesuteikė pakankamų stebėsenos įgaliojimų;
(12)     Vengrija nesilaikė
2012 m. rekomendacijos nustatyti neiškraipomąją, stabilią
įmonių apmokestinimo sistemą ir padidino mokesčių
naštą tam tikriems įmonių sektoriams, juos apmokestinusi
nuolatiniais sektoriniais papildomais mokesčiais. Nors naujų
smulkiojo verslo mokesčių įvedimas pagal Darbo apsaugos
įstatymą yra tinkamos struktūros, kelių skirtingų
mokesčių tarifų egzistavimas įmonių sektoriuose trukdo
veiksmingai paskirstyti išteklius ir daro poveikį investicijoms ir
skolinimui. Siekiant mažinti darbo jėgai taikomų mokesčių
pleišto poveikį, žengtas teisingas žingsnis – pagal Darbo apsaugos
įstatymą nustatytas sumažintas socialinių draudimo
įmokų tarifas. Tačiau mažai uždirbantiems darbuotojams
būdingas mokesčių pleištas vis dar didelis, tad siekiant
atsižvelgti į šios grupės poreikius sistemą reikėtų
tobulinti. Be to, Vengrija planuoja spręsti mokestinių prievolių
nevykdymo problemą keliomis priemonėmis, kaip antai visų kasos
aparatų privalomu ryšiu su mokesčių administratoriumi. Energijos
mokesčių srityje taikytos priemonės neskatino mažinti energijos
suvartojimo ir darė iškraipomąjį poveikį;
(13)     žemas užimtumo lygis siejamas
su labai žemu dalyvavimu darbo rinkoje. Jaunimo nedarbas išaugo nuo 11 %
2001 m. iki 28,1 % 2012 m. Viešųjų darbų sistema,
kuriai naudojami įvairūs biudžeto ištekliai, siekiama užuot
mokėjus socialines pašalpas ilgalaikiams bedarbiams teikti su darbu
susijusių pajamų, tačiau jos ilgalaikis poveikis didinant
galimybes įsidarbinti dar turi būti įrodytas. Vengrija
sustiprino aktyvios darbo rinkos politikos veiksmus, tačiau kai kuriems
palankių sąlygų neturintiems asmenims turėtų būti
sudarytos geresnės sąlygos jais naudotis, o suaugusiųjų
mokymasis visą gyvenimą dar vis neaktyviausias Europos
Sąjungoje. Per pastaruosius penkerius metus moterų užimtumo lygis
išliko toks pats žemas. Siekdama skatinti moteris dalyvauti darbo rinkoje,
vyriausybė plėtė vaikų priežiūros paslaugas ir skatino
lanksčią darbo tvarką. Socialinė padėtis toliau
prastėja: 31 % gyventojų gresia skurdas arba socialinė
atskirtis, didelė dalis žmonių patiria sunkių materialinių
nepriteklių. Skurdas toliau neproporcingai įsigalėjęs
palankių sąlygų neturinčiose srityse ir bendruomenėse,
visų pirma romų bendruomenėje;
(14)     dėl keleto
priemonių, įskaitant apribojimus investuotojams, ir nestabilios
reguliavimo sistemos, ypač paslaugų sektoriuje, verslo aplinka
Vengrijoje per pastaruosius trejus metus nuolat prastėjo. Neseniai
nustatyti apribojimai, kurių poveikis užsienio investuotojams
neproporcingas, daugiausia susiję su paslaugų sektoriumi,
įskaitant mažmeninę prekybą. Supaprastintos valdžios programoje
numatyta 114 priemonių įmonių administracinei naštai sumažinti
maždaug 500 mlrd. forintų, tačiau programos įgyvendinimas
šiek tiek vėluoja. Viešojo pirkimo sričiai toliau būdinga menka
konkurencija, nors 2012 m. sausio 1 d. įsigaliojo naujas
įstatymas. Pagrindinę Vengrijos programos dalį sudaro kovos su
korupcija programa. Tačiau ja nesprendžiama nei nepakankamo
įstatymų vykdymo užtikrinimo šioje srityje problema, nei
griežtesnės partijų finansavimo, keliančio didelį
susirūpinimą, kontrolės problema. Be to, daugelio
deklaruotų veiksmų dar nesiimta. Problemų kelia ir
įgyvendintų priemonių stebėjimo trūkumas. 2012 ir
2013 m. įvykiai Vengrijoje privertė suabejoti teismų
sistemos nepriklausomumu. Pagal Inovacijų sąjungos rezultatų
suvestinę Vengrija laikoma nuosaikia novatore. Į verslo MTTP daugiausia
investuoja užsienio kapitalo įmonės;
(15)     Vengrijai pavyko sumažinti
mokyklos nebaigusių asmenų skaičių. Tačiau
atsižvelgiant į toliau vyraujančius didelius regionų skirtumus,
jei naujai nustatyti centralizuotos valstybinės švietimo sistemos
elementai nebus įgyvendinami apdairiai, gali didėti neigiamas
poveikis, socialinė nelygybė ir segregacija. Nors pastaraisiais
metais į aukštojo mokslo įstaigas įstojančių
studentų skaičius smarkiai išaugo, reikia daugiau pastangų
siekiant ES vidurkio ir strategijos „Europa 2020“ nacionalinio tikslo.
Abejojama, ar vykstanti aukštojo mokslo reforma gali padėti palankių
sąlygų neturintiems jaunuoliams įstoti studijuoti;
(16)     Szello Kalmano plane, kuriuo
siekiama didinti viešojo transporto ekonominį efektyvumą ir
veikimą, numatytų priemonių įgyvendinimas smarkiai
vėluoja, o visapusiškos transporto strategijos nebuvimas trukdo transporto
sistemos finansų tvarumui. Nors, kaip rekomenduota 2012 m., Vengrija
tinkamai išplėtė energijos tinklų jungtis su savo
kaimynėmis, susirūpinimą vis dar kelia tai, kad energetikos
reguliavimo institucija negali nepriklausomai nustatyti energijos tarifų,
o reguliuojamų energijos kainų dalis – labai didelė;
(17)     atsižvelgdama
į Europos semestrą, Komisija atliko išsamią Vengrijos
ekonominės politikos analizę. Įvertinusi konvergencijos
programą ir nacionalinę reformų programą, ji pateikė
nuodugnią apžvalgą. Komisija įvertino ne tik jų svarbą
tvariai fiskalinei ir socialinei bei ekonominei Vengrijos politikai, bet ir
tai, kaip laikomasi ES taisyklių ir gairių, nes ES priemonėmis
prisidedant prie būsimų nacionalinių sprendimų būtina
stiprinti bendrą Europos Sąjungos ekonomikos valdymą. Jos
rekomendacijos atsižvelgiant į Europos semestrą pateiktos toliau
išdėstytose 1–7 rekomendacijose;
(18)     atsižvelgdama į šį
vertinimą, Taryba išnagrinėjo Vengrijos konvergencijos programą
ir savo nuomonę[9]
visų pirma pateikė toliau išdėstytoje 1 rekomendacijoje;
(19)     atsižvelgdama į Komisijos
nuodugnios apžvalgos ir šio vertinimo rezultatus, Taryba išnagrinėjo
nacionalinę reformų programą ir konvergencijos programą. Jos
rekomendacijos pagal Reglamento (ES) Nr. 1176/2011 6 straipsnį
pateiktos toliau išdėstytose 1–5 ir 7 rekomendacijose,
REKOMENDUOJA Vengrijai 2013–2014 m.
imtis šių veiksmų:
1.           Vykdyti patikimą
augimą skatinančią fiskalinę strategiją, patikslinant
reikalingas priemones, orientuotas į išlaidų mažinimą, ir
išlaikyti patikimą fiskalinę būklę, kuria užtikrinamas
vidutinės trukmės laikotarpio tikslo įgyvendinimas per programos
laikotarpį. Remiantis minėtais veiksmais, patikimai mažinti valdžios
sektoriaus skolą, kartu siekiant mažinti susidariusį
makroekonominį disbalansą. Tobulinti vidutinės trukmės
laikotarpio biudžeto sistemą, įpareigojant jos privalomai laikytis ir
ją glaudžiai susiejant su skaitinėmis taisyklėmis. Fiskalinei
tarybai suteikti daugiau įgaliojimų, įskaitant įgaliojimus
vykdyti sistemingą ex post stebėjimą, ar laikomasi
skaitinių fiskalinių taisyklių, ir periodiškai rengti
makrofiskalines prognozes ir esminių politikos pasiūlymų
poveikio biudžetui vertinimus.
2.           Padėti atkurti
įprastines skolinimo ekonomikai sąlygas, pirmiausia gerinant kapitalo
kaupimo pajėgumus finansų sektoriuje, inter alia, mažinant
šiam sektoriui dabar tenkančią papildomą naštą. Gerinti
portfelio kokybę, iš bankų balansų pašalinant blogą
turtą, aktyviai konsultuotis su suinteresuotosiomis šalimis dėl
naujų politikos iniciatyvų ir užtikrinti, kad naujos politikos
priemonės nedidintų skolininkų neatsakingo elgesio rizikos.
Gerinti finansinį reguliavimą ir priežiūrą, visų pirma
Vengrijos finansų priežiūros institucijai suteikiant
efektyvesnių įgaliojimų kritiniu atveju ir nustatant bankų
ar investicinių įmonių pertvarkymo tvarką.
3.           Užtikrinti stabilią,
geriau subalansuotą ir nuspėjamą pelno mokesčių
sistemą. Siekiant skatinti augimą ir užimtumą, supaprastinti
pelno apmokestinimą ir kuo labiau sumažinti išteklių paskirstymo
iškraipymą, kurį lemia skirtingiems sektoriams taikomi skirtingi
mokesčiai. Toliau koreguoti darbo jėgos apmokestinimą taip, kad
jis skatintų užimtumą, t. y. mažai uždirbantiems darbuotojams
mokesčių pleištą mažinti, inter alia, tobulinant
tinkamumo kriterijus pagal Darbo apsaugos įstatymą ir keičiant
jiems taikomus mokesčius aplinkosaugos mokesčiais. Sparčiau
užbaigti įgyvendinti jau paskelbtas priemones, kuriomis siekiama gerinti
mokestinių prievolių vykdymą ir mažinti jo sąnaudas.
4.           Spręsti jaunimo nedarbo
problemą, pavyzdžiui, vykdant Jaunimo garantijų iniciatyvą.
Stiprinti aktyvios darbo rinkos politikos priemones ir tobulinti
Valstybinės užimtumo tarnybos klientų profilio nustatymo
sistemą. Mažinti viešųjų darbų sistemos dominavimą
taikant užimtumo priemones ir stiprinti šios sistemos aktyvumo skatinimo
elementus. Stiprinti mokymo programas, siekiant didinti mokymosi visą
gyvenimą dalyvių skaičių. Siekiant skatinti moteris dirbti,
toliau plėsti vaikų priežiūros paslaugas. Siekiant mažinti
skurdą, ypač vaikų ir romų skurdą, užtikrinti, kad
į Nacionalinės socialinės integracijos strategijos tikslą
būtų atsižvelgta visose politikos srityse.
5.           Sukurti verslui palankią
aplinką, visų pirma atkurti patrauklias sąlygas tiesioginiams
užsienio investuotojams, didinant reguliavimo sistemos stabilumą ir
skatinant konkurenciją rinkoje. Užtikrinti skubų numatytų
priemonių įgyvendinimą, kad būtų sumažinta
administracinė našta, viešojo pirkimo srityje padidinta konkurencija ir
imtasi tinkamų kovos su korupcija priemonių. Spręsti teismų
sistemos nepriklausomumo problemą. Panaikinti neseniai nustatytas
kliūtis paslaugų sektoriuje, įskaitant mažmeninę
prekybą. Teikti tikslines paskatas novatoriškoms įmonėms remti.
6.           Įgyvendinti
nacionalinę kovos su mokyklos nebaigimu strategiją ir užtikrinti, kad
švietimo sistema visiems jaunuoliams suteiktų darbo rinkoje
reikalingų įgūdžių, gebėjimų ir
kvalifikaciją. Gerinti galimybes integruotis bendrojo mokslo sistemoje,
ypač romams. Remti perėjimą tarp įvairių švietimo
pakopų, taip pat ieškant darbo. Įgyvendinti aukštojo mokslo
reformą, užtikrinsiančią geresnius tretinio išsilavinimo
rezultatus, ypač tarp palankių sąlygų neturinčių
studentų.
7.           Laipsniškai panaikinti
reguliuojamas energijos kainas, kartu užtikrinant veiksmingą ekonomiškai
pažeidžiamų vartotojų apsaugą. Imtis tolesnių veiksmų
nacionalinės reguliavimo institucijos nepriklausomumui užtikrinti.
Užtikrinti valstybės valdomų transporto sektoriaus įmonių
finansų tvarumą, mažinant veiklos sąnaudas ir didinant pajamas.
Priimta Briuselyje
                                                                       Tarybos
vardu
                                                                       Pirmininkas
[1]               OL L 209, 1997 8 2, p. 1.
[2]               OL L 306, 2011 11 23, p. 25.
[3]               COM(2013) 367 final.
[4]               P7_TA(2013)0052 ir P7_TA(2013)0053.
[5]               2013 m. balandžio 22 d. Tarybos sprendimas
2013/208/ES.
[6]               COM(2012) 750 final.
[7]               COM(2012) 751 final.
[8]               SWD(2013) 119 final.
[9]               Pagal Tarybos reglamento (EB) Nr. 1466/97 9 straipsnio 2
dalį.


