title: 2009 m. vasario 11 d. Komisijos rekomendacija dėl branduolinių įrenginių operatorių diegiamos Branduolinių medžiagų apskaitos ir kontrolės sistemos (pranešta dokumentu Nr. C(2009) 785)

text:
               12.2.2009

               LT

               Europos Sąjungos oficialusis leidinys

               L 41/17

      KOMISIJOS REKOMENDACIJA

   2009 m. vasario 11 d.
   dėl branduolinių įrenginių operatorių diegiamos Branduolinių medžiagų apskaitos ir kontrolės sistemos
   (pranešta dokumentu Nr. C(2009) 785)
   (2009/120/Euratomas)
   EUROPOS BENDRIJŲ KOMISIJA,
   atsižvelgdama į Europos atominės energijos bendrijos steigimo sutartį, ypač į jos 77 ir 124 straipsnius,

               (1)

               kadangi 2005 m. vasario 8 d. Komisijos reglamentu (Euratomas) Nr. 302/2005 dėl Euratomo saugumo kontrolės taikymo (1) nustatytas Europos atominės energijos bendrijos steigimo sutarties 79 straipsnyje numatytų reikalavimų pobūdis ir taikymo sritis, kad būtų galima vykdyti naudojamų ar gaminamų rūdų, žaliavų ir specialiųjų daliųjų medžiagų apskaitą.

               (2)

               Reglamento (Euratomas) Nr. 302/2005 7 straipsnyje reikalaujama, kad branduolinių įrenginių operatoriai tvarkytų branduolinių medžiagų apskaitos ir kontrolės sistemą, ir nustatyti tam tikri tokios sistemos reikalavimai.

               (3)

               Komisijos darbiniame dokumente „Euratomo sutarties apsaugos priemonių įgyvendinimas“ (2) reikalaujama, kad Komisija nustatytų krypčių planą aukštos kokybės branduolinių medžiagų apskaitos ir kontrolės (BMAK) sistemoms kurti. Jame taip pat teigiama, kad branduolinių įrenginių operatorių taikomų BMAK sistemų auditas bus viena iš Komisijos vykdomos priežiūros rūšių.

               (4)

               Europos apsaugos priemonių tyrimo ir plėtros asociacija (ESARDA) 2007 m. pristatė Branduolinių medžiagų apskaitos ir kontrolės sistemų gerosios patirties gaires, kuriose aptariami BMAK sistemų elementai, kurių auditas gali būti atliekamas, ir galimi kiekvieno iš šių elementų kokybės nustatymo kriterijai,

         REKOMENDUOJA:
   1 skirsnis –   Tikslas ir taikymo sritis
   Šioje rekomendacijoje aprašomos Reglamente (Euratomas) Nr. 302/2005 nustatytus teisinius įpareigojimus atitinkančios operatoriaus taikomos BMAK sistemos orientacinės ypatybės. Kai kurios šioje rekomendacijoje aprašomos ypatybės susijusios tik su atitinkamas funkcijas atliekančiais objektais (3).
   2 skirsnis –   Sąvokos ir apibrėžtys

               1.

                  Apgaubas – objekto, talpyklos ar įrenginio konstrukcijos dalis, naudojama fiziniam tam tikros zonos ar vieneto (įskaitant apsaugos priemones arba duomenis) vientisumui užtikrinti ir informacijos apie tą zoną ar vienetą nuoseklumui palaikyti, neleidžianti nepastebimai prieiti prie branduolinės ar kitokios medžiagos arba keisti jos padėties, arba paveikti viduje esančių vienetų. Tai, pavyzdžiui, gali būti saugyklos patalpos ar rezervuaro sienos, transportavimo arba saugojimo talpyklos.

               2.

                  Korekcinė priemonė – priemonė, kuria siekiama pašalinti nustatytos BMAK neatitikties, nukrypimo ar kitos nepageidaujamos padėties priežastį. Korekcinės priemonės imamasi siekiant, kad tokia padėtis nesikartotų. Koregavimas ir korekcinė priemonė yra skirtingi dalykai.

               3.

                  Duomenų apdorojimas – matavimo rezultatų bei medžiagos sekimo duomenų kūrimo sąsaja su įvairių oficialių ataskaitų, dokumentų, kuriais grindžiama Euratomo atliekama patikra, ir su pačiame objekte vykdomu medžiagos sekimu susijusių vidaus darbinių dokumentų rengimu.

               4.

                  Inventorizacijos kontrolė – branduolinio įrenginio operatoriaus vykdoma kokybės kontrolės programa, kuria siekiama užtikrinti, kad dokumentai tinkamu laiku atitiktų faktinę padėtį. Vykdant inventorizacijos kontrolę, turėtų būti priimami sprendimai dėl nustatytų neatitikčių ir apie jas pranešama, taip pat atliekamas suderinimas su kitais vietinės bei centrinės apskaitos dokumentais.

               5.

                  Inventoriaus sąrašas (IS) – išsamus medžiagų balanso zonoje (MBZ) arba nustatytoje MBZ vietoje esančių branduolinių medžiagų (BM) sąrašas, parengtas atlikus įrenginyje vykdomą procedūrą. Į sąrašą gali būti įtraukta medžiaga, kuri tvarkoma partijomis. Sąraše turėtų būti nurodyti vienetų arba partijų identifikavimo duomenys ir vieta. Vienetų arba partijų masės vertės ir kitos savybės turėtų būti atsekamos.

               6.

                  Medžiagų balanso patikra – medžiagų balanso vertės nustatymo metodas; atsižvelgiant į apskaičiuotą pagrįstą matavimo paklaidą, atlikus balanso patikrą sprendžiama, ar balansas priimtinas.

               7.

                  Medžiagų balanso neatitiktis – medžiagų balanso vertė, kuri, kaip nustatyta atlikus medžiagų balanso patikrą, yra nepriimtina.

               8.

                  Matavimas – į apskaitą įtraukiamos branduolinės medžiagos kiekio nustatymas ir jos apibūdinimas.

               9.

                  Branduolinių medžiagų apskaita ir kontrolė (BMAK) – bet kuri branduoliniame įrenginyje vykdoma veikla, susijusi su branduolinių medžiagų apskaita ir kontrole, įskaitant duomenų nustatymą bei apdorojimą ir ataskaitų Komisijai teikimą.

               10.

                  BMAK neatitiktis – dviejų ar daugiau BMAK informacijos dalių (pvz., dokumentų) neatitiktis, kurios neįmanoma pagrįsti atsižvelgiant į leistinąjį matavimo nuokrypį arba apskaičiuotą leistinąją paklaidą. BMAP neatitiktys gali būti matavimų neatitiktys, medžiagų balanso neatitiktys ir branduolinių medžiagų kontrolės neatitiktys.

               11.

                  BMAK nukrypimas – tai BMAK neatitiktis arba kelios neatitiktys, kurios susijusios su dideliu branduolinės medžiagos trūkumu arba pertekliumi. BMAK nukrypimas gali būti nustatytas tiriant bet kurias BMAK neatitiktis.

               12.

                  Branduolinių medžiagų kontrolės neatitiktis – branduolinės medžiagos identifikavimo duomenų arba vietos neatitiktis.

               13.

                  Branduolinės medžiagos sekimas – kiekvieno MBZ esančio branduolinės medžiagos vieneto identifikavimo duomenų, jo perkėlimo, vietos ir pagrindinių savybių dokumentavimas. Pirmiausia sekimas apima eksploatavimo dokumentus, kuriais grindžiamas partijų perskirstymas, nauji matavimai, siuntėjo ir gavėjo nurodytų kiekių skirtumas ir pranešimai apie kategorijos pasikeitimą.

               14.

                  Branduolinio įrenginio operatorius – asmuo arba įmonė, kuri steigia arba eksploatuoja įrenginį, skirtą žaliavai ar specialiajai daliajai medžiagai gaminti, atskirti, perdirbti, saugoti ar kitaip naudoti. Šiuo terminu taip pat vadinama organizacija, visiškai atsakinga už tai, kad BMAK atitiktų Reglamentą (Euratomas) Nr. 302/2005.

               15.

                  Veiklos rodiklis – pagrindinis asmens, grupės, organizacijos laimėjimų arba tam tikru veiksmu pasiektų rezultatų rodiklis.

               16.

                  Fizinė inventorizacija (FI) – išsamaus tam tikroje MBZ esančių branduolinių medžiagų vienetų sąrašo, kuriuo remdamiesi Komisijos inspektoriai galėtų atlikti fizinės inventorizacijos patikrą, rengimas.

               17.

                  Fizinės inventorizacijos patikra (FIP) – tai inspektavimo veikla, kuria patikrinamas operatoriaus atliktos fizinės inventorizacijos pagrįstumas ir užbaigiamas medžiagų balanso laikotarpis. FIP atliekama remiantis operatoriaus parengtu inventoriaus sąrašu (IS). IS duomenys siejami su fizinės inventorizacijos sąrašų ataskaitomis.

               18.

                  Kokybės kontrolė (KK) – kontrolė, kuria siekiama užtikrinti, kad būtų laikomasi kokybės reikalavimų.

               19.

                  Kokybės valdymo sistema – su kokybe susijusi koordinuota organizacijos valdymo ir kontrolės veikla.

               20.

                  Kokybės užtikrinimas (KU) – kokybės valdymo sistemos dalis, kuria pirmiausia siekiama užtikrinti, kad būtų laikomasi kokybės reikalavimų.

               21.

                  Atsekamumas – galimybė atsekti svarstomo objekto istoriją, naudojimą arba vietą.

         3 skirsnis –   BMAK sistemos valdymas
   Organizavimas ir atsakomybė

               1.

               Vyresnieji vadovai turėtų užtikrinti, kad atsakomybė ir įgaliojimai būtų apibrėžti ir organizacijoje apie juos būtų pranešta. Turėtų būti paskirtas vadovybės narys, kuris, nepaisant kitų įsipareigojimų, būtų įpareigotas kasmet raštu garantuoti vykdomajam direktoriui, kad visa BMAK sistema veikia tinkamai.

               2.

               Visos vadovų funkcijos ir atsakomybė taip pat turėtų apimti organizacines procedūras ir ryšių modelius, kuriuos taikant:

                           a)

                           informacija apie BMAK veiksmingumą perduodama pagal hierarchijos pakopas ir funkcines atsakomybės sritis;

                           b)

                           nustatomi įpareigojimai prireikus patobulinti BMAK, remiantis kriterijais, pagal kuriuos nustatoma, ar BMAK būtina tobulinti;

                           c)

                           BMAK administratoriui pateikiama informacija apie BMAK nukrypimus;

                           d)

                           užtikrinama, kad BMAK veikloje dalyvaujantys darbuotojai turėtų atitinkamą kompetenciją;

                           e)

                           užtikrinamas atitinkamas informavimas apie teisines prievoles, susijusias su apsaugos priemonėmis.

