title: 2018 m. gegužės 22 d. Tarybos rekomendacija dėl bendrųjų mokymosi visą gyvenimą gebėjimų (Tekstas svarbus EEE.)

text:
               4.6.2018

               LT

               Europos Sąjungos oficialusis leidinys

               C 189/1

         TARYBOS REKOMENDACIJA
   2018 m. gegužės 22 d.
   dėl bendrųjų mokymosi visą gyvenimą gebėjimų
   (Tekstas svarbus EEE)
   (2018/C 189/01)
   EUROPOS SĄJUNGOS TARYBA,
   atsižvelgdama į Sutartį dėl Europos Sąjungos veikimo, ypač į jos 165 ir 166 straipsnius,
   atsižvelgdama į Europos Komisijos pasiūlymą,
   kadangi:

               (1)

               pagal pirmąjį Europos socialinių teisių ramsčio (1) principą kiekvienas turi teisę į kokybišką ir įtraukų švietimą, mokymą ir mokymąsi visą gyvenimą, kad galėtų išsaugoti ir įgyti įgūdžių, leidžiančių visavertiškai dalyvauti visuomenės gyvenime ir sėkmingai įveikti permainas darbo rinkoje. Taip pat numatoma kiekvieno žmogaus teisė „laiku gauti konkrečiai jam pritaikytą pagalbą siekiant pagerinti perspektyvas įsidarbinti ar pradėti dirbti savarankiškai“, teisė į paramą „mokantis ir persikvalifikuojant“, teisė „į tolesnį mokymąsi“ ir „į paramą ieškant darbo“. Vienas iš vizijos kuriant Europos švietimo erdvę, kurioje būtų galima „išnaudoti visą švietimo ir kultūros potencialą, skatinantį darbo vietų kūrimą, socialinį teisingumą bei aktyvų pilietiškumą, ir padedantį patirti visą Europos tapatybės įvairovę“, tikslų – skatinti kompetencijų ugdymą (2);

               (2)

               žmonėms reikia tinkamo įgūdžių ir kompetencijų rinkinio, kad būtų galima išlaikyti dabartinį gyvenimo lygį ir aukštą užimtumo lygį ir skatinti socialinę sanglaudą atsižvelgiant į ateities visuomenę ir darbo rinką. Parama žmonėms visoje Europoje įgyjant įgūdžių ir kompetencijų, kurių reikia asmeniniam pasitenkinimui, sveikatai, įsidarbinamumui ir socialinei įtraukčiai, padeda didinti Europos atsparumą šiuo sparčių ir didelių pokyčių laikotarpiu;

               (3)

               2006 m. Europos Parlamentas ir Europos Sąjungos Taryba priėmė Rekomendaciją dėl bendrųjų visą gyvenimą trunkančio mokymosi gebėjimų. Toje rekomendacijoje valstybėms narėms rekomenduota „plėtot[i] bendrųjų gebėjimų ugdymo teikimą visiems, kuris sudarytų jų visą gyvenimą trunkančio mokymosi strategijų dalį, įskaitant visuotiniam raštingumui pasiekti skirtas strategijas“, ir kaip orientyru vadovaut[is] … dokumentu „Bendrieji visą gyvenimą trunkančio mokymosi gebėjimai. Europos orientaciniai metmenys“ (3). Patvirtinus rekomendaciją ji tapo pagrindiniu dokumentu, kuriuo remiamasi plėtojant į kompetencijas orientuotą švietimą, mokymą ir mokymąsi;

               (4)

               dabar kompetencijų reikalavimai pasikeitė: vis daugiau darbo vietų automatizuojama, technologijos atlieka svarbesnį vaidmenį visose darbo ir gyvenimo srityse, o verslumo, socialinės ir pilietinės kompetencijos įgyja vis didesnės svarbos siekiant užtikrinti atsparumą ir gebėjimą prisitaikyti prie pokyčių;

               (5)

               kita vertus, iš tarptautinių tyrimų, pvz., Ekonominio bendradarbiavimo ir plėtros organizacijos (EBPO) organizuojamos Tarptautinio moksleivių vertinimo programos (PISA) arba EBPO organizuojamos Suaugusiųjų gebėjimų tarptautinio vertinimo programos (PIAAC), rezultatų matyti, kad paauglių ir suaugusiųjų, neturinčių pakankamų pagrindinių įgūdžių, dalis nuolat tebėra didelė. 2015 m. vienas iš penkių moksleivių turėjo sunkumų, susijusių su pakankamų skaitymo, matematikos ar gamtos mokslų įgūdžių ugdymu (4). Kai kuriose šalyse iki trečdalio suaugusiųjų raštingumas ir gebėjimas skaičiuoti yra žemiausio lygio (5). 44 % Sąjungos gyventojų turi menkus skaitmeninius įgūdžius, o 19 % jų apskritai neturi (6);

               (6)

               tad investuoti į pagrindinius įgūdžius tapo dar svarbiau nei bet kada anksčiau. Kokybiškas švietimas, įskaitant užklasinę veiklą, ir platus požiūris į kompetencijų ugdymą, užtikrina geresnę pagrindinių įgūdžių ugdymo pažangą. Be to, reikia išnagrinėti naujus mokymosi būdus, kuriuos galėtume pasiūlyti vis judresnei ir vis labiau skaitmeninėmis technologijomis besinaudojančiai visuomenei (7). Skaitmeninės technologijos daro poveikį švietimui, mokymui ir mokymuisi, nes sukuriama lankstesnė mokymosi aplinka, pritaikyta prie itin judžios visuomenės poreikių (8).

               (7)

               žinių ekonomikoje įsiminti faktus ir procedūras itin svarbu, tačiau nepakanka norint užtikrinti pažangą ir sėkmę. Tokie įgūdžiai, kaip problemų sprendimas, kritinis mąstymas, gebėjimas bendradarbiauti, kūrybiškumas, informatinis mąstymas ir savireguliacija šiandien mūsų sparčiai kintančioje visuomenėje yra svarbesni nei bet kada anksčiau. Šie įgūdžiai – tai priemonės, kurios leidžia realiuoju laiku pritaikyti tai, ko buvo išmokta, kad būtų generuojamos naujos idėjos, kuriamos naujos teorijos, nauji produktai ir įgyjamos naujos žinios;

               (8)

               Europos naujų įgūdžių darbotvarkėje (9) pranešama apie 2006 m. Rekomendacijos dėl bendrųjų visą gyvenimą trunkančio mokymosi gebėjimų peržiūrą ir pripažįstama, kad investavimas į įgūdžius ir kompetencijas ir siekiant atnaujinti bendrą bendrųjų kompetencijų supratimą yra pirmas žingsnis siekiant skatinti švietimą, mokymą ir neformalųjį mokymąsi Europoje;

               (9)

               reaguojant į visuomenės ir ekonomikos pokyčius, atsižvelgiant į diskusijas dėl darbo ateities ir viešas konsultacijas dėl 2006 m. Rekomendacijos dėl bendrųjų gebėjimų peržiūros, reikia peržiūrėti ir atnaujinti tiek rekomendaciją, tiek Europos bendrųjų visą gyvenimą trunkančio mokymosi gebėjimų orientacinius metmenis;

               (10)

               bendrųjų kompetencijų ugdymą ir patvirtinimą ir į kompetencijas orientuoto švietimo, mokymo ir mokymosi užtikrinimą reikėtų remti nustatant gerosios patirties pavyzdžius, kad būtų galima geriau padėti švietimo specialistams atlikti savo darbą ir kelti jų kvalifikaciją, atnaujinti vertinimo ir patvirtinimo metodus ir priemones ir diegti naujas ir novatoriškas mokymo ir mokymosi formas (10). Taigi, remiantis pastarojo dešimtmečio patirtimi, šia rekomendacija reikėtų spręsti problemas, su kuriomis susiduriama įgyvendinant į kompetencijas orientuotą švietimą, mokymą ir mokymąsi;

               (11)

               remiant įvairiomis aplinkybėmis įgytų kompetencijų patvirtinimą bus pripažįstamos asmenų kompetencijos ir jiems bus suteikta galimybė įgyti visą arba, atitinkamais atvejais, dalinę kvalifikaciją (11). Galima vadovautis jau taikomomis neformaliojo ir savaiminio mokymosi patvirtinimo priemonėmis ir Europos kvalifikacijų sandara (12), kuri yra bendra orientacinė kvalifikacijos lygių palyginimo nurodant šioms kvalifikacijos įgyti reikiamas kompetencijas sistema. Be to, vertinimas gali padėti struktūrizuojant mokymosi procesus ir teikiant rekomendacijas siekiant padėti žmonėms tobulinti savo kompetencijas, be kita ko, atsižvelgiant į kintančius reikalavimus darbo rinkoje (13);

               (12)

               bendrųjų kompetencijų, kurių reikia asmeniniam pasitenkinimui, sveikatai, įsidarbinamumui ir socialinei įtraukčiai, rinkinys buvo apibrėžtas atsižvelgus ne tik į visuomenės ir ekonomikos pokyčius, bet ir į įvairias iniciatyvas, kurių Europoje imtasi per pastarąjį dešimtmetį. Ypatingas dėmesys skirtas pagrindinių įgūdžių gerinimui, investavimui į kalbų mokymąsi, skaitmeninės ir verslumo kompetencijų stiprinimui, bendrų vertybių svarbai mūsų visuomenės veikimui ir siekiui motyvuoti daugiau jaunuolių rinktis su mokslu susijusią karjerą. Šie aspektai turėtų būti atspindėti orientaciniuose metmenyse;

               (13)

               darnaus vystymosi tikslų 4.7 tikslo formuluotėje pabrėžiamas poreikis, kad „besimokantys asmenys įgytų žinių ir įgūdžių, reikalingų darniam vystymuisi skatinti, pasitelkiant, be kitų dalykų, švietimą darnaus vystymosi ir darnios gyvensenos, žmogaus teisių, lyčių lygybės, taikos ir nesmurtinės kultūros skatinimo, pasaulinės pilietybės bei kultūrų įvairovės ir kultūros indėlio į darnų vystymąsi vertinimo klausimais (14)“. UNESCO Pasaulinėje švietimo darniam vystymuisi veiksmų programoje teigiama, kad švietimas darniam vystymuisi yra neatskiriama kokybiško švietimo dalis ir svarbiausias veiksnys siekiant visų kitų darnaus vystymosi tikslų. Šis siekis atspindėtas peržiūrėtuose orientaciniuose metmenyse;

               (14)

               užtikrinant kalbų mokymąsi, kuris tampa vis svarbesnis šiuolaikinėms visuomenėms, kultūrų tarpusavio supratimui ir bendradarbiavimui, remiamasi Bendra Europos kalbų mokėjimo orientacine sistema (CEFR). Ši sistema padeda nustatyti pagrindinius šios kompetencijos elementus ir remti mokymosi procesą. Sistema, kurioje pateikiamas kalbinių kompetencijų, visų pirma susijusių su užsienio kalbomis, apibrėžimo pagrindas, atspindima ir atnaujintuose orientaciniuose metmenyse;

               (15)

               plėtojant Skaitmeninės kompetencijos sistemą ir Verslumo kompetencijos sistemą remiamas kompetencijų ugdymas. Be to, Europos Tarybos Demokratinės kultūros kompetencijos orientaciniuose metmenyse išsamiai pristatomos vertybės, įgūdžiai ir nuostatos, kurių reikia siekiant tinkamai dalyvauti demokratinių visuomenių gyvenime. Atnaujinant orientacinius metmenis į visa tai buvo deramai atsižvelgta;

               (16)

               siekiant paskatinti daugiau jaunuolių rinktis karjerą gamtos mokslų, technologijų, inžinerijos ir matematikos srityse, visoje Europos imamasi iniciatyvų, kuriomis švietimas gamtos mokslų srityje glaudžiau susiejamas su menais ir kitais dalykais, naudojami tyrimais grindžiami pedagogikos metodai ir bendraujama su įvairiais visuomenės ir sektorių atstovais. Nors šių kompetencijų apibrėžtis bėgant laikui nedaug pasikeitė, gamtos mokslų, technologijų, inžinerijos ir matematikos kompetencijų ugdymą remti darosi vis svarbiau ir tai turėtų būti atspindėta šioje rekomendacijoje;

               (17)

               neformaliojo ir savaiminio mokymosi svarba ir aktualumas yra akivaizdūs iš patirties, sukauptos dirbant kultūros srityje, dirbant su jaunimu, vykdant savanorišką darbą ir užsiimant mėgėjišku sportu. Neformalusis ir savaiminis mokymasis atlieka svarbų vaidmenį ugdant būtinus tarpasmeninius, bendravimo ir kognityvinius įgūdžius, tokius kaip kritinis mąstymas, analizės įgūdžiai, kūrybiškumas, problemų sprendimas ir atsparumas, kurie padeda jaunuoliams žengti į suaugusiųjų gyvenimą, tapti aktyviais piliečiais ir dirbti (15). Geresnis įvairių mokymosi struktūrų bendradarbiavimas padeda propaguoti įvairius mokymosi metodus ir kontekstus (16);

               (18)

               skatinant bendrųjų mokymosi visą gyvenimą kompetencijų ugdymą reikėtų užtikrinti paramą visais švietimo, mokymo ir mokymosi lygmenimis: skatinti kokybiškas ikimokyklinio ugdymo ir priežiūros paslaugas (17), toliau tobulinti mokyklinį ugdymą ir užtikrinti kokybišką mokymą (18), suteikti žemos kvalifikacijos suaugusiesiems galimybių tobulinti įgūdžius (19) ir toliau plėtoti pirminį ir tęstinį profesinį rengimą ir mokymą ir modernizuoti aukštąjį mokslą (20);

               (19)

               ši rekomendacija turėtų aprėpti įvairias švietimo, mokymo ir mokymosi struktūras, įskaitant formalųjį, neformalųjį ir savaiminį mokymąsi visą gyvenimą. Ja reikėtų siekti užtikrinti, kad kompetencijas visi suprastų vienodai ir taip būtų galima paskatinti šių skirtingų mokymosi struktūrų sąsajas ir sąveikumą. Joje nustatoma geroji patirtis, kuria reikėtų vadovautis siekiant patenkinti švietimo specialistų, įskaitant mokytojus, instruktorius, mokytojų rengėjus, švietimo ir mokymo įstaigų vadovus, už kolegų mokymą atsakingus darbuotojus, tyrėjus ir universitetų dėstytojus, su jaunimu dirbančius asmenis ir suaugusiųjų švietimo specialistus, taip pat darbdavius ir darbo rinkos suinteresuotuosius subjektus, poreikius. Ši rekomendacija taip pat skirta institucijoms ir organizacijoms, įskaitant socialinius partnerius ir pilietinės visuomenės organizacijas, kurios orientuoja ir remia asmenis jiems tobulinant savo kompetencijas visą gyvenimą, nuo pat vaikystės;

               (20)

               šioje rekomendacijoje visapusiškai laikomasi subsidiarumo ir proporcingumo principų,

         PRIĖMĖ ŠIĄ REKOMENDACIJĄ:
   Valstybės narės turėtų:

               1.

               padėti užtikrinti teisę į kokybišką ir įtraukų švietimą, mokymą ir mokymąsi visą gyvenimą ir užtikrinti visiems galimybę ugdyti bendrąsias kompetencijas visapusiškai remiantis priede nurodytu dokumentu „Bendrosios mokymosi visą gyvenimą kompetencijos. Europos orientaciniai metmenys“ ir

                           1.1.

                           remti ir stiprinti visų žmonių bendrųjų kompetencijų ugdymą visą gyvenimą, nuo pat vaikystės, įtraukiant šią nuostatą į nacionalines mokymosi visą gyvenimą strategijas;

                           1.2.

                           remti visus besimokančius asmenis, įskaitant nepalankioje padėtyje esančius arba specialiųjų poreikių turinčius asmenis, kad jie išnaudotų savo potencialą;

               2.

               remti bendrųjų kompetencijų ugdymą daugiausia dėmesio skiriant siekiui:

                           2.1.

                           pakelti pagrindinių gebėjimų (raštingumo, gebėjimo skaičiuoti ir bazinių skaitmeninių įgūdžių) lygį ir remti mokymosi mokytis kompetencijos ugdymą kaip nuolat tobulinamą pagrindą visą gyvenimą mokytis ir dalyvauti visuomenės gyvenime;

                           2.2.

                           pakelti asmeninės, socialinės ir mokymosi mokytis kompetencijos lygį siekiant geriau gebėti rūpintis sveikata ir gyventi į ateitį orientuotą gyvenimą;

                           2.3.

                           skatinti įgyti gamtos mokslų, technologijų, inžinerijos ir matematikos kompetencijų atsižvelgiant į jų sąsajas su menu, kūrybiškumu ir inovacijomis ir labiau motyvuoti jaunuolius, visų pirma merginas ir jaunas moteris, rinktis karjerą šiose srityse;

                           2.4.

                           geriau ugdyti skaitmenines kompetencijas ir kelti jų lygį visais švietimo ir mokymo etapais visose gyventojų grupėse;

                           2.5.

                           puoselėti verslumo kompetenciją, kūrybiškumą ir iniciatyvumą, ypač tarp jaunų žmonių, pavyzdžiui, teikiant daugiau galimybių jauniems besimokantiems asmenims mokantis mokykloje bent vieną kartą įgyti praktinės verslumo patirties;

                           2.6.

                           kelti kalbinių kompetencijų lygį (kiek tai susiję tiek su oficialiąja, tiek su kitomis kalbomis) ir padėti besimokantiems asmenims išmokti kitų jų darbui ir gyvenimui svarbių kalbų, kurios gali praversti tarpvalstybinės komunikacijos ir mobilumo srityse;

                           2.7.

                           skatinti pilietiškumo kompetencijų ugdymą siekiant pagilinti bendrų vertybių, išvardytų Europos Sąjungos sutarties 2 straipsnyje ir Europos Sąjungos pagrindinių teisių chartijoje, suvokimą;

                           2.8.

                           Didinti visų besimokančių asmenų ir švietimo specialistų informuotumą apie bendrųjų kompetencijų įgijimo svarbą ir jų santykį su visuomene;

               3.

               sudaryti palankesnes sąlygas įgyti bendrųjų kompetencijų pasitelkiant gerosios patirties pavyzdžius, kad būtų remiamas bendrųjų kompetencijų ugdymas, kaip išdėstyta priede, visų pirma:

                           3.1.

                           propaguoti įvairius mokymosi metodus ir aplinkas, įskaitant tinkamą skaitmeninių technologijų naudojimą švietimo, mokymo ir mokymosi struktūrose;

                           3.2.

                           teikti paramą švietimo specialistams ir kitiems suinteresuotiesiems subjektams, remiantiems mokymosi procesus, įskaitant šeimas, siekiant stiprinti besimokančių asmenų bendrąsias kompetencijas – tai yra mokymosi visą gyvenimą metodo dalis švietimo, mokymo ir mokymosi struktūrose;

                           3.3.

                           remti ir toliau tobulinti įvairiose struktūrose įgytų bendrųjų kompetencijų vertinimą ir patvirtinimą laikantis valstybių narių nustatytų taisyklių ir procedūrų;

                           3.4.

                           stiprinti švietimo, mokymo ir mokymosi struktūrų sąsajas visais lygmenimis ir įvairiose srityse siekiant užtikrinti geresnį besimokančių asmenų kompetencijų ugdymo tęstinumą ir novatoriškų mokymosi metodų kūrimą;

                           3.5.

                           tobulinti priemones, išteklius ir gaires švietimo, mokymo, užimtumo ir kitose mokymosi struktūrose siekiant padėti žmonėms valdyti mokymosi visą gyvenimą procesus;

               4.

               integruoti JT darnaus vystymosi tikslų (DVT), visų pirma 4.7 DVT tikslo, užmojus į švietimo, mokymo ir mokymosi sistemas, be kita ko, skatinant įgyti žinių apie tai, kaip apriboti įvairialypį klimato kaitos pobūdį ir naudoti gamtos išteklius tvariu būdu;

               5.

               teikti ataskaitas naudojantis pagal Europos bendradarbiavimo švietimo ir mokymo srityje strateginę programą („ET2020“) ir visas ją pakeisiančias programas taikomomis esamomis sistemomis ir priemonėmis apie patirtį ir pažangą ugdant bendrąsias kompetencijas visuose švietimo ir mokymo sektoriuose, įskaitant neformalųjį ir, kiek įmanoma, savaiminį mokymąsi;

         PALANKIAI VERTINA TAI, KAD KOMISIJA, DERAMAI ATSIŽVELGDAMA Į VALSTYBIŲ NARIŲ KOMPETENCIJAS:

               6.

               remia rekomendacijos įgyvendinimą ir Europos orientacinių metmenų naudojimą sudarydama valstybėms narėms palankesnes sąlygas mokytis vienoms iš kitų ir kartu su valstybėmis narėmis rengdama etaloninę medžiagą ir priemones, kaip antai:

                           6.1.

                           prireikus konkrečių kompetencijų metmenis, kurie padėtų ugdyti ir vertinti tas kompetencijas (21);

                           6.2.

                           įrodymais grindžiamas gaires dėl naujų mokymosi formų ir rėmimo metodų;

                           6.3.

                           pagalbines priemones švietimo specialistams ir kitiems suinteresuotiesiems subjektams, pavyzdžiui, internetinius mokymo kursus, įsivertinimo priemones (22), tinklus, įskaitant „eTwinning“ ir Europos suaugusiųjų mokymosi elektroninę platformą (EPALE);

                           6.4.

                           bendrųjų kompetencijų, įgytų tęsiant anksčiau nurodytą darbą įgyvendinant „ET2020“ (23), vertinimo ir paramos patvirtinimui metodus ir visas juos pakeisiančias sistemas;

               7.

               remia iniciatyvas, kuriomis siekiama toliau plėtoti ir skatinti švietimą siekiant užtikrinti darnų vystymąsi pagal ketvirtąjį JT darnaus vystymosi tikslą dėl įtraukaus ir lygiateisiško kokybiško švietimo ir mokymosi visą gyvenimą galimybių visiems;

               8.

               pasinaudodama esamomis sistemomis ir priemonėmis teikia ataskaitas apie patirtį ir gerosios patirties pavyzdžius Sąjungoje siekiant sustiprinti besimokančių asmenų bendrąsias kompetencijas – tai yra požiūrio į mokymąsi visą gyvenimą švietimo, mokymo ir mokymosi struktūrose, dalis.

         Ši rekomendacija pakeičia 2006 m. gruodžio 18 d. Europos Parlamento ir Tarybos rekomendaciją dėl bendrųjų visą gyvenimą trunkančio mokymosi gebėjimų.

      Priimta 2018 m. gegužės 22 d. Briuselyje

            Tarybos vardu

            Pirmininkas

         K. VALCHEV

      (1)  COM(2017) 250.

      (2)  COM(2017) 673.

      (3)  OL L 394, 2006 12 30, p. 10.

      (4)  EBPO (2016 m.), 2015 m. PISA tyrimo rezultatai.

      (5)  Europos Komisija (2016 m.), 2016 m. švietimo ir mokymo stebėsenos biuletenis.

      (6)  2017 m. Europos Komisijos Skaitmeninės darbotvarkės rezultatų suvestinė.

      (7)  Diskusijoms skirtas dokumentas dėl globalizacijos suvaldymo, COM(2017) 240 final.

      (8)  „Švietimo persvarstymas. Investavimas į gebėjimus siekiant geresnių socialinių ir ekonominių rezultatų“, COM(2012) 669 final.

      (9)  COM(2016) 381 final.

      (10)  2015 m. Tarybos ir Komisijos Europos bendradarbiavimo švietimo ir mokymo srityje strateginės programos („ET 2020“) įgyvendinimo bendra ataskaita (OL C 417, 2015 12 15, p. 25).

      (11)  OL C 398, 2012 12 22, p. 1.

      (12)  OL C 189, 2017 6 15, p. 15.

      (13)  2008 m. lapkričio 21 d. Tarybos rezoliucija „Geresnis orientavimo visą gyvenimą integravimas į švietimo ir mokymosi visą gyvenimą strategijas“ (OL C 319, 2008 12 13, p. 4).

      (14)  2015 m. rugsėjo 25 d. generalinėje asamblėjoje priimta Jungtinių Tautų rezoliucija „Keiskime mūsų pasaulį. Darnaus vystymosi darbotvarkė iki 2030 m.“

      (15)  Tarybos išvados dėl darbo su jaunimu vaidmens padedant jaunuoliams ugdyti esminius gyvenimo įgūdžius, kurie palengvina jų sėkmingą perėjimą į suaugusiųjų gyvenimą, aktyvų pilietiškumą ir profesinį gyvenimą (OL C 189, 2017 6 15, p. 30).

      (16)  Tarybos išvados dėl bendradarbiavimo vykdant įvairių sektorių politiką stiprinimo siekiant veiksmingai spręsti socialines ir ekonomines jaunimo problemas (OL C 172, 2015 5 27, p. 3).

      (17)  Tarybos išvados dėl ikimokyklinio ugdymo ir pradinio ugdymo vaidmens skatinant kūrybingumą, novatoriškumą ir skaitmeninę kompetenciją (OL C 172, 2015 5 27, p. 17).

      (18)  Tarybos išvados dėl mokyklų raidos ir aukštos kokybės mokymo (OL C 421, 2017 12 8, p. 2).

      (19)  2016 m. gruodžio 19 d. Tarybos rekomendacija dėl įgūdžių tobulinimo krypčių – naujų galimybių suaugusiesiems (OL C 484, 2016 12 24, p. 1).

      (20)  Tarybos išvados dėl atnaujintos ES aukštojo mokslo darbotvarkės (OL C 429, 2017 12 14, p. 3).

      (21)  Remiantis patirtimi ir ekspertinėmis žiniomis, sukauptomis kuriant Bendrą Europos kalbų mokėjimo orientacinę sistemą, Skaitmeninės kompetencijos metmenis ir Verslumo kompetencijos metmenis.

      (22)  Pavyzdžiui, Skaitmeninės kompetencijos metmenys.

      (23)  Bendrųjų kompetencijų vertinimas švietimo ir mokymo srityje. Politinės gairės (angl. Assessment of Key Competences in initial education and training: Policy Guidance), SWD (2012) 371.

      PRIEDAS
      BENDROSIOS MOKYMOSI VISĄ GYVENIMĄ KOMPETENCIJOS
      EUROPOS ORIENTACINIAI METMENYS

         Padėtis ir tikslai

      Kiekvienas turi teisę į kokybišką ir įtraukų švietimą, mokymą ir mokymąsi visą gyvenimą, kad galėtų išsaugoti ir įgyti įgūdžių, leidžiančių visavertiškai dalyvauti visuomenės gyvenime ir sėkmingai įveikti permainas darbo rinkoje.
      Kiekvienas turi teisę laiku gauti konkrečiai jam pritaikytą pagalbą siekiant pagerinti perspektyvas įsidarbinti ar pradėti dirbti savarankiškai. Tai, be kita ko, teisė į paramą ieškant darbo, mokantis ir persikvalifikuojant.
      Šie principai įtvirtinti Europos socialinių teisių ramstyje.
      Sparčiai kintančiame ir glaudžiai tarpusavyje susijusiame pasaulyje kiekvienam žmogui reikės įgyti įvairių įgūdžių ir kompetencijų ir juos nuolat tobulinti visą gyvenimą. Šiuose orientaciniuose metmenyse apibrėžtomis bendrosiomis kompetencijomis siekiama sukurti pagrindą, padėsiantį siekti lygesnės ir demokratiškesnės visuomenės. Jos atitinka įtraukaus ir tvaraus augimo, socialinės sanglaudos ir tolesnio demokratinės kultūros plėtojimo poreikį.
      Pagrindiniai orientacinių metmenų tikslai yra šie:

                  a)

                  nustatyti ir apibrėžti bendrąsias kompetencijas, būtinas įsidarbinamumui, asmeniniam pasitenkinimui ir sveikatai, aktyviam ir atsakingam pilietiškumui ir socialinei įtraukčiai;

                  b)

                  sukurti Europos orientacinę priemonę, skirtą politikos formuotojams, švietimo ir mokymo paslaugų teikėjams, švietimo specialistams, profesinio orientavimo specialistams, darbdaviams, valstybinėms užimtumo tarnyboms ir patiems besimokantiems asmenims;

                  c)

                  remti Europos, nacionalinio, regioninio ir vietos lygmens pastangas siekiant paskatinti kompetencijų ugdymą mokymosi visą gyvenimą kontekste.

         Bendrosios kompetencijos

      Šioje rekomendacijoje kompetencijos apibrėžiamos kaip žinių, įgūdžių ir nuostatų derinys, kuriame:

                  d)

                  žinias sudaro faktai ir skaičiai, sąvokos, idėjos ir teorijos, kurie jau yra sukurti ir nustatyti ir kuriais grindžiamas tam tikros srities ar dalyko išmanymas;

                  e)

                  įgūdžiai apibrėžiami kaip gebėjimas ir pajėgumas vykdyti procesus ir naudotis turimomis žiniomis rezultatams pasiekti;

                  f)

                  nuostatos apibrėžiamos kaip nusiteikimas ir požiūris, kurio laikomasi imantis veiksmų ar reaguojant į idėjas, asmenis ar situacijas.

            Bendrosios kompetencijos – tai kiekvieno asmens asmeniniam pasitenkinimui ir vystymuisi, įsidarbinamumui, socialinei įtraukčiai, darnaus gyvenimo būdui, sėkmingam gyvenimui taikiose visuomenėse, gebėjimui gyventi rūpinantis sveikata ir aktyviam pilietiškumui reikalingos kompetencijos. Jos ugdomos mokymosi visą gyvenimą – nuo ankstyvosios vaikystės visą suaugusiojo gyvenimą – kontekste formaliojo, neformaliojo ir savaiminio mokymosi būdais visuose kontekstuose, be kita ko, šeimoje, mokykloje, darbo vietoje, kaimynystėje ir kitose bendruomenėse.
      Visos bendrosios kompetencijos laikomos vienodai svarbiomis; kiekviena iš jų padeda sėkmingai gyventi visuomenėje. Kompetencijomis galima naudotis įvairiuose kontekstuose ir įvairiai jas derinant. Jos iš dalies sutampa ir yra tarpusavyje susijusios; vienoje srityje svarbūs kompetencijos aspektai stiprina kitos srities kompetenciją. Tokie įgūdžiai, kaip kritinis mąstymas, problemų sprendimas, komandinis darbas, bendravimo ir derybų įgūdžiai, analizės įgūdžiai, kūrybiškumas ir tarpkultūriniai įgūdžiai, yra neatsiejama visų bendrųjų kompetencijų dalis.
      Orientaciniuose metmenyse nustatytos aštuonios bendrosios kompetencijos:

                  —

                  raštingumo kompetencija,

                  —

                  daugiakalbystės kompetencija,

                  —

                  matematinė kompetencija ir gamtos mokslų, technologijų ir inžinerijos kompetencija,

                  —

                  skaitmeninė kompetencija,

                  —

                  asmeninė, socialinė ir mokymosi mokytis kompetencija,

                  —

                  pilietiškumo kompetencija,

                  —

                  verslumo kompetencija,

                  —

                  kultūrinio sąmoningumo ir raiškos kompetencija.

            1.   Raštingumo kompetencija

      Raštingumas – tai gebėjimas nustatyti, suprasti, reikšti, kurti ir aiškinti sąvokas, jausmus, faktus ir nuomones tiek žodine, tiek rašto forma, naudojantis įvairių dalykų ir kontekstų vaizdo, garso ir skaitmenine medžiaga. Tai gebėjimas veiksmingai, tinkamai ir kūrybiškai bendrauti ir užmegzti ryšį su kitais.
      Raštingumo ugdymas yra tolesnio mokymosi ir kalbinio bendravimo pagrindas. Priklausomai nuo aplinkybių raštingumo kompetenciją galima ugdyti gimtąja kalba, mokymo kalba ir (arba) šalies ar regiono oficialiąja kalba.

         Svarbiausios su šia kompetencija susijusios žinios, įgūdžiai ir nuostatos

      Ši kompetencija apima mokėjimą skaityti ir rašyti ir tinkamai suprasti raštu pateiktą informaciją, todėl tam būtina, kad asmuo išmanytų žodyną, funkcinę gramatiką ir kalbos funkcijas. Ji apima pagrindinių verbalinės sąveikos, įvairių literatūrinių ir neliteratūrinių tekstų tipų ir skirtingų kalbos stilių ir funkcinių stilių pagrindinių požymių išmanymą.
      Asmuo taip pat turėtų gebėti žodžiu ir raštu bendrauti įvairiose situacijose, stebėti savo komunikaciją ir pritaikyti ją prie situacijos. Be to, ši kompetencija apima gebėjimus atskirti ir naudoti skirtingų tipų šaltinius, ieškoti informacijos, ją rinkti ir apdoroti, naudotis pagalbinėmis priemonėmis, žodžiais ir raštu formuluoti argumentus ir įtikinamai juos dėstyti atsižvelgiant į kontekstą. Ji apima kritinį mąstymą ir gebėjimą vertinti informaciją ir su ja dirbti.
      Teigiama nuostata raštingumo atžvilgiu apima pasirengimą dalyvauti kritiškame ir konstruktyviame dialoge, estetinių savybių įvertinimą ir domėjimąsi bendravimu su kitais. Tai reiškia poveikio, kurį kalba daro kitiems asmenims, suvokimą ir būtinybę suprasti ir teigiamai bei socialiai atsakingai vartoti kalbą.
      2.   Daugiakalbystės kompetencija (1)

      Šia kompetencija apibrėžiamas gebėjimas bendraujant tinkamai ir veiksmingai vartoti įvairias kalbas. Ją ir raštingumą sudarančių įgūdžių aspektai labai panašūs: ji yra grindžiama gebėjimu suprasti, reikšti ir aiškinti sąvokas, mintis, jausmus, faktus ir nuomones tiek žodine, tiek rašto forma (klausant, kalbant, skaitant ir rašant) atitinkamoje visuomenės ir kultūros kontekstų skalėje pagal kiekvieno asmens norus ar poreikius. Kalbų kompetencijos apima istorinį aspektą ir tarpkultūrines kompetencijas. Ji priklauso nuo gebėjimo atlikti tarpininko vaidmenį skirtingų kalbų ir medijų atveju, kaip nurodyta Bendroje Europos orientacinėje sistemoje. Atitinkamais atvejais ji gali apimti gimtosios kalbos mokėjimo kompetencijų išlaikymą ir tolesnį plėtojimą, taip pat šalies oficialiosios (-iųjų) kalbos (-ų) išmokimą (2).

         Svarbiausios su šia kompetencija susijusios žinios, įgūdžiai ir nuostatos

      Šiai kompetencijai išsiugdyti reikia išmanyti įvairių kalbų žodyną ir funkcinę gramatiką bei pagrindinius verbalinės sąveikos tipus ir kalbų funkcinius stilius. Svarbu išmanyti visuomenėje įsigalėjusią tvarką, kultūrinius aspektus ir kalbų variantiškumą.
      Svarbiausi šios kompetencijos įgūdžiai – tai gebėjimas suprasti žodžiu perduodamą žinią, pradėti, palaikyti ir užbaigti pokalbį, skaityti, suprasti ir rengti tekstus, atsižvelgiant į skirtingą įvairių kalbų mokėjimo lygį, pagal asmens poreikius. Asmuo turėtų gebėti tinkamai naudotis priemonėmis ir visą gyvenimą mokytis kalbų formaliojo, neformaliojo ar savaiminio mokymosi būdais.
      Teigiama nuostata apima kultūrų įvairovės branginimą, domėjimąsi įvairiomis kalbomis ir tarpkultūrine komunikacija bei smalsumą jų atžvilgiu. Tai taip pat reiškia, kad atsižvelgiama į kiekvieno asmens individualias kalbines aplinkybes, įskaitant tiek pagarbą mažumų atstovų ir (arba) migrantų kilmės asmenų gimtosioms kalboms, tiek supratimą, kad šalies oficialioji kalba yra bendras sąveikos pagrindas.
      3.   Matematinė kompetencija ir gamtos mokslų, technologijų ir inžinerijos kompetencija

                  A.

                  Matematinė kompetencija – gebėjimas vystyti ir taikyti matematinį mąstymą ir įžvalgą sprendžiant įvairias kasdienes problemas. Ugdant gebėjimą gerai skaičiuoti, pabrėžiamas procesas, veikla ir žinios. Matematinė kompetencija skirtingu mastu apima gebėjimą ir norą naudoti matematinius mąstymo ir išraiškos būdus (formules, modelius, konstruktus, diagramas, schemas).

                  B.

                  Gamtos mokslų kompetencija – gebėjimas ir noras gamtos pasaulį aiškinti naudojantis taikomomis žiniomis ir metodika, įskaitant stebėjimą ir eksperimentavimą, siekiant iškelti klausimus ir daryti įrodymais grindžiamas išvadas. Technologijų ir inžinerijos kompetencijos suvokiamos kaip šių žinių ir metodų taikymas atsižvelgiant į suvoktus žmogaus norus ar poreikius. Gamtos mokslų, technologijų ir inžinerijos kompetencijos apima žmogaus veiklos sukeltų pokyčių suvokimą ir piliečio asmeninę atsakomybę.

         Svarbiausios su šia kompetencija susijusios žinios, įgūdžiai ir nuostatos

                  A.

                  Būtinos matematikos žinios – geras skaičių, matavimo vienetų ir struktūrų, pagrindinių operacijų ir pagrindinių matematinių išraiškų mokėjimas, matematinių terminų ir sąvokų išmanymas bei klausimų, į kuriuos galima atsakyti remiantis matematika, supratimas.
                  Asmuo turėtų gebėti taikyti pagrindinius matematinius principus ir procesus kasdieniame gyvenime tiek buityje, tiek darbe (pvz., finansiniai įgūdžiai), taip pat sekti ir vertinti argumentų sekas. Asmuo turėtų gebėti mąstyti matematiškai, suprasti matematinius įrodymus ir bendrauti matematikos kalba bei naudotis tinkamomis pagalbos priemonėmis, įskaitant statistinius duomenis ir diagramas, ir suprasti matematinius skaitmeninimo aspektus.
                  Teigiama nuostata matematikos srityje yra pagrįsta pagarba tiesai ir noru ieškoti priežasčių bei vertinti jų pagrįstumą.

                  B.

                  Gamtos mokslų, technologijų ir inžinerijos srityje svarbiausios žinios apima pagrindinius gamtos pasaulio principus, pagrindines mokslo sąvokas, teorijas, principus ir metodus, technologijas, technologinius produktus ir procesus, taip pat mokslo, technologijų, inžinerijos ir apskritai žmogaus veiklos poveikio gamtos pasauliui suvokimą. Šios kompetencijos turėtų padėti asmeniui geriau suvokti mokslo teorijų, taikymo ir technologijų privalumus, apribojimus ir pavojus plačiajai visuomenei (kiek tai susiję su sprendimų priėmimu, vertybėmis, moraliniais klausimais, kultūra ir pan.).
                  Įgūdžiai yra šie: mokslo kaip gamtos tyrinėjimo pasinaudojant specialiomis metodikomis, įskaitant stebėjimus ir kontroliuojamus eksperimentus, proceso suvokimas, gebėjimas pasitelkti loginį ir racionalų mąstymą siekiant patikrinti hipotezę ir pasirengimas atsisakyti savo įsitikinimų, kai jie prieštarauja naujiems eksperimentų rezultatams. Tai apima gebėjimą naudoti ir valdyti technologines priemones, mašinas ir mokslinius duomenis siekiant tikslo arba ieškant įrodymais paremto sprendimo ar išvados. Asmuo taip pat turėtų gebėti atpažinti esminius mokslinio tyrimo bruožus ir pristatyti išvadas bei pagrįsti, kodėl jos padarytos.
                  Kompetencija apima nuostatą kritiškai vertinti ir būti smalsiam, domėjimąsi etikos klausimais, saugumo ir aplinkos tvarumo siekį, visų pirma kiek tai susiję su mokslo ir technologijų pažanga, darančia poveikį pačiam asmeniui, šeimai ir bendruomenei, ir globaliais klausimais.

            4.   Skaitmeninė kompetencija

      Skaitmeninė kompetencija apima patikimą, kritišką ir atsakingą skaitmeninių technologijų naudojimą mokymosi, darbo ir dalyvavimo visuomenės gyvenime tikslais ir jų išmanymą. Ji apima gebėjimą naudotis informacija ir duomenimis, bendravimą ir bendradarbiavimą, gebėjimą naudotis žiniasklaidos priemonėmis, skaitmeninio turinio kūrimą (įskaitant programavimą), saugumą (įskaitant skaitmeninę gerovę ir su kibernetiniu saugumu susijusias kompetencijas), su intelektine nuosavybe susijusius klausimus, problemų sprendimą ir kritinį mąstymą.

         Svarbiausios su šia kompetencija susijusios žinios, įgūdžiai ir nuostatos

      Asmuo turėtų suvokti, kaip skaitmeninių technologijų naudojimas gali padėti bendrauti, būti kūrybiškam ir novatoriškam, taip pat suvokti technologijų teikiamas galimybes, jų ribotumą, poveikį ir riziką. Jis turėtų suprasti bendruosius su skaitmeninių technologijų raida susijusius principus, mechanizmus ir logiką ir išmanyti bazines įvairių prietaisų, programinės įrangos ir tinklų funkcijas ir naudojimo būdus. Asmuo turėtų kritiškai vertinti skaitmeninėmis priemonėmis teikiamos informacijos ir duomenų pagrįstumą, patikimumą ir poveikį ir suvokti teisės ir etikos principus, susijusius su skaitmeninių technologijų naudojimu.
      Asmuo turėtų gebėti naudotis skaitmeninėmis technologijomis siekdamas aktyvaus pilietiškumo ir socialinės įtraukties, bendradarbiavimo su kitais ir kūrybiškumo siekiant asmeninių, socialinių ar komercinių tikslų. Įgūdžiai yra šie: gebėjimas naudoti, rasti, filtruoti, vertinti, kurti ir programuoti skaitmeninį turinį ir juo dalytis. Asmuo turėtų gebėti tvarkyti ir apsaugoti informaciją, turinį, duomenis ir skaitmeninę tapatybę, taip pat atpažinti ir veiksmingai naudoti programinę įrangą, prietaisus, dirbtinio intelekto priemones ar robotus.
      Dirbant su skaitmeninėmis technologijomis ir turiniu būtina vadovautis analitiška ir kritiška, tačiau kartu smalsia, atvira ir progresyvia nuostata jų raidos atžvilgiu. Taip pat būtinas etiškas, saugus ir atsakingas požiūris į tokių priemonių naudojimą.
      5.   Asmeninė, socialinė ir mokymosi mokytis kompetencija

      Asmeninė, socialinė ir mokymosi mokytis kompetencija – tai gebėjimas apmąstyti savo elgesį, veiksmingai valdyti laiką ir informaciją, konstruktyviai dirbti su kitais, išlikti atspariam ir valdyti savo mokymąsi ir karjerą. Ji apima gebėjimą įveikti netikrumą ir sudėtingumą, išmokti mokytis, palaikyti savo fizinę ir emocinę gerovę, išlaikyti fizinę ir emocinę sveikatą, gebėti rūpintis sveikata ir gyventi į ateitį orientuotą gyvenimą, būti empatiškam ir valdyti konfliktus įtraukiame ir palaikymo kontekste.

         Svarbiausios su šia kompetencija susijusios žinios, įgūdžiai ir nuostatos

      Siekiant sėkmingų tarpasmeninių santykių ir socialinio dalyvavimo labai svarbu suprasti skirtingose visuomenėse ir aplinkose visuotinai priimtinus elgesio kodeksus ir bendravimo taisykles. Siekiant išsiugdyti asmeninę, socialinę ir mokymosi mokytis kompetenciją taip pat būtina turėti žinių apie tai, kas sudaro sveiką protą, sveiką kūną ir sveiką gyvenseną. Tam reikia žinoti priimtiniausias mokymosi strategijas, suprasti, kokias kompetencijas reikia ugdytis, ir išmanyti įvairius būdus, kaip tą daryti, ir ieškoti prieinamų švietimo, mokymo ir karjeros galimybių ir orientavimo ar paramos.
      Įgūdžiai yra šie: gebėjimas nustatyti savo pajėgumus, sutelkti dėmesį, įveikti sudėtingas užduotis, kritiškai mąstyti ir priimti sprendimus. Tai apima gebėjimą mokytis ir dirbti tiek kartu su kitais, tiek savarankiškai, organizuoti savo mokymąsi ir atkakliai jį tęsti, vertinti mokymąsi ir dalytis jo rezultatais, prireikus kreiptis pagalbos ir veiksmingai valdyti savo karjerą ir socialinius ryšius. Asmuo turėtų būti atsparus ir gebėti įveikti netikrumą ir stresą. Jis turėtų gebėti konstruktyviai bendrauti įvairiose aplinkose, dirbti komandoje ir derėtis. Tai, be kita ko, reiškia gebėjimą parodyti toleranciją, išreikšti ir suprasti skirtingus požiūrius, kurti pasitikėjimą ir jausti empatiją.
      Ši kompetencija grindžiama teigiama nuostata asmeninės, socialinės ir fizinės gerovės ir mokymosi visą gyvenimą atžvilgiu. Ji taip pat grindžiama nuostata, kuriai būdingas bendradarbiavimas, atkaklumas ir sąžiningumas. Tai apima pagarbą kitų skirtingumui ir jų poreikiams ir pasirengimą atsisakyti išankstinių nuostatų ir siekti kompromiso. Asmuo turėtų gebėti apibrėžti ir nustatyti tikslus, motyvuoti save ir ugdyti atsparumą ir pasitikėjimą siekiant mokytis visą gyvenimą ir sėkmingai tai daryti. Į problemų sprendimą orientuota nuostata sustiprina tiek mokymosi procesą, tiek asmens gebėjimą įveikti kliūtis ir keistis. Tai apima norą pritaikyti ankstesnę mokymosi bei gyvenimo patirtį ir smalsumą ieškant galimybių mokytis bei mokantis įvairiose gyvenimo situacijose.
      6.   Pilietiškumo kompetencija

      Pilietiškumo kompetencija – tai gebėjimas veikti kaip atsakingam piliečiui ir visapusiškai dalyvauti pilietiniame ir visuomenės gyvenime suprantant socialines, ekonomines, teisines ir politines sąvokas ir struktūras, įvykius pasaulyje ir tvarumo aspektus.

         Svarbiausios su šia kompetencija susijusios žinios, įgūdžiai ir nuostatos

      Pilietiškumo kompetencija grindžiama pagrindinių sąvokų ir reiškinių, susijusių su individu, grupe, darbo organizacijomis, visuomene, ekonomika ir kultūra, išmanymu. Tam reikia suvokti bendras Europos vertybes, išvardytas Europos Sąjungos sutarties 2 straipsnyje ir Europos Sąjungos pagrindinių teisių chartijoje. Tai apima žinias apie naujausius įvykius, taip pat kritinį požiūrį į pagrindinius šalies, Europos ir pasaulio istorijos įvykius. Be to, tai apima socialinių ir politinių judėjimų tikslų, vertybių ir politikos išmanymą, taip pat žinias apie tvarias sistemas, visų pirma klimato kaitą ir demografinius pokyčius pasaulio lygmeniu ir pagrindines jų priežastis. Itin svarbios yra žinios apie Europos integraciją, taip pat Europos ir pasaulio įvairovės ir kultūrinio tapatumo suvokimas. Tai apima supratimą apie Europos visuomenių daugiakultūrius ir socialinius bei ekonominius aspektus ir tai, kaip šalies kultūrinis tapatumas daro poveikį Europos tapatumui.
      Pilietiškumo kompetencijos įgūdžiai yra susiję su gebėjimu veiksmingai bendrauti su kitais asmenimis bendrojo ar visuomeninio intereso labui, įskaitant darnų visuomenės vystymąsi. Tai apima kritinio mąstymo ir konstruktyvaus problemų sprendimo įgūdžius, taip pat įgūdžius plėtoti argumentus ir konstruktyvų dalyvavimą bendruomenės veikloje, taip pat priimant sprendimus visais – nuo vietos ir nacionalinio iki Europos ir tarptautinio – lygmenimis. Tai taip pat apima gebėjimą naudotis tiek tradicinių, tiek naujų formų žiniasklaidos priemonėmis ir kritiškai jas vertinti bei su jomis sąveikauti, taip pat suvokti žiniasklaidos vaidmenį ir funkcijas demokratinėje visuomenėje.
      Pagarba žmogaus teisėms kaip demokratijos pagrindui yra būtina siekiant suformuoti atsakingą ir konstruktyvią nuostatą. Konstruktyvus dalyvavimas apima norą dalyvauti demokratiniame sprendimų priėmimo procese visais lygmenimis ir pilietinėje veikloje. Tai apima socialinės ir kultūrų įvairovės, lyčių lygybės ir socialinės sanglaudos rėmimą, darnų gyvenimo būdą, taikos ir nesmurtinės kultūros propagavimą, pasirengimą gerbti kitų privatumą ir prisiimti atsakomybę už aplinką. Domėjimasis politine, socialine ir ekonomine raida, humanitariniais mokslais ir tarpkultūrine komunikacija yra būtinas siekiant būti pasirengusiam tiek įveikti išankstines nuostatas ir prireikus siekti kompromiso, tiek užtikrinti socialinį teisingumą bei sąžiningumą.
      7.   Verslumo kompetencija

      Verslumo kompetencija – tai gebėjimas imtis veiksmų, iškilus galimybėms ir remiantis idėjomis, ir paversti jas kitiems svarbiomis vertybėmis. Ji grindžiama kūrybiškumu, kritiniu mąstymu ir problemų sprendimu, iniciatyvumu, atkaklumu ir gebėjimu dirbti bendradarbiaujant siekiant planuoti ir valdyti projektus, turinčius kultūrinę, socialinę ar finansinę vertę.

         Svarbiausios su šia kompetencija susijusios žinios, įgūdžiai ir nuostatos

      Verslumo kompetencijai išsiugdyti reikia žinoti, kad esama įvairių aplinkybių ir galimybių paversti idėjas veiksmais vykdant asmeninę, socialinę ir profesinę veiklą, ir suvokti, kaip jos atsiranda. Asmuo turėtų žinoti ir suprasti projektų – tiek procesų, tiek išteklių – planavimo ir valdymo metodus. Jis turėtų išmanyti ekonomiką ir suvokti socialines ir ekonomines galimybes ir problemas, su kuriomis susiduria darbdavys, organizacija ar visuomenė. Jis taip pat turėtų suprasti etikos principus ir darnaus vystymosi iššūkius, taip pat suvokti savo paties pranašumus ir trūkumus.
      Verslumo įgūdžiai grindžiami kūrybiškumu, kuriam būdinga vaizduotė, strateginis mąstymas, problemų sprendimas ir gebėjimas kritiškai ir konstruktyviai mąstyti vykstant dinamiškiems kūrybos procesams ir diegiant inovacijas. Jie apima gebėjimą dirbti savarankiškai ir bendradarbiaujant komandoje, sutelkti išteklius (žmones ir daiktus) ir palaikyti veiklą. Tai, be kita ko, apima gebėjimą priimti finansinius sprendimus, susijusius su išlaidomis ir verte. Itin svarbus yra gebėjimas veiksmingai bendrauti ir derėtis su kitais, įveikti netikrumą, neaiškumą ir riziką priimant pagrįstus sprendimus.
      Verslumo nuostatai būdingas iniciatyvumas, tarpininkavimas, progresyvumas, drąsa ir atkaklumas siekiant tikslų. Tai apima norą motyvuoti kitus ir vertinti jų idėjas, empatiją, rūpinimąsi žmonėmis ir pasauliu ir atsakomybės prisiėmimą laikantis etiško požiūrio visais proceso etapais.
      8.   Kultūrinio sąmoningumo ir raiškos kompetencija

      Kultūrinio sąmoningumo ir raiškos kompetencija – supratimas ir atsižvelgimas į tai, kaip įvairiose kultūrose įvairiomis meno ir kitomis kultūros formomis kūrybiškai išreiškiamos ir perteikiamos idėjos ir prasmės. Tai susiję su siekiu suprasti, kurti ir išreikšti savo idėjas ir mintis apie savo vietą ar vaidmenį visuomenėje įvairiais būdais ir įvairiuose kontekstuose.

         Svarbiausios su šia kompetencija susijusios žinios, įgūdžiai ir nuostatos

      Šiai kompetencijai reikia išmanyti vietos, nacionalinę, regiono, Europos ir pasaulio kultūras ir raišką, įskaitant jų kalbas, paveldą, tradicijas ir kultūros produktus, taip pat suprasti, kaip tos raiškos formos gali turėti įtakos viena kitai ir asmens idėjoms. Tai apima supratimą apie įvairius idėjų perteikimo tarpusavyje būdus, kuriais naudojasi rašytinių, spausdintinių ir skaitmeninių tekstų, teatro, kino, šokio, žaidimų, meno ir dizaino, muzikos, ritualų, architektūros, įskaitant mišrias formas, autoriai, dalyviai ir auditorija. Reikia suvokti kintantį savo tapatumą ir kultūros paveldą pasaulyje, kuriam būdinga kultūrų įvairovė, taip pat kaip menas ir kitos kultūros formos gali padėti stebėti ir kartu formuoti pasaulį.
      Įgūdžiai apima gebėjimą empatiškai išreikšti ir aiškinti metaforines ir abstrakčias idėjas, potyrius ir emocijas ir gebėjimą tai daryti įvairiomis meno ir kitomis kultūros formomis. Įgūdžiai taip pat apima gebėjimą nustatyti asmeninę, socialinę ar komercinę vertę sukuriančias galimybes ir jomis pasinaudoti pasitelkiant meno ir kitas kultūros formas ir gebėjimą dalyvauti kūrybos procesuose tiek savarankiškai, tiek kolektyviai.
      Svarbu laikytis atviros nuostatos kultūros raiškos įvairovės atžvilgiu ir ją gerbti ir kartu laikytis etiško ir atsakingo požiūrio į intelektinę ir kultūrinę nuosavybę. Teigiama nuostata taip pat apima domėjimąsi pasauliu, atvirumą ir gebėjimą įsivaizduoti naujas galimybes ir norą dalyvauti kultūros veikloje.

         Bendrųjų kompetencijų ugdymo rėmimas

      Bendrosios kompetencijos – dinamiškas žinių, įgūdžių ir nuostatų derinys, būtinas besimokančio asmens raidai visą gyvenimą nuo pat vaikystės. Kokybiškas ir įtraukus švietimas, mokymas ir mokymasis visą gyvenimą suteikia galimybių visiems išsiugdyti bendrąsias kompetencijas, tad į kompetencijas orientuotus metodus galima taikyti visose švietimo, mokymo ir mokymosi visą gyvenimą struktūrose.
      Kalbant apie į kompetencijas orientuotą švietimą, mokymą ir mokymąsi visą gyvenimą, nustatyti trys uždaviniai: įvairių mokymosi metodų ir kontekstų naudojimas; parama mokytojams ir kitiems švietimo specialistams; kompetencijų ugdymo vertinimas ir patvirtinimas. Siekiant išspręsti tuos uždavinius buvo nustatyti keli gerosios patirties pavyzdžiai.
      a.   Mokymosi metodų ir aplinkos įvairovė

                  a)

                  Mokymosi procesą gali praturtinti tarpdalykinis mokymasis ir įvairių švietimo lygmenų, mokymo ir mokymosi procesų dalyvių, be kita ko iš darbo rinkos, partnerystė, taip pat, pavyzdžiui, holistinis požiūris į mokyklą, itin daug dėmesio skiriant bendradarbiavimu grindžiamam mokymui ir mokymuisi ir aktyviam besimokančių asmenų dalyvavimui ir sprendimų priėmimui. Be to, tarpdalykinis mokymasis gali sudaryti galimybes sustiprinti įvairių į mokymo programą įtrauktų dalykų sąsajas, taip pat tvirtai susieti tai, ko mokoma mokykloje, su pokyčiais ir aktualiais dalykais visuomenėje. Tarpsektorinis švietimo bei mokymo įstaigų ir išorės subjektų (kaip antai verslo, meno, sporto ir jaunimo bendruomenių atstovų, aukštojo mokslo ar mokslinių tyrimų įstaigų) bendradarbiavimas gali būti itin svarbus siekiant veiksmingai ugdyti kompetencijas.

                  b)

                  Pagrindinių įgūdžių įgijimą ir bendresnių kompetencijų ugdymą galima paskatinti akademinį mokymąsi sistemingai papildant socialiniu ir emociniu mokymusi, menais, sveikatinamuoju fiziniu aktyvumu, kurį praktikuojant rūpinamasi sveikata, į ateitį orientuotu ir fiziškai aktyviu gyvenimo būdu. Stiprinant asmenines, socialines ir mokymosi kompetencijas nuo pat vaikystės gali būti sukurtas pagrindas pagrindiniams įgūdžiams ugdyti.

                  c)

                  Taikant, pavyzdžiui, moksliniais tyrimais ar projektais grindžiamus mokymosi metodus, mišrųjį mokymąsi, menais ir žaidimais grindžiamą mokymąsi galima padidinti motyvaciją ir pasiryžimą mokytis. Lygiai taip pat įvairių kompetencijų ugdymą galima paskatinti taikant eksperimentinio mokymosi, mokymosi darbo vietoje ir mokslinius metodus gamtos mokslų, technologijų, inžinerijos ir matematikos srityse.

                  d)

                  Besimokantys asmenys, švietimo specialistai ir mokymo paslaugų teikėjai galėtų būti skatinami naudoti skaitmenines technologijas, kad patobulintų mokymąsi ir padėtų ugdyti skaitmenines kompetencijas. Pavyzdžiui, galima dalyvauti tokiose Sąjungos iniciatyvose, kaip „ES programavimo savaitė“. Naudojant įsivertinimo priemones, kaip antai SELFIE, būtų galima pagerinti švietimo, mokymo ir mokymosi paslaugų teikėjų skaitmeninius gebėjimus.

                  e)

                  Konkrečios galimybės įgyti verslumo patirties, stažuotės įmonėse arba verslininkų apsilankymai švietimo ir mokymo įstaigose, be kita ko, praktinė verslumo patirtis, pavyzdžiui, kūrybiniai iššūkiai, startuoliai, mokinių ar studentų vadovaujamos bendruomenės iniciatyvos, verslo imitavimas arba projektais grindžiamas verslumo mokymasis, galėtų būti itin naudingos ne tik jaunimui, bet ir suaugusiesiems ir mokytojams. Jaunimui galėtų būti suteikta galimybė mokantis mokykloje bent vieną kartą įgyti verslumo patirties. Mokyklų, bendruomenių ir įmonių partnerystė ir platformos vietos lygmeniu, ypač kaimo vietovėse, gali būti labai svarbios skleidžiant verslumo mokymą. Siekiant užtikrinti nuolatinę pažangą ir lyderystę itin svarbų vaidmenį galėtų atlikti tinkamas mokytojų ir mokyklų vadovų rengimas ir jiems teikiama parama.

                  f)

                  Daugiakalbystės kompetenciją galima ugdyti glaudžiai bendradarbiaujant su švietimo, mokymo ir mokymosi srities struktūromis užsienyje, taikant švietimo specialistų ir besimokančių asmenų judumą ir naudojant „eTwinning“, EPALE ar panašius interneto portalus.

                  g)

                  Visiems besimokantiems asmenims, įskaitant nepalankioje padėtyje esančius ar specialiųjų poreikių turinčius, būtų galima teikti adekvačią paramą įtraukiose struktūrose, kad jie išnaudotų savo potencialą švietimo srityje. Tokia parama galėtų būti kalbinė, akademinė ar socialinė ir emocinė pagalba, bendraamžių pagalba, užklasinė veikla, profesinis orientavimas arba materialinė parama.

                  h)

                  Siekiant geriau užtikrinti besimokančių asmenų kompetencijų ugdymo tęstinumą visą gyvenimą ir novatoriškų mokymosi metodų kūrimą, labai svarbus gali būti visų lygmenų švietimo, mokymo ir mokymosi struktūrų bendradarbiavimas.

                  i)

                  Švietimo ir mokymo sistemų, vietos bendruomenės partnerių ir darbdavių bendradarbiavimas, suderintas su formaliuoju, neformaliuoju ir savaiminiu mokymusi, gali prisidėti prie kompetencijų ugdymo ir palengvinti perėjimą iš švietimo sistemos į darbo rinką, taip pat iš darbo rinkos į švietimo sistemą.

            b.   Parama švietimo specialistams

                  a)

                  Pirminio švietimo ir tęstinio profesinio tobulėjimo sistemoje įtvirtinus į kompetencijas orientuotus metodus, švietimo specialistams būtų padėta pakeisti mokymo ir mokymosi metodus savo aplinkoje ir kompetentingai juos įgyvendinti.

                  b)

                  Švietimo specialistams būtų galima padėti rengti jų srities į kompetencijas orientuotus metodus pasitelkiant darbuotojų mainus, tarpusavio mokymąsi ir tarpusavio konsultavimą ir užtikrinant tokio mokymosi organizavimo lankstumą ir autonomiškumą pasitelkiant tinklus, bendradarbiaujant ir suburiant specialistų bendruomenes.

                  c)

                  Švietimo specialistams būtų galima padėti kurti novatoriškus metodus, dalyvauti moksliniuose tyrimuose ir tinkamai naudotis naujomis technologijomis, įskaitant skaitmenines technologijas, siekiant mokymo ir mokymosi srityje taikyti į kompetencijas orientuotus metodus.

                  d)

                  Būtų galima teikti švietimo specialistų orientavimo paslaugas; sudarius galimybę naudotis kompetencijos centrų paslaugomis, tinkamomis priemonėmis ir medžiaga gali būti pagerinta mokymo kokybė ir patobulinti mokymosi metodai ir praktika.

            c.   Kompetencijų ugdymo vertinimas ir patvirtinimas

                  a)

                  Bendrųjų kompetencijų aprašus būtų galima integruoti į mokymosi rezultatų metmenis, kurias galima papildyti tinkamomis atitinkamų lygmenų diagnostinio, ugdomojo ir baigiamojo vertinimo ir patvirtinimo priemonėmis (3).

                  b)

                  Skaitmeninėmis technologijomis visų pirma būtų galima labai prisidėti prie įvairių besimokančio asmens pažangos, be kita ko, mokantis verslumo, aspektų užfiksavimo.

                  c)

                  Būtų galima parengti įvairių bendrųjų kompetencijų vertinimo neformaliojo ir savaiminio mokymosi struktūrose metodų, be kita ko, susijusiose darbdavių, profesinio orientavimo specialistų ir socialinių partnerių veiklos srityse. Galimybė naudotis tokiais metodais turėtų būti suteikiama visiems, ypač menkų įgūdžių asmenims, kad jie būtų paskatinti toliau mokytis.

                  d)

                  Neformaliojo ir savaiminio mokymosi aplinkoje pasiektų mokymosi rezultatų patvirtinimą būtų galima išplėsti ir labiau įtvirtinti laikantis Tarybos rekomendacijos dėl neformaliojo mokymosi ir savišvietos rezultatų patvirtinimo, įskaitant įvairius patvirtinimo procesus. Be to, naudojant tokias priemones kaip „Europass“ ir „Youthpass“, kurios yra dokumentavimo ir įsivertinimo priemonės, galima paremti patvirtinimo procesą.

         (1)  Europos Taryba apibrėždama asmenų kelių kalbų mokėjimo kompetencijas vartoja terminą „plurilingualism“, o Europos Sąjungos oficialiuose dokumentuose apibrėžiant tiek asmenų kompetencijas, tiek visuomenės situacijas vartojamas terminas „multilingualism“. Tai iš dalies susiję su sunkumais atskiriant sąvokas plurilingual ir multilingual kitose kalbose nei anglų ir prancūzų kalbos.

         (2)  Tai taip pat apima klasikinių kalbų, pavyzdžiui senovės graikų ir lotynų kalbų, išmokimą. Klasikinės kalbos yra daugelio šiuolaikinių kalbų pagrindas, todėl jų mokėjimas gali palengvinti kalbų mokymąsi apskritai.

         (3)  Pvz. Gebėjimų vertinimo pagalbinės medžiaga: Bendra Europos kalbų mokėjimo orientacinė sistema, Skaitmeninės kompetencijos metmenys, Verslumo kompetencijos metmenys ir PISA kompetencijų aprašai.


title: 2019 m. sausio 7 d. Europos Centrinio Banko rekomendacija dėl dividendų paskirstymo politikos (ECB/2019/1)

text:
               11.1.2019

               LT

               Europos Sąjungos oficialusis leidinys

               C 11/1

      EUROPOS CENTRINIO BANKO REKOMENDACIJA
      2019 m. sausio 7 d.
      dėl dividendų paskirstymo politikos
      (ECB/2019/1)
      (2019/C 11/01)
      EUROPOS CENTRINIO BANKO VALDANČIOJI TARYBA,
      atsižvelgdama į Sutartį dėl Europos Sąjungos veikimo, ypač į jos 127 straipsnio 6 dalį ir 132 straipsnį,
      atsižvelgdama į Europos centrinių bankų sistemos ir Europos Centrinio Banko statutą, ypač į jo 34 straipsnį,
      atsižvelgdama į 2013 m. spalio 15 d. Tarybos reglamentą (ES) Nr. 1024/2013, kuriuo Europos Centriniam Bankui pavedami specialūs uždaviniai, susiję su rizikos ribojimu pagrįstos kredito įstaigų priežiūros politika (1), ypač į jo 4 straipsnio 3 dalį,
      atsižvelgdama į 2014 m. balandžio 16 d. Europos Centrinio Banko reglamentą (ES) Nr. 468/2014, kuriuo sukuriama Europos Centrinio Banko, nacionalinių kompetentingų institucijų ir nacionalinių paskirtųjų institucijų bendradarbiavimo Bendrame priežiūros mechanizme struktūra (BPM pagrindų reglamentas) (ECB/2014/17) (2),
      kadangi:
      kredito įstaigos turi ir toliau rengtis laiku ir visa apimtimi taikyti Europos Parlamento ir Tarybos reglamentą (ES) Nr. 575/2013 (3) ir Europos Parlamento ir Tarybos direktyvą 2013/36/ES (4) ir pasiruošti pereinamojo laikotarpio, nurodyto Europos Parlamento ir Tarybos reglamente (ES) 2017/2395 (5), pasibaigimui, siekiant sumažinti galimą didelį neigiamą poveikį bendram 1 lygio nuosavam kapitalui, atsirandantį dėl tikėtinų kredito nuostolių apskaitymo pagal 9-ąjį TFAS, sudėtingoje makroekonominėje ir finansinėje aplinkoje, kuri daro spaudimą kredito įstaigų pelningumui, vadinasi, ir jų gebėjimui didinti savo kapitalo bazę. Be to, nors reikia, kad kredito įstaigos finansuotų ekonomiką, konservatyvi paskirstymo politika yra tinkamo rizikos valdymo ir patikimos bankų sistemos dalis. Turėtų būti taikomas tas pats metodas, kuris įtvirtintas Europos Centrinio Banko rekomendacijoje ECB/2017/44 (6),
      PRIĖMĖ ŠIĄ REKOMENDACIJĄ:
      I.

                  1.

                  Kredito įstaigos turėtų nustatyti dividendų politiką, pagrįstą konservatyviomis ir riziką ribojančiomis prielaidomis, kad bet kokiu būdu paskirsčius dividendus, būtų tenkinami taikytini kapitalo reikalavimai bei priežiūrinio tikrinimo ir vertinimo proceso (angl. supervisory review and evaluation process, SREP) išvados.

                              a)

                              Reikalaujama, kad kredito įstaigos visais atvejais atitiktų taikytinus minimalius kapitalo reikalavimus (1 ramsčio reikalavimus). Tai apima 4,5 % bendro 1 lygio nuosavo kapitalo pakankamumo koeficientą, 6 % 1 lygio kapitalo pakankamumo koeficientą ir 8 % bendro kapitalo pakankamumo koeficientą, kaip numatyta Reglamento (ES) Nr. 575/2013 92 straipsnyje;

                              b)

                              be to, reikalaujama, kad kredito įstaigos visais atvejais atitiktų kapitalo reikalavimus, kurie nustatomi pagal sprendimą, priimtą atlikus SREP, taikant Reglamento (ES) Nr. 1024/2013 16 straipsnio 2 dalies a punktą, ir kurie yra platesni nei 1 ramsčio reikalavimai (2 ramsčio reikalavimai);

                              c)

                              taip pat reikalaujama, kad kredito įstaigos atitiktų jungtinio rezervo reikalavimą, apibrėžtą Direktyvos 2013/36/ES 128 straipsnio 6 dalyje;

                              d)

                              taip pat reikalaujama, kad kredito įstaigos atitiktų reikalaujamą pilną (7) bendro 1 lygio nuosavo kapitalo pakankamumo koeficientą, 1 lygio kapitalo pakankamumo koeficientą ir bendro kapitalo pakankamumo koeficientą iki taikytinos galutinio įvedimo dienos. Tai reiškia, kad po pereinamojo laikotarpio nuostatų šie minėti koeficientai ir jungtinio rezervo reikalavimas, nurodytas Direktyvos 2013/36/ES 128 straipsnio 6 dalyje, bus taikomi visa apimtimi. Pereinamojo laikotarpio nuostatos išdėstytos Direktyvos 2013/36/ES XI antraštinėje dalyje ir Reglamento (ES) Nr. 575/2013 dešimtoje dalyje;

                              e)

                              reikalaujama, kad kredito įstaigos, nusprendusios taikyti Reglamente (ES) 2017/2395 išdėstytas nuostatas pereinamuoju laikotarpiu, taip pat atitiktų pilną bendro 1 lygio nuosavo kapitalo pakankamumo koeficientą iki tame reglamente numatyto pereinamojo laikotarpio pabaigos.

                        Šiuos reikalavimus būtina įvykdyti tiek konsoliduotu lygiu, tiek ir, jei taikytina, iš dalies konsoliduotu lygiu, taip pat individualiai, išskyrus atvejus, kai rizikos ribojimo reikalavimų leista netaikyti individualiai, kaip numatyta Reglamento (ES) Nr. 575/2013 7 ir 10 straipsniuose.

                  2.

                  Dėl kredito įstaigų (8) 2019 m. išmokamų dividendų už 2018 finansinius metus, ECB rekomenduoja:

                              a)

                              1 kategorija: kredito įstaigos, kurios 2018 m. gruodžio 31 d. i) atitinka taikytinus kapitalo reikalavimus, kaip nurodyta 1 dalies a, b ir c punktuose, ir ii) jau yra pasiekusios savo pilnus kapitalo pakankamumo koeficientus, kaip nurodyta 1 dalies d punkte ir 1 dalies e punkte (kaip taikytina), turėtų konservatyviai paskirstyti dividendams savo grynąjį pelną, kad jos ir toliau atitiktų visus reikalavimus ir SREP išvadas net ir pablogėjus ekonominėms ir finansinėms sąlygoms;

                              b)

                              2 kategorija: kredito įstaigos, kurios 2018 m. gruodžio 31 d. atitinka taikytinus kapitalo reikalavimus, kaip nurodyta 1 dalies a, b ir c punktuose, bet 2018 m. gruodžio 31 d. dar nėra pasiekusios savo pilnų kapitalo pakankamumo koeficientų, kaip nurodyta 1 dalies d punkte ir 1 dalies e punkte (kaip taikytina), turėtų konservatyviai paskirstyti dividendams savo grynąjį pelną, kad jos ir toliau atitiktų visus reikalavimus ir SREP išvadas net ir pablogėjus ekonominėms ir finansinėms sąlygoms. Be to, iš esmės jos turėtų išmokėti dividendus tik jei 1 dalies d punktas taip pat yra įvykdytas ir yra užtikrintas bent linijinis (9) būdas reikalaujamiems pilniems kapitalo pakankamumo reikalavimams, kaip nurodyta 1 dalies e punkte, ir SREP išvadoms, atitikti;

                              c)

                              3 kategorija: kredito įstaigos, neatitinkančios 1 dalies a, b arba c punkte nurodytų reikalavimų, iš esmės turėtų nepaskirstyti dividendų.

                        Kredito įstaigos, kurios negali laikytis šios rekomendacijos, nes mano, kad pagal įstatymą jos privalo išmokėti dividendus, turėtų nedelsdamos kreiptis į savo jungtinę priežiūros grupę.
                  Tikimasi, kad 2 dalies a, b ir c punktuose nurodytos 1, 2 ir 3 kategorijų kredito įstaigos taip pat laikysis 2 ramsčio rekomendacijų. Jei kredito įstaiga veikia arba ketina veikti pagal žemesnius nei 2 ramsčio rekomendacijų standartus, ji turėtų tuoj pat susisiekti su savo jungtine priežiūros grupe. ECB patikrins priežastis, dėl kurių kredito įstaigos kapitalo lygis sumažėjo arba tikimasi, kad sumažės, ir nuspręs dėl tinkamų ir proporcingų konkrečiai institucijai nustatytų priemonių.
                  Kintamosios atlyginimo dalies politikos ir kapitalo valdymo srityse taip pat tikimasi, kad įstaigos atsižvelgs į tai, kokį galimą poveikį kapitalo poreikiui gali turėti būsimi Sąjungos teisinės, reguliavimo ir apskaitos sistemų pakeitimai. Nesant priešingos konkrečios informacijos, tikimasi, kad būsimi 2 ramsčio reikalavimai ir 2 ramsčio rekomendacijos, naudojami kapitalo planavimo tikslais, bus bent jau tokio lygio, koks yra dabar.

            II.
      Ši rekomendacija skirta svarbiems prižiūrimiems subjektams ir svarbioms prižiūrimoms grupėms, kaip apibrėžta Reglamento (ES) Nr. 468/2014 (ECB/2014/17) 2 straipsnio 16 ir 22 punktuose.
      III.
      Ši rekomendacija taip pat skirta nacionalinėms kompetentingoms institucijoms ir paskirtosioms institucijoms, kiek tai susiję su mažiau svarbiais prižiūrimais subjektais ir mažiau svarbiomis prižiūrimomis grupėmis, kaip apibrėžta Reglamento (ES) Nr. 468/2014 (ECB/2014/17) 2 straipsnio 7 ir 23 punktuose. Tikimasi, kad prireikus nacionalinės kompetentingos ir paskirtosios institucijos taikys šią rekomendaciją tokiems subjektams ir grupėms (10).

         Priimta Frankfurte prie Maino 2019 m. sausio 7 d.

               ECB Pirmininkas

            Mario DRAGHI

         (1)  OL L 287, 2013 10 29, p. 63.

         (2)  OL L 141, 2014 5 14, p. 1.

         (3)  2013 m. birželio 26 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamentas (ES) Nr. 575/2013 dėl prudencinių reikalavimų kredito įstaigoms ir investicinėms įmonėms ir kuriuo iš dalies keičiamas Reglamentas (ES) Nr. 648/2012 (OL L 176, 2013 6 27, p. 1).

         (4)  2013 m. birželio 26 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyva 2013/36/ES dėl galimybės verstis kredito įstaigų veikla ir dėl riziką ribojančios kredito įstaigų ir investicinių įmonių priežiūros, kuria iš dalies keičiama Direktyva 2002/87/EB ir panaikinamos direktyvos 2006/48/EB bei 2006/49/EB (OL L 176, 2013 6 27, p. 338).

         (5)  2017 m. gruodžio 12 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamentas (ES) 2017/2395, kuriuo iš dalies keičiamos Reglamento (ES) Nr. 575/2013 nuostatos, susijusios su pereinamojo laikotarpio nuostatomis, skirtomis poveikiui nuosavoms lėšoms dėl 9-ojo TFAS įvedimo mažinti ir didelių pozicijų tvarkos, taikomos tam tikroms viešojo sektoriaus pozicijoms, išreikštoms bet kurios valstybės narės nacionaline valiuta, taikymo poveikiui mažinti (OL L 345, 2017 12 27, p. 27).

         (6)  2017 m. gruodžio 28 d. Europos Centrinio Banko rekomendacija ECB/2017/44 dėl dividendų paskirstymo politikos (OL C 8, 2018 1 11, p. 1).

         (7)  Visi rezervai yra pilnos apimties.

         (8)  Kredito įstaigos gali būti įvairių teisinių formų, pvz., biržinės bendrovės ir ne akcinės bendrovės, pvz., savitarpio fondai, kooperatyvai arba taupymo įstaigos. Terminas „dividendai“ šioje rekomendacijoje reiškia bet kokios rūšies pinigų išmokėjimą, kurį turi patvirtinti visuotinis susirinkimas.

         (9)  Praktiškai tai reiškia, kad per likusią pereinamojo laikotarpio dalį, kredito įstaigos turėtų nepaskirstyti ne mažiau kaip proporcingos sumos per metus nuo atotrūkio nuo pilno bendro 1 lygio nuosavo kapitalo pakankamumo koeficiento, 1 lygio kapitalo pakankamumo koeficiento ir bendro kapitalo pakankamumo koeficiento, kaip nurodyta 1 dalies e punkte.

         (10)  Jei ši rekomendacija taikoma mažiau svarbiems prižiūrimiems subjektams ir mažiau svarbioms prižiūrimoms grupėms, manantiems, kad jie negali laikytis reikalavimų, nes pagal įstatymą privalo išmokėti dividendus, jie turėtų nedelsdami kreiptis į savo nacionalines kompetentingas institucijas.


title: Rekomendacijos nacionaliniams teismams dėl prašymų priimti prejudicinį sprendimą pateikimo

text:
               20.7.2018

               LT

               Europos Sąjungos oficialusis leidinys

               C 257/1

               Atsižvelgiant į Teisingumo Teismo procedūros reglamentą (1), šis tekstas skirtas priminti pagrindiniams proceso dėl prašymo priimti prejudicinį sprendimą elementams ir informacijai, į kurią, norėdami kreiptis į Teisingumo Teismą, turi atsižvelgti nacionaliniai teismai; pastariesiems teismams pateikiama tam tikra praktinė informacija, susijusi su prašymo priimti prejudicinį sprendimą forma ir turiniu. Kadangi toks prašymas, kai išverčiamas, turi būti įteiktas visiems Protokolo Nr. 3 dėl Europos Sąjungos Teisingumo Teismo statuto 23 straipsnyje nurodytiems suinteresuotiesiems asmenims, o Teisingumo Teismo sprendimas ar nutartis, kuriais užbaigiamas procesas, savo ruožtu turi būti skelbiamas (-a) visomis oficialiosiomis Europos Sąjungos kalbomis, didelis dėmesys turi būti skiriamas prašymo priimti prejudicinį sprendimą parengimui ir ypač jame nurodytų fizinių asmenų asmens duomenų apsaugai.

         REKOMENDACIJOS
   nacionaliniams teismams dėl prašymų priimti prejudicinį sprendimą pateikimo
   (2018/C 257/01)

      Įžanga

               1.

               Europos Sąjungos Sutarties (toliau – ESS) 19 straipsnio 3 dalies b punkte ir Sutarties dėl Europos Sąjungos veikimo (toliau – SESV) 267 straipsnyje numatytas kreipimasis dėl prejudicinio sprendimo priėmimo yra esminis Europos Sąjungos teisės mechanizmas. Juo siekiama užtikrinti vienodą šios teisės aiškinimą ir taikymą Sąjungoje, suteikiant valstybių narių teismams priemonę, kuria naudodamiesi jie gali prejudicine tvarka pateikti Europos Sąjungos Teisingumo Teismui (toliau – Teisingumo Teismas) klausimus dėl Sąjungos teisės išaiškinimo ar dėl Sąjungos institucijų, įstaigų ar organų priimtų aktų galiojimo.

               2.

               Procesas dėl prejudicinio sprendimo priėmimo grindžiamas Teisingumo Teismo ir valstybių narių teismų glaudžiu bendradarbiavimu. Siekiant užtikrinti, kad šis procesas būtų visiškai veiksmingas, būtina priminti jo pagrindinius elementus ir paaiškinti kai kurias Procedūros reglamento nuostatas, be kita ko, susijusias su prašymus priimti prejudicinį sprendimą teikiančiomis institucijomis, tokio prašymo apimtimi, taip pat jo forma ir turiniu. Šie paaiškinimai, taikomi visiems prašymams priimti prejudicinį sprendimą (I), papildomi nuostatomis, taikomomis prašymams priimti prejudicinį sprendimą, kurie turi būti išnagrinėti ypač skubiai (II), ir priedu, kuriame glaustai išdėstyti pagrindiniai kiekvieno prašymo priimti prejudicinį sprendimą elementai.

         I.   Nuostatos, taikomos visiems prašymams priimti prejudicinį sprendimą

      Prašymą priimti prejudicinį sprendimą teikiančios institucijos

               3.

               Teisingumo Teismas savo kompetenciją priimti prejudicinį sprendimą dėl Sąjungos teisės išaiškinimo ar galiojimo įgyvendina tik nacionalinių teismų iniciatyva, nesvarbu, ar pagrindinės bylos šalys prašė į jį kreiptis. Kadangi bylą nagrinėjantis nacionalinis teismas yra atsakingas už sprendimo priėmimą, tik jis, atsižvelgdamas į konkrečias kiekvienos bylos aplinkybes, turi įvertinti, ar jo sprendimui priimti būtina pateikti prašymą priimti prejudicinį sprendimą, ir Teisingumo Teismui pateikiamų klausimų svarbą.

               4.

               Teismo sąvoką Teisingumo Teismas aiškina kaip savarankišką Sąjungos teisės sąvoką ir šiuo klausimu atsižvelgia į visetą veiksnių, kaip antai į jį besikreipiančios institucijos teisinę prigimtį, nuolatinį pobūdį, į tai, ar jos jurisdikcija privaloma, ar procesas joje pagrįstas rungimosi principu, ar ji taiko teisės normas ir yra nepriklausoma.

               5.

               Valstybių narių teismai gali pateikti Teisingumo Teismui klausimą dėl Sąjungos teisės išaiškinimo ar galiojimo, kai mano, kad Teisingumo Teismo sprendimas šiuo klausimu yra būtinas jų sprendimams priimti (žr. SESV 267 straipsnio antrą pastraipą). Kreipimasis dėl prejudicinio sprendimo priėmimo, be kita ko, gali būti ypač naudingas tais atvejais, kai nacionaliniame teisme kyla naujas Sąjungos teisės aiškinimo klausimas, svarbus bendrajam interesui vienodai taikyti šią teisę, arba jei esamoje Teisingumo Teismo jurisprudencijoje nėra reikiamo išaiškinimo, atsižvelgiant į naują taikomą teisę ar naujas faktines aplinkybes.

               6.

               Klausimui kilus nagrinėjant bylą teisme, kurio sprendimai pagal nacionalinę teisę negali būti toliau skundžiami teismine tvarka, toks teismas vis dėlto privalo pateikti Teisingumo Teismui prašymą priimti prejudicinį sprendimą (žr. SESV 267 straipsnio trečią pastraipą), išskyrus atvejus, kai šiuo klausimu jau yra suformuota Teisingumo Teismo jurisprudencija arba kai teisingas nagrinėjamos teisės normos aiškinimas nekelia jokių pagrįstų abejonių.

               7.

               Be to, pagal suformuotą jurisprudenciją, nors nacionaliniai teismai gali atmesti jiems nurodytus Sąjungos institucijos, įstaigos ar organo akto negaliojimo pagrindus, tik Teisingumo Teismas turi išimtinę kompetenciją pripažinti tokį aktą negaliojančiu. Jeigu valstybės narės teismas turi abejonių dėl tokio akto galiojimo, jis privalo kreiptis į Teisingumo Teismą ir nurodyti priežastis, dėl kurių, jo nuomone, šis aktas yra negaliojantis.

      Prašymo priimti prejudicinį sprendimą dalykas ir apimtis

               8.

               Prašymas priimti prejudicinį sprendimą turi būti teikiamas dėl Sąjungos teisės išaiškinimo ar galiojimo, o ne dėl nacionalinės teisės normų išaiškinimo ar fakto klausimų, kilusių nagrinėjant pagrindinę bylą.

               9.

               Teisingumo Teismas gali priimti sprendimą dėl prašymo priimti prejudicinį sprendimą tik tuo atveju, jeigu nagrinėjamoje pagrindinėje byloje taikytina Sąjungos teisė. Todėl prašymą priimti prejudicinį sprendimą teikiantis teismas būtinai turi nurodyti visas svarbias faktines ir teisines aplinkybes, kuriomis remdamasis jis mano, kad byloje gali būti taikomos Sąjungos teisės nuostatos.

               10.

               Dėl prašymų priimti prejudicinį sprendimą, teikiamų dėl Europos Sąjungos pagrindinių teisių chartijos išaiškinimo, reikia priminti, kad, remiantis Chartijos 51 straipsnio 1 dalimi, Chartijos nuostatos skirtos valstybėms narėms tik tais atvejais, kai jos įgyvendina Sąjungos teisę. Nors yra skirtingų tokio įgyvendinimo atvejų, iš prašymo priimti prejudicinį sprendimą turi būti aiškiai ir nedviprasmiškai matyti, kad nagrinėjamoje pagrindinėje byloje taikoma kita nei Chartija Sąjungos teisės norma. Kadangi Teisingumo Teismas neturi kompetencijos priimti sprendimą dėl prašymo priimti prejudicinį sprendimą, kai teisinė situacija nepatenka į Sąjungos teisės taikymo sritį, vien tokį prašymą teikiančio nacionalinio teismo nurodytomis Chartijos nuostatomis negalima pagrįsti šios kompetencijos.

               11.

               Galiausiai, nors tam, kad priimtų sprendimą, Teisingumo Teismas būtinai atsižvelgia į nacionalinio teismo prašyme priimti prejudicinį sprendimą nurodytą pagrindinėje byloje nagrinėjamam ginčui taikomą teisę ir šio ginčo faktines aplinkybes, jis pats netaiko Sąjungos teisės šiam ginčui. Priimdamas sprendimą dėl Sąjungos teisės išaiškinimo ar galiojimo Teisingumo Teismas stengiasi pateikti atsakymą, kuris būtų naudingas sprendimui pagrindinėje byloje priimti, tačiau būtent prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas, atsižvelgdamas į tokį atsakymą, turi nuspręsti dėl konkrečių pasekmių ir prireikus netaikyti nacionalinės teisės normos, kuri pripažinta nesuderinama su Sąjungos teise.

      Tinkamas kreipimosi dėl prejudicinio sprendimo priėmimo momentas

               12.

               Nacionalinis teismas gali pateikti Teisingumo Teismui prašymą priimti prejudicinį sprendimą, kai nustato, kad jo sprendimui priimti būtinas sprendimas dėl Sąjungos teisės išaiškinimo ar galiojimo. Iš tiesų būtent nacionalinis teismas gali geriausiai įvertinti, kurioje proceso stadijoje reikia pateikti tokį prašymą.

               13.

               Vis dėlto, kadangi procesas Teisingumo Teisme pradedamas remiantis šiuo pašymu ir šis teismas turi turėti visą informaciją, kuria remdamasis galėtų patikrinti, ar turi kompetenciją atsakyti į pateiktus klausimus, o jeigu šią kompetenciją turi, į tuos klausimus atsakyti naudingai, būtina, kad sprendimas kreiptis dėl prejudicinio sprendimo priėmimo būtų priimtas toje proceso stadijoje, kurioje prašymą priimti prejudicinį sprendimą teikiantis teismas pakankamai tiksliai gali nurodyti pagrindinėje byloje taikomą teisę ir tokios bylos faktines aplinkybes, taip pat joje kylančius teisinius klausimus. Dėl gero teisingumo vykdymo taip pat gali būti pageidaujama dėl prejudicinio sprendimo priėmimo kreiptis pasibaigus teisminiams ginčams.

      Prašymo priimti prejudicinį sprendimą forma ir turinys

               14.

               Prašymas priimti prejudicinį sprendimą gali būti bet kokios formos, kuri pagal nacionalinę teisę leidžiama atskiriesiems procesiniams klausimams spręsti, tačiau reikia turėti omenyje, kad šis prašymas yra proceso Teisingumo Teisme pagrindas ir kad jis įteikiamas visiems Protokolo Nr. 3 dėl Europos Sąjungos Teisingumo Teismo statuto (toliau – Statutas) 23 straipsnyje nurodytiems suinteresuotiesiems asmenims, be kita ko, visoms valstybėms narėms, siekiant gauti jų galimas pastabas. Kadangi prašymas priimti prejudicinį sprendimą turi būti išverstas į visas oficialiąsias Europos Sąjungos kalbas, nacionalinis teismas turi jį surašyti paprastai, aiškiai, tiksliai ir be perteklinės informacijos. Praktika rodo, kad dešimties puslapių paprastai pakanka tinkamai išdėstyti taikomą teisę ir faktines aplinkybes, kuriomis remiantis teikiamas prašymas priimti prejudicinį sprendimą.

               15.

               Prašymo priimti prejudicinį sprendimą turinys nurodytas Teisingumo Teismo procedūros reglamento 94 straipsnyje ir trumpai pakartotas šių rekomendacijų priede. Be pačių Teisingumo Teismui pateikiamų prejudicinių klausimų, prašyme priimti prejudicinį sprendimą turi būti:

                           —

                           trumpai išdėstomas ginčo dalykas ir prašymą priimti prejudicinį sprendimą teikiančio teismo nustatytos reikšmingos faktinės aplinkybės ar bent jau išdėstomi faktai, kuriais grindžiami klausimai,

                           —

                           pateikiamas nacionalinių nuostatų, kurios nagrinėjamu atveju galėtų būti taikomos, turinys ir prireikus reikšminga nacionalinė teismų praktika, taip pat

                           —

                           išdėstomos priežastys, paskatinusios prašymą priimti prejudicinį sprendimą teikiantį teismą kelti klausimą dėl tam tikrų Sąjungos teisės nuostatų išaiškinimo ar galiojimo, ir jo nustatytas ryšys tarp šių nuostatų bei pagrindinėje byloje taikomų nacionalinės teisės aktų.

                     Nepateikus kurios nors pirma nurodytos informacijos, Teisingumo Teismui gali tekti nuspręsti, kad jis neturi kompetencijos priimti sprendimą dėl pateiktų prejudicinių klausimų, arba atmesti prašymą priimti prejudicinį sprendimą kaip nepriimtiną.

               16.

               Prašyme priimti prejudicinį sprendimą nacionalinis teismas turi nurodyti tikslią informaciją apie pagrindinėje byloje nagrinėjamo ginčo faktinėms aplinkybėms taikomas nacionalinės teisės nuostatas ir tiksliai nurodyti Sąjungos teisės nuostatas, kurias prašoma išaiškinti arba kurių galiojimas ginčijamas. Prireikus prašyme trumpai išdėstomi svarbūs pagrindinės bylos šalių argumentai. Naudinga priminti, kad verčiamas tik pats prašymas priimti prejudicinį sprendimą, o ne šio prašymo priedai.

               17.

               Prašymą priimti prejudicinį sprendimą teikiantis teismas taip pat gali glaustai nurodyti, kaip, jo manymu, reikėtų atsakyti į prejudicinius klausimus. Tai Teisingumo Teismui gali būti ypač naudinga tais atvejais, kai jam reikia priimti sprendimą dėl prašymo taikant pagreitintą procedūrą arba sprendimo priėmimo skubos tvarka procedūrą.

               18.

               Galiausiai Teisingumo Teismui teikiamus prejudicinius klausimus reikia nurodyti atskiroje ir aiškiai išskirtoje sprendimo ar nutarties dėl prašymo priimti prejudicinį sprendimą dalyje, pageidautina, jo (jos) pradžioje arba pabaigoje. Šie klausimai turi būti suprantami patys savaime, kad nekiltų būtinybės remtis prašyme nurodytais motyvais siekiant juos suprasti.

               19.

               Tam, kad būtų lengviau skaityti prašymą priimti prejudicinį sprendimą, svarbu, kad jis Teisingumo Teismui būtų pateiktas surinktas mašinraščiu, kad sprendimo ar nutarties dėl prašymo priimti prejudicinį sprendimą puslapiai ir pastraipos būtų sunumeruoti.

               20.

               Prašyme priimti prejudicinį sprendimą turi būti nurodyta jo data, jis turi būti pasirašytas ir išsiųstas Teisingumo Teismo kanceliarijai elektroniniu būdu (elektroniniu paštu DDP-GreffeCour@curia.europa.eu) arba paštu (adresu Greffe de la Cour de justice, Rue du Fort Niedergrünewald, L-2925 Luxembourg, LUXEMBOURG). Kai prašymo priimti prejudicinį sprendimą originalas perduodamas elektroniniu būdu, jei įmanoma, kartu elektroniniu būdu turi būti pateikiama šio prašymo teksto versija, kurią būtų galima redaguoti (tekstas parengtas naudojant tokią teksto tvarkymo programinę įrangą kaip „Word“, „Open Office“ arba „LibreOffice“), kad šį prašymą Teisingumo Teismas galėtų lengviau tvarkyti, ypač kiek tai susiję su jo vertimu į visas oficialiąsias Europos Sąjungos kalbas.

               21.

               Prie prašymo priimti prejudicinį sprendimą reikia pridėti visus dokumentus, kurie yra svarbūs ir naudingi Teisingumo Teismui nagrinėjant bylą, ir, be kita ko, nurodyti tikslius pagrindinės bylos šalių ir jų atstovų (jeigu paskirti) kontaktinius duomenis, taip pat pridėti pagrindinės bylos medžiagą arba jos kopiją. Ši byla (arba jos kopija), kuri gali būti perduota elektroniniu būdu arba paštu, visą proceso trukmę bus saugoma Teisingumo Teismo kanceliarijoje, kur su ja galės susipažinti Statuto 23 straipsnyje nurodyti suinteresuotieji asmenys, jeigu prašymą priimti prejudicinį sprendimą teikiantis teismas nenurodė kitaip.

               22.

               Tam, kad būtų užtikrinta optimali asmens duomenų apsauga Teisingumo Teismui nagrinėjant bylą, įteikiant prašymą Statuto 23 straipsnyje nurodytiems suinteresuotiesiems asmenims ir vėliau skelbiant informaciją apie sprendimą ar nutartį, kuriais užbaigiamas procesas, visomis oficialiosiomis Europos Sąjungos kalbomis, svarbu, kad pats prašymą priimti prejudicinį sprendimą teikiantis teismas, kuris vienintelis susipažinęs su visa Teisingumo Teismui perduodama bylos medžiaga, savo prašyme priimti prejudicinį sprendimą anonimizuotų fizinių asmenų, kurie minimi prašyme arba su kuriais yra susijusi pagrindinė byla, vardus ir pavardes ir nenurodytų informacijos, kuria remiantis juos būtų galima identifikuoti. Dėl didėjančio naudojimosi naujomis informacinėmis technologijomis ir ypač paieškos sistemomis anonimiškumo užtikrinimas tada, kai prašymas priimti prejudicinį sprendimą jau pateiktas ir a fortiori kai jis įteiktas Statuto 23 straipsnyje nurodytiems suinteresuotiesiems asmenims, ir kai Europos Sąjungos oficialiajame leidinyje paskelbtas pranešimas apie atitinkamą bylą, faktiškai yra mažai veiksmingas.

      Proceso dėl prašymo priimti prejudicinį sprendimą ir nacionalinio proceso sąveika

               23.

               Nors nacionalinis teismas lieka kompetentingas imtis laikinųjų apsaugos priemonių, ypač kai teikia prašymą nuspręsti dėl Sąjungos teisės galiojimo, pateikus prašymą priimti prejudicinį sprendimą bylos nagrinėjimas nacionaliniame teisme sustabdomas, kol Teisingumo Teismas priims sprendimą.

               24.

               Nors laikoma, kad Teisingumo Teismas turi nagrinėti prašymą priimti prejudicinį sprendimą, jeigu jis nėra atsiimtas, reikia turėti omenyje, kad procese dėl prašymo priimti prejudicinį sprendimą Teisingumo Teismo vaidmuo – prisidėti prie veiksmingo teisingumo vykdymo valstybėse narėse, o ne teikti konsultacines nuomones dėl bendrų ar hipotetinių klausimų. Kadangi procesas dėl prašymo priimti prejudicinį sprendimą suponuoja, kad šį prašymą pateikusiame teisme iš tikrųjų nagrinėjama byla, šis teismas turi informuoti Teisingumo Teismą apie visus procesinius veiksmus, galinčius turėti poveikio jo prašymui, ypač apie reikalavimų atsisakymą, draugišką ginčo sprendimą arba kitą aplinkybę, dėl kurios nutraukiamas teismo procesas. Nacionalinis teismas taip pat turi informuoti Teisingumo Teismą apie sprendimą, priimtą išnagrinėjus skundą dėl sprendimo ar nutarties dėl prašymo priimti prejudicinį sprendimą, ir jo pasekmes šiam prašymui.

               25.

               Dėl tinkamos proceso dėl prejudicinio sprendimo priėmimo Teisingumo Teisme eigos ir siekiant užtikrinti šio proceso veiksmingumą tokia informacija Teisingumo Teismui turi būti perduota kuo skubiau. Be to, nacionaliniai teismai turi atkreipti dėmesį į tai, kad prašymo priimti prejudicinį sprendimą atsiėmimas gali turėti poveikio panašių bylų (ar bylų grupių) procesui prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusiame teisme. Kai kelių nacionaliniame teisme nagrinėjamų bylų baigtis priklauso nuo Teisingumo Teismo atsakymo į šio teismo klausimus, pageidautina, kad nacionalinis teismas, teikdamas prašymą priimti prejudicinį sprendimą, šias bylas sujungtų, kad Teisingumo Teismas galėtų atsakyti į pateiktus klausimus, net jeigu viena ar kelios bylos būtų nutrauktos.

      Bylinėjimosi išlaidos ir nemokama teisinė pagalba

               26.

               Teisingumo Teisme vykstantis procesas dėl prejudicinio sprendimo priėmimo yra nemokamas ir šis teismas nesprendžia prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusiame teisme nagrinėjamos bylos šalių bylinėjimosi išlaidų klausimo; šį klausimą turi spręsti minėtą prašymą pateikęs nacionalinis teismas.

               27.

               Jei pagrindinės bylos šalis neturi pakankamai lėšų, Teisingumo Teismas gali jai suteikti nemokamą teisinę pagalbą su procesu Teisingumo Teisme susijusioms išlaidoms, visų pirma, atstovavimo išlaidoms padengti. Tačiau tokia pagalba suteikiama tik tuo atveju, jei atitinkama šalis jos negavo pagal nacionalinę teisę arba jeigu suteikus pagalbą pagal nacionalinę teisę nebūtų padengtos ar būtų tik iš dalies padengtos su procesu Teisingumo Teisme susijusios išlaidos.

      Teisingumo Teismo ir nacionalinių teismų susižinojimas

               28.

               Per visą proceso trukmę Teisingumo Teismo kanceliarija palaiko ryšį su prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusiu teismu; ji jam perduoda visų procesinių dokumentų kopijas ir prireikus prašymus patikslinti ar paaiškinti informaciją, jeigu nuspręsta, kad tokie patikslinimai ar paaiškinimai būtini tam, kad būtų naudingai atsakyta į šio teismo pateiktus klausimus.

               29.

               Pasibaigus procesui Teisingumo Teismo kanceliarija siunčia Teisingumo Teismo sprendimą arba nutartį prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusiam teismui ir prašo jo informuoti Teisingumo Teismą apie veiksmus, kurių buvo imtasi pagrindinėje byloje gavus šį sprendimą ar nutartį, taip pat pranešti apie pagrindinėje byloje priimtą galutinį sprendimą.

         II.   Prašymams priimti prejudicinį sprendimą, kurie turi būti išnagrinėti ypač skubiai, taikomos nuostatos

               30.

               Kaip numatyta Statuto 23a straipsnyje ir Procedūros reglamento 105–114 straipsniuose, tam tikromis aplinkybėmis prašymas priimti prejudicinį sprendimą gali būti nagrinėjamas taikant pagreitintą procedūrą arba sprendimo priėmimo skubos tvarka procedūrą. Dėl šių procedūrų taikymo sprendžia Teisingumo Teismas, gavęs tinkamai motyvuotą nacionalinio teismo prašymą, kuriame nurodomos teisinės ir faktinės aplinkybės, pateisinančios šios procedūros (šių procedūrų) taikymą, arba išimties tvarka ex officio, jeigu tai atrodo būtina atsižvelgiant į bylos pobūdį arba jos aplinkybes.

      Pagreitintos procedūros ir sprendimo priėmimo skubos tvarka procedūros taikymo sąlygos

               31.

               Pagal Procedūros reglamento 105 straipsnį prašymas priimti prejudicinį sprendimą gali būti nagrinėjamas taikant pagreitintą procedūrą, nukrypstant nuo šio reglamento nuostatų, jeigu dėl bylos pobūdžio reikia, kad ji būtų greitai išnagrinėta. Kadangi dėl šios procedūros taikymo kyla didelių suvaržymų visiems proceso dalyviams, be kita ko, visoms valstybėms narėms, kurių prašoma pastabas raštu ar žodžiu pateikti per daug trumpesnius nei įprasta terminus, prašyti ją taikyti reikia tik susidarius ypatingoms aplinkybėms, pateisinančioms būtinybę, kad Teisingumo Teismas greitai atsakytų į prejudicinius klausimus. Remiantis suformuota Teisingumo Teismo jurisprudencija, didelis skaičius asmenų arba teisinių situacijų, kuriems gali turėti įtakos prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo sprendimas, kurį šis priims po kreipimosi į Teisingumo Teismą prejudicine tvarka, savaime negali būti laikomas išimtine aplinkybe, galinčia pagrįsti pagreitintos procedūros taikymą.

               32.

               Tokios pozicijos juolab reikia laikytis dėl Procedūros reglamento 107 straipsnyje numatytos prejudicinio sprendimo priėmimo skubos tvarka procedūros. Ši procedūra, kurią galima taikyti tik SESV trečiosios dalies V antraštinėje dalyje „Laisvės, saugumo ir teisingumo erdvė“ nurodytose srityse, joje dalyvaujantiems asmenims lemia dar daugiau suvaržymų, nes ja ribojamas šalių, kurioms leidžiama pateikti pastabas raštu, skaičius, o ypatingos skubos atvejais ji leidžia visiškai atsisakyti rašytinės proceso Teisingumo Teisme dalies. Todėl prašyti taikyti šią procedūrą reikėtų tik susiklosčius tokioms aplinkybėms, kai absoliučiai būtina, kad Teisingumo Teismas labai greitai priimtų sprendimą dėl prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo klausimų.

               33.

               Nors šiame dokumente neįmanoma išvardyti visų tokių aplinkybių, be kita ko, dėl laisvės, saugumo ir teisingumo erdvę reglamentuojančių Sąjungos teisės normų įvairovės ir raidos, nacionalinis teismas gali pateikti prašymą taikyti prejudicinio sprendimo priėmimo skubos tvarka procedūrą, pavyzdžiui, SESV 267 straipsnio ketvirtoje pastraipoje numatytu atveju, kai atsakymas į pateiktą klausimą yra lemiamas siekiant įvertinti asmens, kuris yra sulaikytas ar kuriam atimta laisvė, teisinę situaciją, arba kai kyla ginčas dėl mažamečių vaikų tėvų valdžios ar tokių vaikų globos, kai teismo, į kurį kreiptasi remiantis Sąjungos teise, jurisdikcija priklauso nuo atsakymo į prejudicinį klausimą.

      Prašymas taikyti pagreitintą procedūrą arba sprendimo priėmimo skubos tvarka procedūrą

               34.

               Tam, kad Teisingumo Teismas galėtų greitai nuspręsti, ar reikia taikyti pagreitintą procedūrą arba sprendimo priėmimo skubos tvarka procedūrą, prašyme turi būti tiksliai išdėstytos teisinės ir faktinės aplinkybės, patvirtinančios skubą, ir, be kita ko, nurodyta rizika, kuri atsirastų taikant įprastą procedūrą. Jei įmanoma, prašymą priimti prejudicinį sprendimą teikiantis teismas taip pat turi glaustai nurodyti, kaip, jo manymu, reikėtų atsakyti į pateiktus klausimus. Ši informacija pagrindinės bylos šalims ir kitiems procese dalyvaujantiems suinteresuotiesiems asmenims leidžia lengviau išdėstyti savo poziciją, todėl padeda paspartinti procesą.

               35.

               Prašymas taikyti pagreitintą procedūrą arba sprendimo priėmimo skubos tvarka procedūrą visais atvejais turi būti suformuluotas nedviprasmiškai, kad Teisingumo Teismo kanceliarija nedelsdama galėtų nustatyti, kad bylos medžiagą reikia tvarkyti laikantis specialios tvarkos. Todėl prašymą priimti prejudicinį sprendimą teikiančio teismo prašoma tiksliai pažymėti, kurią iš dviejų procedūrų prašoma taikyti konkrečiu atveju, ir savo prašyme nurodyti konkretų Procedūros reglamento straipsnį (105 straipsnį, skirtą pagreitintai procedūrai, arba 107 straipsnį, skirtą sprendimo priėmimo skubos tvarka procedūrai). Ši informacija turi būti nurodyta aiškiai matomoje sprendimo ar nutarties dėl prašymo priimti prejudicinį sprendimą vietoje (pavyzdžiui, tituliniame lape arba atskirame teismo akte). Prireikus šis prašymas gali būti pateiktas prašymą priimti prejudicinį sprendimą teikiančio teismo lydraštyje.

               36.

               Glaustai išdėstyti patį sprendimą ar nutartį dėl prašymo priimti prejudicinį sprendimą dar svarbiau skubos atveju, nes tai leidžia paspartinti procesą.

      Teisingumo Teismo, prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo ir pagrindinės bylos šalių susižinojimas

               37.

               Teismo, kuris teikia prašymą taikyti pagreitintą procedūrą arba sprendimo priėmimo skubos tvarka procedūrą, prašoma tokį prašymą ir sprendimą ar nutartį dėl prašymo priimti prejudicinį sprendimą pateikti elektroniniu paštu (DDP-GreffeCour@curia.europa.eu) kartu pateikiant jo (jos) teksto versiją, kurią būtų galima redaguoti (tekstas parengtas naudojant tokią teksto tvarkymo programinę įrangą kaip „Word“, „Open Office“ arba „LibreOffice“).

               38.

               Tolesniam Teisingumo Teismo susirašinėjimui su prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusiu teismu ir pagrindinės bylos šalimis palengvinti prašymą priimti prejudicinį sprendimą teikiančio teismo taip pat prašoma nurodyti elektroninio pašto adresą ir, jei įmanoma, šio teismo telefakso numerį, kuriais Teisingumo Teismas prireikus galėtų su juo susisiekti, taip pat atitinkamos bylos šalims atstovaujančių asmenų elektroninio pašto adresus ir, jei įmanoma, telefakso numerius.

      (1)  OL L 265, 2012 9 29, p. 1.

      PRIEDAS

         Pagrindiniai prašymo priimti prejudicinį sprendimą elementai

      1.   Prašymą priimti prejudicinį sprendimą teikiantis teismas

      Prašyme priimti prejudicinį sprendimą turi būti tiksliai nurodytas tokį prašymą teikiančio teismo pavadinimas ir prireikus prašymą teikianti kolegija ar kita teismo sudėtis, taip pat visi šio teismo kontaktiniai duomenys, kad vėliau Teisingumo Teismui būtų lengviau su juo susisiekti.
      2.   Pagrindinės bylos šalys ir joms atstovaujantys asmenys

      Po prašymą priimti prejudicinį sprendimą teikiančio teismo pavadinimo turi būti nurodytos pagrindinės bylos šalys ir joms nacionaliniame teisme atstovaujantys asmenys (jeigu paskirti). Kai to reikia siekiant apsaugoti asmens duomenis, prašymą priimti prejudicinį sprendimą teikiantis teismas anonimizuoja prašymą priimti prejudicinį sprendimą ir tai atlikdamas nenurodo fizinių asmenų, kurie minimi prašyme arba su kuriais yra susijusi pagrindinė byla, vardų ir pavardžių ir informacijos, kuria remiantis juos būtų galima identifikuoti.
      Jeigu turi, prašymą priimti prejudicinį sprendimą teikiantis teismas Teisingumo Teismui perduoda dvi savo prašymo priimti prejudicinį sprendimą versijas, t. y. nominatyvią šio prašymo versiją, kurioje nurodomi pagrindinės bylos šalių vardai ir pavardės ir visi kontaktiniai duomenys, ir anonimizuotą tokio prašymo versiją. Būtent pastaroji versija, kai bus išversta į visas oficialiąsias Europos Sąjungos kalbas, bus įteikta visiems Statuto 23 straipsnyje nurodytiems suinteresuotiesiems asmenims ir vėliau ja remiantis bus pateikiama su byla susijusi informacija ir skelbiami su ja susiję pranešimai.
      3.   Pagrindinėje byloje nagrinėjamo ginčo dalykas ir reikšmingos faktinės aplinkybės

      Prašymą priimti prejudicinį sprendimą teikiantis teismas turi trumpai apibūdinti pagrindinėje byloje nagrinėjamo ginčo dalyką ir jo nustatytas ar patvirtintas faktines aplinkybes.
      4.   Reikšmingos teisės nuostatos

      Prašyme priimti prejudicinį sprendimą turi būti tiksliai nurodytos pagrindinėje byloje nagrinėjamo ginčo faktinėms aplinkybėms taikomos nacionalinės teisės nuostatos ir prireikus reikšmingi teismų sprendimai, taip pat Sąjungos teisės nuostatos, kurias prašoma išaiškinti arba kurių galiojimas ginčijamas. Ši informacija turi būti išsami ir apimti teisės akto, kuriame įtvirtintos atitinkamos nuostatos, pavadinimą ir kitą tikslią informaciją apie jį, taip pat nuorodą į jo paskelbimo šaltinį. Jeigu įmanoma, cituojant nacionalinių ar Europos teismų jurisprudenciją taip pat turi būti nurodytas atitinkamo sprendimo ar nutarties ECLI (European Case Law Identifier) numeris.
      5.   Prašymo motyvai

      Teisingumo Teismas gali nuspręsti dėl prašymo priimti prejudicinį sprendimą tik jeigu nagrinėjamoje pagrindinėje byloje taikytina Sąjungos teisė. Todėl prašymą priimti prejudicinį sprendimą teikiantis teismas turi išdėstyti priežastis, paskatinusias jį kelti klausimą dėl Sąjungos teisės nuostatų išaiškinimo ar galiojimo, ir jo nustatytą ryšį tarp šių nuostatų bei pagrindinėje byloje taikomų nacionalinės teisės aktų. Prašymą priimti prejudicinį sprendimą teikiantis teismas, manydamas, kad tai naudinga bylos kontekstui suprasti, šioje dalyje gali nurodyti šiuo klausimu pateiktus šalių argumentus.
      6.   Prejudiciniai klausimai

      Teisingumo Teismui teikiamus klausimus prašymą priimti prejudicinį sprendimą teikiantis teismas nurodo aiškiai ir atskirai. Šie klausimai turi būti suprantami patys savaime, kad nekiltų būtinybės juos aiškintis remiantis prašyme priimti prejudicinį sprendimą nurodytais motyvais.
      Jeigu įmanoma, prašymą priimti prejudicinį sprendimą teikiantis teismas taip pat glaustai nurodo, kaip, jo manymu, reikėtų atsakyti į prejudicinius klausimus.
      7.   Būtinybė bylą nagrinėti pagal specialią procedūrą

      Galiausiai, jeigu nacionalinis teismas mano, kad prašymą, kurį teikia Teisingumo Teismui, reikia nagrinėti pagal specialią procedūrą, tiek dėl būtinybės užtikrinti su pagrindine byla susijusių asmenų anonimiškumą, tiek dėl būtinybės, kad prašymą Teisingumo Teismas išnagrinėtų skubiai, tokios procedūros taikymą pagrindžiančios priežastys turi būti išsamiai išdėstytos prašyme priimti prejudicinį sprendimą ir prireikus jo lydraštyje.

         Su prašymo priimti prejudicinį sprendimą forma susiję aspektai

      Prašymai priimti prejudicinį sprendimą turi būti pateikti taip, kad Teisingumo Teismui vėliau būtų lengviau juos tvarkyti elektroniniu būdu, be kita ko, skaitmeninti ir taikyti jiems optinio simbolių atpažinimo priemonę. Tam reikia laikytis šių reikalavimų:

                  —

                  prašymo tekstas turi būti surinktas mašinraščiu ant baltos spalvos A4 formato lapo, be linijų,

                  —

                  tekstas turi būti surinktas vienu iš įprastų šriftų (pavyzdžiui, Times New Roman, Courrier arba Arial), ne mažesniu kaip 12 punktų dydžio, o išnašos – ne mažesniu kaip 10 punktų dydžio, eilučių protarpiai – 1,5, horizontalios ir vertikalios paraštės – ne mažesnės kaip 2,5 cm (puslapio viršuje, apačioje, kairėje ir dešinėje),

                  —

                  visi prašymo puslapiai ir pastraipos turi būti sunumeruoti nuosekliai ir didėjančia tvarka.

            Prašyme priimti prejudicinį sprendimą reikia nurodyti jo datą ir jis turi būti pasirašytas. Kartu su pagrindinės bylos medžiaga jis turi būti išsiųstas Teisingumo Teismo kanceliarijai elektroniniu paštu (DDP-GreffeCour@curia.europa.eu) arba registruotu laišku (adresu Rue du Fort Niedergrünewald, L-2925 Luxembourg, LUXEMBOURG). Kai prašymo priimti prejudicinį sprendimą originalas perduodamas elektroniniu paštu, kartu turi būti pateikiama šio prašymo teksto elektroninė versija, kurią būtų galima redaguoti (tekstas parengtas naudojant tokią teksto tvarkymo programinę įrangą kaip „Word“, „Open Office“ arba „LibreOffice“).
      Teikiant prašymą taikyti pagreitintą procedūrą arba sprendimo priėmimo skubos tvarka procedūrą, prašymo priimti prejudicinį sprendimą originalą ir versiją, kurią būtų galima redaguoti, rekomenduojama siųsti elektroniniu paštu.