title: 2016 m. vasario 15 d. Tarybos rekomendacija dėl ilgalaikių bedarbių integracijos į darbo rinką

text:
               20.2.2016

               LT

               Europos Sąjungos oficialusis leidinys

               C 67/1

         TARYBOS REKOMENDACIJA
   2016 m. vasario 15 d.
   dėl ilgalaikių bedarbių integracijos į darbo rinką
   (2016/C 67/01)
   EUROPOS SĄJUNGOS TARYBA,
   atsižvelgdama į Sutartį dėl Europos Sąjungos veikimo, ypač į jos 292 straipsnį kartu su 148 straipsnio 2 dalimi,
   atsižvelgdama į Europos Komisijos pasiūlymą,
   kadangi:

               (1)

               po 2008–2009 m. finansų ir ekonomikos krizės nedarbo lygis Sąjungoje pasiekė aukščiausią kada nors buvusį lygį. Nors jis šiuo metu mažėja, ilgalaikio nedarbo lygis tebėra labai aukštas. Ilgalaikio nedarbo poveikis valstybėms narėms nevienodas, visų pirma dėl to, kad krizė jas paveikė skirtingai, o valstybių narių makroekonominė padėtis, ekonomikos struktūra ir darbo rinkos veikimas skiriasi;

               (2)

               daug metų vangiai augus ekonomikai, o darbo vietų kūrimo tempui buvus žemam, 2014 m. su ilgalaikiu nedarbu, kuris Eurostato apibrėžiamas kaip asmenų, neturinčių darbo ir jo aktyviai ieškančių bent vienus metus, skaičius, susidūrė daugiau kaip 12 mln. darbuotojų, arba 5 % aktyvių Sąjungos gyventojų, iš kurių 62 % darbo neturėjo bent dvejus metus iš eilės;

               (3)

               dėl ilgalaikio nedarbo kenčia su juo susiduriantys žmonės, mažėja Sąjungos ekonomikos augimo potencialas, didėja socialinės atskirties, skurdo ir nelygybės rizika, o socialinės tarnybos ir viešųjų finansų sritis patiria daugiau išlaidų. Dėl ilgalaikio nedarbo prarandamos pajamos ir įgūdžiai, daugėja sveikatos problemų, labiau skursta namų ūkiai;

               (4)

               didžiausia grėsmė atsidurti ilgalaikių bedarbių gretose kyla menkus įgūdžius ar žemą kvalifikaciją turintiems asmenims, trečiųjų šalių piliečiams, neįgaliesiems ir nepalankiomis sąlygomis gyvenančioms mažumoms, pavyzdžiui, romams. Svarbu ir ankstesnė asmens profesija, nes kai kuriose šalyse sektorių lemiami ir cikliniai aspektai yra itin svarbūs veiksniai, kuriais remiantis galima paaiškinti, kodėl ilgalaikis nedarbas užsitęsia;

               (5)

               kasmet beveik penktadalis ilgalaikių bedarbių Sąjungoje nusivilia nesėkmingomis darbo paieškomis ir tampa neaktyvūs. Kadangi integracijos į darbo rinką kliūtys yra įvairios ir dažnai jų yra ne viena, siekiant integruoti į darbo rinką reikia specialiai pritaikyto individualiais konkretaus asmens poreikiais pagrįsto požiūrio ir suderinto paslaugų teikimo;

               (6)

               ilgalaikiai bedarbiai sudaro pusę viso Sąjungos bedarbių skaičiaus, tačiau tik mažiau negu penktadalis iš jų naudojasi aktyviomis darbo rinkos priemonėmis. Atitinkamai bedarbio pašalpą gauna nedidelė ilgalaikių bedarbių dalis (vidutiniškai 24 %);

               (7)

               kad daugiau žmonių įgytų tinkamų ir reikalingų įgūdžių ir gebėjimų ir būtų sprendžiama trūkstamų įgūdžių problema, turėtų būti daugiau ir veiksmingiau investuojama į žmogiškąjį kapitalą, ir būtų sukurtas pagrindas sklandžiam perėjimui iš švietimo sistemos į darbo rinką ir tolesnėms galimybėms įsidarbinti. Pagerinus švietimo ir mokymo sistemų veikimą ir geriau jas pritaikius, bus lengviau sumažinti naujų bedarbių skaičių. Todėl reikėtų toliau modernizuoti švietimo ir mokymo sistemas nenukrypstant nuo Europos semestro, 2009 m. gegužės 12 d. Tarybos išvadų dėl Europos bendradarbiavimo švietimo ir mokymo srityje strateginės programos („ET 2020“) (1) ir 2006 m. gruodžio 18 d. Europos Parlamento ir Tarybos rekomendacijos 2006/962/EB dėl bendrųjų visą gyvenimą trunkančio mokymosi gebėjimų (2);

               (8)

               siekiant parengti suderintą užimtumo strategiją, 2015 m. valstybių narių užimtumo politikos gairėse (3) raginama gerokai sumažinti ilgalaikio ir struktūrinio nedarbo lygį, pasitelkiant išsamias ir viena kitą papildančias strategijas, apimančias individualiems poreikiams pritaikytą aktyvią paramą, kuria siekiama bedarbius grąžinti į darbo rinką;

               (9)

               Nors valstybės narės išlieka kompetentingos pasirinkti darbo rinkos priemones, kurios geriausiai tinka jų individualiai padėčiai, šiose gairėse valstybės narės raginamos propaguoti galimybes įsidarbinti investuojant į žmogiškąjį kapitalą per efektyvias ir veiksmingas švietimo ir mokymo sistemas, keliančias darbo jėgos įgūdžių lygį. Be to, gairėse valstybės narės konkrečiai raginamos skatinti naudotis mokymosi darbo vietoje sistemomis, pavyzdžiui, dualinio mokymosi sistema, ir tobulinti profesinį rengimą. Gairėse apskritai valstybių narių prašoma atsižvelgti į darbo rinkos lankstumo ir užimtumo garantijų pusiausvyros principus ir stiprinti aktyvias darbo rinkos priemones, didinant jų veiksmingumą, tikslingumą, plečiant informavimo veiklą, aprėptį ir stiprinant sąveiką su pajamų rėmimu ir socialinių paslaugų teikimu;

               (10)

               šioje rekomendacijoje siūlomi veiksmai turėtų būti visiškai suderinami su konkrečioms šalims skirtomis rekomendacijomis, parengtomis įgyvendinant Europos semestrą; jie turėtų būti įgyvendinami užtikrinant visišką atitiktį Stabilumo ir augimo pakte nustatytoms taisyklėms;

               (11)

               2008 m. spalio 3 d. Komisijos rekomendacija 2008/867/EB dėl iš darbo rinkos išstumtų asmenų aktyvios įtraukties (4) nustatyta integruota visapusė iš darbo rinkos išstumtų asmenų aktyvios įtraukties strategija, kurioje derinamas tinkamas pajamų rėmimas, įtraukiosios darbo rinkos ir galimybės naudotis kokybiškomis paslaugomis. Ja siekiama padėti galintiems dirbti asmenims įsidarbinti tvariose, kokybiškose darbo vietose ir užtikrinti jiems išteklius, kurių pakaktų gyventi oriai;

               (12)

               Europos socialinis fondas yra pagrindinė Sąjungos finansinė priemonė, kuria padedama spręsti ilgalaikio nedarbo problemą. 2014–2020 m. laikotarpiu valstybės narės daug lėšų skyrė ilgalaikių bedarbių integracijos į darbo rinką paramai. Kiti fondai, tokie kaip Europos regioninės plėtros fondas ir Europos žemės ūkio fondas kaimo plėtrai, taip pat gali prisidėti prie priemonių, kurias Europos socialinis fondas finansuoja pagal atitinkamiems investicijų prioritetams numatytus 2014–2020 m. asignavimus, konkrečiai, remdami darbo vietų kūrimą, valstybinių užimtumo tarnybų bei profesinio mokymo įstaigų modernizavimą, mokymą, skirtą ugdyti įgūdžius, ir mokymąsi visą gyvenimą. Atsižvelgiant į tai, būsimose atitinkamose diskusijose turėtų būti apsvarstyta, kaip toliau stiprinti ilgalaikių bedarbių integraciją į darbo rinką.

               (13)

               2012 m. gruodžio 20 d. Tarybos rekomendacijoje dėl neformaliojo mokymosi ir savišvietos rezultatų patvirtinimo (5) raginama imtis veiksmų, siekiant žmonėms suteikti galimybę parodyti, ko jie išmoko už formaliojo švietimo ir mokymo įstaigų ribų;

               (14)

               2013 m. kovo 14–15 d. Europos Vadovų Tarybos išvadose pabrėžta, kad nedarbo problemos sprendimas yra svarbiausias socialinis uždavinys ir kad svarbiausia – mažinti ilgalaikį nedarbą ir užtikrinti aktyvų vyresnio amžiaus darbuotojų dalyvavimą darbo rinkoje;

               (15)

               Europos Parlamentas ilgalaikį nedarbą įvardijo kaip vieną didžiausių ekonomikos augimo kliūčių;

               (16)

               atsižvelgiant į nacionalinę praktiką reikėtų išplėtoti intensyvesnes integracijos į darbo rinką pastangas, orientuotas į tuos, kuriuos ilgalaikis nedarbas paveikė labiausiai. Kartu reikėtų užtikrinti, kad žmonės aktyviau registruotųsi užimtumo tarnybose ir kitose kompetentingose įstaigose, taip siekiant spręsti paramos priemonių nepakankamos aprėpties problemą. Šalys, kuriose yra daug registruotų ilgalaikių bedarbių, savo veikloje gali teikti pirmenybę tiems, kurie jau registruoti;

               (17)

               veiksmingesnis ir efektyvesnis būtų prevencinis požiūris. Reikėtų sustiprinti ir prireikus papildyti prevencijos ir aktyvinimo priemones, kurios šiuo metu daugiausia orientuotos į nedarbo laikotarpio pradžią. Konkrečių veiksmų registruotų ilgalaikių bedarbių atžvilgiu turėtų būti imamasi ne vėliau nei jų nedarbo laikotarpis pasieks 18-os mėnesių ribą, kadangi būtent suėjus šiam terminui daugelyje valstybių narių keičiasi šiai konkrečiai žmonių grupei skirti paramos mechanizmai ir paslaugos;

               (18)

               teikiant individualiems ilgalaikių bedarbių poreikiams pritaikytą paramą reikėtų šalinti kliūtis, dėl kurių atsiranda nuolatinis nedarbas, atnaujinti ir papildyti registruojant asmenį atliktą pirminį vertinimą. Tai padės ilgalaikiams bedarbiams gauti pagal jų individualius poreikius pakankamai pritaikytas paramos paslaugas, pavyzdžiui, konsultavimo skolų grąžinimo klausimais, profesinės reabilitacijos, socialinės paramos paslaugas, priežiūros paslaugas, migrantų integravimo, paramos būstui ir transportui paslaugas, kuriomis siekiama pašalinti įsidarbinti trukdančias kliūtis ir sudaryti sąlygas ilgalaikiams bedarbiams siekti aiškių, įsidarbinimo link vedančių tikslų;

               (19)

               labai svarbu, kad ilgalaikių bedarbių integracijos procese dalyvautų darbdaviai, todėl jų įsitraukimą reikėtų remti teikiant konkrečiai jiems pritaikytas užimtumo tarnybų paslaugas, kartu teikiant tikslines finansines paskatas ir dalyvaujant socialiniams partneriams. Aktyvesnis darbdavių dalyvavimas, kartu imantis priemonių, skirtų sustiprinti darbo vietų kūrimą ekonomikoje, gali dar labiau padidinti integracijos priemonių veiksmingumą;

               (20)

               pastarojo meto politikos iniciatyvomis, pavyzdžiui, 2013 m. balandžio 22 d. Tarybos rekomendacija dėl Jaunimo garantijų iniciatyvos nustatymo (6), įgyvendinti socialinę ir užimtumo politiką skatinama nauju būdu – sudarant partnerystes. Labai svarbu teikti suderintas paslaugas, ypač tose valstybėse narėse, kuriose atsakomybę už paramą ilgalaikiams bedarbiams dalijasi valstybinės užimtumo tarnybos, socialinės paramos įstaigos ir vietos valdžia;

               (21)

               Grįžimo į darbo rinką susitarime, kuris parengtas taip, kad būtų atspindėta individuali ilgalaikio bedarbio padėtis, turėtų būti pateikiama išsami informacija apie tai, kokios yra nacionaliniu lygmeniu prieinamos individualiems poreikiams pritaikytos priemonės (pavyzdžiui, darbo rinkos, švietimo, mokymo ir socialinės paramos paslaugos), skirtos teikti paramą ilgalaikiam bedarbiui ir jį įgalinti, kad jis įveiktų konkrečiai jam trukdančias kliūtis įsidarbinti. Tokiuose susitarimuose turėtų būti nustatyti tikslai, terminai, ilgalaikio bedarbio pareigos ir paslaugų teikėjo ar teikėjų pasiūlymas, ir turėtų būti nurodytos integracijos priemonės, kuriomis galima pasinaudoti;

               (22)

               šioje rekomendacijoje siūlomais veiksmais turėtų būti atsižvelgiama į valstybių narių įvairovę, skirtingas jų išeities pozicijas, kalbant apie makroekonominę padėtį, ilgalaikio nedarbo lygį ir jo svyravimus, institucinę aplinką, regioninius skirtumus ir įvairių darbo rinkos subjektų pajėgumus. Tie veiksmai turėtų papildyti ir sustiprinti politikos koncepciją, kurią šiuo metu įgyvendina daugelis valstybių narių, visų pirma diegdamos tokius lanksčius komponentus, kaip individualiais poreikiais pagrįstas požiūris, suderintas paslaugų teikimas ir įtraukiant darbdavius;

               (23)

               šia rekomendacija deramai atsižvelgiama į pagrindines teises, visų pirma nustatytas Europos Sąjungos pagrindinių teisių chartijos 29 ir 34 straipsniuose, jos sutvirtinamos ir sustiprinamos,

         REKOMENDUOJA VALSTYBĖMS NARĖMS:
   Remti darbo ieškančių asmenų registraciją ir glaudesnį integracijos priemonių susiejimą su darbo rinka, inter alia, užtikrinant glaudesnį ryšį su darbdaviais.
   Užtikrinti registruotiems ilgalaikiams bedarbiams individualų vertinimą.
   Konkretų grįžimo į darbo rinką susitarimą jiems pasiūlyti ne vėliau nei ilgalaikių bedarbių nedarbo laikotarpis pasieks 18-os mėnesių ribą. Šioje rekomendacijoje grįžimo į darbo rinką susitarimas suprantamas kaip rašytinis registruoto ilgalaikio bedarbio ir vieno langelio principu veikiančios įstaigos susitarimas, kuriuo siekiama palengvinti to asmens perėjimą nuo nedarbo prie užimtumo darbo rinkoje.
   Tuo tikslu:

      Registracija

               1.

               Skatinti darbo ieškančių asmenų registraciją užimtumo tarnybose, visų pirma geriau informuojant apie paramą, kurią jie gali gauti.

      Individualus vertinimas ir individualiais poreikiais pagrįstas požiūris

   Užimtumo tarnybos kartu su kitais paramą integracijai į darbo rinką teikiančiais partneriais atitinkamiems asmenims teikia individualiai pritaikytas konsultacijas.

               2.

               Užtikrinti, kad registruotiems ilgalaikiams bedarbiams būtų pasiūlyta atlikti nuodugnų individualų jų vertinimą ir suteiktos konsultacijos ne vėliau nei jų nedarbo laikotarpis pasieks 18-os mėnesių ribą. Turėtų būti įvertinamos jų galimybių įsidarbinti perspektyvos, ieškant darbo kylančios kliūtys ir ankstesnės pastangos susirasti darbą.

               3.

               Informuoti registruotus ilgalaikius bedarbius apie darbo pasiūlymus ir galimą paramą įvairiuose ekonomikos sektoriuose ir, kai tinkama, įvairiuose regionuose ir kitose valstybėse narėse, visų pirma per Europos užimtumo tarnybas (EURES).

      Grįžimo į darbo rinką susitarimai

   Registruotiems ilgalaikiams bedarbiams, nepatenkantiems į Jaunimo garantijų iniciatyvos taikymo sritį, pasiūlyti grįžimo į darbo rinką susitarimą ne vėliau nei jų nedarbo laikotarpis pasieks 18-os mėnesių ribą. Į šį susitarimą turėtų būti įtraukti bent šie elementai: individualus paslaugų pasiūlymas, kuriuo siekiama padėti rasti darbą, ir nuoroda į vieno langelio principu veikiančią įstaigą.

               4.

               Grįžimo į darbo rinką susitarime atsižvelgti į konkrečius registruotų ilgalaikių bedarbių poreikius ir jame suderintis aktualias paslaugas ir priemones, kurias siūlo įvairios organizacijos.

                           a)

                           Grįžimo į darbo rinką susitarime turėtų būti aiškiai nurodyti tikslai, terminai ir pareigos, kurias registruotas ilgalaikis bedarbis turi vykdyti, pavyzdžiui, aktyviai ieškoti darbo, priimti tinkamo darbo pasiūlymus, lankyti mokslo ar mokymo, perkvalifikavimo arba įsidarbinimo priemonėse ir jose dalyvauti.

                           b)

                           Grįžimo į darbo rinką susitarime taip pat turėtų būti išsamiai išdėstytas paslaugų teikėjo ar teikėjų pasiūlymas ilgalaikiam bedarbiui. Atsižvelgiant į tai, kokių priemonių esama valstybėse narėse ir į individualią registruoto ilgalaikio bedarbio padėtį, grįžimo į darbo rinką susitarimas galėtų apimti pagalbą ieškant darbo ir paramą išmokų dirbantiems asmenims forma, neformaliojo mokymosi ir savišvietos rezultatų patvirtinimą, profesinę reabilitaciją, konsultavimo ir orientavimo paslaugas, mokslo paslaugas, profesinį rengimą ir mokymą, darbo praktiką, socialinę paramą, ikimokyklinio ugdymo ir priežiūros paslaugas, sveikatos ir ilgalaikės priežiūros paslaugas, konsultavimą skolų grąžinimo klausimais bei paramą būstui ir transportui.

                           c)

                           Grįžimo į darbo rinką susitarimai turėtų būti nuolat prižiūrimi, stebint registruoto ilgalaikio bedarbio padėties pasikeitimus ir prireikus susitarimai turėtų būti pritaikomi, siekiant užtikrinti sklandesnį to asmens perėjimą nuo nedarbo prie užimtumo.

               5.

               Įdiegti būtinas priemones, kuriomis užtikrinamas tęstinumas, ir paskirti vieno langelio principu veikiančią įstaigą, kuri būtų atsakinga už paramą registruotiems ilgalaikiams bedarbiams, teikiamą pasiūlant pasinaudoti suderintų paslaugų rinkiniu, sudarytu iš galimų užimtumo rėmimo ir socialinės paramos paslaugų. Ši kontaktinė įstaiga galėtų remtis tam tikra tarpinstitucinio koordinavimo sistema ir (arba) galėtų būti paskirta pasirenkant iš esamų struktūrų.
               Sudaryti palankesnes sąlygas atitinkamiems paslaugų teikėjams tarpusavyje sklandžiai ir saugiai, laikantis duomenų apsaugos teisės aktų, perduoti atitinkamą informaciją, susijusią su paramos, suteiktos registruotiems ilgalaikiams bedarbiams ieškant darbo, istorija ir individualiais vertinimais, taip užtikrinant paslaugų tęstinumą.
               Sudaryti sąlygas geriau skleisti aktualią informaciją apie laisvas darbo vietas ir mokymo galimybes procese dalyvaujantiems paslaugų teikėjams ir užtikrinti, kad ši informacija pasiektų ilgalaikius bedarbius.

      Glaudesnis ryšys su darbdaviais

               6.

               Skatinti ir plėtoti darbdavių, socialinių partnerių, užimtumo tarnybų, valdžios institucijų, socialinių tarnybų ir švietimo bei mokymo paslaugų teikėjų partnerystes, kad būtų teikiamos paslaugos, kurios geriau atitiktų bendrovių ir registruotų ilgalaikių bedarbių poreikius.

               7.

               Išplėtoti tokias darbdaviams skirtas paslaugas kaip galimų kandidatų į laisvą darbo vietą atrinkimo paslaugos, remiamojo įdarbinimo priemonės, darbo įgūdžių įgijimo ir mokymo darbo vietoje rėmimas, parama po įdarbinimo, taip siekiant palengvinti registruotų ilgalaikių bedarbių profesinę reintegraciją.

               8.

               Finansines paskatas orientuoti į priemones, kuriomis remiama integracija į darbo rinką, pavyzdžiui įdarbinimo subsidijuojant priemones bei socialinio draudimo įmokų sumažinimo priemones, kad padidėtų registruotų ilgalaikių bedarbių galimybės įsidarbinti.

         REKOMENDUOJA VALSTYBĖMS NARĖMS IR KOMISIJAI:

      Vertinimas ir stebėsena

               9.

               Vykdant Užimtumo komiteto veiklą stebėti, glaudžiai bendradarbiaujant su Socialinės apsaugos komitetu, šios rekomendacijos įgyvendinimą socialinių paslaugų ir pajamų teikimo atžvilgiu, vykdant daugiašalę priežiūrą Europos semestro kontekste ir taikant bendro vertinimo rodiklių sistemą. Turėtų būti stebima, kiek registruotų ilgalaikių bedarbių vėl pradėjo dirbti, ar jų integracija į darbo rinką yra tvari ir kokią naudą suteikia grįžimo į darbo rinką susitarimai. Europos valstybinių užimtumo tarnybų tinklas turėtų prisidėti prie šios stebėsenos.

               10.

               Skatinti valstybinių užimtumo tarnybų veiklos rezultatų vertinimą registruotų ilgalaikių bedarbių integracijos į darbo rinką atžvilgiu, taip pat dalytis patirtimi ir keistis gerosios praktikos pavyzdžiais įgyvendinant 2014 m. gegužės 15 d. Europos Parlamento ir Tarybos sprendimu Nr. 573/2014/ES dėl valstybinių užimtumo tarnybų (VUT) bendradarbiavimo stiprinimo (7) įsteigto Europos valstybinių užimtumo tarnybų tinklo lyginamojo mokymosi procesą.

               11.

               Bendradarbiauti, siekiant kuo geriau išnaudoti Europos struktūrinius ir investicijų fondus, visų pirma Europos socialinį fondą, Europos regioninės plėtros fondą ir Europos žemės ūkio fondą kaimo plėtrai, atsižvelgiant į tai, kokie šios srities investicijų prioritetai yra numatyti 2014–2020 m. programose.

         REKOMENDUOJA KOMISIJAI:

               12.

               Remti ir koordinuoti savanoriškas iniciatyvas ir įmonių, dalyvaujančių ilgalaikių bedarbių tvarios integracijos į darbo rinką procese, aljansus.

               13.

               Remti socialinių inovacijų projektus, siekiant ilgalaikius bedarbius integruoti į darbo rinką, visų pirma įgyvendinant Sąjungos užimtumo ir socialinių inovacijų programos (EaSI) kryptį „Progress“.

               14.

               Bendradarbiaujant su valstybėmis narėmis ir pasikonsultavus su atitinkamais suinteresuotaisiais subjektais atlikti veiksmų, kurių imtasi remiantis šia rekomendacija, vertinimą ir ne vėliau kaip 2019 m. vasario 15 d. Tarybai pateikti to vertinimo rezultatus.

      Priimta Briuselyje 2016 m. vasario 15 d.

            Tarybos vardu

            Pirmininkas

         M.H.P. VAN DAM

      (1)  OL C 119, 2009 5 28, p. 2.

      (2)  OL L 394, 2006 12 30, p. 10.

      (3)  2015 m. spalio 5 d. Tarybos sprendimas (ES) 2015/1848 dėl valstybių narių užimtumo politikos gairių 2015 m. (OL L 268, 2015 10 15, p. 28).

      (4)  OL L 307, 2008 11 18, p. 11.

      (5)  OL C 398, 2012 12 22, p. 1.

      (6)  OL C 120, 2013 4 26, p. 1.

      (7)  OL L 159, 2014 5 28, p. 32.


title: 2016 m. liepos 12 d. Tarybos rekomendacija dėl 2016 m. Latvijos nacionalinės reformų programos su Tarybos nuomone dėl 2016 m. Latvijos stabilumo programos

text:
               18.8.2016

               LT

               Europos Sąjungos oficialusis leidinys

               C 299/83

         TARYBOS REKOMENDACIJA
   2016 m. liepos 12 d.
   dėl 2016 m. Latvijos nacionalinės reformų programos su Tarybos nuomone dėl 2016 m. Latvijos stabilumo programos
   (2016/C 299/20)
   EUROPOS SĄJUNGOS TARYBA,
   atsižvelgdama į Sutartį dėl Europos Sąjungos veikimo, ypač į jos 121 straipsnio 2 dalį ir 148 straipsnio 4 dalį,
   atsižvelgdama į 1997 m. liepos 7 d. Tarybos reglamentą (EB) Nr. 1466/97 dėl biudžeto būklės priežiūros stiprinimo ir ekonominės politikos priežiūros bei koordinavimo (1), ypač į jo 5 straipsnio 2 dalį,
   atsižvelgdama į Europos Komisijos rekomendaciją,
   atsižvelgdama į Europos Parlamento rezoliucijas,
   atsižvelgdama į Europos Vadovų Tarybos išvadas,
   atsižvelgdama į Užimtumo komiteto nuomonę,
   atsižvelgdama į Ekonomikos ir finansų komiteto nuomonę,
   atsižvelgdama į Socialinės apsaugos komiteto nuomonę,
   atsižvelgdama į Ekonominės politikos komiteto nuomonę,
   kadangi:

               (1)

               2015 m. lapkričio 26 d. Komisija priėmė metinę augimo apžvalgą, kuria pradedamas 2016 m. Europos ekonominės politikos koordinavimo semestras. 2016 m. kovo 17–18 d. Europos Vadovų Taryba patvirtino metinėje augimo apžvalgoje nustatytus prioritetus. 2015 m. lapkričio 26 d. Komisija pagal Europos Parlamento ir Tarybos reglamentą (ES) Nr. 1176/2011 (2) priėmė Įspėjimo mechanizmo ataskaitą, kurioje Latvija nenurodyta kaip viena iš valstybių narių, dėl kurių reikės parengti nuodugnią apžvalgą. Tą pačią dieną Komisija taip pat priėmė rekomendaciją dėl Tarybos rekomendacijos dėl euro zonos ekonominės politikos. Tą rekomendaciją Europos Vadovų Taryba patvirtino 2016 m. vasario 18–19 d., o Taryba ją priėmė 2016 m. kovo 8 d. (3) Kaip šalis, kurios valiuta yra euro, atsižvelgdama į glaudžias ekonominės ir pinigų sąjungos šalių ekonomikos sąsajas, Latvija turėtų užtikrinti, kad ta rekomendacija būtų visiškai ir laiku įgyvendinta;

               (2)

               Latvijos ataskaita paskelbta 2016 m. vasario 26 d. Ataskaitoje įvertinta Latvijos pažanga, padaryta įgyvendinant 2015 m. liepos 14 d. Tarybos priimtas šaliai skirtas rekomendacijas ir siekiant nacionalinių tikslų pagal strategiją „Europa 2020“;

               (3)

               2016 m. balandžio 14 d. Latvija pateikė 2016 m. nacionalinę reformų programą ir 2016 m. stabilumo programą. Siekiant atsižvelgti į jų tarpusavio sąsajas, abi programos vertintos vienu metu;

               (4)

               į atitinkamas konkrečioms šalims skirtas rekomendacijas atsižvelgta sudarant 2014–2020 m. Europos struktūrinių ir investicijų fondų programas. Kaip numatyta Europos Parlamento ir Tarybos reglamento (ES) Nr. 1303/2013 (4) 23 straipsnyje, Komisija, jei tai būtina siekiant remti atitinkamų Tarybos rekomendacijų įgyvendinimą, gali paprašyti valstybės narės peržiūrėti savo partnerystės sutartį ir susijusias programas bei pasiūlyti jų pakeitimų. Kaip naudotųsi šia nuostata, Komisija išsamiau nurodė Priemonių, kuriomis Europos struktūrinių ir investicijų fondų veiksmingumas siejamas su patikimu ekonomikos valdymu, taikymo gairėse;

               (5)

               2016 m. stabilumo programoje Latvija paprašė 2017 m. laikinai 0,5 % BVP nukrypti nuo reikalaujamo koregavimo plano siekiant vidutinio laikotarpio biudžeto tikslo, kad būtų atsižvelgta į svarbias struktūrines reformas, kurios padės pagerinti ilgalaikį viešųjų finansų tvarumą, visų pirma pagal 2014–2020 m. Sveikatos strategiją šiuo metu vykdomą sveikatos priežiūros sektoriaus reformą. Stabilumo programoje pateikiama informacijos apie reformą santrauka. Reforma siekiama iki 2020 m. sveikatos priežiūrai skiriamą valstybės finansavimą padidinti iki 4 % BVP, palyginti su 3 % BVP 2015 m. Tikimasi, kad, visiškai įgyvendinus reformą, iki 2023 m. užimtumas išaugs 0,6 %, o BVP lygis – 2,2 % ir tai turės teigiamą poveikį ilgalaikiam viešųjų finansų tvarumui. Vertinama, kad teigiamas poveikis augimui ir ilgalaikiam viešųjų finansų tvarumui yra tikėtinas. Šiuo metu Latvija vertintina kaip atitinkanti reikalavimus, kad prašomas 2017 m. laikinas nuokrypis būtų laikomas priimtinu, su sąlyga, kad ji tinkamai įgyvendins sutartas reformas, kurių pažanga bus stebima įgyvendinant Europos semestrą. Tačiau leidžiamo laikino nuokrypio suma priklauso nuo to, kaip bus laikomasi minimalaus kriterijaus (t. y. 1,7 % BVP dydžio struktūrinio deficito). Todėl Komisijos 2016 m. pavasario prognozėje nurodoma, kad yra galimybių 2017 m. nuo koregavimo plano laikinai papildomai nukrypti 0,1 % BVP;

               (6)

               šiuo metu Latvijai taikoma Stabilumo ir augimo pakto prevencinė dalis. 2016 m. stabilumo programoje Vyriausybė numato laipsnišką nominaliojo balanso pagerėjimą, kad 2019 m. jis pasiektų 0,5 % BVP. Numatytame koregavimo plane siekiant vidutinio laikotarpio biudžeto tikslo – 1 % BVP struktūrinio deficito – atsižvelgta į prašomus nuokrypius, susijusius su sistemine pensijų reforma 2017 m. ir 2018 m. ir į esminę struktūrinę reformą sveikatos priežiūros sektoriuje 2017–2019 m. Stabilumo programoje numatoma, kad valdžios sektoriaus skolos santykis su BVP nuo 40 % BVP 2016 m. sumažės iki 38 % 2018 m. Makroekonominis scenarijus, kuriuo grindžiamos šios biudžeto projekcijos, yra tikėtinas. Tačiau priemonės, kurių reikia norint pasiekti planuojamus deficito tikslus 2017 m. ir vėliau, nepakankamai konkretizuotos. Remiantis Komisijos 2016 m. pavasario prognoze, bendrame vertinime atkreipiamas dėmesys į riziką, kad galimas tam tikras nuokrypis 2016 m., o jeigu politika nesikeis, ir 2016 m. bei 2017 m. vertinant kartu. Remdamasi stabilumo programos vertinimu ir atsižvelgdama į Komisijos 2016 m. pavasario prognozę, Taryba mano, kad Latvija iš esmės turėtų laikytis Stabilumo ir augimo pakto nuostatų. Vis dėlto siekiant užtikrinti, kad 2016 m. būtų laikomasi nuostatų, reikės papildomų priemonių;

               (7)

               darbo jėgos pasiūlą riboja darbingo amžiaus gyventojų skaičiaus mažėjimas, o darbo užmokestis didėja greičiau nei našumas, todėl kyla grėsmė sąnaudų konkurencingumui. Todėl siekiant paremti konkurencingumą reikia priemonių, kuriomis didinamos galimybės įsidarbinti ir gerinamas žmogiškasis kapitalas;

               (8)

               Latvijos skurdo grėsmės ir socialinės atskirties rodikliai yra vieni didžiausių ES. Vykdomas parengiamasis darbas siekiant nustatyti minimalių pajamų lygį, tačiau dėl jo taikymo yra netikrumo, o jo visuotinio taikymo mastas dėl fiskalinių sąnaudų yra mažinamas. Be to, nuo 2009 m. socialinės paramos išmokų adekvatumas nepadidintas, o tai kliudo veiksmingai mažinti skurdą. Minimalių pajamų lygio reforma turėtų sumažinti dabartinę socialinės paramos fragmentaciją ir paskatinti užimtumą;

               (9)

               aktyvumo skatinimo priemonių aprėptis tebėra maža, visų pirma ilgalaikių bedarbių atžvilgiu. Tai, kartu su prasta sveikatos priežiūra ir nepakankamomis socialinėmis paslaugomis, trukdo veiksmingai reintegruotis į darbo rinką. Padidinus aktyvumo skatinimo priemonių naudojimą būtų paskatintas užimtumas;

               (10)

               dėl nedidelio sveikatos priežiūrai skiriamo viešojo finansavimo, susijusių struktūrinių trūkumų, didelių mokėjimų savo lėšomis ir neoptimalaus išlaidų efektyvumo didelės gyventojų dalies sveikatos priežiūros poreikiai lieka nepatenkinti. Nors galimybėms gauti sveikatos priežiūros paslaugas kritiniais medicininiais atvejais teikiamas prioritetas, finansiniai suvaržymai riboja paslaugų teikimą apskritai;

               (11)

               Latvija padarė pažangą vykdydama aukštojo mokslo sistemos reformą, visų pirma numatė paskatas už kokybę ir sukūrė nepriklausomą akreditavimo sistemą, tačiau būtina gerinti profesinį rengimą ir mokymą, visų pirma pertvarkyti mokymo programas ir sukurti mokymosi darbo vietoje reguliavimo sistemą, kad būtų pagerinta jų kokybė ir prieinamumas. Rengiant pameistrystės programas gali būti svarbus socialinių partnerių vaidmuo, kaip nurodyta Profesinio mokymo įstatyme;

               (12)

               investicijas stabdo su inovacijomis susijusios problemos, verslo aplinkos trūkumai ir darbo jėgos mažėjimas. Menkos inovacijų paskatos ir susiskaidžiusi mokslinių tyrimų bazė trukdo Latvijai greitai ir veiksmingai pereiti prie didesnės pridėtinės vertės ir žinioms imlesnės veiklos. Investuoti dar labiau trukdo žemas investuotojų apsaugos lygis taikant nemokumo sistemą, taip pat viešojo administravimo neveiksmingumo apraiškos;

               (13)

               Vyriausybė ėmėsi priemonių, kad sumažintų esamą viešųjų mokslinių tyrimų bazės susiskaidymą, pagerintų jos kokybę ir sustiprintų verslo sektoriaus inovacijų gebėjimus. Nepaisant pažangos, ir viešosios, ir verslo investicijos į mokslinius tyrimus ir inovacijas tebėra labai menkos, palyginti su ES vidurkiu. Reikia toliau konsoliduoti mokslinių tyrimų bazę, kartu didinant tyrėjų skaičių ir gerinant tyrimų kokybę. Visiškai įgyvendinus pažangiosios specializacijos strategija grindžiamas reformas ir visapusiškai naudojant visas esamas politikos priemones būtų paskatintos privačios investicijos į inovacijas;

               (14)

               nemokumo režimą verslo įmonės suvokia kaip kliūtį investicijoms, atsižvelgiant į tai, kad turto susigrąžinimo rodikliai yra žemi, o bankroto administratoriai prižiūrimi nedaug;

               (15)

               Latvija pradėjo kelias sėkmingas iniciatyvas, kad padidintų teisingumo sistemos veiksmingumą ir kokybę. Vis dėlto, nors valstybės pareigūnams taikoma interesų konfliktų prevencijos tvarka yra išsami, ji yra sudėtinga ir nelanksti, ja daugiausia dėmesio skiriama ne atskirų atvejų nagrinėjimui iš esmės, bet formaliam atitikties užtikrinimui. Be to, Kovos su korupcija ir korupcijos prevencijos tarnybą susilpnino vidaus įtampa, todėl ji tapo nestabili, sumažėjo visuomenės pasitikėjimas jos veikla ir pačios tarnybos noras pirmenybę skirti didelio atgarsio byloms;

               (16)

               bendras viešojo administravimo neveiksmingumas, kurį iš esmės lemia palyginti didelė darbuotojų kaita, vėlavimas įgyvendinti viešosios tarnybos reformą ir silpnas projektų valdymas, nepadeda užtikrinti palankios investavimo aplinkos. Viešojo sektoriaus atlyginimai nėra tinkamai susieti su atsakomybe;

               (17)

               atsižvelgdama į Europos semestrą, Komisija atliko išsamią Latvijos ekonominės politikos analizę ir ją paskelbė 2016 m. šalies ataskaitoje. Be to, ji įvertino stabilumo programą ir nacionalinę reformų programą, taip pat veiksmus, kurių Latvija ėmėsi atsižvelgdama į ankstesniais metais jai skirtas rekomendacijas. Komisija įvertino ne tik jų svarbą tvariai fiskalinei ir socialinei bei ekonominei Latvijos politikai, bet ir tai, kaip laikomasi ES taisyklių ir gairių, nes būtina stiprinti bendrą ES ekonomikos valdymą, ES lygio indėliu prisidedant prie būsimų nacionalinių sprendimų. Rekomendacijos atsižvelgiant į Europos semestrą pateiktos toliau išdėstytose 1–3 rekomendacijose;

               (18)

               atsižvelgdama į šį vertinimą, Taryba išnagrinėjo stabilumo programą, o jos nuomonė (5) visų pirma pateikta toliau išdėstytoje 1 rekomendacijoje,

         REKOMENDUOJA Latvijai 2016–2017 m. imtis šių veiksmų:

               1.

               Užtikrinti, kad nuokrypis nuo koregavimo plano siekiant vidutinio laikotarpio biudžeto tikslo 2016 m. ir 2017 m. neviršytų leidžiamos ribos, siejamos su sistemine pensijų reforma ir esmine sveikatos priežiūros sektoriaus struktūrine reforma. Sumažinti mokesčių pleištą mažas pajamas gaunantiems asmenims: perorientuoti apmokestinimą pereinant prie augimui palankių aplinkosaugos ir nekilnojamojo turto mokesčių ir gerinant mokestinių prievolių vykdymą.

               2.

               Padidinti socialinės paramos išmokų adekvatumą ir sustiprinti išmokų gavėjams teikiamos paramos ieškant darbo ir jį išlaikant priemones, be kita ko, padidinant aktyvumo skatinimo priemonių aprėptį. Paspartinti profesinio mokymo programų reformą, dalyvaujant socialiniams partneriams nustatyti mokymosi darbo vietoje reguliavimo sistemą ir padidinti jų pasiūlą. Pagerinti sveikatos priežiūros sistemos prieinamumą, kokybę ir išlaidų efektyvumą.

               3.

               Tęsti mokslo tiriamųjų įstaigų konsolidavimą ir numatyti privataus investavimo į inovacijas paskatas. Sustiprinti interesų konfliktų prevencijos tvarką ir nustatyti visiems viešojo sektoriaus darbuotojams taikomą bendrą teisinę sistemą. Padidinti bankroto administratorių atskaitomybę ir viešąją priežiūrą.

      Priimta Briuselyje 2016 m. liepos 12 d.

            Tarybos vardu

            Pirmininkas

         P. KAŽIMÍR

      (1)  OL L 209, 1997 8 2, p. 1.

      (2)  2011 m. lapkričio 16 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamentas (ES) Nr. 1176/2011 dėl makroekonominių disbalansų prevencijos ir naikinimo (OL L 306, 2011 11 23, p. 25).

      (3)  OL C 96, 2016 3 11, p. 1.

      (4)  2013 m. gruodžio 17 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamentas (ES) Nr. 1303/2013, kuriuo nustatomos Europos regioninės plėtros fondui, Europos socialiniam fondui, Sanglaudos fondui, Europos žemės ūkio fondui kaimo plėtrai ir Europos jūros reikalų ir žuvininkystės fondui bendros nuostatos ir Europos regioninės plėtros fondui, Europos socialiniam fondui, Sanglaudos fondui ir Europos jūros reikalų ir žuvininkystės fondui taikytinos bendrosios nuostatos ir panaikinamas Tarybos reglamentas (EB) Nr. 1083/2006 (OL L 347, 2013 12 20, p. 320).

      (5)  Pagal Reglamento (EB) Nr. 1466/97 5 straipsnio 2 dalį.


title: 2017 m liepos 11 d. Tarybos rekomendacija, dėl 2017 m. Liuksemburgo nacionalinės reformų programos su Tarybos nuomone dėl 2017 m. Liuksemburgo stabilumo programos

text:
               9.8.2017

               LT

               Europos Sąjungos oficialusis leidinys

               C 261/67

         TARYBOS REKOMENDACIJA
   2017 m liepos 11 d.
   dėl 2017 m. Liuksemburgo nacionalinės reformų programos su Tarybos nuomone dėl 2017 m. Liuksemburgo stabilumo programos
   (2017/C 261/15)
   EUROPOS SĄJUNGOS TARYBA,
   atsižvelgdama į Sutartį dėl Europos Sąjungos veikimo, ypač į jos 121 straipsnio 2 dalį ir 148 straipsnio 4 dalį,
   atsižvelgdama į 1997 m. liepos 7 d. Tarybos reglamentą (EB) Nr. 1466/97 dėl biudžeto būklės priežiūros stiprinimo ir ekonominės politikos priežiūros bei koordinavimo (1), ypač į jo 5 straipsnio 2 dalį,
   atsižvelgdama į Europos Komisijos rekomendaciją,
   atsižvelgdama į Europos Parlamento rezoliucijas,
   atsižvelgdama į Europos Vadovų Tarybos išvadas,
   atsižvelgdama į Užimtumo komiteto nuomonę,
   atsižvelgdama į Ekonomikos ir finansų komiteto nuomonę,
   atsižvelgdama į Socialinės apsaugos komiteto nuomonę,
   atsižvelgdama į Ekonominės politikos komiteto nuomonę,
   kadangi:

               (1)

               2016 m. lapkričio 16 d. Komisija priėmė metinę augimo apžvalgą, kuria pradedamas 2017 m. Europos ekonominės politikos koordinavimo semestras. 2017 m. kovo 9–10 d. Europos Vadovų Taryba patvirtino metinėje augimo apžvalgoje nustatytus prioritetus. 2016 m. lapkričio 16 d. Komisija, remdamasi Europos Parlamento ir Tarybos reglamentu (ES) Nr. 1176/2011 (2), priėmė įspėjimo mechanizmo ataskaitą, kurioje Liuksemburgas nenurodyta kaip viena iš valstybių narių, dėl kurių reikės parengti nuodugnią apžvalgą. Tą pačią dieną Komisija taip pat priėmė rekomendaciją dėl Tarybos rekomendacijos dėl euro zonos ekonominės politikos; tą rekomendaciją Europos Vadovų Taryba patvirtino 2017 m. kovo 9–10 d. 2017 m. kovo 21 d. Taryba priėmė rekomendaciją dėl euro zonos ekonominės politikos (toliau – euro zonai skirta rekomendacija) (3);

               (2)

               kaip valstybė narė, kurios valiuta yra euro, atsižvelgdama į glaudžias ekonominės ir pinigų sąjungos šalių ekonomikos sąsajas, Liuksemburgas turėtų užtikrinti, kad euro zonai skirta rekomendacija būtų visiškai ir laiku įgyvendinta, kaip nurodyta toliau išdėstytoje 2 rekomendacijoje;

               (3)

               2017 m. vasario 22 d. paskelbta 2017 m. Liuksemburgo ataskaita. Joje įvertinta Liuksemburgo pažanga, padaryta įgyvendinant 2016 m. liepos 12 d. Tarybos priimtas šaliai skirtas rekomendacijas, veiksmai, kurių Liuksemburgas ėmėsi atsižvelgdamas į ankstesniais metais priimtas šaliai skirtas rekomendacijas, ir Liuksemburgo pažanga siekiant nacionalinių tikslų pagal strategiją „Europa 2020“;

               (4)

               2017 m. balandžio 28 d. Liuksemburgas pateikė 2017 m. nacionalinę reformų programą ir 2017 m. stabilumo programą. Siekiant atsižvelgti į jų tarpusavio sąsajas, abi programos vertintos vienu metu;

               (5)

               į atitinkamas konkrečioms šalims skirtas rekomendacijas atsižvelgta sudarant 2014–2020 m. Europos struktūrinių ir investicijų fondų (toliau – ESI fondai) programas. Kaip numatyta Europos Parlamento ir Tarybos reglamento (ES) Nr. 1303/2013 (4) 23 straipsnyje, Komisija, jei tai būtina siekiant remti atitinkamų Tarybos rekomendacijų įgyvendinimą, gali paprašyti valstybės narės peržiūrėti savo partnerystės sutartį ir susijusias programas bei pasiūlyti jų pakeitimų. Kaip naudotųsi šia nuostata, Komisija išsamiau nurodė Priemonių, kuriomis ESI fondų veiksmingumas siejamas su patikimu ekonomikos valdymu, taikymo gairėse;

               (6)

               šiuo metu Liuksemburgui taikoma Stabilumo ir augimo pakto prevencinė dalis. 2017 m. stabilumo programoje Vyriausybė planuoja nominaliojo pertekliaus pablogėjimą nuo 1,6 % BVP 2016 m. iki 0,2 % BVP 2017 m., o vėliau – tolygų jo gerėjimą iki 1,2 % BVP pertekliaus 2021 m. Vidutinės trukmės biudžeto tikslo, t. y. 0,5 % BVP struktūrinio deficito, bus ir toliau laikomasi su atsarga visą programos laikotarpį. 2017 m. stabilumo programoje numatoma, kad valdžios sektoriaus bendrosios skolos santykis su BVP tebebus gerokai mažesnis už Sutartyje nustatytą 60 % BVP pamatinę vertę. Makroekonominis scenarijus, kuriuo grindžiamos šios biudžeto projekcijos, yra tikėtinas, išskyrus 2018 m., kai jis yra labai palankus, ir 2021 m., kai jis labai atsargus. Remiantis Komisijos 2017 m. pavasario prognoze, numatoma, kad struktūrinis balansas bus 0,4 % BVP perteklius 2017 m. ir 0,1 % BVP perteklius 2018 m. – šie rodikliai iš esmės atitinka 2017 m. stabilumo programos rodiklius ir viršija vidutinės trukmės biudžeto tikslą. Apskritai Taryba mano, kad pagal prognozę 2017 ir 2018 m. Liuksemburgas turėtų atitikti Stabilumo ir augimo pakto nuostatas;

               (7)

               turint omenyje numatomą su visuomenės senėjimu susijusių sąnaudų didėjimą, tebėra abejonių dėl ilgalaikio fiskalinio tvarumo. Pagal 2012 m. pensijų reformą kas penkerius metus nuo reformos priėmimo reikėtų stebėti ir įvertinti pensijų sistemos tvarumą. Vyriausybė pirmąjį vertinimą atkėlė į 2016 m. Nors atlikus peržiūrą padaryta išvada, kad pensijų sistemoje vis dar periodiškai registruojamas perteklius, kuris leido sukaupti didelius pensijų rezervus, numatoma, kad nuo 2023 m. pensijų sistemos veiklos balansas, išlaidas išmokoms lyginant su įmokomis, bus neigiamas. Pagal naujausias patikslintas Eurostato gyventojų skaičiaus projekcijas numatomas gyventojų skaičiaus padidėjimas bus mažesnis, nei anksčiau tikėtasi. Tai turės poveikio senėjimo indeksui, kuris didės greičiau, nei anksčiau tikėtasi, ir nulems didesnį numatomą viešųjų išlaidų pensijoms didėjimą. Susiejant teisės aktais nustatytą pensinį amžių su vidutine tikėtina gyvenimo trukme, kaip anksčiau 2016 m. rekomendavo Taryba, pažangos nepadaryta. Liuksemburgas išsiskiria kaip vienintelė valstybė narė, kuri nenumato 2013–2060 m. didinti teisės aktais nustatyto pensinio amžiaus. Prognozuojamas neaktyvių gyventojų dalies padidėjimas iki 2060 m. Liuksemburge yra didžiausias Sąjungoje. Kalbant apie ankstyvą išėjimą į pensiją, Liuksemburgas nedaug pasistūmėjo. 2015 m. liepos mėn. Parlamentui pateiktas įstatymo, kuriuo keičiamos ankstyvo išėjimo į pensiją sistemos, projektas dar nepriimtas. Apskritai ankstyvas išėjimas į pensiją išlieka plačiai paplitęs ir vis dar yra nedaug paskatų dirbti ilgiau. Patikslinus demografines perspektyvas, Liuksemburgui gresia papildoma rizika, susijusi su ilgalaikės priežiūros išlaidomis. Jos, išreikštos BVP dalimi, jau yra vienos didžiausių iš visų valstybių narių ir, kaip numatoma, iki 2060 m. išaugs nuo 1,5 % iki 3,2 % BVP (t. y. palyginus su dabartiniu lygiu padidės daugiau nei du kartus). Ilgalaikės priežiūros draudimo reformos projektas svarstomas Parlamente;

               (8)

               Liuksemburgo valdžios institucijos patvirtino visapusišką mokesčių reformą, ir ši įsigaliojo 2017 m. sausio mėn. Reforma nustatyti pakeitimai daugiausia tiesioginio tiek asmenų, tiek įmonių apmokestinimo srityje, o jais siekiama palaipsniui sumažinti įmonių pelno mokesčio tarifą (siekiant padidinti konkurencingumą) ir padidinti gyventojų pajamų mokesčio progresyvumą (siekiant padidinti teisingumą). Tačiau padidinus tam tikras mokesčių išlaidas kyla rizika susiaurinti mokesčio bazę. Siekiant padidinti mokesčių pajamų nuspėjamumą, yra galimybių toliau plėsti mokesčių bazę. To būtų galima pasiekti visų pirma peržiūrint šiuo metu mažus būsto mokesčius ir geriau panaudojant alternatyvius šaltinius. Tai galėtų būti daroma užtikrinant daugiau nuoseklumo tarp aplinkosaugos mokesčių ir ekonomikos įvairinimo tikslų;

               (9)

               Liuksemburgo valdžios institucijos, pripažindamos riziką, susijusią su didele priklausomybe nuo finansų sektoriaus, kelis dešimtmečius aktyviai siekė įvairinti ekonomiką. Ekonomikos priklausomybės nuo finansų sektoriaus mažinimas tebėra pagrindinis ilgalaikis uždavinys. Jam išspręsti po įvairinimo analizės turi būti imtasi konkrečių priemonių su aiškiai apibrėžtais terminais. Atsižvelgiant į dideles darbo sąnaudas šalyje, veikla, kurios pridėtinė vertė didesnė, turi potencialą pasiūlyti alternatyvių augimo galimybių. Todėl Liuksemburgo ekonomikos įvairinimo sėkmė didele dalimi priklauso nuo sektorių, kuriems darbo sąnaudos turi ne tokį didelį poveikį. Tokie sektoriai daugiausia pagrįsti moksliniais tyrimais ir inovacijomis, todėl jie paprastai būna imlūs technologijoms ir žinioms. Sumažinus arba pašalinus ekonominę plėtrą ribojančias kliūtis investicijoms ir inovacijoms būtų išlaisvintas inovacijų potencialas ir padedama įvairinti ekonomiką. Nors viešosios investicijos viršija euro zonos vidurkį, privačiosios investicijos atsilieka. Siekiant paremti ekonomikos augimo perspektyvas, labai svarbu išlaikyti aukštą investicijų lygį;

               (10)

               įvairinti ekonomiką taip pat galėtų padėti tolesnė ir taip jau sėkmingo nefinansinių paslaugų sektoriaus plėtra. Didelių reguliavimo kliūčių tebėra verslo paslaugų sektoriuje, visų pirma buhalteriams, architektams, inžinieriams ir teisininkams. Visų šių profesijų verslo apyvarta yra žemesnė nei Sąjungos ir visos ekonomikos vidurkis. Taigi šioms profesijoms taikomi apribojimai gali kenkti Liuksemburgo įmonių konkurencingumui. Šios kliūtys apima leidimą tik architektams vykdyti labai įvairią veiklą; leidimą tik aukštos kvalifikacijos profesionalams atlikti paprastas užduotis, pvz., susijusias su atlyginimais ar mokesčių deklaracijų rengimu; leidimą tik teisininkams teikti teisines konsultacijas; taip pat teisininkams taikomus juridinio statuso bei akcijų valdymo reikalavimus, nesuderinamumo taisykles ir tarpdisciplininius apribojimus, kurie gali būti neproporcingi esminiams principams, kaip antai profesijos nepriklausomumui, ir atitinkamai priežiūros tvarkai;

               (11)

               siekiant išvengti neigiamo poveikio būtina vykdyti tikslinę aktyvią darbo rinkos politiką ir mokymosi visą gyvenimą programas, visų pirma skirtas vyresnio amžiaus darbuotojams, kurių nedarbo lygis tebėra žemiausias Sąjungoje. Imtasi priemonių jų įsidarbinamumui ir sąsajoms su darbo rinka pagerinti. Nuo 2016 m. sausio 1 d. įgyvendinamas Įstatymas dėl neįgalių darbuotojų perklasifikavimo, kuriuo tokiems darbuotojams suteikiama daugiau galimybių ilgiau likti darbo rinkoje. Tačiau visapusiška strategija po konsultacijų su socialiniais partneriais dar nepateikta. Vadinamasis Amžiaus paktas, t. y. 2014 m. balandžio mėn. Parlamentui pateiktas įstatymo projektas, kuriuo siekiama skatinti įmones, kuriose dirba daugiau kaip 150 darbuotojų, išlaikyti vyresnio amžiaus darbuotojus, vis dar nepriimtas. Kad tokia politika būtų sėkminga, tebėra svarbu užtikrinti kvalifikacijos kėlimo galimybes vykdant tikslinę aktyvią darbo rinkos politiką ir teikiant mokymosi visą gyvenimą galimybes vyresnio amžiaus darbuotojams remti. Investuoti į gebėjimus itin svarbu siekiant visiškai naudotis skaitmenine ekonomika ir išlaikyti konkurencingumą;

               (12)

               nekilnojamojo turto pasiūlos trūkumui mažinti priimta nemažai priemonių, bet realus jų poveikis dar nėra matomas. Atrodo, kad viena iš pagrindinių būsto pasiūlos didinimo kliūčių – tai, kad nėra galimybės nusipirkti statybai skirtos žemės, kuri dažniausiai priklauso privatiems asmenims. Ribota būsto pasiūla kartu su pastovia paklausa nulėmė nuolatinį būsto kainų didėjimą. Tai iš dalies paaiškina namų ūkių įsiskolinimo, daugiausia susijusio su hipotekinėmis paskolomis, didėjimo tendenciją. Be to, nepaisant didelių investicijų į transporto infrastruktūrą, vis dar neišspręsta eismo spūsčių problema. Ji dar aktualesnė dėl to, kad kaimyninių šalių fiskalinė politika sieną kertančius darbuotojus atgraso nuo modernios darbo praktikos, pvz., nuotolinio darbo. Tikėtina, kad tiek būsto, tiek judumo problemos papildomai sunkins ekonomikos įvairinimo ir konkurencingumo didinimo pastangas. Jos taip pat gali būti aukštos kvalifikacijos darbuotojų pritraukimo į darbo rinką kliūtis;

               (13)

               atsižvelgdama į 2017 m. Europos semestrą, Komisija atliko išsamią Liuksemburgo ekonominės politikos analizę ir ją paskelbė 2017 m. šalies ataskaitoje. Be to, ji įvertino 2017 m. stabilumo programą, 2017 m. nacionalinę reformų programą, taip pat veiksmus, kurių Liuksemburgas ėmėsi atsižvelgdamas į ankstesniais metais jam skirtas rekomendacijas. Komisija įvertino ne tik jų svarbą tvariai fiskalinei ir socialinei bei ekonominei Liuksemburgo politikai, bet ir tai, kaip jie atitinka Sąjungos taisykles ir gaires, nes Sąjungos lygio priemonėmis prisidedant prie būsimų nacionalinių sprendimų būtina stiprinti bendrą Sąjungos ekonomikos valdymą;

               (14)

               atsižvelgdama į šį vertinimą, Taryba išnagrinėjo 2017 m. stabilumo programą ir laikosi nuomonės (5), kad Liuksemburgas turėtų laikytis Stabilumo ir augimo pakto,

         REKOMENDUOJA Liuksemburgui 2017–2018 m. imtis šių veiksmų:

               1.

               Stiprinti ekonomikos įvairinimą, be kita ko, šalinant kliūtis investicijoms ir inovacijoms. Pašalinti reguliavimo apribojimus verslo paslaugų sektoriuje.

               2.

               Užtikrinti ilgalaikį pensijų sistemos tvarumą, apriboti ankstyvą išėjimą į pensiją ir padidinti vyresnio amžiaus asmenų užimtumo lygį.

      Priimta Briuselyje 2017 m liepos 11 d.

            Tarybos vardu

            Pirmininkas

         T. TÕNISTE

      (1)  OL L 209, 1997 8 2, p. 1.

      (2)  2011 m. lapkričio 16 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamentas (ES) Nr. 1176/2011 dėl makroekonominių disbalansų prevencijos ir naikinimo (OL L 306, 2011 11 23, p. 25).

      (3)  OL C 92, 2017 3 24, p. 1.

      (4)  2013 m. gruodžio 17 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamentas (ES) Nr. 1303/2013, kuriuo nustatomos Europos regioninės plėtros fondui, Europos socialiniam fondui, Sanglaudos fondui, Europos žemės ūkio fondui kaimo plėtrai ir Europos jūros reikalų ir žuvininkystės fondui bendros nuostatos ir Europos regioninės plėtros fondui, Europos socialiniam fondui, Sanglaudos fondui ir Europos jūros reikalų ir žuvininkystės fondui taikytinos bendrosios nuostatos ir panaikinamas Tarybos reglamentas (EB) Nr. 1083/2006 (OL L 347, 2013 12 20, p. 320).

      (5)  Pagal Reglamento (EB) Nr. 1466/97 5 straipsnio 2 dalį.


title: 2005 m. spalio 26 d. Europos centrinio banko rekomendacija, skirta Europos Sąjungos Tarybai dėl Central Bank and Financial Services Authority of Ireland išorės auditoriaus (ECB/2005/10)

text:
               10.11.2005

               LT

               Europos Sąjungos oficialusis leidinys

               C 277/30

      EUROPOS CENTRINIO BANKO REKOMENDACIJA

   2005 m. spalio 26 d.
   skirta Europos Sąjungos Tarybai dėl Central Bank and Financial Services Authority of Ireland išorės auditoriaus
   (ECB/2005/10)
   (2005/C 277/10)
   EUROPOS CENTRINIO BANKO VALDANČIOJI TARYBA,
   atsižvelgdama į Europos centrinių bankų sistemos ir Europos centrinio banko statutą, ypač į jo 27.1 straipsnį,
   kadangi:

               (1)

               Europos centrinio banko (ECB) ir Eurosistemos nacionalinių centrinių bankų sąskaitų auditą atlieka nepriklausomas išorės auditorius, kurį rekomenduoja ECB valdančioji taryba ir tvirtina Europos Sąjungos Taryba.

               (2)

               Dabartinio Central Bank and Financial Services Authority of Ireland išorės auditoriaus įgaliojimai baigėsi ir nebus atnaujinami. Todėl nuo 2005 finansinių metų turi būti paskirtas išorės auditorius.

               (3)

               Central Bank and Financial Services Authority of Ireland išrinko Deloitte & Touche savo išorės auditoriumi nuo 2005 finansinių metų, ir ECB mano, jog išrinktas auditorius atitinka būtinus reikalavimus.

               (4)

               Išorės auditoriaus įgaliojimai suteikiami trijų metų laikotarpiui, kuris gali būti pratęstas,

         PRIĖMĖ ŠIĄ REKOMENDACIJĄ:
   Rekomenduojama skirti Deloitte & Touche Central Bank and Financial Services Authority of Ireland išorės auditoriumi nuo 2005 finansinių metų trijų metų laikotarpiui, kuris gali būti pratęstas.

      Pasirašyta Frankfurte prie Maino, 2005 m. spalio 26 d.

            ECB pirmininkas

         Jean-Claude TRICHET