         Kokybės valdymas ir kontrolė

               3.

               Į pagrindines užduotis turėtų būti įtrauktos kokybės užtikrinimo ir kokybės kontrolės priemonės. Šiomis priemonėmis turėtų būti siekiama:

                           a)

                           sumažinti būdingų žmogiškųjų klaidų pavojų;

                           b)

                           užtikrinti tinkamą prietaisų ir programinės įrangos veikimą;

                           c)

                           parengti įvairius rodiklius, kuriais vadovai būtų įspėjami apie bet kokį netinkamo veikimo požymį (veiklos rodiklius);

                           d)

                           imtis vidinio vertinimo siekiant nustatyti, ar esama prasto veikimo požymių;

                           e)

                           aptikus prasto veikimo požymių, taikyti korekcinės priemonės mechanizmą.

         4 skirsnis –   Matavimai ir matavimų kontrolė
   Matavimų programa

               1.

               Jei atliekami matavimai, turėtų būti sukurta programa, pagal kurią būtų pateikiami pakankamai tikslūs ir aiškūs medžiagos, kuri turi būti nurodyta apskaitos deklaracijose, kiekybiniai duomenys ir apibūdinimas. Matavimai turėtų būti atliekami taip, kad būtų užtikrintas atsekamumas, jeigu būtų tiriamas nukrypimas. Matavimai turėtų apimti ne tik medžiagos matavimą, bet ir procesus, kuriuos taikant išmatuota medžiaga pasirenkama kaip medžiagų rinkinio pavyzdys, taip pat bet kokį paskesnį šios ėminio medžiagos apdorojimą (ėminių ėmimą, gabenimą bei paruošimą) ir reikiamus duomenų apdorojimo procesus. Taip pat turėtų būti įtraukta matavimams kontroliuoti ir kokybei užtikrinti reikalinga matavimo veikla.

         Apskaitos duomenų reikalavimai

               2.

               Siekiant užtikrinti tinkamą matavimų kokybę, reikėtų atsižvelgti į šiuos dalykus:

                           a)

                           taikomų matavimo metodų patvirtinimą;

                           b)

                           matavimo rezultatų atsekamumą;

                           c)

                           tikslumą ir kruopštumą;

                           d)

                           kad kiekvieną matavimo rezultatą patvirtintų atsakingas asmuo;

                           e)

                           kad ėminiai atitiktų medžiagą.

               3.

               Jeigu apskaitos duomenys grindžiami skaičiavimais, kurie nėra tiesioginiai matavimai, tokios vertės turėtų būti patikrintos, atsekamos ir patvirtintos. Panašūs reikalavimai taikomi ir skaičiuojant vienetus.

         Matavimų kontrolė

               4.

               Siekiant užtikrinti apskaitos deklaracijose naudojamų matavimo rezultatų ir jų paklaidų pagrįstumą, turėtų būti įdiegta matavimų kontrolės programa.

               5.

               Į matavimų kontrolės programą turėtų būti įtraukta:

                           a)

                           priemonės, skirtos užtikrinti, kad prietaisai veiktų tinkamai;

                           b)

                           užtikrinimas, kad į apskaitą įtraukiamos masės vertės būtų nustatomos be didelių matavimo netikslumų, o matavimo paklaida apskaičiuojama tinkamai;

                           c)

                           visų matavimų kontrolės programos duomenų dokumentai;

                           d)

                           matavimo įrangos ir metodų aprašas;

                           e)

                           matavimo procedūrų patvirtinimas.

         5 skirsnis –   Branduolinės medžiagos sekimas

               1.

               Sekant branduolinę medžiagą, turėtų būti dokumentuojamas bet koks kiekvieno branduolinės medžiagos vieneto perkėlimas ir vieta. Taip pat turėtų būti įtraukiama informacija apie medžiagos savybes ir jos apgaubą. Turėtų būti dokumentuojami visi su branduoline medžiaga susiję veiksmai, kuriais keičiama branduolinės medžiagos vieta, identifikavimo duomenys, rūšis arba kiekis. Branduolinės medžiagos sekimas pirmiausia turėtų apimti dokumentus, kuriais grindžiamas partijų perskirstymas, nauji matavimai, siuntėjo ir gavėjo nurodytų kiekių skirtumas ir pranešimai apie kategorijos pasikeitimą.

         Identifikavimo duomenys

               2.

               Jei įmanoma, branduolinė medžiaga turėtų būti laikoma talpyklose su užregistruotais unikaliais identifikavimo duomenimis. Jeigu branduolinė medžiaga laikoma nekilnojamoje talpykloje, aiškiai apibrėžta apdorojimo vieta gali būti laikoma ir „talpyklos“ identifikavimo duomenimis, ir talpyklos ir (arba) medžiagos buvimo vieta. Tai taikoma ir apdorojimo talpyklose ar kituose įrenginiuose esančiai medžiagai. Talpyklų identifikavimo duomenys turėtų būti pastovūs ir lengvai suprantami atliekant inventoriaus patikrą. Jeigu vieneto identifikavimo duomenis reikia pakeisti, turėtų būti užregistruota senųjų ir naujųjų identifikavimo duomenų sąsaja. Jeigu branduolinė medžiaga laikoma po kokiu nors dvigubu apgaubu, bet kurioje talpykloje ar vietoje esančios medžiagos rūšį ir savybes turėtų būti įmanoma atsekti vykdant identifikavimo duomenų kontrolę.

         Saugojimo vietos identifikavimo duomenys

               3.

               Vietos, kuriose gali būti laikoma branduolinė medžiaga, turėtų turėti identifikavimo duomenis, pagal kuriuos registruojama medžiagos vieta ir perkėlimai. Nustatant tikslią vietą, prireikus turėtų būti nurodomos ir konkrečios vietos zonose. Saugojimo kontrolės dokumentais turėtų būti užtikrinama, kad kiekvienoje saugojimo vietoje laikomų medžiagų identifikavimo duomenys būtų žinomi ir būtų galima nustatyti bet kurio identifikavimo duomenis turinčio vieneto vietą. Nustatyti bet kurioje vietoje esančios medžiagos rūšį ir savybes turėtų būti įmanoma taikant identifikavimo duomenų kontrolės ar kitas priemones.

         Medžiagos sekimas gamybos metu

               4.

               Jei branduolinė medžiaga apdorojama (arba supakuojama iš naujo), nustatyti vienetų, iš kurių paimta medžiaga pateikta apdoroti (arba perkelta į naujas talpyklas), identifikavimo duomenis turėtų būti įmanoma pagal gamybos dokumentus. Taip siekiama užtikrinti atitinkamų apdorojamos medžiagos branduolinių savybių atsekamumą.
               Gamybos dokumentuose turėtų būti nurodomas pateiktos apdoroti arba iš naujo supakuotos medžiagos kiekis ir, kaip minėta, išlaikomas su branduolinės medžiagos rūšimi susijusios informacijos atsekamumas.
               Jei apdorojus ar iš naujo supakavus medžiagą atsiranda naujų medžiagos vienetų arba rinkinių, turėtų būti nustatoma šių vienetų masės vertė bei identifikavimo duomenys ir pastarieji susiejami su atitinkamais masės matavimo rezultatais bei matavimų istorija.

         Inventorizacijos kontrolė

               5.

               Vykdydamas inventorizacijos kontrolę branduolinio įrenginio operatorius turėtų:

                           a)

                           užtikrinti, kad visa iš saugyklų į perdirbimo zonas ir atgal perkeliama branduolinė medžiaga būtų užregistruota (pagrindiniai matavimo taškai, PMT);

                           b)

                           reguliariai tikrinti, ar atsargų dokumentai sutampa su PMT kiekio kitimo dokumentais, saugojimo vietų dokumentais bei apdorojimo dokumentais, ir reguliariai suderinti vietos dokumentus su centriniais MBZ dokumentais;

                           c)

                           atsižvelgti į inventorizacijos kontrolės priemonių eksploatavimo dokumentus, kuriais užtikrinamas informacijos apie vienetams priskiriamą branduolinę medžiagą nuoseklumas;

                           d)

                           reguliariai tikrinti, ar informacija apie turimas medžiagas atitinka faktinę padėtį;

                           e)

                           priimti sprendimus dėl nustatytų neatitikčių ir apie jas pranešti, taip pat atlikti suderinimą su kitais vietinės arba centrinės apskaitos dokumentais.

                     Jeigu branduolinė medžiaga perkeliama ne kaip talpykloje esantis vienetas, turėtų būti išmatuojamas perkeliamos medžiagos kiekis.

         Neatitikčių valdymas

               6.

               Branduolinio įrenginio operatorius turėtų taikyti BMAK neatitikčių nustatymo bei tyrimo ir jų traktavimo dokumentavimo metodą. Taikant šį metodą turėtų būti:

                           a)

                           nurodomos kiekvieno tipo neatitikčių tyrimo priemonės ir sąlygos, kuriomis kiekvienu atveju laikoma, kad neatitiktis pašalinta. Priemonės, kurių reikia imtis, turėtų būti susijusios su darbuotojų įsipareigojimais ir papildomų duomenų naudojimu;

                           b)

                           pašalinus neatitiktį, atitinkamai pakoreguojami dokumentai ir oficialios deklaracijos;

                           c)

                           užfiksuojama, jei neatitiktis lieka nepašalinta, ir užregistruojama priemonė, kurios imtasi siekiant ją pašalinti.

         Nukrypimų valdymas

               7.

               Branduolinio įrenginio operatorius turėtų taikyti Reglamento (Euratomas) Nr. 302/2005 6 ir 14 straipsniuose (Specialios ataskaitos) nustatytus atskaitomybės įpareigojimus atitinkantį metodą. Be šios rekomendacijos 5 skirsnio 6 punkte aprašyto neatitikčių valdymo, taikant šį metodą taip pat turėtų būti:

                           a)

                           nustatomi bei ištiriami Reglamento (Euratomas) Nr. 302/2005 15 straipsnio a punktą atitinkantys BMAK nukrypimai ir dokumentuojamas jų traktavimas. Tokiais BMAK tyrimais turėtų būti siekiama laiku surinkti apskaitos įrodymus, kad visa medžiaga įtraukta į apskaitą;

                           b)

                           nustatomi bei ištiriami kiti Reglamento (Euratomas) Nr. 302/2005 15 straipsnio b punktą atitinkantys atvejai ir dokumentuojamas jų traktavimas;

                           c)

                           nustatoma darbuotojų atsakomybė ir vidaus ryšių modelis, reikalingas, kai pagal Reglamento (Euratomas) Nr. 302/2005 15 straipsnio a ir b punktus reikia imtis priemonių. Pagal šį metodą taip pat turėtų būti nustatyti mechanizmai, kaip darbuotojai informuoja Komisiją;

                           d)

                           nustatoma darbuotojų atsakomybė ir įgaliojimai teikti „kitus duomenis ar paaiškinimus“, jei jų būtų paprašyta pagal Reglamento (Euratomas) Nr. 302/2005 14 straipsnį.

         6 skirsnis –   Duomenų apdorojimas ir kontrolė

               1.

               Turėtų būti įdiegta duomenų apdorojimo sistema, kuri užtikrintų:

                           a)

                           saugų ir patikimą visų duomenų, būtinų, kad BMAK sistema tinkamai veiktų, laikymą;

                           b)

                           pagal Reglamentą (Euratomas) Nr. 302/2005 reikalaujamas deklaracijas (inventorinio kiekio pakitimo ataskaitas, medžiagų balanso ataskaitas, fizinės inventorizacijos aprašus, specialiąsias ataskaitas, išankstinius pranešimus);

                           c)

                           atliekant medžiagų balanso patikrą taikomą standartinį medžiagų balanso nuokrypį (jei reikia);

                           d)

                           su inventorinio kiekio pakitimo (IKP) deklaracijomis susijusius įvairius dokumentus, pavyzdžiui, siuntimo dokumentus;

                           e)

                           įprastinės inventorizacijos kontrolės darbinius dokumentus;

                           f)

                           fizinei inventorizacijai skirtus darbinius dokumentus;

                           g)

                           atlikus fizinę inventorizaciją parengtą inventoriaus sąrašą (IS), kuris naudojamas atliekant FIP ar kitokią patikrą.

               2.

               Turėtų būti nustatytos duomenų apdorojimo procedūros dokumentams taisyti ir pranešimams apie pataisas generuoti atitinkamai pagal kiekvieną nustatytą neatitiktį. Atliekant tokius taisymus, turėtų būti išlaikomas atsekamumas. Kokybės kontrolės ir kokybės užtikrinimo priemonėmis turėtų būti užtikrinamas duomenų apdorojimo sistemos išsamumas ir tikslumas.

               3.

               Duomenų apdorojimo priemonėmis taip pat turėtų būti užtikrinama:

                           a)

                           inventoriaus sąrašų, kuriais remdamasis operatorius galėtų tikrinti inventorių, rengimas;

                           b)

                           inventoriaus sąrašai, kuriuose būtų pateikta visa informacija, reikalinga dokumentuose aprašytų ir faktinių vietų neatitiktims nustatyti;

                           c)

                           palankios sąlygos reguliariai suderinti vietos dokumentus ir centrinius MBZ dokumentus, jei atliekant apdorojamos branduolinės medžiagos apskaitą šie dokumentai laikomi atskirai;

                           d)

                           galimybė tikrinant inventorių ir suderinant duomenų bazes įtraukti ištyrus neatitiktis padarytas pataisas;

                           e)

                           inventoriaus patikros ir duomenų bazių suderinimo rezultatų dokumentacija, įskaitant nustatytų neatitikčių dokumentaciją, pagal kurią būtų galima nustatyti veiklos rodiklius.

               4.

               Taikant duomenų apdorojimo veiklos procedūras, BMAK sistemos administratoriui turėtų būti teikiama informacija, kurios reikia priežiūrai vykdyti. Teikiant tokią informaciją, turėtų būti nurodomi kiekvieną programinės įrangos procesą inicijuojantys darbuotojai, susijusios (-ių) taikomosios (-ųjų) programos (-ų) identifikavimo duomenys, taip pat panaudotų duomenų ir gautų duomenų vietos identifikavimo duomenys. Be to, turėtų būti įmanoma nustatyti visus atvejus, kai įvykdytas programinės įrangos procesas arba prieita prie dokumentų ar duomenų, jei toks veiksmas neatitinka leidžiamo duomenų apdorojimo politikos.

         Atsekamumas

               5.

               Taikant duomenų apdorojimo sistemą turėtų būti gaunama pagal Reglamentą (Euratomas) Nr. 302/2005 reikalaujama informacija ir išlaikomas visos pateikiamos informacijos atsekamumas. Turėtų būti įmanoma nustatyti bet kokią informaciją ar duomenis, kurių galėtų prireikti su Reglamente (Euratomas) Nr. 302/2005 nustatytais reikalavimais susijusioms neatitiktims ir nukrypimams šalinti.

         7 skirsnis –   Medžiagų balansas
   Gavimas ir išsiuntimas

               1.

               Gavę medžiagą, branduolinio įrenginio operatoriai turėtų taikyti tokias procedūras:

                           a)

                           patikrinti siuntėjo informaciją (ar ji išsami ir nuosekli);

                           b)

                           nustatyti transportavimo talpyklos ir plombų tipą bei identifikavimo duomenis ir patikrinti, ar jos nepažeistos, taip pat atlikti pradinę branduolinės medžiagos patikrą jos rūšiai nustatyti (jei reikia);

                           c)

                           įtraukti gautą medžiagą į apskaitą;

                           d)

                           nustatyti siuntėjo ir gavėjo nurodytų kiekių skirtumą ir nuspręsti, kaip jį traktuoti;

                           e)

                           nustačius neatitikčių, imtis korekcinių priemonių;

                           f)

                           registruoti duomenis taip, kad būtų užtikrintas atsekamumas;

                           g)

                           užtikrinti, kad būtų laikomasi Reglamento (Euratomas) Nr. 302/2005 21 ir 22 straipsniuose nustatytų įpareigojimų.

               2.

               Išsiųsdami medžiagą, branduolinio įrenginio operatoriai turėtų taikyti procedūras, pagal kurias nustatoma:

                           a)

                           gavėjui siunčiamos informacijos turinys;

                           b)

                           kaip turėtų būti atnaujinami apskaitos duomenys;

                           c)

                           korekcinės priemonės ir atitinkama reakcija gavėjui nurodžius, kad esama neatitikčių;

                           d)

                           pasirengimas išsiuntimui ir jo vykdymas;

                           e)

                           duomenų registravimas, kuriuo būtų užtikrintas atsekamumas;

                           f)

                           priemonės, kuriomis būtų užtikrinamas Reglamento (Euratomas) Nr. 302/2005 21 ir 22 straipsniuose nustatytų įpareigojimų laikymasis.

         Fizinė inventorizacija (FI)

               3.

               Kiekvienos MBZ fizinė inventorizacija turėtų būti atliekama kiekvienais kalendoriniais metais, ir paskesnė fizinė inventorizacija turėtų būti atliekama ne vėliau kaip po 14 mėnesių. Pagal FI procedūras turėtų būti numatyta, kaip teikti ataskaitas Komisijai ir parengti inventoriaus sąrašą, kuris būtų naudojamas atliekant fizinės inventorizacijos patikrą (FIP). Pirmiausia branduolinio įrenginio operatoriai turėtų nustatyti FI procedūras atsižvelgdami į šiuos poreikius:

                           a)

                           kiekvienos saugojimo zonos ir perdirbimo zonos FI darbo metodų ir atsakomybės apibrėžimą;

                           b)

                           patikimo papunkčiui išvardytų visų kiekvienoje MBZ vietoje esančių medžiagų sąrašo parengimą. Tokiomis procedūromis turėtų būti siekiama užtikrinti, kad jokia medžiaga neliktų nepastebėta;

                           c)

                           fizinės inventorizacijos vykdymas turi būti protokoluojamas;

                           d)

                           jei atliekami su fizine patikra (žymenų patikra arba matavimu) susiję FI veiksmai, į procedūras turėtų būti įtrauktos taisyklės, pagal kurias būtų nustatomos reikiamos duomenų apdorojimo sistemų informacijos pataisos (jei aptinkama neatitikčių), ir tokių pataisų perdavimo duomenų apdorojimo skyriui taisyklės;

                           e)

                           prieš įteikiant Komisijos inspektoriams skirtą MBZ inventoriaus sąrašą, kuriuo remiantis būtų atliekama FIP, atsakingas asmuo turėtų šį sąrašą patvirtinti parašu;

                           f)

                           jei saugojimo zonos inventorizacija atliekama taikant FI metodą, pagrįstą tik perkėlimo dokumentais, to metodo patikimumą reikėtų padidinti:

                                       i)

                                       laikantis perkėlimo dokumentų rengimo kokybės kontrolės ir kokybės užtikrinimo nuostatų;

                                       ii)

                                       taikant kokybės kontrolės ir kokybės užtikrinimo priemones, kuriomis užtikrinamas saugojimo vietų dokumentų patikimumas;

                                       iii)

                                       įprastai užfiksuojant, kad šios kokybės kontrolės ir kokybės užtikrinimo nuostatos bei priemonės buvo taikomos;

                                       iv)

                                       užtikrinant medžiagos saugumą, kol ji laikoma tam tikroje zonoje;

                                       v)

                                       nešališkai patvirtinant, kad perkėlimo dokumentai yra išsamūs.

               4.

               Apie kiekvieną oficialiai patikrai skirto inventoriaus sąrašo punktą turėtų būti pateikiama tokia informacija:

                           a)

                           vieta ir saugyklos padėtis toje vietoje;

                           b)

                           talpyklos tipas ir identifikavimo duomenys (jei reikia);

                           c)

                           medžiagos rūšis;

                           d)

                           vieneto branduolinės medžiagos masė (svoris su pakuote, pačios pakuotės svoris ir grynasis svoris);

                           e)

                           urano įsodrinimas;

                           f)

                           plutonio izotopinė sudėtis (jei žinoma).

                     Į inventoriaus sąrašą turėtų būti įtrauktos medžiagos, kurias sunku išmatuoti dėl jų vietos (jei jos laikomos apdorojimo talpykloje) arba dėl matuoti netinkamo pavidalo. Tokiu atveju operatorius turėtų deklaruoti apskaičiuotą kiekvieno vieneto masės intervalą, taip pat, laikantis atsekamumo principo, turėtų būti nurodyta sąsaja su duomenimis, kurie naudoti skaičiuojant. Skaičiuojant neprieinamos arba apdorojimo talpyklose esančios medžiagos masę turėtų būti nurodyta medžiagos vieta. Išmatuotų pašalintų, atsitiktinai prarastų ir į atliekas perkeltų medžiagų masės vertės istorija turėtų būti atsekama.

         Medžiagų balanso patikra

               5.

               Su apdorojimu ar pakartotiniu matavimu susijusioje MBZ per fizinę inventorizaciją nustatyto medžiagų balanso bei su inventorizacijos kontrolės metodu susijusių perdirbimo zonos medžiagų balansų priimtinumas turėtų būti tikrinamas taikant standartinius balanso nuokrypius, kuriuos apskaičiuojant atsižvelgiama į pagrįstą matavimo paklaidą, o jei tikrinami apytiksliai apskaičiuoti kiekiai – į proceso ir matavimo paklaidą. Tokios patikros turėtų būti būtina kokybės užtikrinimo sistemos dalis.
               Taikant bet kokios balanso patikros procedūras reikėtų atsižvelgti į šiuos dalykus:

                           a)

                           programinei įrangai, naudojamai bet kokio balanso standartiniam nuokrypiui skaičiuoti, turėtų būti taikomas su programine įranga bei jos naudojimu susijęs kokybės užtikrinimo metodas;

                           b)

                           apskaitos ir matavimo metodo duomenims, naudojamiems bet kokio balanso standartiniam nuokrypiui skaičiuoti, turėtų būti taikomas su duomenimis bei jų naudojimu susijęs kokybės užtikrinimo metodas;

                           c)

                           standartiniam nuokrypiui skaičiuoti naudojami algoritmai turėtų būti aprašyti techniniame dokumente;

                           d)

                           taikant atitinkamą metodą turėtų būti nustatomi standartiniai balanso nuokrypiai, kurie laikotarpiu tarp balansų tiksliai atitiktų apdorojimo modelį ir balansui apskaičiuoti naudojamų masės verčių matavimo istoriją (arba apskaičiavimo metodą);

                           e)

                           jei apdorojamos medžiagos apskaičiavimai grindžiami istorine informacija arba kokiu nors modeliavimu, apskaičiavimo metodas ir paklaidos nustatymo metodas turėtų būti aprašyti techniniame dokumente;

                           f)

                           balanso patikros darbinės procedūros, programinės įrangos vartotojo žinynas, programinės įrangos aprašas ir techniniai metodo dokumentai turėtų būti surašyti taip, kad būtų užtikrintas jų išsamumas ir bendras nuoseklumas.

      Ši rekomendacija skirta valstybėms narėms.
      Priimta Briuselyje, 2009 m. vasario 11 d.

            Komisijos vardu

         Andris PIEBALGS

            Komisijos narys

      (1)  OL L 54, 2005 2 28, p. 1.

      (2)  SEC(2007) 293.

      (3)  Nuorodos į matavimą ir medžiagų balanso patikrą neaktualios, jei objekte matavimai neatliekami.


title: 2013 m. vasario 21 d. ELPA priežiūros institucijos rekomendacija Nr. 93/13/COL dėl koordinuotojo kontrolės plano, kuriuo siekiama nustatyti nesąžiningos prekybos tam tikrais maisto produktais mastą

text:
               30.4.2013

               LT

               Europos Sąjungos oficialusis leidinys

               L 118/44

         ELPA PRIEŽIŪROS INSTITUCIJOS REKOMENDACIJA Nr. 93/13/COL
   2013 m. vasario 21 d.
   dėl koordinuotojo kontrolės plano, kuriuo siekiama nustatyti nesąžiningos prekybos tam tikrais maisto produktais mastą
   ELPA PRIEŽIŪROS INSTITUCIJA,
   atsižvelgdama į Europos ekonominės erdvės susitarimą, ypač į jo 109 straipsnį ir 1 protokolą,
   atsižvelgdama į ELPA valstybių susitarimą dėl Priežiūros institucijos ir Teisingumo Teismo įsteigimo, ypač į jo 5 straipsnio 2 dalies b punktą ir 1 protokolą,
   atsižvelgdama į teisės aktą, nurodytą EEE susitarimo II priedo XII skyriaus 54zzzi punkte (2004 m. balandžio 29 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamentas (EB) Nr. 882/2004 dėl oficialios kontrolės, kuri atliekama siekiant užtikrinti, kad būtų įvertinama, ar laikomasi pašarus ir maistą reglamentuojančių teisės aktų, gyvūnų sveikatos ir gerovės taisyklių), su pataisymais ir pakeitimais, ypač į jo 53 straipsnį,
   atsižvelgdama į 2013 m. vasario 19 d. ELPA priežiūros institucijos sprendimą 75/13/COL, kuriuo kompetentingas Kolegijos narys įgaliojamas priimti galutinę rekomendaciją, patvirtintą ELPA veterinarijos ir fitosanitarijos komiteto (Dok. Nr. 663341),
   kadangi:

               (1)

               Reglamento (EB) Nr. 882/2004 53 straipsniu ELPA priežiūros institucija (Priežiūros institucija) įgaliojama sudaryti koordinuotuosius kontrolės planus, kai manoma, kad tai būtina, sudaromus ad hoc pagrindu, visų pirma siekiant nustatyti pavojaus pašarams, maisto produktams ar gyvūnams mastą;

               (2)

               2000 m. kovo 20 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyvoje 2000/13/EB dėl valstybių narių įstatymų, reglamentuojančių maisto produktų ženklinimą, pateikimą ir reklamavimą, derinimo nustatytos visiems maisto produktams (1) taikomos EEE maisto produktų ženklinimo taisyklės;

               (3)

               pagal Direktyvą 2000/13/EB ženklinimas ir ženklinimo būdai neturi klaidinti pirkėjų visų pirma dėl maisto produkto charakteristikų, ypač jo pobūdžio ir tapatybės. Be to, jei nėra konkrečių EEE arba nacionalinių taisyklių, parduodant produktą turėtų būti vartojamas įprastinis jo pavadinimas, paplitęs EEE valstybėje, kurioje šis produktas yra parduodamas, arba maisto produkto aprašas, kuris turi būti pakankamai aiškus, kad pirkėjai suvoktų tikrąją jo prigimtį;

               (4)

               taip pat galutiniam vartotojui arba viešojo maitinimo įstaigoms skirtų fasuotų maisto produktų etiketėse turi būti nurodyti visi ingredientai. Visų pirma tų maisto produktų, kuriuose yra mėsos ir kurie skirti galutiniam vartotojui arba viešojo maitinimo įstaigoms, pakuotėse arba prie jų pritvirtintose etiketėse turi būti nurodyta mėsos kilmės gyvūno rūšis. Jeigu ingredientas nurodytas maisto produkto pavadinime, jo procentinė dalis turi būti nurodyta ingredientų sąraše, kad vartotojui nebūtų pateikta klaidinanti informacija apie maisto produkto tapatybę ir sudėtį;

               (5)

               2004 m. balandžio 29 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamente (EB) Nr. 853/2004, nustatančiame konkrečius gyvūninės kilmės maisto produktų higienos reikalavimus (2), nustatyti papildomi konkrečių maisto produktų ženklinimo reikalavimai. Jame visų pirma nustatyta, kad ant pakuočių, kuriose smulkinta – be kita ko – neporakanopių mėsa tiekiama galutiniam vartotojui, turi būti užrašas, kad šiuos produktus prieš vartojant reikėtų išvirti, jeigu toks reikalavimas numatytas valstybės narės, kurios teritorijoje produktas tiekiamas rinkai, nacionalinėse taisyklėse ir jo laikomasi pagal tas taisykles;

               (6)

               Reglamento (EB) Nr. 853/2004 II priedo III skirsnyje nustatyta, kad skerdyklas eksploatuojantys maisto ūkio subjektai turi prašyti, gauti ir tikrinti maisto grandinės informaciją apie visus gyvūnus, kurie yra vežami arba vežtini į skerdyklą, išskyrus laukinius medžiojamuosius gyvūnus, ir, atsižvelgdami į tą informaciją, imtis veiksmų. Atitinkama maisto grandinės informacija visų pirma turi apimti gyvūnų gydymą veterinariniais vaistais per atitinkamą laikotarpį (išlauka – didesnė nei nulis), taip pat vaistų davimo datas ir išlauką. 2004 m. balandžio 29 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamente (EB) Nr. 854/2004, nustatančiame specialiąsias gyvūninės kilmės produktų, skirtų vartoti žmonėms, oficialios kontrolės taisykles (3), reikalaujama, inter alia, kad oficialiai paskirtas veterinarijos gydytojas atliktų auditą ir patikrinimus. Pirmiausia, atlikdamas patikrinimus prieš skerdimą ir po skerdimo, oficialiai paskirtas veterinarijos gydytojas turi patikrinti ir išanalizuoti skerstinų gyvūnų kilmės ūkiuose esančiuose įrašuose pateiktą atitinkamą informaciją (įskaitant maisto grandinės informaciją) ir atsižvelgti į dokumentuose įtvirtintus šio patikrinimo ir analizės rezultatus;

               (7)

               2012 m. gruodžio mėn. atlikus oficialią kontrolę keliose Europos Sąjungos valstybėse narėse paaiškėjo, kad tam tikruose fasuotuose produktuose rasta arklienos, nenurodytos ant pakuotės ar prie jos pritvirtintoje etiketėje pateiktame ingredientų sąraše. Kai kurių iš šių maisto produktų pavadinime ir (arba) prie jų pridėtame ingredientų sąraše buvo klaidinančiai nurodyta tik jautiena;

               (8)

               vadovaujantis 2002 m. sausio 28 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamento (EB) Nr. 178/2002, nustatančio maistui skirtų teisės aktų bendruosius principus ir reikalavimus, įsteigiančio Europos maisto saugos tarnybą ir nustatančio su maisto saugos klausimais susijusias procedūras (4), 17 straipsniu, maisto ir pašarų ūkio subjektai visais su jų kontroliuojamu verslu susijusiais gamybos, perdirbimo ir paskirstymo etapais užtikrina, kad maistas arba pašarai atitiktų su jų veikla susijusius maisto produktus reglamentuojančių įstatymų reikalavimus, ir tikrina, kad šių reikalavimų būtų laikomasi;

               (9)

               arkliai priklauso gyvūnų, kurie gali būti ir maistiniai, ir nemaistiniai, rūšiai. Fenilbutazonas yra veterinarinis vaistas, kurį pagal 2009 m. gruodžio 22 d. Komisijos reglamentą (ES) Nr. 37/2010 dėl farmakologiškai aktyvių medžiagų, jų klasifikacijos ir didžiausios leidžiamosios koncentracijos gyvūniniuose maisto produktuose (5) leidžiama naudoti tik nemaistiniams gyvūnams. Vadinasi, nemaistiniai arkliai, kurie kada nors buvo gydyti fenilbutazonu, negali patekti į maisto grandinę. Atsižvelgiant į nesąžiningą veiklą, kai tam tikruose maisto produktuose buvo etiketėse nenurodytos arklienos, prevenciniais sumetimais tikslinga patikrinti, ar į maisto grandinę nepateko fenilbutazonu gydyti nemaistiniai arkliai;

               (10)

               todėl Priežiūros institucija turi rekomenduoti Norvegijai ir Islandijai vieną mėnesį vykdyti koordinuotąjį kontrolės planą, siekiant nustatyti nesąžiningos prekybos tam tikrais maisto produktais mastą. Minėtas laikotarpis gali būti pratęstas dar dviem mėnesiais;

               (11)

               rekomenduojamas kontrolės planas turėtų būti sudarytas iš dviejų veiksmų;

               (12)

               pirmas veiksmas turėtų būti atitinkama mažmeninės prekybos kontrolė, t. y. turėtų būti tikrinami galutiniam vartotojui arba viešojo maitinimo įstaigoms skirti maisto produktai, parduodami ir (arba) paženklinti nurodant, kad jų sudėtyje yra jautienos. Tokią kontrolę būtų galima atlikti ir kitose įmonėse (pvz., šaldymo sandėliuose). Tokios kontrolės tikslas būtų nustatyti, ar tokiuose produktuose yra arklienos, kuri nėra tinkamai nurodyta ant pakuotės, arba, jei produktai nefasuoti, ar vartotojams arba viešojo maitinimo įstaigoms pateikta informacija, kad produkte yra tokios mėsos. Tokia kontrolė turėtų būti atliekama paėmus reprezentatyvųjį ėminį;

               (13)

               esama patikimų metodų, kuriais galima pakankamai tiksliai nustatyti, ar ėminyje yra nedeklaruotos rūšies gyvūninių baltymų. Europos Sąjungos etaloninė gyvūninių baltymų pašaruose laboratorija gali teikti naudingų konsultacijų apie tokius metodus ir jų taikymą. Norvegijos ir Islandijos kompetentingos institucijos raginamos pasikliauti minėtos laboratorijos konsultacijomis dėl metodų, kuriuos galima taikyti;

               (14)

               antras veiksmas turėtų būti atitinkama kontrolė, atliekama įmonėse, kuriose tvarkoma žmonėms vartoti skirta arkliena, įskaitant trečiųjų šalių kilmės maisto produktus, siekiant nustatyti fenilbutazono likučius. Tokia kontrolė taip pat turėtų būti atliekama paėmus reprezentatyvųjį ėminį, atsižvelgiant į gamybos ir importo kiekį. Tokiu atveju tikslinga naudoti metodus, nustatytus Komisijos sprendime 2002/657/EB dėl Tarybos direktyvos 96/23/EB nuostatų dėl analizės metodų tinkamumo ir rezultatų aiškinimo įgyvendinimo (6);

               (15)

               Norvegija ir Islandija turėtų reguliariai pranešti Priežiūros institucijai apie tokios kontrolės rezultatus, kad būtų įvertinti nustatyti faktai ir parengtas tinkamas veiksmų planas. Šie rezultatai bus perduoti Europos Komisijai.
               Šioje rekomendacijoje numatytos priemonės atitinka Priežiūros institucijai padedančio ELPA veterinarijos ir fitosanitarijos komiteto nuomonę,

         PRIĖMĖ ŠIĄ REKOMENDACIJĄ:
   Norvegija ir Islandija turėtų vykdyti koordinuotąjį kontrolės planą, vadovaudamosi šios rekomendacijos priedu, o plane turėtų būti numatyti šie veiksmai:

               a)

               atliekama oficiali galutiniam vartotojui arba viešojo maitinimo įstaigoms skirtų maisto produktų, parduodamų ir (arba) paženklintų nurodant, kad jų sudėtyje yra jautienos, kontrolė, taip pat

               b)

               atliekama oficiali žmonėms vartoti skirtos arklienos kontrolė, siekiant nustatyti fenilbutazono likučius.

      Priimta Briuselyje 2013 m. vasario 21 d.

            ELPA priežiūros institucijos vardu

         Sverrir Haukur GUNNLAUGSSON

            Kolegijos narys

         Xavier LEWIS

            Direktorius

      (1)  Teisės aktas, nurodytas EEE susitarimo II priedo XII skyriaus 18 punkte.

      (2)  Teisės aktas, nurodytas EEE susitarimo I priedo I skyriaus 6.1.17 punkte.

      (3)  Teisės aktas, nurodytas EEE susitarimo I priedo I skyriaus 1.1.12 punkte.

      (4)  Teisės aktas, nurodytas EEE susitarimo II priedo XII skyriaus 54zzzc punkte.

      (5)  Teisės aktas, nurodytas EEE susitarimo II priedo XIII skyriaus 13 punkte.

      (6)  Teisės aktas, nurodytas EEE susitarimo I priedo I skyriaus 7.2.19 punkte.

      PRIEDAS

         Koordinuotas kontrolės planas, kuriuos siekiama nustatyti nesąžiningos prekybos tam tikrais maisto produktais mastą

      I.   KOORDINUOTOJO KONTROLĖS PLANO VEIKSMAI IR APRĖPTIS
      Koordinuotasis kontrolės planas turėtų būti sudarytas iš dviejų veiksmų:

         1 VEIKSMAS.   Maisto produktų, parduodamų ir (arba) paženklintų nurodant, kad jų sudėtyje yra jautienos, kontrolė

      A.   Produkto apibrėžtoji sritis

                  1.

                  Maisto produktai, parduodami ir (arba) paženklinti nurodant, kad jų sudėtyje yra jautienos (pvz., smulkinta mėsa, mėsos gaminiai ir mėsos pusgaminiai), priskiriami šioms kategorijoms:

                              a)

                              galutiniam vartotojui arba viešojo maitinimo įstaigoms skirti fasuoti maisto produktai, paženklinti nurodant, kad jų sudėtyje yra jautienos;

                              b)

                              maisto produktai, siūlomi parduoti galutiniam vartotojui arba viešojo maitinimo įstaigoms nefasuoti, ir maisto produktai, supakuoti pardavimo patalpose vartotojo prašymu arba sufasuoti siekiant tiesiogiai parduoti, kurie parduodami ir (arba) paženklinti ar kitaip pažymėti nurodant, kad jų sudėtyje yra jautienos.

                  2.

                  Vykdant šį koordinuotąjį kontrolės planą taikoma Direktyvos 2000/13/EB 1 straipsnio 3 dalies b punkte nustatyta apibrėžtis „fasuotas maisto produktas“.

                  3.

                  Vykdant šį koordinuotąjį kontrolės planą taikomos Reglamento (EB) Nr. 853/2004 I priedo 1.13, 1.15 ir 7.1 punktuose nustatytos apibrėžtys „smulkinta mėsa“, „mėsos pusgaminiai“ ir „mėsos gaminiai“.

            B.   Tikslas

      Norvegijos ir Islandijos kompetentingos institucijos, vadovaudamosi EEE teise ir prireikus nacionalinėmis nuostatomis, turėtų atlikti oficialią kontrolę, kad nustatytų, ar A punkte nurodytuose produktuose yra arklienos, kuri nėra tinkamai nurodyta ant pakuotės, arba, jei produktai nefasuoti, – ar vartotojui arba viešojo maitinimo įstaigoms yra pateikta informacija, kad produkte yra tokios mėsos.
      C.   Ėminių ėmimo vietos ir tvarka

                  1.

                  Turėtų būti imami susijusių produktų reprezentatyvūs ėminiai, atspindintys produktų įvairovę.

                  2.

                  Produktų ėminiai turėtų būti imami mažmeninėje prekyboje (pvz., prekybos centruose, nedidelėse parduotuvėse, mėsinėse); jie galėtų būti imami ir kitose įmonėse (pvz., šaldymo sandėliuose).

            D.   Ėminių skaičius ir ėmimo sąlygos

      Toliau pateiktoje lentelėje nurodytas orientacinis rekomenduojamas mažiausias ėminių, kurie turi būti paimti per II skirsnyje nurodytą laikotarpį, skaičius. Jei įmanoma, Norvegijos ir Islandijos kompetentingoms institucijoms rekomenduojama paimti daugiau ėminių. Ėminių skaičius kiekvienoje šalyje nustatytas remiantis gyventojų skaičiumi – ne mažiau kaip 10 susijusių produktų ėminių per mėnesį kiekvienoje šalyje, kaip nurodyta II skirsnyje.

                  Maisto produktai, parduodami ir (arba) paženklinti nurodant, kad jų sudėtyje yra jautienos

                  Šalis, kurioje parduodama

                  Orientacinis rekomenduojamas ėminių skaičius per mėnesį

                  Norvegija

                  50

                  Islandija

                  10

            E.   Metodai

      Norvegijos ir Islandijos kompetentingos institucijos turėtų pirmiausiai naudoti Europos Sąjungos etaloninės gyvūninių baltymų pašaruose laboratorijos rekomenduojamą (-us) metodą (-us).

         2 VEIKSMAS.   Žmonėms vartoti skirtos arklienos kontrolė

      A.   Produkto apibrėžtoji sritis

      Arkliena, asilų, mulų arba arklėnų mėsa, šviežia, atšaldyta arba užšaldyta, klasifikuojama priskiriant Kombinuotosios nomenklatūros kodą 0205 ir skirta vartoti žmonėms.
      B.   Tikslas

      Norvegijos ir Islandijos kompetentingos institucijos turėtų vykdyti oficialią kontrolę, kad nustatytų, ar A punkte nurodytuose produktuose nėra fenilbutazono likučių.
      C.   Ėminių ėmimo vietos ir tvarka

      Produktų ėminiai turėtų būti imami įmonėse ar įstaigose, kuriose tvarkomi A punkte nurodyti produktai (pvz., skerdyklose, pasienio kontrolės postuose).
      D.   Ėminių skaičius ir ėmimo sąlygos

      Rekomenduojamas mažiausias ėminių, kurie turi būti paimti per II skirsnyje nurodytą laikotarpį, skaičius turėtų būti po 1 ėminį iš 50 tonų A punkte nurodytų produktų, imant ne mažiau kaip 5 ėminius kiekvienoje šalyje.
      E.   Metodai

      Norvegijos ir Islandijos kompetentingos institucijos turėtų naudoti metodus, kurie buvo patvirtinti pagal Komisijos sprendimą 2002/657/EB. Tokie metodai, skirti nustatyti Direktyvos 96/23/EB (1) I priedo A grupės 5 punkte ir B grupės 2 punkto a, b ir e papunkčiuose išvardytų medžiagų likučiams, yra aprašyti Europos veterinarinių vaistų ir gyvūninės kilmės maisto priemaišų likučių etaloninės laboratorijos tinklalapyje.
      II.   KOORDINUOTOJO KONTROLĖS PLANO TRUKMĖ
      Koordinuotasis kontrolės planas turėtų būti vykdomas vieną mėnesį nuo šios rekomendacijos priėmimo dienos arba ne vėliau kaip nuo 2013 m. kovo 1 d.
      III.   REZULTATŲ ATASKAITA

                  1.

                  Norvegijos ir Islandijos kompetentingos institucijos turėtų pateikti informacijos apie kiekvieną iš šio priedo I skirsnyje nurodytų veiksmų santrauką:

                              a)

                              kiekvienos produktų kategorijos paimtų ėminių skaičių;

                              b)

                              naudotą (-us) analizės metodą (-us) ir atliktos analizės rūšį;

                              c)

                              teigiamų rezultatų skaičių;

                              d)

                              tais atvejais, kai nustatytas arklienos kiekis yra didesnis nei 1 %, – informaciją apie kontrolę, atliktą gavus teigiamus 1 veiksmo A punkte nurodytų produktų tyrimų rezultatus;

                              e)

                              informaciją apie kontrolę, atliktą gavus teigiamus 2 veiksmo A punkte nurodytų produktų tyrimų rezultatus;

                              f)

                              papildomai atliktos kontrolės rezultatus;

                              g)

                              gavus teigiamus 2 veiksmo A punkte nurodytų produktų tyrimų rezultatus – šalį, kurioje atitinkamas gyvūnas buvo patvirtintas kaip tinkamas skersti.

                        Ataskaita Priežiūros institucijai turėtų būti pateikta per 15 dienų nuo II skirsnyje nurodyto vieno mėnesio laikotarpio pabaigos.
                  Ataskaita turėtų būti pateikta Priežiūros institucijos nustatyta forma.

                  2.

                  Norvegijos ir Islandijos kompetentingos institucijos turėtų nedelsdamos pranešti Priežiūros institucijai apie visus oficialios kontrolės, atliktos pagal I skirsnyje nurodytus veiksmus (1 ir 2 veiksmas), teigiamus rezultatus, naudodamosi Skubių pranešimų apie nesaugų maistą ir pašarus sistema.

                  3.

                  Norvegijos ir Islandijos kompetentingos institucijos taip pat turėtų pranešti Priežiūros institucijai apie bet kokius savarankiškų patikrinimų, kuriuos maisto ūkio subjektai atliko jų prašymu, rezultatus. Prie tokios informacijos turėtų būti pridedami išsamūs 1 punkte nurodyti duomenys, pateikiami Priežiūros institucijos nustatyta forma.

         (1)  Teisės aktas, nurodytas EEE susitarimo I priedo I skyriaus 7.1 dalies 2 punkte


				|

		52014DC0401

			Rekomendacija TARYBOS REKOMENDACIJA dėl valstybių narių, kurių valiuta euro, bendrųjų ekonominės politikos gairių įgyvendinimo /* COM/2014/0401 final */

Rekomendacija
TARYBOS REKOMENDACIJA
dėl valstybių narių,
kurių valiuta euro, bendrųjų ekonominės politikos
gairių įgyvendinimo
EUROPOS SĄJUNGOS TARYBA,
atsižvelgdama į Sutartį dėl
Europos Sąjungos veikimo, ypač į jos 136 straipsnį kartu su
121 straipsnio 2 dalimi,
atsižvelgdama į 1997 m. liepos
7 d. Tarybos reglamentą (EB) Nr. 1466/97 dėl biudžeto
būklės priežiūros stiprinimo ir ekonominės politikos
priežiūros bei koordinavimo[1],
ypač į jo 5 straipsnio 2 dalį,
atsižvelgdama į 2011 m.
lapkričio 16 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamentą (ES)
Nr. 1176/2011 dėl makroekonominių disbalansų prevencijos ir
naikinimo[2],
ypač į jo 6 straipsnio 1 dalį,
atsižvelgdama į Europos Komisijos
rekomendaciją[3],
atsižvelgdama į Europos Vadovų
Tarybos išvadas,
atsižvelgdama į Ekonomikos ir
finansų komiteto nuomonę,
atsižvelgdama į Ekonominės politikos
komiteto nuomonę,
kadangi:
(1)       šiuo metu ekonominei euro
zonos aplinkai būdingas laipsniškas, bet vis dar trapus ekonomikos
atsigavimas. 2013 m. ir 2014 m. pradžioje euro zonoje labai
sumažėjo infliacija ir numatoma, kad per prognozės laikotarpį ji
turėtų didėti tik labai palaipsniui, atsižvelgiant į
ekonomikos sąstingį ir besitęsiančią santykinių
kainų korekciją pažeidžiamos ekonomikos šalyse, taip pat į
tolesnį euro kurso didėjimą. Be to, nors ekonomikos atsigavimas
įgauna platesnį mastą, euro zonos valstybių narių
skirtumai išlieka dideli;
 (2)      euro zonos veiksmingumas
priklauso ne vien nuo jos narių skaičiaus. Ekonomikos ir finansų
krizė akivaizdžiai atskleidė glaudų euro zonos narių
tarpusavio santykį ir poreikį tvirčiau koordinuoti euro zonos
narių fiskalinę, finansų ir struktūrinę politiką,
kad visoje euro zonoje būtų vykdoma nuosekli politika. Euro zonos
valstybės narės, 2012 m. kovo 2 d. pasirašydamos
Sutartį dėl stabilumo, koordinavimo ir valdymo (SSKV)
ekonominėje ir pinigų sąjungoje, įsipareigojo vykdyti
plataus užmojo politikos reformas ir koordinuoti politiką. 2013 m.
įsigaliojus dviejų dokumentų rinkinio reglamentams dar labiau
sustiprėjo biudžeto ir ekonominės politikos koordinavimas euro
zonoje. Euro zonos narėms tenka ypatinga atsakomybė veiksmingai
įgyvendinti naują valdymo sistemą. Tam reikia didesnio
tarpusavio spaudimo paremti nacionalinių reformų įgyvendinimą
ir fiskalinio apdairumo, išsamesnio nacionalinių reformų vertinimo
euro zonos atžvilgiu, galimo šalutinio poveikio internalizavimo ir itin
svarbios politikos skatinimo, kad EPS būtų veiksminga;
(3)       siekiant užtikrinti
optimalų politikos formavimą ir įgyvendinimą tiek atskirose
euro zonos narėse, tiek visoje euro zonoje, reikia atsižvelgti į
galimą didelį šalutinį su struktūrinių reformų
įgyvendinimu susijusį poveikį, kurį lemia didelė euro
zonos valstybių narių tarpusavio priklausomybė. Pavyzdžiui,
geriau koordinuojant reformų įgyvendinimo veiksmus lengviau
vyktų būtina valstybių narių konvergencija. Šiuo atžvilgiu
labai svarbu iš anksto aptarti euro zonos valstybių narių
reformų planus, remiantis esama praktika, ir veiksmingai įgyvendinti
makroekonominio disbalanso procedūrą;
(4)       vienas iš pagrindinių
euro zonai tenkančių politikos uždavinių yra sumažinti valdžios
sektoriaus skolą vykdant diferencijuotą, ekonomikos augimą
skatinančią fiskalinę politiką ir kartu skatinant augimo
potencialą euro zonoje. Dėl praėjusių metų
konsolidavimo pastangų pagerėjo euro zonos fiskalinė
padėtis, tačiau kai kurioms euro zonos narėms vis dar reikia
tęsti fiskalinį koregavimą, kad sumažintų itin aukštą
skolos lygį. Visos euro zonos narės turėtų gerinti
viešųjų finansų kokybę, siekdamos skatinti
produktyvumą ir didinti užimtumo lygį;
(5)       krizės pradžioje labai
sumažėjo investicijų euro zonoje ir jos iki šiol nepasiekė savo
ilgalaikio vidurkio. Vangias investicijas lemia bendras privačiojo
sektoriaus finansinio įsiskolinimo sumažėjimo, finansinio susiskaidymo
ir būtinų fiskalinio konsolidavimo pastangų poveikis, dėl
kurio sumažėjo viešųjų investicijų. Norint palaikyti
ekonomikos atsigavimą ir paskatinti galimą augimą reikia vis
daugiau investicijų į infrastruktūrą ir įgūdžius.
Reikėtų pritraukti daug privačių investicijų,
tačiau valdžios institucijos galėtų reikšmingai prisidėti
sudarydamos tam palankias sąlygas;
(6)       euro zonoje kreditų
srautas į realiąją ekonomiką išlieka vangus, o finansų
rinkos vis dar labai susiskaidžiusios, nors sumažėjo įtampa dėl
valstybės skolos. Galimybės gauti finansavimą, ypač
MVĮ, ir toliau nėra pakankamai palankios, o tai kelia
grėsmę ekonomikos atsigavimui. Todėl reikia imtis
iniciatyvų, kuriomis siekiama atkurti kreditų srautus, sustiprinti
kapitalo rinkas ir paskatinti ilgalaikį ekonomikos finansavimą. Tokie
veiksmai, kaip galutinis bankų balansų sutvarkymas, tolesnis nuosavo
kapitalo rezervų stiprinimas, kai to reikia, turto kokybės vertinimai
ir testavimai nepalankiausiomis sąlygomis, kuriuos šiuo metu atlieka ECB
ir kitos euro zonai nepriklausančių šalių nacionalinės
priežiūros institucijos, glaudžiai bendradarbiaudami su Europos
bankininkystės institucija, suteiks daugiau skaidrumo bankų
balansų klausimu, padės nustatyti likusias pažeidžiamas sritis ir
sustiprins pasitikėjimą visu sektoriumi. Didelė pažanga padaryta
kuriant bankų sąjungą, visų pirma sukurtas bendras
priežiūros mechanizmas ir susitarta dėl bendro pertvarkymo
mechanizmo;
 (7)      finansų krizė atskleidė Ekonominės ir
pinigų sąjungos sandaros trūkumus. 2012 m. lapkričio 28 d.
Komisija pateikė Stiprios ir veiksmingos ekonominės ir pinigų
sąjungos projektą, kuriuo buvo siekiama pradėti Europos masto
diskusijas. 2012 m. gruodžio 5 d. Europos Vadovų Tarybos Pirmininkas,
glaudžiai bendradarbiaudamas su Europos Komisijos Pirmininku, Euro grupės
Pirmininku ir Europos Centrinio Banko Pirmininku, parengė ataskaitą,
kurioje remiamasi įvairiomis šio Komisijos projekto idėjomis ir
nurodomas veiksmų tvarkaraštis bei pakopomis suskirstytas Ekonominės
ir pinigų sąjungos galutinio sukūrimo procesas. Europos
Parlamentas pateikė nuomonę savo 2012 m. lapkričio 20 d.
rezoliucijoje. Nuo tada imtasi reikšmingų veiksmų. Norint toliau
tobulinti EPS reikės laipsniško metodo, kurį taikant drausmė
būtų derinama su solidarumu. Šešių dokumentų rinkinio ir
dviejų dokumentų rinkinio teisės aktuose numatyta, kad pirmoji
jų įgyvendinimo apžvalga turi būti atlikta iki 2014 m. pabaigos,

REKOMENDUOJA euro zonos valstybėms
narėms, nedarant poveikio Tarybos kompetencijai valstybių narių
ekonominės politikos koordinavimo srityje, atskirai ir kartu, o svarbiausia,
koordinuojant ekonominę politiką Euro grupėje, 2014–2015 m.
imtis šių veiksmų:
1.           Glaudžiai bendradarbiaujant
su Komisija skatinti ir stebėti struktūrinių reformų
įgyvendinimą sklandžiam euro zonos veikimui svarbiausiose srityse,
siekiant skatinti konvergenciją ir sudaryti palankias sąlygas
panaikinti vidaus bei išorės disbalansą. Įvertinti ir skatinti
euro zonos valstybių narių, kuriose susidaręs perviršinis
disbalansas, ir euro zonos valstybių narių, kuriose dėl
susidariusio disbalanso reikia imtis ryžtingų veiksmų, pažangą
įgyvendinant reformas, kad būtų apribotas neigiamas šalutinis
poveikis kitoms euro zonos šalims, taip pat skatinti įgyvendinti
tinkamą politiką šalyse, kuriose susidaręs didelis perteklius,
kad būtų užtikrintas optimalus teigiamas šalutinis poveikis.
Reguliariai rengti temines diskusijas apie struktūrinę politiką,
kurios šalutinis poveikis gali būti didelis, daugiausia dėmesio
skiriant tokiems klausimams kaip didelio mokesčių pleišto mažinimas
ir paslaugų rinkų reformos.
2.           Glaudžiai bendradarbiaujant
su Komisija koordinuoti euro zonos valstybių narių fiskalinę
politiką, visų pirma atliekant biudžeto planų
projektų vertinimą, kad būtų užtikrinta nuosekli ir
augimui palanki visos euro zonos fiskalinė politika. Gerinti
viešųjų finansų kokybę ir tvarumą didinant
materialines ir nematerialines investicijas nacionaliniu ir ES lygmenimis.
Užtikrinti, kad būtų sustiprintos nacionalinės fiskalinės
sistemos, įskaitant nacionalines fiskalines tarybas.
3.           Užtikrinti bankų sistemos atsparumą, visų
pirma imantis būtinų veiksmų atlikus turto kokybės
vertinimą ir testavimus nepalankiausiomis sąlygomis ir
įgyvendinant Bankų sąjungos reglamentus, įskaitant
reglamentus dėl Bendro pertvarkymo mechanizmo taikymo pereinamuoju
laikotarpiu numatytos tolesnės veiklos. Paskatinti privačias
investicijas ir padidinti kreditų srautą realiajai ekonomikai imantis
veiksmų, kad būtų padidintos MVĮ
galimybės gauti kreditą, sustiprintos kapitalo rinkos ir
atgaivinta pakeitimo vertybiniais popieriais rinka, vadovaujantis Komisijos
komunikate dėl ilgalaikio Europos ekonomikos finansavimo pateiktais
pasiūlymais ir tvarkaraščiu.
4.           Toliau stiprinti
Ekonominę ir pinigų sąjungą ir padėti tobulinti
ekonominės priežiūros sistemą atsižvelgiant į 2014 m.
pabaigoje numatytos apžvalgos rezultatus.
Priimta Briuselyje
                                                                       Tarybos
vardu
                                                                       Pirmininkas
[1]               OL L 209, 1997 8 2, p. 1.
[2]               OL L 306, 2011 11 23, p. 25.
[3]               COM(2014) 401 final.


title: 2007 m. kovo 19 d. Tarybos rekomendacija dėl patvirtinimo, kad Komisija Europos plėtros fondo (septintojo EPF) 2005 finansinių metų operacijas įvykdė

text:
               8.5.2007

               LT

               Europos Sąjungos oficialusis leidinys

               C 103/2

      TARYBOS REKOMENDACIJA

   2007 m. kovo 19 d.
   dėl patvirtinimo, kad Komisija Europos plėtros fondo (septintojo EPF) 2005 finansinių metų operacijas įvykdė
   (2007/C 103/02)
   EUROPOS SĄJUNGOS TARYBA,
   atsižvelgdama į Europos bendrijos steigimo sutartį,
   atsižvelgdama į Ketvirtąją AKR-EB konvenciją, pasirašytą 1989 m. gruodžio 15 d. Lomėje (1), su pakeitimais, padarytais 1995 m. lapkričio 4 d. Mauricijuje pasirašytu susitarimu (2),
   atsižvelgdama į Vidaus susitarimą 91/401/EEB dėl Bendrijos pagalbos, teikiamos pagal Ketvirtąją AKR-EB konvenciją, finansavimo ir administravimo (3), be kita ko įsteigiantį septintąjį Europos plėtros fondą (septintasis EPF), ypač į jo 33 straipsnio 3 dalį,
   atsižvelgdama į 1991 m. liepos 29 d. Finansinį reglamentą, taikomą plėtros finansavimui skirtam bendradarbiavimui pagal Ketvirtąją AKR-EB konvenciją (4), ypač į jo 69–77 straipsnius,
   išnagrinėjusi su septintojo EPF operacijomis susijusius 2005 m. gruodžio 31 d. pajamų ir išlaidų ataskaitą bei balansą, taip pat Audito Rūmų ataskaitą dėl 2005 finansinių metų kartu su Komisijos atsakymais (5),
   kadangi

               (1)

               Pagal Vidaus susitarimo 33 straipsnio 3 dalį patvirtinimą, kad Komisija septintojo EPF finansinio valdymo užduotis įvykdė, teikia Europos Parlamentas, remdamasis Tarybos rekomendacija,

               (2)

               Kadangi Komisija septintojo EPF 2005 finansinių metų operacijas bendrai įvykdė tinkamai,

         REKOMENDUOJA Europos Parlamentui patvirtinti, kad Komisija septintojo EPF 2005 finansinių metų operacijas įvykdė.

      Priimta Briuselyje, 2007 m. kovo 19 d.

            Tarybos vardu

            Pirmininkas

         H. SEEHOFER

      (1)  OL L 229, 1991 8 17, p. 3.

      (2)  OL L 156, 1998 5 29, p. 3.

      (3)  OL L 229, 1991 8 17, p. 288.

      (4)  OL L 266, 1991 9 21, p. 1.

      (5)  OL C 263, 2006 10 31, p. 205.


Svarbus teisinis pranešimas

|

52006SC0023

Rekomendacija Tarybos nuomonė pagal 1997 m. liepos 7 d. Tarybos reglamento (EB) Nr. 1466/97 5 straipsnio 3 dalį dėl atnaujintos 2005-2009 m. Suomijos stabilumo programos  /* SEK/2006/0023 galutinis */

	[pic] | EUROPOS BENDRIJŲ KOMISIJA |Briuselis, 11.1.2006SEK(2006) 23 galutinisRekomendacijaTARYBOS NUOMONĖpagal 1997 m. liepos 7 d. Tarybos reglamento (EB) Nr. 1466/97 5 straipsnio 3 dalį dėl atnaujintos 2005-2009 m. Suomijos stabilumo programos(pateikta Komisijos)AIŠKINAMASIS MEMORANDUMASPagrindinė informacija1998 m. liepos 1 d. įsigaliojusio Stabilumo ir augimo pakto pagrindinis tikslas yra patikimi valstybės finansai – priemonė sudaryti geresnes sąlygas kainų stabilumui ir smarkiam tvariajam augimui, leidžiančiam kurti naujas darbo vietas. 2005 m. Paktas buvo pirmą kartą iš dalies pakeistas. Šia reforma pripažįstamas Pakto naudingumas įtvirtinant fiskalinę drausmę, taip pat siekiama stiprinti jo efektyvumą, ekonominius pagrindus ir užtikrinti valstybės finansų ilgalaikį tvarumą.Tarybos reglamente (EB) Nr. 1466/97 dėl biudžeto būklės priežiūros stiprinimo ir ekonominės politikos priežiūros bei koordinavimo[1], kuris yra Pakto dalis, nustatyta, kad valstybės narės turi pateikti Tarybai ir Komisijai stabilumo arba konvergencijos programas ir kasmetinius atnaujintus programų variantus (bendrą valiutą įsivedusios valstybės narės pateikia (atnaujintas) stabilumo programas, o bendros valiutos neįsivedusios valstybės narės pateikia (atnaujintas) konvergencijos programas). Pirmoji Suomijos stabilumo programa buvo pateikta 1998 m. rugsėjo mėn. Pagal reglamentą, atsižvelgdama į Komisijos rekomendaciją ir pasikonsultavusi su Ekonomikos ir finansų komitetu, Taryba 1998 m. spalio 12 d. pareiškė nuomonę dėl programos. Pagal tą pačią procedūrą atnaujintas stabilumo ir konvergencijos programas vertina Komisija ir nagrinėja minėtas komitetas; jas taip pat gali nagrinėti ir Taryba.Šiose programose valstybės narės turi nurodyti biudžeto būklės vidutinės trukmės tikslą ir nustatyti politikos priemones jam pasiekti ir išlaikyti, įskaitant su juo susijusias ekonomines prielaidas. Vykdant Pakto reformą ir atsižvelgiant į Sąjungos ekonomikos ir biudžeto nevienalytiškumą, atskiroms valstybėms narėms turėtų būti nustatomas skirtingas vidutinės trukmės tikslas, taip pat atsižvelgiant į fiskalinę tvarumo riziką. Reforma taip pat numatoma, kad ciklo metu, ekonomikos pakilimo laikotarpiais stiprinant biudžetinę drausmę, turėtų būti pasiektas labiau simetriškas požiūris į fiskalinę politiką, o į „pagrindines struktūrines reformas“, turinčias įrodomos teigiamos įtakos ilgalaikiam tvarumui, reikėtų atsižvelgti esant laikiniems nukrypimams nuo vidutinės trukmės tikslo arba suplanuotų jo patikslinimų.Komisija, atsižvelgdama į Komisijos tarnybų 2005 m. rudens prognozę, elgesio kodeksą[2], bendrai sutartą potencialios gamybos apimties ir pagal ciklą patikslinto balanso apskaičiavimo metodiką ir bendrąsias ekonominės politikos gaires, įtrauktas į integruotas 2005–2008 m. gaires, išnagrinėjo neseniai pateiktą atnaujintą Suomijos stabilumo programą ir, remdamasi toliau pateiktu vertinimu, priėmė rekomendaciją dėl Tarybos nuomonės apie ją.Vertinimas1.  Suomijos stabilumo programos atnaujintas variantas buvo pateiktas 2005 m. lapkričio 24 d. Programoje aptariamas laikotarpis nuo 2005 m. iki 2009 m. Programoje iš esmės remiamasi naujajame elgesio kodekse nustatytu stabilumo ir konvergencijos programų struktūros modeliu. Esama spragų pateikiant privalomus ir neprivalomus duomenis, numatytus naujajame elgesio kodekse (ypač trūksta duomenų apie 2007–2009 m. išorės prielaidas). Atnaujintame programos variante aiškiai neapibrėžtas biudžeto būklės vidutinės trukmės tikslas, kaip reikalaujama elgesio kodekse.2.  Atsigavusi po išskirtinai gilaus ekonomikos nuosmukio dešimtojo dešimtmečio pradžioje Suomijos ekonomika itin plėtojosi 1995–2004 m. laikotarpiu – tada vidutinė augimo norma pasiekė 3½ % per metus, t. y. ji apie 1½ procentinio punkto viršijo euro zonos vidurkį. Stiprus augimas padėjo padidinti užimtumo lygį – nuo 60 % po recesijos – iki 68 % 2004 m. Vidutinei metinei normai esant 1½ %, 1995–2004 m. laikotarpiu infliacija buvo ½ procentinio punkto mažesnė nei euro zonoje. Makroekonominiame scenarijuje, kuriuo pagrįsta programa, numatoma, kad realiojo BVP augimas sumažės nuo 2,7 % metinio vidurkio 2005–2006 m. iki vidutiniškai 2,3 % per likusį programos laikotarpį. 2005 ir 2006 m. BVP augimo normai didelės įtakos turi gamybos stabdymas popieriaus ir celiuliozės pramonėje dėl darbo ginčų – taip paaiškinamas staigus kritimas 2005 m. ir toliau numatomas pakilimas 2006 m. Programoje išdėstytos trumpalaikės ir vidutinės trukmės prognozės yra atsargesnės, nei Komisijos tarnybų prognozės. Infliacijos prognozės atrodo pakankamai realistiškos ir atitinka Komisijos tarnybų prognozes.3.  2005 m. vasario 17 d. nuomonėje dėl ankstesnio 2004–2008 m. laikotarpio stabilumo programos atnaujinto varianto Taryba patvirtino programoje pateiktą biudžeto strategiją. Remiantis Komisijos tarnybų prognozėmis 2005 m. numatomas 1,9 % BVP valdžios sektoriaus perteklius; tai beveik atitinka ankstesniame programos atnaujintame variante numatomą perteklių.4.  Vyriausybės pagrindiniai tikslai šiame atnaujintame programos variante – pasiekti, kad centrinės valdžios sektoriaus finansai būtų subalansuoti esant normalioms ekonominio augimo sąlygoms ir užtikrinti ilgalaikį valstybės finansų tvarumą, atsižvelgiant į neigiamą visuomenės senėjimo poveikį. Taip pat siūlomos priemonės, skirtos patobulinti vietos valdžios institucijų finansinių sąskaitų tvarkymą, kad jos galėtų fiksuoti subalansuotą būklę programos laikotarpio pabaigoje. Valdžios sektoriaus pertekliaus tendencija kiek mažės ir sieks 1,5 % BVP iki programos laikotarpio pabaigos. Pajamos ir išlaidos, nurodytos kaip santykis su BVP, mažės nuo 2005 m. iki 2007 m. (tiek pajamos, tiek išlaidos – apie 1 procentinį punktą BVP); prognozuojama, kad po to abu santykiai ir grynasis skolinimas (dėl šios priežasties) bus stabilūs. Pirminio pertekliaus planas rodo kiek staigesnį mažėjimą dėl numatomo palūkanų išlaidų BVP dalies kritimo. Pertekliaus sumažėjimas rodo palaipsninį mokesčių mažinimą. Išlaidos turi būti kontroliuojamos pasitelkus valstybės biudžeto išlaidų ribas ir mažinant palūkanų išlaidas. Palyginti su ankstesniu atnaujintu programos variantu pertekliaus skaičiavimai 2006–2009 m. buvo patikslinti juos mažinant apie 0,5 % BVP dėl mokesčių sumažinimo ir atsargesnio požiūrio į socialinio draudimo fondo ir vietos valdžios institucijų finansinę būklę.5.  Struktūros atžvilgiu numatoma, kad perteklius kiek sumažės per artimiausius trejus metus nuo apytiksliai 2 % BVP 2005 m. iki 1¾ 2006–2008 m. laikotarpiu, bet pradės vėl didėti 2009 m. Tačiau šis didėjimas priklauso tik nuo numatomo gamybos apimčių atotrūkio padidėjimo iki 1 % BVP programos laikotarpio pabaigoje. Programoje prognozuojama, kad struktūrinis perteklius sumažės iki apytiksliai 1½ % BVP iki programos laikotarpio pabaigos (2009 m.)[3]. Šiame vertinime tai laikoma šios programos vidutinės trukmės tikslu. Kadangi pagal programos vidutinės trukmės tikslą reikalaujama daugiau, nei pagal minimalų lyginamąjį standartą (apskaičiuotas deficitas – apytiksliai 1 % BVP), pasiekus šį tikslą susidaro pakankamai patikima riba, neleidžianti susidaryti perviršiniam deficitui. Tinkamumo atžvilgiu, programos vidutinės trukmės tikslas atitinka euro zonai ir VKM II valstybėms narėms Stabilumo ir augimo pakte ir elgesio kodekse nustatytas ribas ir juo reikalaujama daug daugiau, nei tikimasi pagal skolos santykį ir vidutinį potencialų gamybos apimčių augimą ateityje. Nustatytas aukštesnis nei mažiausias privalomas vidutinės trukmės tikslas programoje motyvuojamas siekiu užtikrinti ilgalaikį valstybės finansų tvarumą.6.  Atnaujinto programos varianto biudžeto tiksluose numatyta rizika iš esmės atrodo subalansuota. Tikslai, numatyti iki 2007 m., atitinka Komisijos tarnybų 2005 m. rudens ekonominę prognozę; pastaroji yra kiek optimistiškesnė. Daugiametės centrinės valdžios išlaidų ribos iki šiol pasiteisino – išlaidos buvo ribojamos, tuo tarpu atrodo, kad mokesčių prognozės paremtos atsargiu vertinimu. Ekonominio augimo atžvilgiu stabilumo programoje dėmesys atkreipiamas į šią riziką: neigiamas visuomenės senėjimo poveikis ir mažėjanti darbo pasiūla gali būti nepakankamai vertinami; tačiau, atsižvelgiant į tai, kad augimo prielaidos pakankamai atsargios palyginti su Komisijos tarnybų prognozėmis, rizikai, kylančiai dėl augimo perspektyvos, yra atsvara.7.  Atsižvelgiant į pirmiau pateiktą rizikos vertinimą programoje apibrėžta biudžeto strategija atrodo pakankama, siekiant užtikrinti, kad programoje numatyto vidutinės trukmės tikslo būtų laikomasi visą programos laikotarpį. Be to, joje taip pat numatoma pakankamai patikima riba, kad dėl įprastų makroekonominių svyravimų nebūtų peržengta 3 % BVP deficito riba per visą programos laikotarpį. Apskritai biudžeto būklė yra gera ir biudžeto strategija yra geras fiskalinės politikos, vykdomos laikantis Pakto, pavyzdys.8.  Prognozuojama, kad valdžios sektoriaus bendrasis skolos lygis išliks gerokai mažesnis nei 60 % BVP visą programos laikotarpį. Atnaujintame programos variante numatoma, kad skolos santykis sumažės nuo apskaičiuoto 42,7 % BVP 2005 m. iki 40,1 % BVP 2009 m. Skolos santykio sumažėjimas, kurį sukeltų didelis pirminis perviršis, yra sureguliuojamas naudojant skolą didinantį atsargų ir srautų patikslinimą, kuris atspindi lėšų kaupimą socialinio draudimo fonduose.9.  Siekiant valstybės finansų tvarumo Suomija, atrodo, neturėtų susidurti su didele rizika dėl numatomų biudžeto išlaidų senėjančiai visuomenei. Bendrasis skolos santykis šiuo metu yra mažesnis kaip 60 % BVP pamatinės vertės ir numatoma, kad jis liks žemiau šios vertės per didžiąją dalį prognozuojamo laikotarpio, kuris pratęsiamas iki 2050 m. Didelės socialinio draudimo lėšos ir šiuo metu palanki biudžeto būklė padeda apriboti senėjančios visuomenės poveikį biudžetui. Tačiau ilgainiui dėl didėjančių išlaidų pensijoms gali kilti rizika valstybės finansų tvarumui. Ilgą laiką riboti su visuomenės senėjimu susijusias išlaidas, įskaitant sėkmingą pastarųjų reformų priemonių įgyvendinimą, kurių tikslas – pakelti faktinį išėjimo į pensiją amžių ir palaikyti gerą biudžeto būklę, būtų pagrindiniai tikslai siekiant sumažinti valstybės finansų tvarumui kylančią riziką[4].10.  Numatytos priemonės valstybės finansų srityje iš esmės atitinka ekonominės politikos bendrąsias gaires, įtrauktas į 2005–2008 m. laikotarpio integruotas gaires. Šios priemonės visų pirma skirtos užtikrinti ekonominį ir fiskalinį tvarumą ir skatinti augimą bei darbo vietų kūrimą, pvz., svarbi pensijų reforma, kuri šiuo metu yra palaipsniui įgyvendinama.11.  Atsižvelgiant į atnaujintą Lisabonos strategiją ekonomikos augimui ir darbo vietų kūrimui, 2005 m. spalio 14 d. pateiktoje Suomijos nacionalinėje reformų programoje nurodyti tokie didelės įtakos valstybės finansams turintys uždaviniai: (i) valstybės finansų tvarumas ir (ii) darbo rinkos veikimas. