title: Europos sisteminės rizikos valdybos rekomendacija 2020 m. birželio 2 d. kuria iš dalies keičiama Rekomendacija ESRV/2015/2 dėl makroprudencinės politikos priemonių tarptautinio poveikio vertinimo ir savanoriško abipusiškumo (ECB/2020/9) 2020/C 217/01

text:
               1.7.2020

               LT

               Europos Sąjungos oficialusis leidinys

               C 217/1

      EUROPOS SISTEMINĖS RIZIKOS VALDYBOS REKOMENDACIJA
      2020 m. birželio 2 d.
      kuria iš dalies keičiama Rekomendacija ESRV/2015/2 dėl makroprudencinės politikos priemonių tarptautinio poveikio vertinimo ir savanoriško abipusiškumo
      (ECB/2020/9)
      (2020/C 217/01)
      EUROPOS SISTEMINĖS RIZIKOS VALDYBOS BENDROJI VALDYBA,
      atsižvelgdama į Sutartį dėl Europos Sąjungos veikimo,
      atsižvelgdama į 2010 m. lapkričio 24 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamentą (ES) Nr. 1092/2010 dėl Europos Sąjungos finansų sistemos makrolygio rizikos ribojimo priežiūros ir Europos sisteminės rizikos valdybos įsteigimo (1), ypač į jo 3 straipsnį ir 16–18 straipsnius,
      atsižvelgdama į 2013 m. birželio 26 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyvą 2013/36/ES dėl galimybės verstis kredito įstaigų veikla ir dėl riziką ribojančios kredito įstaigų ir investicinių įmonių priežiūros, kuria iš dalies keičiama Direktyva 2002/87/EB ir panaikinamos direktyvos 2006/48/EB bei 2006/49/EB (2), ypač į jos 134 straipsnio 4 dalį,
      atsižvelgdama į 2011 m. sausio 20 d. Europos sisteminės rizikos valdybos sprendimą ESRV/2011/1, kuriuo patvirtinamos Europos sisteminės rizikos valdybos darbo tvarkos taisyklės (3), ypač į jo 18–20 straipsnius,
      kadangi:

                  (1)

                  siekiant užtikrinti, kad nacionalinės makroprudencinės politikos priemonės būtų veiksmingos ir nuoseklios, privalomą pripažinimą pagal Sąjungos teisę svarbu papildyti savanoriško abipusiškumo susitarimais;

                  (2)

                  Europos sisteminės rizikos valdybos rekomendacijoje ESRV/2015/2 (4) nustatyta savanoriško abipusiškumo dėl makroprudencinės politikos priemonių sistema siekiama užtikrinti, kad visos vienoje valstybėje narėje aktyvuotos pozicijomis grįstos makroprudencinės politikos priemonės būtų abipusiškai taikomos kitose valstybėse narėse;

                  (3)

                  2016 m. birželio 24 d., vadovaujantis Europos sisteminės rizikos valdybos rekomendacija ESRV/2016/4 (5), Rekomendacija ESRV/2015/2 buvo iš dalies pakeista, rekomenduojant abipusiškai taikyti 1 procento sisteminės rizikos rezervo normą, kurią Eesti Pank pagal Direktyvos 2013/36/ES 133 straipsnį taiko visų veiklos leidimus Estijoje turinčių kredito įstaigų vidaus pozicijoms;

                  (4)

                  atsižvelgdama į Eesti Pank2020 m. balandžio 6 d. sprendimą nuo 2020 m. gegužės 1 d. sumažinti sisteminės rizikos rezervo normą iki 0 procentų, Europos sisteminės rizikos valdybos (ESRV) bendroji valdyba nusprendė pašalinti Estijos priemonę iš makroprudencinės politikos priemonių, kurias rekomenduojama abipusiškai taikyti pagal Rekomendaciją ESRV/2015/2, sąrašo;

                  (5)

                  todėl reikėtų atitinkamai iš dalies pakeisti Rekomendaciją ESRV/2015/2,

            PRIĖMĖ ŠIĄ REKOMENDACIJĄ:

         DALINIAI PAKEITIMAI

      Rekomendacija ESRV/2015/2 iš dalies keičiama taip:

                  1.

                  1 skirsnio C rekomendacijos 1 dalis pakeičiama taip:

                              „1.

                              Atitinkamoms institucijoms rekomenduojama abipusiškai taikyti kitų atitinkamų institucijų priimtas makroprudencinės politikos priemones, kurias ESRV rekomendavo abipusiškai taikyti. Rekomenduojama abipusiškai taikyti šias priemones, kaip detaliau apibrėžta priede:

                                          Suomija:

                                                      —

                                                      Suomijoje veiklos leidimus gavusių kredito įstaigų, kurios reguliuojamojo kapitalo poreikiui apskaičiuoti naudoja vidaus reitingais pagrįstą metodą (IRB), gyvenamosios paskirties nekilnojamojo turto hipotekinėms paskoloms, užtikrintoms būsto vienetų hipoteka Suomijoje, pagal Reglamento (ES) Nr. 575/2013 458 straipsnio 2 dalies d punkto vi papunktį taikomą 15 procentų vidutinio svertinio rizikos koeficiento žemutinę ribą;

                                          Belgija:

                                                      —

                                                      Belgijoje veiklos leidimus gavusių kredito įstaigų, kurios reguliuojamojo kapitalo poreikiui apskaičiuoti naudoja IRB metodą, mažmeninėms pozicijoms, užtikrintoms gyvenamosios paskirties nekilnojamojo turto vienetais Belgijoje, pagal Reglamento (ES) Nr. 575/2013 458 straipsnio 2 dalies d punkto vi papunktį taikomą papildomą rizikos koeficientą, kurį sudaro dvi sudedamosios dalys:

                                                                  a)

                                                                  fiksuotas 5 procentinių punktų papildomas rizikos koeficientas ir

                                                                  b)

                                                                  proporcingai apskaičiuojamas papildomas rizikos koeficientas, kurį sudaro 33 procentais padidintas gyvenamosios paskirties nekilnojamojo turto vienetais Belgijoje užtikrintų mažmeninių pozicijų portfeliui taikomų rizikos koeficientų pagal pozicijas įvertintas vidutinis svertinis rizikos koeficientas;

                                          Prancūzija:

                                                      —

                                                      Reglamento (ES) Nr. 575/2013 395 straipsnio 1 dalyje numatytos didelių pozicijų ribos, taikytinos Prancūzijoje registruotą buveinę turinčių labai įsiskolinusių didelių ne finansų bendrovių pozicijoms, sumažinimą iki 5 procentų reikalavimus atitinkančio kapitalo, taikomą pagal Reglamento (ES) Nr. 575/2013 458 straipsnio 2 dalies d punkto ii papunktį pasaulinės sisteminės svarbos įstaigoms (G-SII) ir kitoms sisteminės svarbos įstaigoms (O-SII) aukščiausiu konsolidavimo lygiu jų bankų prudencinio konsolidavimo ribose;

                                          Švedija:

                                                      —

                                                      Švedijoje veiklos leidimus gavusioms kredito įstaigoms, kurios reguliuojamojo kapitalo poreikiui apskaičiuoti naudoja IRB metodą, pagal Reglamento (ES) Nr. 575/2013 458 straipsnio 2 dalies d punkto vi papunktį taikomą konkrečiai kredito įstaigai nustatytą Švedijoje reziduojančių įsipareigojančiųjų asmenų mažmeninių pozicijų, užtikrintų nekilnojamuoju turtu, portfeliui taikomų rizikos koeficientų pagal pozicijas įvertinto vidutinio svertinio rizikos koeficiento žemutinę ribą, lygią 25 procentams.

                  2.

                  Priedas pakeičiamas šios rekomendacijos priedu.

         Priimta Frankfurte prie Maino 2020 m. birželio 2 d.

               ESRV bendrosios valdybos vardu

               ESRV sekretoriato vadovas

            Francesco MAZZAFERRO

         (1)  OL L 331, 2010 12 15, p. 1.

         (2)  OL L 176, 2013 6 27, p. 338.

         (3)  OL C 58, 2011 2 24, p. 4.

         (4)  2015 m. gruodžio 15 d. Europos sisteminės rizikos valdybos rekomendacija ESRV/2015/2 dėl makroprudencinės politikos priemonių tarptautinio poveikio vertinimo ir savanoriško abipusiškumo (OL C 97, 2016 3 12, p. 9).

         (5)  2016 m. birželio 24 d. Europos sisteminės rizikos valdybos rekomendacija ESRV/2016/4, kuria iš dalies keičiama Rekomendacija ESRV/2015/2 dėl makroprudencinės politikos priemonių tarptautinio poveikio vertinimo ir savanoriško abipusiškumo (OL C 290, 2016 8 10, p. 1).

         PRIEDAS
         Rekomendacijos ESRV/2015/2 priedas pakeičiamas taip:

                  „PRIEDAS

                     Suomija

                        Vidaus reitingais pagrįstą (IRB) metodą naudojančių kredito įstaigų (toliau – IRB kredito įstaigos) hipotekinėms paskoloms, užtikrintoms būsto vienetų hipoteka Suomijoje, pagal Reglamento (ES) Nr. 575/2013 458 straipsnio 2 dalies d punkto vi papunktį konkrečiai kredito įstaigai nustatyta vidutinio svertinio rizikos koeficiento minimali 15 % riba

                  I.   Priemonės aprašymas

                              1.

                              Suomijos priemonė, taikoma pagal Reglamento (ES) Nr. 575/2013 458 straipsnio 2 dalies d punkto vi papunktį, yra IRB kredito įstaigų gyvenamosios paskirties nekilnojamojo turto hipotekinių paskolų, užtikrintų būsto vienetų hipoteka Suomijoje, portfeliui konkrečiai kredito įstaigai nustatyta vidutinio svertinio rizikos koeficiento žemutinė 15 % riba.

                        II.   Abipusiškumas

                              2.

                              Pagal Reglamento (ES) Nr. 575/2013 458 straipsnio 5 dalį atitinkamoms valstybių narių institucijoms rekomenduojama pripažinti Suomijos priemonę ir taikyti ją IRB kredito įstaigų mažmeninių hipotekos paskolų, užtikrintų būsto vienetais Suomijoje, kurias išdavė filialai, esantys ir veiklos leidimus gavę Suomijoje, portfeliams. Šios dalies tikslais taikomas C rekomendacijos 3 dalyje nurodytas terminas.

                              3.

                              Atitinkamoms institucijoms taip pat rekomenduojama abipusiškai taikyti Suomijos priemonę ir taikyti ją IRB kredito įstaigų mažmeninių hipotekos paskolų, užtikrintų būsto vienetais Suomijoje, kurias tiesiogiai tarpvalstybiniu mastu suteikė kredito įstaigos, įsteigtos jų atitinkamose jurisdikcijose, portfeliams. Šios dalies tikslais taikomas C rekomendacijos 3 dalyje nurodytas terminas.

                              4.

                              Vadovaujantis C rekomendacijos 2 dalimi, atitinkamoms institucijoms rekomenduojama pasikonsultavus su ESRV taikyti makroprudencinės politikos priemonę, kurią galima įgyvendinti jų jurisdikcijoje ir kurios poveikis panašiausias į pirmiau nurodytos priemonės, kurią rekomenduojama abipusiškai taikyti, taip pat priimti Direktyvos 2013/36/ES VII antraštinės dalies 2 skyriaus IV skirsnyje nustatytas priežiūros priemones ir įgaliojimus. Atitinkamoms institucijoms rekomenduojama per keturis mėnesius priimti tapačią priemonę

                        III.   Reikšmingumo riba

                              5.

                              Šią priemonę papildo gyvenamosios paskirties nekilnojamojo turto hipotekinių paskolų rinkos pozicijų Suomijoje 1 mlrd. EUR reikšmingumo riba, kaip orientyras abipusiškumą taikančioms valstybėms narėms dėl galimo de minimis principo taikymo.

                              6.

                              Vadovaujantis Rekomendacijos ESRV/2015/2 2.2.1 dalimi, atitinkamos valstybės narės institucijos gali taikyti išimtį atskiroms IRB kredito įstaigoms, jei jos turi nereikšmingas mažmeninių hipotekos paskolų, užtikrintų būsto vienetais Suomijoje, pozicijas, mažesnes už 1 mlrd. EUR reikšmingumo ribą. Šiuo atveju atitinkamos institucijos turėtų stebėti pozicijų reikšmingumą ir joms rekomenduojama abipusiškai taikyti priemonę, kai IRB kredito įstaiga peržengia 1 mlrd. EUR reikšmingumo ribą.

                              7.

                              Jei nėra kitose valstybėse narėse veiklos leidimus gavusių IRB kredito įstaigų, turinčių filialus Suomijoje arba teikiančių finansines paslaugas tiesiogiai Suomijoje, kurių pozicijos Suomijos hipotekos rinkoje yra 1 mlrd. EUR arba daugiau, atitinkamos valstybių narių institucijos gali nuspręsti netaikyti priemonės abipusiškai, kaip numatyta Rekomendacijos ESRV/2015/2 2.2.1 dalyje. Šiuo atveju atitinkamos institucijos turėtų stebėti pozicijų reikšmingumą ir joms rekomenduojama abipusiškai taikyti priemonę, kai IRB kredito įstaiga peržengia 1 mlrd. EUR reikšmingumo ribą.

                     Belgija

                        IRB metodą naudojančių Belgijoje veiklos leidimus gavusių kredito įstaigų mažmeninėms pozicijoms, užtikrintoms gyvenamosios paskirties nekilnojamojo turto vienetais Belgijoje, pagal Reglamento (ES) Nr. 575/2013 458 straipsnio 2 dalies d punkto vi papunktį taikomas papildomas rizikos koeficientas. Papildomą rizikos koeficientą sudaro dvi sudedamosios dalys:

                              a)

                                    fiksuotas 5 procentinių punktų papildomas rizikos koeficientas ir

                              b)

                                    proporcingai apskaičiuojamas papildomas rizikos koeficientas, kurį sudaro 33 procentais padidintas mažmeninių pozicijų, užtikrintų gyvenamosios paskirties nekilnojamojo turto vienetais Belgijoje, portfeliui taikomų rizikos koeficientų pagal pozicijas įvertintas vidutinis svertinis rizikos koeficientas;

                        I.   Priemonės aprašymas

                              1.

                              Belgijos priemonė, taikoma pagal Reglamento (ES) Nr. 575/2013 458 straipsnio 2 dalies d punkto vi papunktį ir privaloma IRB metodą naudojančioms Belgijoje veiklos leidimus gavusioms kredito įstaigoms, yra mažmeninėms pozicijoms, užtikrintoms gyvenamosios paskirties nekilnojamojo turto vienetais Belgijoje, taikomas papildomas rizikos koeficientas, kurį sudaro dvi sudedamosios dalys:

                                          a)

                                          pirma sudedamoji dalis yra 5 procentiniais punktais padidintas rizikos koeficientas, taikomas mažmeninėms pozicijoms, užtikrintoms gyvenamosios paskirties nekilnojamojo turto vienetais Belgijoje, kuris gaunamas po to, kai pagal b punktą apskaičiuojama antra papildomo rizikos koeficiento sudedamoji dalis;

                                          b)

                                          antrą sudedamąją dalį sudaro 33 procentais padidintas mažmeninių pozicijų, užtikrintų gyvenamosios paskirties nekilnojamojo turto vienetais Belgijoje, portfeliui taikomų rizikos koeficientų pagal pozicijas įvertintas vidutinis svertinis rizikos koeficientas. Pagal pozicijas įvertintas vidutinis svertinis rizikos koeficientas yra atskiroms paskoloms taikomų rizikos koeficientų, apskaičiuotų pagal Reglamento (ES) Nr. 575/2013 154 straipsnį, vidurkis, įvertintas pagal atitinkamą pozicijos vertę.

                        II.   Abipusiškumas

                              2.

                              Pagal Reglamento (ES) Nr. 575/2013 458 straipsnio 5 dalį atitinkamoms valstybių narių institucijoms rekomenduojama C rekomendacijos 3 dalyje numatytu terminu pripažinti Belgijos priemonę, taikant ją veiklos leidimus šalyje gavusių ir IRB taikančių kredito įstaigų filialams, esantiems Belgijoje.

                              3.

                              Atitinkamoms institucijoms rekomenduojama pripažinti Belgijos priemonę taikant ją šalyje veiklos leidimus gavusioms ir IRB metodą naudojančioms kredito įstaigoms, turinčioms tiesiogines mažmeninių pozicijas, užtikrintas gyvenamosios paskirties nekilnojamojo turto vienetais Belgijoje. Vadovaujantis C rekomendacijos 2 dalimi, atitinkamoms institucijoms rekomenduojama taikyti tą pačią priemonę, kurią aktyvuojanti institucija įgyvendino Belgijoje per C rekomendacijos 3 dalyje nurodytą terminą.

                              4.

                              Jei jų jurisdikcijoje negalima įgyvendinti tokios pačios makroprudencinės politikos priemonės, atitinkamoms institucijoms rekomenduojama pasikonsultavus su ESRV taikyti makroprudencinės politikos priemonę, kurią galima įgyvendinti jų jurisdikcijoje ir kurios poveikis panašiausias į pirmiau nurodytos priemonės, kurią rekomenduojama abipusiškai taikyti, taip pat priimti Direktyvos 2013/36/ES VII antraštinės dalies 2 skyriaus IV skirsnyje nustatytas priežiūros priemones ir įgaliojimus. Atitinkamoms institucijoms rekomenduojama priimti lygiavertį poveikį turinčią priemonę ne vėliau kaip per keturis mėnesius nuo šios rekomendacijos paskelbimo Europos Sąjungos oficialiajame leidinyje.

                        III.   Reikšmingumo riba

                              5.

                              Šią priemonę papildo konkrečiai įstaigai nustatyta 2 mlrd. EUR reikšmingumo riba, kaip orientyras abipusiškumą taikančioms atitinkamoms institucijoms dėl galimo de minimis principo taikymo.

                              6.

                              Vadovaujantis Rekomendacijos ESRV/2015/2 2.2.1 dalimi, atitinkamos valstybės narės institucijos gali taikyti išimtį atskiroms šalyje veiklos leidimus gavusioms ir IRB metodą naudojančioms kredito įstaigoms, jei jos turi nereikšmingas mažmenines pozicijas, užtikrintas gyvenamosios paskirties nekilnojamojo turto vienetais Belgijoje, mažesnes už 2 mlrd. EUR reikšmingumo ribą. Taikydamos reikšmingumo ribą, atitinkamos institucijos turėtų stebėti pozicijų reikšmingumą ir joms rekomenduojama abipusiškai taikyti Belgijos priemonę atskiroms šalyje veiklos leidimus gavusioms kredito įstaigoms, kurioms anksčiau priemonė nebuvo taikoma, kai pažeidžiama 2 mlrd. EUR reikšmingumo riba.

                              7.

                              Jei nėra atitinkamose valstybėse narėse veiklos leidimus gavusių kredito įstaigų, turinčių filialus Belgijoje arba turinčių tiesiogines mažmenines pozicijas, užtikrintas gyvenamosios paskirties nekilnojamojo turto vienetais Belgijoje, kurios naudoja IRB metodą ir kurių pozicijos Belgijos gyvenamosios paskirties nekilnojamojo turto rinkoje yra ne mažesnės kaip 2 mlrd. EUR, atitinkamos valstybių narių institucijos gali nuspręsti netaikyti Belgijos priemonės abipusiškai, kaip numatyta Rekomendacijos ESRV/2015/2 2.2.1 dalyje. Šiuo atveju atitinkamos institucijos turėtų stebėti pozicijų reikšmingumą ir joms rekomenduojama abipusiškai taikyti Belgijos priemonę, kai kredito įstaiga, naudojanti IRB metodą, peržengia 2 mlrd. EUR reikšmingumo ribą.

                              8.

                              Vadovaujantis Rekomendacijos ESRV/2015/2 2.2.1 dalimi, 2 mlrd. EUR reikšmingumo riba yra rekomenduojamas maksimalus ribos lygis. Dėl to atitinkamos abipusiškumą taikančios institucijos vietoj rekomenduotos ribos gali nustatyti žemesnę ribą savo jurisdikcijoje, kai tinkama, arba taikyti priemonės abipusiškumą be jokios reikšmingumo ribos.

                     Prancūzija

                        Reglamento (ES) Nr. 575/2013 395 straipsnio 1 dalyje numatytos didelių pozicijų ribos, taikytinos Prancūzijoje registruotą buveinę turinčių labai įsiskolinusių didelių ne finansų bendrovių pozicijoms, sumažinimas iki 5 procentų jų reikalavimus atitinkančio kapitalo, taikomas pagal Reglamento (ES) Nr. 575/2013 458 straipsnio 2 dalies d punkto ii papunktį pasaulinės sisteminės svarbos įstaigoms (G-SII) ir kitoms sisteminės svarbos įstaigoms (O-SII) aukščiausiu konsolidavimo lygiu jų bankų prudencinio konsolidavimo ribose.

                  I.   Priemonės aprašymas

                              1.

                              Prancūzijos priemonė, taikoma pagal Reglamento (ES) Nr. 575/2013 458 straipsnio 2 dalies d punkto ii papunktį G-SII ir O-SII aukščiausiu konsolidavimo lygiu (ne iš dalies konsoliduotu lygiu) jų bankų prudencinio konsolidavimo ribose, yra didelių pozicijų ribos sumažinimas iki 5 procentų jų reikalavimus atitinkančio kapitalo, taikomas Prancūzijoje registruotą buveinę turinčių labai įsiskolinusių didelių ne finansų bendrovių pozicijoms.

                              2.

                              Ne finansų bendrovė apibrėžiama kaip fizinis ar juridinis asmuo pagal privatinę teisę turintis registruotą buveinę Prancūzijoje, kuris ir individualiai, ir aukščiausiu konsolidavimo lygiu priklauso ne finansų bendrovių sektoriui, kaip apibrėžta Europos Parlamento ir Tarybos reglamento (ES) Nr. 549/2013(*) (2) A priedo 2.45 punkte.

                        (*) 2013 m. gegužės 21 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamentas (ES) Nr. 549/2013 dėl Europos nacionalinių ir regioninių sąskaitų sistemos Europos Sąjungoje (OL L 174, 2013 6 26, p. 1).

                              3.

                              Registruotą buveinę Prancūzijoje turinčių ne finansų bendrovių pozicijoms ir susijusių ne finansų bendrovių grupių pozicijoms priemonė taikoma taip:

                                          a)

                                          registruotą buveinę aukščiausiu konsolidavimo lygiu Prancūzijoje turinčių ne finansų bendrovių, priklausančių susijusių ne finansų bendrovių grupei, atveju priemonė taikoma grupės ir visų jos susijusių subjektų, kaip numatyta Reglamento (ES) Nr. 575/2013 4 straipsnio 1 dalies 39 punkte, grynųjų pozicijų sumai;

                                          b)

                                          registruotą buveinę aukščiausiu konsolidavimo lygiu ne Prancūzijoje turinčių ne finansų bendrovių, priklausančių susijusių ne finansų bendrovių grupei, atveju priemonė taikoma sumai, kuri gaunama sudėjus:

                                                      i)

                                                      registruotą buveinę Prancūzijoje turinčių ne finansų bendrovių pozicijas;

                                                      ii)

                                                      ne finansų bendrovių Prancūzijoje ar užsienyje, kurias i punkte nurodytos ne finansų bendrovės tiesiogiai arba netiesiogiai kontroliuoja, kaip numatyta Reglamento (ES) Nr. 575/2013 4 straipsnio 1 dalies 39 punkte, pozicijas; ir

                                                      iii)

                                                      ne finansų bendrovių Prancūzijoje ar užsienyje, kurios ekonomiškai priklauso nuo i punkte nurodytų ne finansų bendrovių, kaip numatyta Reglamento (ES) Nr. 575/2013 4 straipsnio 1 dalies 39 punkte, pozicijas.

                                    Ši priemonė netaikoma ne finansų bendrovėms, kurios neturi registruotos buveinės Prancūzijoje ir kurios nėra registruotą buveinę Prancūzijoje turinčių ne finansų bendrovių patronuojamosios įmonės ar nėra nuo jų ekonomiškai priklausomos arba nėra jų tiesiogiai ar netiesiogiai kontroliuojamos.
                              Remiantis Reglamento (ES) Nr. 575/2013 395 straipsnio 1 dalimi, priemonė taikytina po to, kai atsižvelgiama į kredito rizikos mažinimo metodų poveikį ir išimtis pagal Reglamento (ES) Nr. 575/2013 399–403 straipsnius.

                              4.

                              G-SII ar O-SII privalo laikyti Prancūzijoje registruotą buveinę turinčią ne finansų bendrovę didele, jeigu jos turima ne finansų bendrovių ar susijusių ne finansų bendrovių grupės pagal 3 dalį pradinė pozicija yra 300 mln. EUR arba didesnė. Pradinės pozicijos vertė apskaičiuojama vadovaujantis Reglamento (ES) Nr. 575/2013 389 ir 390 straipsniais, prieš atsižvelgiant į kredito rizikos mažinimo poveikį ir išimtis pagal Reglamento (ES) Nr. 575/2013 399–403 straipsnius, kaip nurodyta teikiant informaciją pagal Komisijos įgyvendinimo reglamento (ES) Nr. 680/2014(**) 9 straipsnį.

                        (**) 2014 m. balandžio 16 d. Komisijos įgyvendinimo reglamentas (ES) Nr. 680/2014, kuriuo pagal Europos Parlamento ir Tarybos reglamentą (ES) Nr. 575/2013 nustatomi įstaigų priežiūros ataskaitų teikimo techniniai įgyvendinimo standartai (OL L 191, 2014 6 28, p. 1).

                              5.

                              Ne finansų bendrovė laikoma labai įsiskolinusia, jeigu jos sverto rodiklis viršija 100 procentų ir finansinių sąnaudų padengimo rodiklis yra mažesnis už tris, skaičiuojant aukščiausiu grupės konsolidavimo lygiu taip:

                                          a)

                                          sverto rodiklis yra bendros skolos, atėmus grynąsias lėšas, ir nuosavo kapitalo santykis; ir

                                          b)

                                          finansinių sąnaudų padengimo rodiklis yra santykis tarp, iš vienos pusės, pridėtinės vertės pridėjus veiklos subsidijas, atėmus: i) darbo užmokestį; ii) veiklos mokesčius ir rinkliavas; iii) kitas grynąsias veiklos išlaidas, išskyrus grynąsias palūkanas ir panašias sąnaudas; ir iv) nusidėvėjimą ir amortizaciją, ir, iš kitos pusės, palūkanų ir panašių sąnaudų.

                                    Rodikliai apskaičiuojami remiantis agreguotais apskaitos rodikliais, apibrėžtais remiantis taikytinais standartais, kaip nurodyta ne finansų bendrovės finansinėse ataskaitose, kurias patvirtino, kai tinkama, atestuotasis apskaitininkas.

                        II.   Abipusiškumas

                              6.

                              Atitinkamoms institucijoms rekomenduojama pripažinti Prancūzijos priemonę, taikant ją šalyje veiklos leidimus gavusioms G-SII ir O-SII aukščiausiu konsolidavimo lygiu jų jurisdikcijos bankų prudencinio konsolidavimo ribose.

                              7.

                              Jei jų jurisdikcijoje negalima įgyvendinti tokios pačios makroprudencinės politikos priemonės, vadovaujantis C rekomendacijos 2 dalimi, atitinkamoms institucijoms rekomenduojama pasikonsultavus su ESRV taikyti makroprudencinės politikos priemonę, kurią galima įgyvendinti jų jurisdikcijoje ir kurios poveikis panašiausias į pirmiau nurodytos priemonės, kurią rekomenduojama abipusiškai taikyti. Atitinkamoms institucijoms rekomenduojama priimti lygiavertį poveikį turinčią priemonę ne vėliau kaip per šešis mėnesius nuo šios rekomendacijos paskelbimo Europos Sąjungos oficialiajame leidinyje.

                        III.   Reikšmingumo riba

                              8.

                              Šią priemonę papildo sudėtinė reikšmingumo riba, kaip orientyras abipusiškumą taikančioms atitinkamoms institucijoms dėl galimo de minimis principo taikymo, kurią sudaro:

                                          a)

                                          šalyje veiklos leidimus gavusių G-SIIs ir O-SIIs aukščiausiu konsolidavimo lygiu jų bankų prudencinio konsolidavimo ribose bendrų pradinių pozicijų Prancūzijos ne finansų bendrovių sektoriaus atžvilgiu riba, lygi 2 mlrd. EUR;

                                          b)

                                          300 mln. EUR riba, taikytina šalyje veiklos leidimus gavusioms G-SIIs ir O-SIIs, lygi 1 punkte nurodytai ribai arba ją viršijanti:

                                                      i)

                                                      registruotą buveinę Prancūzijoje turinčios ne finansų bendrovės vienos pradinės pozicijos atveju;

                                                      ii)

                                                      susijusių ne finansų bendrovių grupės, aukščiausiu konsolidavimo lygiu turinčios registruotą buveinę Prancūzijoje, pradinių pozicijų sumos, apskaičiuotos pagal 3 dalies a punktą, atveju;

                                                      iii)

                                                      aukščiausiu konsolidavimo lygiu registruotą buveinę Prancūzijoje turinčių ne finansų bendrovių, kurios priklauso susijusių ne finansų bendrovių grupei, turinčiai registruotą buveinę aukščiausiu konsolidavimo lygiu ne Prancūzijoje, kaip pateikta Įgyvendinimo reglamento (ES) Nr. 680/2014 VIII priedo C 28.00 ir C 29.00 šablonuose, pradinių pozicijų sumos atveju;

                                          c)

                                          G-SII ar O-SII reikalavimus atitinkančio kapitalo aukščiausiu konsolidavimo lygiu 5 procentų riba, b dalyje nurodytų pozicijų atžvilgiu, atsižvelgus į rizikos mažinimo metodų poveikį ir išimtis pagal Reglamento (ES) Nr. 575/2013 399–403 straipsnius.

                                    Ribos, nurodytos b ir c dalyse, turi būti taikomos nepriklausomai nuo to, ar atitinkamas subjektas ar ne finansų bendrovė yra labai įsiskolinę ar ne.
                              Pradinės pozicijos vertė, nurodyta a ir b dalyse, apskaičiuojama vadovaujantis Reglamento (ES) Nr. 575/2013 389 ir 390 straipsniais, prieš atsižvelgiant į kredito rizikos mažinimo poveikį ir išimtis pagal Reglamento (ES) Nr. 575/2013 399–403 straipsnius, kaip nurodyta teikiant informaciją pagal Komisijos įgyvendinimo reglamento (ES) Nr. 680/2014 9 straipsnį.

                              9.

                              Vadovaujantis ESRV/2015/2 rekomendacijos 2.2.1 dalimi, atitinkamos suinteresuotų valstybių narių institucijos gali taikyti išimtį šalyje veiklos leidimą gavusioms G-SII ar O-SII aukščiausiu konsolidavimo lygiu jų bankų prudencinio konsolidavimo ribose, jeigu jos nepažeidžia 8 dalyje nurodytą sudėtinės reikšmingumo ribos. Taikydamos reikšmingumo ribą, atitinkamos institucijos turėtų stebėti šalyje veiklos leidimą gavusių G-SII ir O-SII pozicijų reikšmingumą Prancūzijos ne finansų bendrovių sektoriaus atžvilgiu, taip pat šalyje veiklos leidimą gavusių G-SII ir O-SII pozicijų Prancūzijoje registruotą buveinę turinčių didelių ne finansų bendrovių atžvilgiu koncentraciją, ir joms rekomenduojama taikyti Prancūzijos priemonę toms šalyje veiklos leidimą gavusioms G-SII ir O-SII aukščiausiu konsolidavimo lygiu jų bankų prudencinio konsolidavimo ribose, kurioms anksčiau buvo taikyta išimtis, kai pažeidžiama 8 dalyje nurodyta sudėtinė reikšmingumo riba. Atitinkamos institucijos taip pat skatinamos atkreipti kitų jų jurisdikcijos rinkos dalyvių dėmesį į sisteminę riziką, susijusią su registruotą buveinę Prancūzijoje turinčių didelių ne finansų bendrovių sverto padidėjimu.

                              10.

                              Jeigu nėra atitinkamų šalyje veiklos leidimus gavusių G-SII ir O-SII aukščiausiu konsolidavimo lygiu jų bankų prudencinio konsolidavimo ribose ir turinčių Prancūzijos ne finansų bendrovių sektoriaus pozicijų, viršijančių 8 dalyje nurodytą reikšmingumo ribą, atitinkamos suinteresuotos valstybių narių institucijos, remdamosi Rekomendacijos ESRV/2015/2 2.2.1 dalimi, gali nuspręsti netaikyti Prancūzijos priemonės abipusiškai. Šiuo atveju atitinkamos institucijos turėtų stebėti šalyje veiklos leidimus gavusių G-SII ir O-SII pozicijų reikšmingumą Prancūzijos ne finansų bendrovių sektoriaus atžvilgiu, taip pat šalyje veiklos leidimus gavusių G-SII ir O-SII pozicijų Prancūzijoje registruotą buveinę turinčių didelių ne finansų bendrovių atžvilgiu koncentraciją, ir joms rekomenduojama abipusiškai taikyti Prancūzijos priemonę, kai šalyje veiklos leidimą gavusi G-SII ar O-SII aukščiausiu konsolidavimo lygiu jų bankų prudencinio konsolidavimo ribose, viršija 8 dalyje nurodytą sudėtinę reikšmingumo ribą. Atitinkamos institucijos taip pat skatinamos atkreipti kitų jos jurisdikcijos rinkos dalyvių dėmesį į sisteminę riziką, susijusią su registruotą buveinę Prancūzijoje turinčių didelių ne finansų bendrovių sverto padidėjimu.

                              11.

                              Vadovaujantis Rekomendacijos ESRV/2015/2 2.2.1 dalimi, 8 dalyje nurodyta sudėtinė reikšmingumo riba yra rekomenduojamas maksimalus ribos lygis. Dėl to atitinkamos abipusiškumą taikančios institucijos vietoj rekomenduotos ribos gali nustatyti žemesnę ribą savo jurisdikcijoje, kai tinkama, arba taikyti priemonės abipusiškumą be jokios reikšmingumo ribos.

                     Švedija

                        Švedijoje veiklos leidimus gavusioms kredito įstaigoms, kurios reguliuojamojo kapitalo poreikiui apskaičiuoti naudoja IRB metodą, pagal Reglamento (ES) Nr. 575/2013 458 straipsnio 2 dalies d punkto vi papunktį taikoma konkrečiai kredito įstaigai nustatyta Švedijoje reziduojančių įsipareigojančiųjų asmenų mažmeninių pozicijų, užtikrintų nekilnojamuoju turtu, portfeliui taikomų rizikos koeficientų pagal pozicijas įvertinto vidutinio svertinio rizikos koeficiento žemutinė riba, lygi 25 procentams.

                  I.   Priemonės aprašymas

                              1.

                              Švedijos priemonė, taikoma pagal Reglamento (ES) Nr. 575/2013 458 straipsnio 2 dalies d punkto vi papunktį, ir privaloma Švedijoje veiklos leidimus gavusioms kredito įstaigoms, naudojančioms IRB metodą, yra konkrečiai kredito įstaigai nustatyta Švedijoje reziduojančių įsipareigojančiųjų asmenų mažmeninių pozicijų, užtikrintų nekilnojamuoju turtu, portfeliui taikomų rizikos koeficientų pagal pozicijas įvertinto vidutinio rizikos koeficiento žemutinė riba, lygi 25 procentams.

                              2.

                              Pagal pozicijas įvertintas vidutinis svertinis rizikos koeficientas yra atskiroms pozicijoms taikomų rizikos koeficientų, apskaičiuotų pagal Reglamento (ES) Nr. 575/2013 154 straipsnį, vidurkis, įvertintas pagal atitinkamą pozicijos vertę.

                        II.   Abipusiškumas

                              3.

                              Pagal Reglamento (ES) Nr. 575/2013 458 straipsnio 5 dalį atitinkamoms valstybių narių institucijoms rekomenduojama C rekomendacijos 3 dalyje numatytu terminu pripažinti Švedijos priemonę, taikant ją veiklos leidimus šalyje gavusių ir IRB metodą naudojančių kredito įstaigų filialams, esantiems Švedijoje.

                              4.

                              Atitinkamoms institucijoms rekomenduojama pripažinti Švedijos priemonę taikant ją šalyje veiklos leidimus gavusioms ir IRB metodą naudojančioms kredito įstaigoms, turinčioms tiesiogines Švedijoje reziduojančių įsipareigojančiųjų asmenų mažmenines pozicijas, užtikrintas nekilnojamuoju turtu. Vadovaujantis C rekomendacijos 2 dalimi, atitinkamoms institucijoms rekomenduojama taikyti tą pačią priemonę, kurią aktyvuojanti institucija įgyvendino Švedijoje per C rekomendacijos 3 dalyje nurodytą terminą.

                              5.

                              Jei jų jurisdikcijoje negalima įgyvendinti tokios pačios makroprudencinės politikos priemonės, atitinkamoms institucijoms rekomenduojama pasikonsultavus su ESRV taikyti makroprudencinės politikos priemonę, kurią galima įgyvendinti jų jurisdikcijoje ir kurios poveikis panašiausias į pirmiau nurodytos priemonės, kurią rekomenduojama abipusiškai taikyti. Atitinkamoms institucijoms rekomenduojama priimti lygiavertį poveikį turinčią priemonę ne vėliau kaip per keturis mėnesius nuo šios rekomendacijos paskelbimo Europos Sąjungos oficialiajame leidinyje.

                        III.   Reikšmingumo riba

                              6.

                              Šią priemonę papildo konkrečiai įstaigai nustatyta 5 mlrd. SEK reikšmingumo riba, kaip orientyras abipusiškumą taikančioms atitinkamoms institucijoms dėl galimo de minimis principo taikymo.

                              7.

                              Vadovaujantis Rekomendacijos ESRV/2015/2 2.2.1 dalimi, atitinkamos valstybės narės institucijos gali taikyti išimtį atskiroms šalyje veiklos leidimus gavusioms ir IRB metodą naudojančioms kredito įstaigoms, jei jos turi nereikšmingas Švedijoje reziduojančių įsipareigojančiųjų asmenų mažmenines pozicijas, užtikrintas nekilnojamuoju turtu, mažesnes už 5 mlrd. SEK reikšmingumo ribą. Taikydamos reikšmingumo ribą, atitinkamos institucijos turėtų stebėti pozicijų reikšmingumą ir joms rekomenduojama abipusiškai taikyti Švedijos priemonę atskiroms šalyje veiklos leidimą gavusioms kredito įstaigoms, kurioms anksčiau priemonė nebuvo taikoma, kai peržengiama 5 mlrd. SEK reikšmingumo riba.

                              8.

                              Jei nėra atitinkamose valstybėse narėse veiklos leidimus gavusių kredito įstaigų, turinčių filialus Švedijoje arba turinčių tiesioginių mažmeninių Švedijoje reziduojančių įsipareigojančiųjų asmenų pozicijų, užtikrintų nekilnojamuoju turtu, kurios naudoja IRB metodą ir kurių mažmeninės Švedijoje reziduojančių įsipareigojančiųjų asmenų pozicijos, užtikrintos nekilnojamuoju turtu, yra ne mažesnės kaip 5 mlrd. SEK, atitinkamos valstybių narių institucijos gali nuspręsti netaikyti Švedijos priemonės abipusiškai, kaip numatyta Rekomendacijos ESRV/2015/2 2.2.1 dalyje. Šiuo atveju atitinkamos institucijos turėtų stebėti pozicijų reikšmingumą ir joms rekomenduojama abipusiškai taikyti Švedijos priemonę, kai kredito įstaiga, naudojanti IRB metodą, peržengia 5 mlrd. SEK reikšmingumo ribą.

                              9.

                              Vadovaujantis Rekomendacijos ESRV/2015/2 2.2.1 dalimi, 5 mlrd. SEK reikšmingumo riba yra rekomenduojamas maksimalus ribos lygis. Dėl to atitinkamos abipusiškumą taikančios institucijos vietoj rekomenduotos ribos gali nustatyti žemesnę ribą savo jurisdikcijoje, kai tinkama, arba taikyti priemonės abipusiškumą be jokios reikšmingumo ribos.

            “


title: Tarybos rekomendacija (ES) 2020/912 2020 m. birželio 30 d. dėl laikino nebūtinų kelionių į ES apribojimo ir galimo tokio apribojimo panaikinimo

text:
               1.7.2020

               LT

               Europos Sąjungos oficialusis leidinys

               LI 208/1

      TARYBOS REKOMENDACIJA (ES) 2020/912
      2020 m. birželio 30 d.
      dėl laikino nebūtinų kelionių į ES apribojimo ir galimo tokio apribojimo panaikinimo
      EUROPOS SĄJUNGOS TARYBA,
      atsižvelgdama į Sutartį dėl Europos Sąjungos veikimo, ypač į jos 77 straipsnio 2 dalies b bei e punktus ir 292 straipsnio pirmą ir antrą sakinius,
      atsižvelgdama į Europos Komisijos pasiūlymą,
      kadangi:

                  (1)

                  2020 m. kovo 16 d. Komisija priėmė komunikatą (1), kuriuo rekomendavo vienam mėnesiui laikinai apriboti nebūtinas keliones iš trečiųjų šalių į ES+ erdvę (2). 2020 m. kovo 17 d. valstybių ar vyriausybių vadovai susitarė įgyvendinti laikiną nebūtinų kelių apribojimą. Šį apribojimą taip pat įgyvendino keturios Šengeno asocijuotosios valstybės;

                  (2)

                  2020 m. kovo 26 d. Europos Sąjungos valstybių ar vyriausybių vadovai susitarė dėl COVID-19 pandemijos taikyti suderintą laikiną nebūtinų kelionių į ES apribojimą;

                  (3)

                  2020 m. balandžio 8 d. (3) ir 2020 m. gegužės 8 d. (4) Komisija priėmė du papildomus komunikatus; kiekvienu iš jų atitinkamai rekomenduojama vienam mėnesiui pratęsti nebūtinų kelionių apribojimus. Visos Šengeno valstybės narės ir keturios Šengeno asocijuotosios valstybės (toliau – valstybės narės) nusprendė įgyvendinti šiuos apribojimų pratęsimus; pastarąjį kartą – iki 2020 m. birželio 15 d.;

                  (4)

                  2020 m. balandžio 15 d. Europos Komisijos pirmininkė ir Europos Vadovų Tarybos pirmininkas pristatė Bendras Europos COVID-19 plitimo valdymo priemonių atšaukimo veiksmų gaires (5). Šiose veiksmų gairėse nustatytas dviejų etapų metodas, kurio laikantis turėtų būti koordinuotai panaikinta vidaus sienų kontrolė. Atitinkamai būtų laipsniškai sušvelninti laikini apribojimai prie išorės sienų ir ne ES gyventojams būtų leista atnaujinti nebūtinas keliones į ES; Kelionių apribojimas prie išorės sienų turėtų būti panaikintas po to, kai valstybės narės bus panaikinusios vidaus sienų kontrolę, arba abu veiksmai turėtų vykti tuo pačiu metu;

                  (5)

                  konsultacijose su valstybėmis narėmis paaiškėjo, kad reikia toliau trumpam pratęsti esamus apribojimus prie išorės sienų ir kad svarbu laikytis koordinuoto požiūrio į laipsnišką apribojimų panaikinimą;

                  (6)

                  2020 m. birželio 11 d. Komisija priėmė komunikatą (6), kuriuo rekomendavo pratęsti nebūtinų kelionių į ES apribojimą iki 2020 m. birželio 30 d. ir kuriame išdėstytas požiūris į laipsnišką nebūtinų kelionių į ES apribojimo panaikinimą nuo 2020 m. liepos 1 d. Visos valstybės narės įgyvendino šį papildomą pratęsimą iki birželio 30 d.;

                  (7)

                  po to vyko valstybių narių diskusijos dėl taikytinų kriterijų ir metodikos;

                  (8)

                  ši rekomendacija nedaro poveikio valstybių narių atsakomybei toliau taikyti Šengeno sienų kodekso (7) 6 straipsnį, kuriame nustatytos trečiųjų šalių piliečių atvykimo sąlygos. Visų pirma valstybės narės išlieka atsakingos už tai, kad kiekvienu konkrečiu atveju būtų įvertinta, ar trečiosios šalies pilietis turi būti laikomas keliančiu grėsmę visuomenės sveikatai. Šiame kontekste valstybės narės turėtų užtikrinti glaudų sienos apsaugos institucijų ir transporto paslaugų teikėjų bendradarbiavimą;

                  (9)

                  sienų kontrole yra suinteresuota ne tik valstybė narė, prie kurios išorės sienų ji vykdoma, bet ir visos valstybės narės, kurios panaikino vidaus sienų kontrolę. Todėl valstybės narės turėtų užtikrinti, kad priemonės, kurių imtasi prie išorės sienų, būtų koordinuojamos siekiant užtikrinti tinkamą Šengeno erdvės veikimą; Šiuo tikslu valstybės narės turėtų pradėti koordinuotai naikinti laipsnišką nebūtinų kelionių į ES apribojimą. Visų pirma tai turėtų būti pradėta taikyti šios rekomendacijos I priede išvardytų trečiųjų šalių gyventojų atžvilgiu. Šis sąrašas turėtų būti nuolat atnaujinamas;

                  (10)

                  priimant sprendimus dėl galimo nebūtinų kelionių į ES apribojimo panaikinimo reikėtų atsižvelgti į epidemiologinę padėtį ES, t. y. į vidutinį COVID-19 atvejų skaičių per pastarąsias 14 dienų, tenkančių 100 000 gyventojų;

                  (11)

                  2005 m. gegužės 23 d. 58-oje Pasaulio sveikatos asamblėjoje priimtos Tarptautinės sveikatos priežiūros taisyklės (2005 m.) (TSPT) sustiprino Pasaulio sveikatos organizacijos (PSO) šalių, kurios apima visas Sąjungos valstybes nares, parengties tarptautinio masto ekstremaliai visuomenės sveikatai situacijai ir atsako į tokią situaciją tarpusavio koordinavimą. TSPT stebėsenos sistemoje nustatyti pagrindiniai visuomenės sveikatos pajėgumai, kuriuos turi užtikrinti PSO šalys. Pagal šią sistemą šalių periodiškai teikiami duomenys gali būti susumuoti į bendrą balą – bendrą bendrų atsako pajėgumų rodiklį;

                  (12)

                  sprendimų dėl nebūtinų kelionių į ES apribojimo panaikinimo veiksmingumas priklauso nuo to, kaip valstybės narės koordinuotai juos įgyvendina prie visų išorės sienų. Valstybė narė neturėtų vienašališkai nuspręsti panaikinti nebūtinų kelionių į ES apribojimą konkrečios trečiosios šalies atžvilgiu, kol kitos valstybės narės nėra koordinuotai priėmusios sprendimo dėl kelionių apribojimo panaikinimo tos šalies atžvilgiu. Tačiau valstybės narės, užtikrindamos visišką skaidrumą, gali pradėti tik laipsniškai naikinti kelionių apribojimus I priede išvardytų šalių atžvilgiu;

                  (13)

                  pagal prie Europos Sąjungos sutarties ir SESV pridėto Protokolo Nr. 22 dėl Danijos pozicijos 1 ir 2 straipsnius Danija nedalyvauja priimant šią rekomendaciją ir ji nėra jai privaloma ar taikoma. Kadangi ši rekomendacija grindžiama Šengeno acquis, Danija remdamasi minėto Protokolo 4 straipsniu, per šešis mėnesius po to, kai Taryba bus nusprendusi dėl šios rekomendacijos, turi nuspręsti, ar jį ją įgyvendins;

                  (14)

                  šia rekomendacija plėtojamos Šengeno acquis nuostatos, kurias įgyvendinant Airija nedalyvauja pagal Tarybos sprendimą 2002/192/EB (8); Todėl Airija nedalyvauja priimant šią rekomendaciją ir ji nėra jai privaloma ar taikoma;

                  (15)

                  Islandijos ir Norvegijos atžvilgiu šia rekomendacija plėtojamos Šengeno acquis nuostatos, kaip apibrėžta Europos Sąjungos Tarybos ir Islandijos Respublikos bei Norvegijos Karalystės susitarime dėl pastarųjų asociacijos įgyvendinant, taikant ir plėtojant Šengeno acquis, kurios patenka į Tarybos sprendimo 1999/437/EB (9) 1 straipsnio A punkte nurodytą sritį;

                  (16)

                  Šveicarijos atžvilgiu šia rekomendacija plėtojamos Šengeno acquis nuostatos, kaip apibrėžta Europos Sąjungos, Europos bendrijos ir Šveicarijos Konfederacijos susitarime dėl Šveicarijos Konfederacijos asociacijos įgyvendinant, taikant ir plėtojant Šengeno acquis, kurios patenka į Tarybos sprendimo 1999/437/EB (10) 1 straipsnio A punkte nurodytą sritį, minėtą sprendimą taikant kartu su Tarybos sprendimo 2008/146/EB (11) 3 straipsniu;

                  (17)

                  Lichtenšteino atžvilgiu šia rekomendacija plėtojamos Šengeno acquis nuostatos, kaip apibrėžta Europos Sąjungos, Europos bendrijos, Šveicarijos Konfederacijos ir Lichtenšteino Kunigaikštystės protokole dėl Lichtenšteino Kunigaikštystės prisijungimo prie Europos Sąjungos, Europos bendrijos ir Šveicarijos Konfederacijos susitarimo dėl Šveicarijos Konfederacijos asociacijos įgyvendinant, taikant ir plėtojant Šengeno acquis, kurios patenka į Sprendimo 1999/437/EB (12) 1 straipsnio A punkte nurodytą sritį, minėtą sprendimą taikant kartu su Tarybos sprendimo 2011/350/ES (13) 3 straipsniu;

                  (18)

                  šios rekomendacijos teisinis statusas, kaip primenama 13–17 konstatuojamosiose dalyse, nedaro poveikio visų valstybių narių poreikiui nuspręsti koordinuotai panaikinti nebūtinų kelionių į ES apribojimą siekiant užtikrinti tinkamą Šengeno erdvės veikimą,

            PRIĖMĖ ŠIĄ REKOMENDACIJĄ:

                  1.

                  Valstybės narės turėtų koordinuotai nuo 2020 m. liepos 1 d. laipsniškai panaikinti laikiną nebūtinų kelionių į ES apribojimą I priede išvardytų trečiųjų šalių gyventojų atžvilgiu.
                  Nustatant, kurių trečiųjų šalių atžvilgiu dabartinis nebūtinų kelionių į ES apribojimas turėtų būti panaikintas, turėtų būti taikoma 2020 m. birželio 11 d. Komisijos komunikate (14) dėl laikino nebūtinų kelionių į ES apribojimo taikymo trečio įvertinimo nustatyta metodika ir kriterijai. Kriterijai yra susiję su epidemiologine padėtimi ir viruso plitimo valdymo priemonėmis, įskaitant fizinio atstumo laikymąsi, taip pat su ekonominiais ir socialiniais aspektais, ir jie visi taikomi kartu.

                  2.

                  Kalbant apie epidemiologinę padėtį, I priede išvardytos trečiosios šalys turėtų visų pirma atitikti šiuos kriterijus:

                              —

                              naujų COVID-19 atvejų per pastarąsias 14 dienų, tenkančių 100 000 gyventojų, skaičius turi beveik lygus ES vidurkiui, nustatytam 2020 m. birželio 15 d., arba būti už jį mažesnis,

                              —

                              naujų atvejų tendencija per tą patį laikotarpį, palyginti su ankstesnėmis 14 dienų, turi būti stabili arba atvejų skaičius turi mažėti ir

                              —

                              bendras atsakas į COVID-19, atsižvelgiant į turimą informaciją apie tokius aspektus kaip testavimas, stebėjimas, kontaktų atsekimas, viruso plitimo valdymas, gydymas ir duomenų teikimas, taip pat turimos informacijos bei duomenų šaltinių patikimumas ir prireikus visų Tarptautinių sveikatos priežiūros taisyklių (TSPT) aspektų bendras vidutinis rodiklis. Taip pat reikėtų atsižvelgti į informaciją, kurią ES delegacijos teikia remdamosi prie 2020 m. birželio 11 d. komunikato pridėtu kontroliniu sąrašu.

                  3.

                  Sprendžiant, ar laikinas nebūtinų kelionių į ES apribojimas taikomas trečiosios šalies piliečiui, lemiamas veiksnys turėtų būti ne jo pilietybė, o gyvenamoji vieta trečiojoje šalyje, kurios atžvilgiu buvo panaikinti nebūtinų kelionių apribojimai.

                  4.

                  Taryba, glaudžiai konsultuodamasi su Komisija ir atitinkamomis ES agentūromis bei tarnybomis, kas dvi savaites turėtų peržiūrėti ir atitinkamais atvejais atnaujinti I priede nurodytų trečiųjų šalių sąrašą remdamasi bendru įvertinimu, grindžiamu 2 dalyje nurodyta metodika, kriterijais ir informacija.
                  Kelionių apribojimai į I priedą jau įtrauktos konkrečios trečiosios šalies atžvilgiu gali būti visiškai arba iš dalies panaikinti arba iš naujo nustatyti atsižvelgiant į kai kurių pirmiau išdėstytų sąlygų ir atitinkamai epidemiologinės padėties įvertinimo pokyčius. Jeigu padėtis trečiojoje šalyje sparčiai blogėja, sprendimai turėtų būti priimami skubiai.

                  5.

                  Jeigu trečiosios šalies atžvilgiu ir toliau taikomi laikini kelionių apribojimai, toliau nurodytų kategorijų asmenims kelionių apribojimas, nepriklausomai nuo kelionės tikslo, turėtų būti netaikomas:

                              a)

                              Sąjungos piliečiams, kaip apibrėžta SESV 20 straipsnio 1 dalyje, ir trečiųjų šalių piliečiams, kurie pagal Sąjungos bei jos valstybių narių ir tų trečiųjų šalių susitarimus naudojasi laisvo judėjimo teisėmis, lygiavertėmis Sąjungos piliečių teisėms, taip pat atitinkamiems jų šeimos nariams (15);

                              b)

                              trečiųjų šalių piliečiams, kurie yra ilgalaikiai gyventojai pagal Ilgalaikių gyventojų direktyvą (16), ar asmenys, turintys teisę gyventi šalyje pagal kitas ES direktyvas ar nacionalinę teisę, arba kurie turi nacionalines ilgalaikes vizas, taip pat atitinkamiems jų šeimos nariams.

                        Tačiau valstybės narės gali imtis atitinkamų priemonių, pavyzdžiui, reikalauti, kad tokie asmenys, grįžtantys iš trečiosios šalies, kurios atžvilgiu laikinai taikomas kelionių apribojimas, saviizoliuotųsi arba imtųsi panašių priemonių, jei tokie patys reikalavimai keliami ir jų pačių piliečiams.
                  Be to, būtinos kelionės turėtų būti leidžiamos konkrečių kategorijų keliautojams, atliekantiems esmines funkcijas arba turintiems esminių poreikių, kaip nurodyta II priede (17). Valstybės narės šiems keliautojams gali nustatyti papildomas saugumo priemones, ypač tuo atveju, kai jų kelionės pradžia yra didelės rizikos regionas.
                  II priede nurodytų konkrečių kategorijų keliautojų, atliekančių esmines funkcijas arba turinčių esminių poreikių sąrašą, atsižvelgiant į socialinius ir ekonominius aspektus, taip pat į bendrą epidemiologinės padėties raidos įvertinimą, Taryba gali peržiūrėti glaudžiai konsultuodamasi su Komisija ir remdamasi pirmiau nurodyta metodika, kriterijais ir informacija.

                  6.

                  Siekiant panaikinti laikiną nebūtinų kelionių į ES apribojimą I priede išvardytų trečiųjų šalių atžvilgiu, nuolat ir kiekvienu konkrečiu atveju turėtų būti atsižvelgiama ir į abipusiškumo principą.

                  7.

                  Valstybė narė neturėtų nuspręsti panaikinti nebūtinų kelionių į ES apribojimą konkrečios trečiosios šalies atžvilgiu, kol dėl nebuvo nuspręsta koordinuotai panaikinti apribojimą pagal šią rekomendaciją.

                  8.

                  Andoros, Monako, San Marino ir Vatikano (Šventojo Sosto) gyventojai turėtų būti laikomi ES gyventojais šios rekomendacijos tikslais.

                  9.

                  Visos valstybės narės turėtų įgyvendinti šią rekomendaciją prie visų išorės sienų.

         Priimta Briuselyje 2020 m. birželio 30 d.

               Tarybos vardu

               Pirmininkė

            A. METELKO-ZGOMBIĆ

         (1)  COM(2020) 115, 2020 m. kovo 16 d.

         (2)  ES+ erdvė apima visas Šengeno valstybes nares (taip pat Bulgariją, Kroatiją, Kiprą ir Rumuniją) ir keturias Šengeno asocijuotąsias valstybes. Ji taip pat apima Airiją ir Jungtinę Karalystę, jei jos nuspręstų derinti veiksmus;

         (3)  COM(2020) 148, 2020 m. balandžio 8 d.

         (4)  COM(2020) 222, 2020 m. gegužės 8 d.

         (5)  https://ec.europa.eu/info/sites/info/files/communication_-_a_european_roadmap_to_lifting_coronavirus_containment_measures_0.pdf

         (6)  COM(2020) 399, 2020 m. birželio 11 d.

         (7)  2016 m. kovo 9 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamentas (ES) 2016/399 dėl taisyklių, reglamentuojančių asmenų judėjimą per sienas, Sąjungos kodekso (Šengeno sienų kodeksas) (OL L 77, 2016 3 23, p. 1).

         (8)  2002 m. vasario 28 d. Tarybos sprendimas 2002/192/EB dėl Airijos prašymo dalyvauti įgyvendinant kai kurias Šengeno acquis nuostatas (OL L 64, 2002 3 7, p. 20).

         (9)  OL L 176, 1999 7 10, p. 36.

         (10)  OL L 53, 2008 2 27, p. 52.

         (11)  2008 m. sausio 28 d. Tarybos sprendimas 2008/146/EB dėl Europos Sąjungos, Europos bendrijos ir Šveicarijos Konfederacijos susitarimo dėl Šveicarijos Konfederacijos asociacijos įgyvendinant, taikant ir plėtojant Šengeno acquis sudarymo Europos bendrijos vardu (OL L 53, 2008 2 27, p. 1).

         (12)  OL L 160, 2011 6 18, p. 21.

         (13)  2011 m. kovo 7 d. Tarybos sprendimas 2011/350/ES dėl Europos Sąjungos, Europos bendrijos, Šveicarijos Konfederacijos ir Lichtenšteino Kunigaikštystės protokolo dėl Lichtenšteino Kunigaikštystės prisijungimo prie Europos Sąjungos, Europos bendrijos ir Šveicarijos Konfederacijos susitarimo dėl Šveicarijos Konfederacijos asociacijos įgyvendinant, taikant ir plėtojant Šengeno acquis sudarymo Europos Sąjungos vardu, kiek tai susiję su patikrinimų prie vidaus sienų panaikinimu ir asmenų judėjimu (OL L 160, 2011 6 18, p. 19).

         (14)  COM(2020) 399, 2020 m. birželio 11 d.

         (15)  Kaip apibrėžta 2004 m. balandžio 29 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyvos 2004/38/EB dėl Sąjungos piliečių ir jų šeimos narių teisės laisvai judėti ir gyventi valstybių narių teritorijoje, iš dalies keičiančios Reglamentą (EEB) Nr. 1612/68 ir panaikinanti Direktyvas 64/221/EEB, 68/360/EEB, 72/194/EEB, 73/148/EEB, 75/34/EEB, 75/35/EEB, 90/364/EEB, 90/365/EEB ir 93/96/EEB, 2 ir 3 straipsniuose (OL L 158, 2004 4 30, p. 77).

         (16)  2003 m. lapkričio 25 d. Tarybos direktyva 2003/109/EB dėl trečiųjų valstybių piliečių, kurie yra ilgalaikiai gyventojai, statuso (OL L 16, 2004 1 23, p. 44).

         (17)  [Taip pat žr. 2020 m. kovo 30 d. Komisijos komunikatą (COM(2020) 115) ir birželio 11 d. komunikatą (COM(2020) 399), taip pat 2020 m. kovo 30 d. gaires (C(2020) 2050).]

         I PRIEDAS
         Trečiosios šalys, kurių gyventojams laikinas išorės sienų kirtimo apribojimas nebūtinų kelionių į ES tikslais turėtų būti netaikomas

                     1.

                     ALŽYRAS

                     2.

                     AUSTRALIJA

                     3.

                     KANADA

                     4.

                     GRUZIJA

                     5.

                     JAPONIJA

                     6.

                     JUODKALNIJA

                     7.

                     MAROKAS

                     8.

                     NAUJOJI ZELANDIJA

                     9.

                     RUANDA

                     10.

                     SERBIJA

                     11.

                     PIETŲ KORĖJA

                     12.

                     TAILANDAS

                     13.

                     TUNISAS

                     14.

                     URUGVAJUS

                     15.

                     KINIJA (1)

            (1)  Su sąlyga, kad patvirtinamas abipusiškumo principas.

         II PRIEDAS
         Konkrečių kategorijų keliautojai, atliekantys esmines funkcijas arba turintys esminių poreikių:

                     i)

                     sveikatos priežiūros specialistai, sveikatos srities tyrėjai ir vyresnio amžiaus asmenų priežiūros specialistai;

                     ii)

                     pasienio darbuotojai;

                     iii)

                     sezoniniai žemės ūkio darbuotojai;

                     iv)

                     transporto sektoriaus darbuotojai;

                     v)

                     diplomatai, tarptautinių organizacijų darbuotojai ir tarptautinių organizacijų pakviesti asmenys, kurių fizinis buvimas yra būtinas tam, kad šios organizacijos galėtų tinkamai veikti, karinis personalas, humanitarinę pagalbą teikiantys darbuotojai ir civilinės saugos personalas, atliekantys savo funkcijas;

                     vi)

                     tranzitiniai keleiviai;

                     vii)

                     keleiviai, keliaujantys dėl svarbių šeiminių priežasčių;

                     viii)

                     jūrininkai;

                     ix)

                     asmenys, kuriems reikalinga tarptautinė apsauga arba kurie keliauja dėl kitų humanitarinių priežasčių;

                     x)

                     trečiųjų šalių piliečiai, vykstantys studijų tikslais;

                     xi)

                     aukštos kvalifikacijos trečiųjų šalių darbuotojai, jei jų įdarbinimas yra būtinas ekonominiu požiūriu ir jų darbo negalima atidėti ar atlikti užsienyje.


title: Komisijos rekomendacija (ES) 2020/1039 2020 m. liepos 14 d. dėl valstybės finansinės paramos teikimo Sąjungos įmonėms, jei jos neturi sąsajų su nebendradarbiaujančiais jurisdikciją turinčiais subjektais

text:
               16.7.2020

               LT

               Europos Sąjungos oficialusis leidinys

               L 227/76

      KOMISIJOS REKOMENDACIJA (ES) 2020/1039
      2020 m. liepos 14 d.
      dėl valstybės finansinės paramos teikimo Sąjungos įmonėms, jei jos neturi sąsajų su nebendradarbiaujančiais jurisdikciją turinčiais subjektais
      EUROPOS KOMISIJA,
      atsižvelgdama į Sutartį dėl Europos Sąjungos veikimo, ypač į jos 292 straipsnį,
      kadangi:

                  (1)

                  finansinės pagalbos nukreipimas į mokesčių rojus gali pakenkti valstybių narių viešųjų finansų patikimumui, tinkamam Sąjungos finansų sistemos veikimui ir Sąjungos vidaus rinkai. Komisija pastaraisiais metais laikosi aiškios pozicijos prieš mokesčių rojus – ji įgyvendina Veiksmingo apmokestinimo išorės strategiją (1);

                  (2)

                  COVID-19 protrūkis pareikalavo precedento neturinčių veiksmų tiek nacionaliniu, tiek ES lygmenimis siekiant remti valstybių narių ekonomiką ir sudaryti palankesnes sąlygas jai atsigauti. Jie apima valstybės intervenciją, kuria siekiama užtikrinti įmonių, kurių didelei daliai taikomos Sąjungos valstybės pagalbos taisyklės, likvidumą ir galimybes gauti finansavimą;

                  (3)

                  dabartinėmis su COVID-19 susijusiomis aplinkybėmis įmonėms teikiamos finansinės, visų pirma likvidumo, paramos mastas yra didelis, todėl siekiant užkirsti kelią netinkamam viešojo finansavimo panaudojimui reikia nedelsiant imtis suderintų veiksmų. Iki šiol tokių veiksmų daugiausia imtasi pagal Sąjungos valstybės pagalbos taisykles. Be su COVID-19 susijusių aplinkybių, teikiant finansinę paramą turėtų būti atsižvelgiama į poreikį kovoti su mokesčių vengimu ir sukčiavimu, taip pat su piktnaudžiavimu nacionaliniais ir Sąjungos biudžetais mokesčių mokėtojų ir socialinės apsaugos sistemų sąskaita;

                  (4)

                  siekiant veiksmingai kovoti su mokesčių vengimu, sukčiavimu ir piktnaudžiavimu taip pat svarbu užtikrinti tinkamą vidaus rinkos veikimą. Tuo tikslu valstybės narės turėtų koordinuoti savo veiksmus, kad stabdytų nederamą savo mokesčių bazių eroziją ir užtikrintų, kad būtų imtasi tokių sprendimo būdų, dėl kurių neatsirastų didelių neatitikimų ar rinkos iškraipymų;

                  (5)

                  mokesčių tikslais nebendradarbiaujančių jurisdikciją turinčių subjektų Sąjungos sąrašas (toliau – nebendradarbiaujančių jurisdikciją turinčių subjektų ES sąrašas) (2) parengtas siekiant pašalinti grėsmes ES valstybių narių mokesčių bazėms. Atsižvelgiant į tai, būtų tikslinga rekomenduoti, kad valstybės narės teiktų finansinę paramą Sąjungos įmonėms su sąlyga, kad tos įmonės neturi sąsajų su jurisdikciją turinčiais subjektais, įtrauktais į Sąjungos sąrašą. Be to, Komisija pažymi, kad kai kurios valstybės narės, teikdamos valstybės pagalbą rekapitalizavimo forma, nurodė ketinančios stipriai susieti finansinę paramą su sąžininga pagalbos gavėjo sumokėtų mokesčių dalimi;

                  (6)

                  vis dėlto labai svarbu, kad valstybės narės saugotų tikrą ekonominę veiklą į sąrašą įtrauktose nebendradarbiaujančiose šalyse ir teritorijose ir užtikrintų, kad tai ekonominei veiklai nebūtų nenumatytai pakenkta. Šiuo tikslu valstybės narės į savo teisės aktus turėtų įtraukti atitinkamas išimtis, siekdamos užtikrinti, kad nebūtų užkirstas kelias finansinei paramai, kai vykdoma reali ekonominė veikla;

                  (7)

                  siekiant užtikrinti, kad finansinė parama galėtų būti teikiama reikalavimus atitinkančioms įmonėms, valstybės narės turėtų nustatyti nuosaikius reikalavimus įrodyti, kad nėra sąsajų su jurisdikciją turinčiu subjektu, įtrauktu į nebendradarbiaujančių jurisdikciją turinčių subjektų ES sąrašą. Kartu labai svarbu užtikrinti, kad įmonės negalėtų apeiti reikalavimų, keliamų teisei gauti finansinę paramą;

                  (8)

                  siekdamos sukurti visapusišką sistemą, valstybės narės turėtų išplėsti valstybės finansinės paramos teikimo įmonėms sąlygas, įtraukdamos ne tik sąsajų su nebendradarbiaujančiais jurisdikciją turinčiais subjektais neturėjimo sąlygą, bet ir atvejus, kai nustatoma, kad įmonė arba jos savininkai buvo nuteisti už sunkų nusikaltimą arba nevykdė pareigų, susijusių su mokesčių ar socialinio draudimo įmokų mokėjimu,

            PRIĖMĖ ŠIĄ REKOMENDACIJĄ:
      1.   DALYKAS IR TAIKYMO SRITIS

      Šioje rekomendacijoje nustatomas suderintas požiūris, kad valstybės narės gali teikti finansinę paramą su sąlyga, kad paramą gaunanti įmonė neturi sąsajų su jurisdikciją turinčiais subjektais, įtrauktais į nebendradarbiaujančių jurisdikciją turinčių subjektų ES sąrašą.
      2.   SĄVOKŲ APIBRĖŽTYS

      Nuosavybė – tiesiogiai arba netiesiogiai valdomas turtas, taip pat reiškianti tikrąjį savininką, apibrėžtą 2015 m. gegužės 20 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyvos 2015/849 (3) 3 straipsnio 6 punkte.
      Finansinė parama – bet kokia finansinė pagalba, kurią gali gauti visos įmonės, arba rinktinės priemonės, įskaitant valstybės pagalbą, teikiamą pagal naują laikinąją valstybės pagalbos sistemą (4).
      Įmonė – ekonominę veiklą vykdantis subjektas arba fizinis asmuo, neatsižvelgiant į jo teisinę formą ar veiklos sektorių.
      3.   VALSTYBĖS FINANSINĖS PARAMOS TEIKIMO SĄJUNGOS ĮMONĖMS, NETURINČIOMS SĄSAJŲ SU NEBENDRADARBIAUJANČIAIS JURISDIKCIJĄ TURINČIAIS SUBJEKTAIS, SĄLYGŲ NUSTATYMAS

      Kai valstybės narės priima priemones, kuriomis teikiama finansinė parama jų jurisdikcijai priklausančioms reikalavimus atitinkančioms įmonėms, jos turėtų nustatyti, kad teisė gauti tokią finansinę paramą priklauso nuo tam tikrų sąlygų. Todėl finansinę paramą gaunančios įmonės neturėtų:

                  a)

                  būti rezidentės mokesčių tikslais į nebendradarbiaujančių jurisdikciją turinčių subjektų ES sąrašą įtrauktose šalyse ar teritorijose arba būti įregistruotos pagal tokių subjektų įstatymus;

                  b)

                  būti tiesiogiai arba netiesiogiai kontroliuojamos akcininkų, įskaitant ir tikrąjį savininką, apibrėžtą Direktyvos 2015/849 3 straipsnio 6 punkte, jurisdikciją turinčių subjektų, įtrauktų į nebendradarbiaujančių jurisdikciją turinčių subjektų ES sąrašą, šalyse ar teritorijose;

                  c)

                  tiesiogiai arba netiesiogiai kontroliuoti patronuojamųjų įmonių arba savo nuolatinių buveinių jurisdikciją turinčių subjektų, įtrauktų į nebendradarbiaujančių jurisdikciją turinčių subjektų ES sąrašą, šalyse ar teritorijose; taip pat

                  d)

                  dalytis nuosavybe su įmonėmis jurisdikciją turinčių subjektų, įtrauktų į nebendradarbiaujančių jurisdikciją turinčių subjektų ES sąrašą, šalyse ar teritorijose.

            Siekdamos patikrinti, ar laikomasi taisyklės, kuria nustatoma, kad neturi būti sąsajų su jurisdikciją turinčiais subjektais, įtrauktais į nebendradarbiaujančių jurisdikciją turinčių subjektų ES sąrašą, valstybės narės turėtų užtikrinti, kad ne tik tiesioginiai akcininkai, bet ir tikrasis savininkas bei visos kitos to paties savininko įmonės nebūtų rezidentės mokesčių tikslais tokių jurisdikciją turinčių subjektų šalyse ar teritorijose arba nebūtų įregistruotos pagal tokių subjektų įstatymus. Finansinę paramą gaunančios įmonės savininkai gali būti juridiniai asmenys (pvz., bendrovės, ūkinės bendrijos ir kt.), teisinės struktūros (pvz., patikos fondai) arba fiziniai asmenys.
      Siekiant nustatyti, ar įmonei gali būti teikiama finansinė parama, neturėtų būti svarbu, kiek juridinių asmenų arba teisinių struktūrų lygmenų yra tarp finansinę paramą teikiančioje valstybėje narėje įsisteigusios įmonės ir į nebendradarbiaujančių jurisdikciją turinčių subjektų ES sąrašą įtrauktoje šalyje ar teritorijoje įsisteigusio subjekto.
      4.   IŠIMTYS

      Valstybės narės gali neatsižvelgti į tai, kad esama sąsajų su nebendradarbiaujančiu jurisdikciją turinčiu subjektu, jei įmonė pateikia įrodymų, kad tenkinama viena iš šių sąlygų:

                  a)

                  jei mokestinės prievolės lygis paramą teikiančioje valstybėje narėje per tam tikrą laikotarpį (pvz., paskutinius trejus metus) laikomas pakankamu, palyginti su bendra paramą gaunančios įmonės apyvarta arba veiklos lygiu vidaus ir grupės lygmeniu per tą patį laikotarpį;

                  b)

                  jei įmonė prisiima teisiškai privalomus įsipareigojimus per trumpą laikotarpį nutraukti ryšius su į ES sąrašą įtrauktais nebendradarbiaujančiais jurisdikciją turinčiais subjektais, taikant tinkamus tolesnius veiksmus ir sankcijas reikalavimų nesilaikymo atveju.

            Valstybės narės neturėtų atsižvelgti į tai, kad esama sąsajų su į sąrašą įtrauktais nebendradarbiaujančiais jurisdikciją turinčiais subjektais, jei įmonės ekonominis aktyvumas yra akivaizdus (t. y. iš atitinkamų faktų ir aplinkybių matyti, kad įmonė turi darbuotojų, įrangos, turto ir patalpų) ir ji vykdo esminę ekonominę veiklą į nebendradarbiaujančių jurisdikciją turinčių subjektų ES sąrašą įtrauktoje šalyse ar teritorijose.
      Valstybės narės neturėtų taikyti šių išimčių, jei jos negali patikrinti informacijos tikslumo. Taip galėtų atsitikti, jei su atitinkama trečiąja šalimi nepakankamai keičiamasi informacija pagal prašymą, visų pirma dėl to, kad nėra mokesčių sutarties, pagal kurią būtų leidžiama keistis informacija, arba dėl to, kad atitinkamas trečiosios šalies jurisdikciją turintis subjektas nebendradarbiauja.
      5.   ĮGYVENDINIMAS IR VYKDYMO UŽTIKRINIMAS

      Valstybės narės turėtų pritarti pagrįstiems reikalavimams, kuriais įrodoma, kad nėra sąsajų su jurisdikciją turinčiu subjektu, įtrauktu į nebendradarbiaujančių jurisdikciją turinčių subjektų ES sąrašą. Toliau nurodytais principais siekiama padėti valstybėms narėms užtikrinti greitą reikalavimų įgyvendinimą ir veiksmingą vykdymo užtikrinimą:

                  a)

                  siekiant supaprastinti procedūras ir sudaryti palankesnes sąlygas gauti finansinę paramą, valstybės narės galėtų priimti pačių pareiškėjų pateiktą patvirtinimą kaip įrodymą, kad jie visiškai atitinka finansinės paramos gavimo reikalavimus. Tą procesą vėliau turėtų papildyti išsamesni auditai ir (arba) kontrolės priemonės, visapusiškai pasinaudojant turimomis reikalavimų nesilaikymo rizikos mažinimo priemonėmis, pavyzdžiui, ataskaitomis pagal šalis, automatiniais finansinių ataskaitų informacijos mainais, keitimusi informacija gavus prašymą arba prieiga prie informacijos apie tikruosius savininkus;

                  b)

                  valstybės narės turėtų numatyti veiksmingas, proporcingas ir atgrasančias sankcijas, siekdamos atgrasyti pareiškėjus nuo klaidingos ar netikslios informacijos, įskaitant bent neteisėtai suteiktos finansinės paramos susigrąžinimą;

                  c)

                  jei atitinkama įmonė turi sąsajų su ES sąraše išvardytais jurisdikciją turinčiais subjektais ir reikalauja, kad jai būtų taikoma išimtis, valstybės narės neturėtų leisti patiems pareiškėjams teikti patvirtinimą ir turėtų atlikti išsamesnius patikrinimus.

            6.   KITI APRIBOJIMAI

      Valstybės narės neturėtų teikti finansinės paramos įmonėms toliau išvardytais atvejais:

                  —

                  jei nustatoma, kad įmonė arba jos savininkai galutiniu teismo sprendimu buvo nuteisti už bet kurį iš Europos Parlamento ir Tarybos direktyvos 2014/24/ES (5) 57 straipsnio 1 dalyje nurodytų nusikaltimų;

                  —

                  jei galutiniu teismo sprendimu ar galutiniu administraciniu sprendimu yra nustatyta, kad įmonė arba jos savininkai nevykdo pareigų, susijusių su mokesčių ar socialinio draudimo įmokų mokėjimu pagal taikytiną teisę.

            7.   TOLESNI VEIKSMAI

      Valstybės narės raginamos pranešti Komisijai apie priemones, kurių imtasi šiai rekomendacijai įgyvendinti.
      Komisija yra pasirengusi su valstybėmis narėmis aptarti jų planus ir užtikrinti, kad valstybės pagalba, visų pirma rekapitalizavimo forma, būtų teikiama tik įmonėms, mokančioms sąžiningą mokesčių dalį.
      Komisija paskelbs šios rekomendacijos taikymo ataskaitą per trejus metus nuo jos priėmimo.

         Priimta Briuselyje 2020 m. liepos 14 d.

               Komisijos vardu

            Paolo GENTILONI

               Komisijos narys

         (1)  2016 m. sausio 28 d. Komisijos komunikatas Europos Parlamentui ir Tarybai „Veiksmingo apmokestinimo išorės strategija“ (https://eur-lex.europa.eu/resource.html?uri=cellar:b5aef3db-c5a7-11e5-a4b5-01aa75ed71a1.0018.02/DOC_1&format=PDF).

         (2)  Jurisdikciją turintys subjektai, nurodyti atitinkamų Tarybos išvadų I priede (vadinamasis juodasis sąrašas). Šis sąrašas reguliariai atnaujinamas https://ec.europa.eu/taxation_customs/tax-common-eu-list_en.

         (3)  2015 m. gegužės 20 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyva (ES) 2015/849/ES dėl finansų sistemos naudojimo pinigų plovimui ar teroristų finansavimui prevencijos, OL L 141, 2015 6 5, p. 73.

         (4)  Komisijos komunikatas „Laikinoji valstybės pagalbos priemonių, skirtų ekonomikai remti reaguojant į dabartinį COVID-19 protrūkį, sistema“, C/2020/1863, OL C 91I, 2020 3 20, p. 1, su 2020 m. balandžio 3 d., gegužės 8 d. ir birželio 29 d. pakeitimais.

         (5)  2014 m. vasario 26 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyva 2014/24/ES dėl viešųjų pirkimų (OL L 94, 2014 3 28, p. 65–242).


title: Tarybos rekomendacija dėl bendros greitųjų antigenų testų naudojimo ir patvirtinimo sistemos ir COVID-19 tyrimų rezultatų tarpusavio pripažinimo Europos Sąjungoje 2021/C 24/01

text:
               2021 1 22

               LT

               Europos Sąjungos oficialusis leidinys

               C 24/1

      TARYBOS REKOMENDACIJA
      dėl bendros greitųjų antigenų testų naudojimo ir patvirtinimo sistemos ir COVID-19 tyrimų rezultatų tarpusavio pripažinimo Europos Sąjungoje
      (2021/C 24/01)
      EUROPOS SĄJUNGOS TARYBA,
      atsižvelgdama į Sutartį dėl Europos Sąjungos veikimo, ypač į jos 168 straipsnio 6 dalį,
      atsižvelgdama į Europos Komisijos pasiūlymą,
      kadangi:

                  (1)

                  pagal SESV 168 straipsnio 1 ir 2 dalis nustatant ir įgyvendinant visas Sąjungos politikos ir veiklos kryptis užtikrinama žmonių sveikatos aukšto lygio apsauga. Sąjungos veiksmai, be kita ko, apima didelių tarpvalstybinio pobūdžio grėsmių sveikatai stebėseną, išankstinį įspėjimą apie jas ir kovą su jomis, skatina valstybių narių bendradarbiavimą šioje srityje ir prireikus remia jų veiksmus;

                  (2)

                  pagal Sutarties dėl Europos Sąjungos veikimo 168 straipsnio 7 dalį, Sąjunga savo veikloje pripažįsta valstybių narių atsakomybę už jų sveikatos politikos apibrėžimą ir už sveikatos paslaugų ir sveikatos priežiūros organizavimą bei teikimą. Todėl ES valstybės narės yra atsakingos už sprendimus dėl COVID-19 tyrimų strategijų rengimo ir įgyvendinimo, įskaitant greitųjų antigenų testų naudojimą, atsižvelgiant į šalių epidemiologinę ir socialinę padėtį ir tikslinę tiriamų gyventojų grupę;

                  (3)

                  balandžio 15 d. Komisija priėmė „Gaires dėl įvairių COVID-19 diagnostikos in vitro tyrimų ir jų veiksmingumo“ (1), kuriose pateikė argumentų dėl tyrimų veiksmingumo ir rekomendavo, kad COVID-19 tyrimai būtų patvirtinti prieš juos įtraukiant į įprastą klinikinę procedūrą;

                  (4)

                  liepos 15 d. Komisija priėmė komunikatą „Laikinoji ES sveikatos sistemos parengtis COVID-19 protrūkiams“ (2), kuriame, be kitų priemonių, kuriomis siekiama stiprinti parengtį ir koordinuojamus reagavimo pajėgumus, nustatyta, kad diagnostiniai tyrimai yra viena iš pagrindinių veiksmų sričių, į kurias turi atsižvelgti valstybės narės, ir kuriame nustatytos konkrečios pagrindinės priemonės, kurių reikia imtis per ateinančius mėnesius;

                  (5)

                  spalio 28 d. Komisija priėmė Rekomendaciją dėl COVID-19 tyrimų strategijų, įskaitant greitųjų antigenų testų naudojimą (3). Rekomendacijoje išdėstytos gairės šalims dėl pagrindinių elementų, į kuriuos reikia atsižvelgti rengiant jų COVID-19 tyrimų strategijas, taip pat svarstomas greitųjų antigenų testų taikymo klausimas;

                  (6)

                  lapkričio 18 d. Komisija priėmė Rekomendaciją dėl greitųjų antigenų testų naudojimo SARS-CoV-2 infekcijai diagnozuoti (4), kurioje papildomai patikslinami greitųjų antigenų testų atrankos kriterijai, aplinkybės, kuriomis tinka naudoti greituosius antigenų testus, darbuotojai, kurie atlieka tyrimus, greitųjų antigenų tyrimų bei jų rezultatų patvirtinimas ir abipusis pripažinimas. Greitieji antigenų testai yra pigesni ir greitesni, tačiau jų tyrimo jautrumas paprastai yra mažesnis nei AT-PGR testų;

                  (7)

                  Direktyvoje 98/79/EB (5) yra nustatyta šiuo metu taikoma greitųjų antigenų testų pateikimo rinkai reglamentavimo sistema. Pagal šią direktyvą gamintojas, laikydamasis jos I priede nustatytų reikalavimų, turi parengti SARS-CoV-2 greitųjų antigenų testų techninę bylą, kurioje būtų aiškiai nurodyta, kad testas yra saugus ir toks veiksmingas, kaip ir numatė gamintojas;

                  (8)

                  nuo 2022 m. gegužės 26 d. Direktyva 98/79/EB bus pakeista Reglamentu (ES) 2017/746 dėl in vitro diagnostikos medicinos priemonių (6). Pagal reglamentą greitiesiems antigenų testams bus taikomi griežtesni reikalavimai dėl jų veiksmingumo, o notifikuotoji įstaiga juos turės išsamiai įvertinti. Tai gali sumažinti papildomas pastangas, kurių reikia šiems tyrimams patvirtinti prieš įtraukiant jų naudojimą į nacionalines strategijas;

                  (9)

                  veiksmingi tyrimai prisideda prie sklandaus vidaus rinkos veikimo, nes leidžia taikyti tikslines izoliacijos ar karantino priemones. Siekiant sudaryti palankesnes sąlygas tarpvalstybiniam judėjimui, tarpvalstybiniam kontaktų atsekimui ir gydymui, labai svarbu abipusiškai pripažinti kitose valstybėse narėse sertifikuotų sveikatos įstaigų atliktų tyrimų dėl SARS-CoV-2 infekcijos rezultatus, kaip numatyta Tarybos rekomendacijos (ES) 2020/1475 (7) 18 punkte;

                  (10)

                  atsižvelgiant į reikalavimą ES šalims kandidatėms ir potencialioms ES šalims kandidatėms, taip pat šalims, su ES sudariusioms išsamios ir visapusiškos laisvosios prekybos erdvės susitarimus (IVLPE šalims) prisijungti prie ES acquis, kai taikytina, taip pat į tai, kad kai kurios iš šių šalių dalyvauja ES bendruose atitinkamų produktų viešuosiuose pirkimuose, šis pasiūlymas dėl Tarybos rekomendacijos šioms šalims taip pat gali būti naudingas,

            PRIĖMĖ ŠIĄ REKOMENDACIJĄ:

         Greitųjų antigenų testų naudojimas

      Nedarant poveikio valstybių narių atsakomybei už jų nacionalinės bandymų politikos nustatymą, valstybės narės turėtų:

                  1.

                  Toliau naudoti greituosius antigenų testus siekiant toliau stiprinti bendrus šalių diagnostinių tyrimų pajėgumus, visų pirma dėl to, kad tyrimai tebėra pagrindinis ramstis kontroliuojant ir švelninant besitęsiančią COVID-19 pandemiją, nes taip sudaromos sąlygos tinkamai ir greitai atsekti sąlytį ir įgyvendinti greitas ir tikslines izoliavimo ir karantino priemones.

                  2.

                  Pirmiausia apsvarstyti galimybę naudoti greituosius antigenų testus, jei yra riboti nukleorūgščių amplifikacijos tyrimo (NAAT) pajėgumai, visų pirma atliekant AT-PGR tyrimus, arba kai dėl ilgo laiko nuo tyrimo pradžios iki rezultatų gavimo negaunama klinikinės naudos, o tai trukdytų greitai nustatyti užsikrėtimo atvejus ir sumažintų kontaktų atsekimo pastangų poveikį.

                  3.

                  Užtikrinti, kad greituosius antigenų testus atliktų kvalifikuoti sveikatos priežiūros specialistai arba, kai tinkama, kiti parengti darbuotojai, laikydamiesi nacionalinių specifikacijų, taip pat griežtai laikydamiesi gamintojo instrukcijų ir kokybės kontrolės reikalavimų. Jei moksliniai tyrimai parodytų, kad greituosius antigenų testus tam tikromis aplinkybėmis gali atlikti pats tiriamasis, o ne kvalifikuotas sveikatos priežiūros specialistas ar kitas kvalifikuotas darbuotojas, taip pat būtų galima apsvarstyti galimybę naudoti savikontrolės testus su specialisto pagalba arba be jos.

                  4.

                  Investuoti į sveikatos priežiūros specialistų ir kitų darbuotojų mokymą ir, jei tikslinga, sertifikavimą mėginių ėmimui ir tyrimams atlikti, taip užtikrinant pakankamus pajėgumus ir išsaugant aukštą mėginių surinkimo kokybę.

                  5.

                  Užtikrinti, kad, kai įmanoma, greitųjų antigenų testų rezultatai būtų registruojami atitinkamose nacionalinėse duomenų rinkimo ir ataskaitų teikimo sistemose.

                  6.

                  Visų pirma apsvarstyti galimybę naudoti greituosius antigenų testus šiais atvejais ir esant šioms aplinkybėms:

                              (a)

                              COVID-19 diagnozavimas esant simptominiams atvejams, neatsižvelgiant į aplinkybes ar padėtį. Greitieji antigenų testai turėtų būti atliekami per pirmąsias penkias dienas nuo simptomų pasireiškimo pradžios, kai viruso kiekis yra didžiausias. Pageidautina, kad pacientai, kuriems pasireiškė COVID-19 būdingi simptomai, būtų ištiriami prieš juos priimant į ligonines ar socialinės globos įstaigas;

                              (b)

                              sąlytį su žmonėmis, kuriems liga buvo patvirtinta, turėję asmenys: besimptomiai atvejai greitaisiais antigenų testais turėtų būti ištiriami kuo greičiau ir per pirmąsias septynias dienas po sąlyčio, , laikantis taikytinų rekomendacijų;

                              (c)

                              protrūkių grupės, siekiant užtikrinti ankstyvą atvejų nustatymą ir izoliavimą. Šiomis aplinkybėmis svarbu tikrinti tiek simptominius, tiek besimptomius atvejus;

                              (d)

                              patikra didelės rizikos zonose ir uždarose patalpose, pvz., ligoninėse, kitose sveikatos priežiūros įstaigose, ilgalaikės priežiūros įstaigose, tokiose kaip pensinio amžiaus ir slaugos namai arba neįgaliųjų globos įstaigose, mokyklose, kalėjimuose, sulaikymo centruose ar kituose prieglobsčio prašytojų ir migrantų priėmimo infrastruktūros objektuose, taip pat benamių tikrinimas. Kartotinė patikra turėtų būti atliekama kas 2–4 dienas, kai įmanoma, ir bent pirmasis teigiamas rezultatas, nustatytas atlikus greitąjį antigenų testą, turėtų būti patvirtintas AT-PGR tyrimu;

                              (e)

                              epidemiologinės situacijos arba vietovės, kuriose teigiamų tyrimų rezultatų kiekis yra didelis arba labai didelis (pvz., > 10 %), visos populiacijos atrankinei patikrai laikantis nacionalinės kompetencijos galima taikyti greituosius antigenų testus, atsižvelgiant į tinkamą poveikio vertinimo sistemą ir ją įgyvendinant. Tam reikia nustatyti konkrečius kartotinės patikros vykdymo laikotarpius. Šiomis aplinkybėmis ECDC padės valstybėms narėms, paskelbdama atnaujintas COVID-19 diagnostinių tyrimų gaires, kuriose bus aptarti visą visuomenę apimančio tyrimo ir greitųjų antigenų testų naudojimo šiam tikslui privalumai ir uždaviniai.

                  7.

                  Užtikrinti, kad būtų parengtos strategijos, kuriomis būtų aiškiai apibrėžta, kada reikia atlikti patvirtinamąjį AT-PGR tyrimą arba antrą greitąjį antigenų testą, kaip nurodyta 2020 m. lapkričio 18 d. Komisijos rekomendacijoje, ir kad būtų pakankamai pajėgumų patvirtinamajam tyrimui atlikti.

                  8.

                  Užtikrinti, kad būtų taikomos tinkamos biologinės saugos priemonės, įskaitant galimybę sveikatos priežiūros specialistams ir kitiems mėginių ėmimuose dalyvaujantiems apmokytiems darbuotojams turėti pakankamai asmeninių apsaugos priemonių, ypač kai greitieji antigenų testai naudojami atliekant visos visuomenės atrankinę patikrą, o tyrimų vykdytojų skaičius yra didelis.

                  9.

                  Toliau stebėti pokyčius, susijusius su kitais greitaisiais nukleorūgščių tyrimais SARS-CoV-2 infekcijai nustatyti (8), taip pat su serologiniu metodu pagrįstais diagnostiniais tyrimais ir multipleksiniais metodais. Jei reikia, atitinkamai pritaikyti su greitųjų antigenų testų naudojimu susijusias tyrimų strategijas ir požiūrį. Be to, reikėtų atidžiai stebėti pokyčius, susijusius su galimybe savarankiškai imti mėginius, kad būtų galima atlikti greituosius antigenų testus, pavyzdžiui, siekiant spręsti tyrimų pajėgumų ir išteklių, kai tyrimus atlieka apmokyti darbuotojai, trūkumo problemą, ir spręsti šią problemą padedant ECDC.

                  10.

                  Toliau stebėti ir vertinti tyrimų poreikius atsižvelgiant į epidemiologinius pokyčius ir nacionalinėse, regioninėse ir vietos tyrimų strategijose nustatytus tikslus ir užtikrinti, kad būtų numatyti poreikiams patenkinti reikalingi atitinkami ištekliai ir pajėgumai.

         Greitųjų antigenų testų ir AT-PGR tyrimų patvirtinimas ir tarpusavio pripažinimas

      Valstybės narės turėtų:

                  11.

                  Nedarant poveikio Direktyvai 98/79/EC, susitarti su ECDC ir Komisija (9) dėl bendro ir atnaujinto COVID-19 greitųjų antigenų testų, kurie laikomi tinkamais naudoti 6 punkte aprašytomis aplinkybėmis ir atitinka šalių tyrimų strategijas, sąrašo, jo laikytis ir juo dalytis; taip pat siekti, kad jie:

                              (a)

                              būtų ženklinami CE ženklu;

                              (b)

                              atitiktų minimalius patikimumo reikalavimus (jautris ≥ 90 %, o specifiškumas ≥ 97 %);

                              (c)

                              juos, kaip tinkamus naudoti COVID-19 sąlygomis, būtų patvirtinusi bent viena valstybė narė, pateikdama išsamią informaciją apie tokių tyrimų metodiką ir rezultatus, pvz., patvirtinimui naudotą mėginio tipą, aplinkybes, kuriomis buvo vertinamas testo naudojimas, ir tai, ar kilo sunkumų dėl reikalaujamų jautrumo kriterijų ar kitų veiksmingumo elementų.

                  12.

                  Susitarti, kad į 11 punkte nurodytą bendrąjį sąrašą įtraukti greitieji antigenų testai būtų reguliariai atnaujinami, ypač kai bus gauti nauji nepriklausomų patvirtinimo tyrimų rezultatai ir į rinką pateks nauji testai. Ateityje atnaujinant sąrašą taip pat reikėtų atsižvelgti į tai, kaip SARS-CoV-2 viruso mutacijos gali turėti įtakos konkrečių greitųjų antigenų testų veiksmingumui, kad būtų galima pašalinti nebeveiksmingais laikomus testus. Taip pat reikėtų peržiūrėti SARS-CoV-2 viruso mutacijų poveikį AT-PGR tyrimų veiksmingumui.

                  13.

                  Toliau investuoti į nepriklausomus ir specifinius greitųjų antigenų testų patvirtinimo tyrimus, siekiant įvertinti jų veiksmingumą lyginant su NAAT, ypač atliekant AT-PGR tyrimus. Valstybės narės turėtų susitarti dėl tokių patvirtinimo tyrimų sistemos, pavyzdžiui, smulkiai aprašyti naudotinus metodus ir apibrėžti prioritetines sritis bei aplinkybes, kuriomis reikia atlikti patvirtinimo tyrimus. Tokia sistema turėtų atitikti ECDC greitųjų antigenų testų techninėse gairėse aprašytus reikalavimus (10). Valstybės narės turėtų užtikrinti, kad, kai įmanoma, būtų dalijamasi išsamiais patvirtinimo duomenų rinkiniais, atsižvelgiant į atitinkamus bendruosius duomenų apsaugos teisės aktus.

                  14.

                  Tęsti bendradarbiavimą ES lygmeniu vertinant įrodymus, surinktus klinikinėje praktikoje naudojant greituosius antigenų testus, be kita ko, vykdant tinklo EUnetHTA bendruosius veiksmus ir galimai kitus būsimus bendradarbiavimo mechanizmus.

                  15.

                  Susitarti dėl greitųjų antigenų testų, kurių rezultatams bus suteiktas tarpusavio pripažinimas visuomenės sveikatos priemonėmis, rinkinio remiantis 11 punkte nurodytame bendrame sąraše pateikta informacija.

                  16.

                  Kiekvieną kartą, kai atnaujinamas 11 punkte nurodytas sąrašas, apsvarstyti, ar kuris nors greitasis antigenų testas turėtų būti pašalintas iš tarpusavio pripažinimą turinčių greitųjų antigenų testų rezultatų rinkinio arba į jį įtrauktas.

                  17.

                  Tarpusavyje pripažinti kitose valstybėse narėse sertifikuotų sveikatos įstaigų atliktų COVID-19 infekcijos AT-PGR tyrimų rezultatus.

                  18.

                  Siekiant praktiškai palengvinti greitųjų antigenų testų ir AT-PGR tyrimų rezultatų tarpusavio pripažinimą, kaip numatyta Tarybos rekomendacijos 2020/1475 18 punkte, susitarti dėl bendro standartizuoto duomenų rinkinio, kuris turi būti įtrauktas į tyrimų rezultatų sertifikatų formą.

                  19.

                  Išnagrinėti poreikį ir galimybę, įskaitant laiko ir sąnaudų aspektus, sukurti skaitmeninę platformą, kuri galėtų būti naudojama siekiant patvirtinti standartizuotų COVID-19 testų sertifikatų (tiek greitųjų antigenų, tiek AT-PGR) autentiškumą ir pasidalyti šių diskusijų rezultatais su Komisija.

         Priimta Briuselyje 2021 m. sausio 21 d.

               Tarybos vardu

               Pirmininkas

            (Ms) Ana Paula ZACARIAS

         (1)  OL C 122 I, 2020 4 15, p. 1.

         (2)  COM(2020) 318 final.

         (3)  OL L 360, 2020 10 30, p. 43.

         (4)  OL L 392, 2020 11 23, p. 63.

         (5)  OL L 331, 1998 12 7, p. 1.

         (6)  OL L 117, 2017 5 5, p. 176. Reglamentu nustatytas jo įsigaliojimo dieną (2017 m. gegužės mėn.) prasidedantis pereinamasis laikotarpis, per kurį diagnostikos in vitro medicinos priemonių atitiktį galima įvertinti pagal Reglamentą arba Direktyvą 98/79/EB.

         (7)  OL L 337, 2020 10 14, p. 3.

         (8)  Pavyzdžiui: RT-LAMP (angl. reverse transcription loop-mediated isothermal amplification), TMA (angl. Transcription Mediated Amplification) ir CRISPR (angl. clustered regularly interspaced short palindromic repeats).

         (9)  Komisijos duomenų bazė: Jungtinis tyrimų centras (JRC). COVID-19 in vitro diagnostikos priemonės ir tyrimų metodai

         (10)  Greitųjų COVID-19 antigenų testų naudojimo ES/EEE ir Jungtinėje Karalystėje galimybės. 2020 m. lapkričio 19 d., Stokholmas. ECDC; Stokholmas, 2020.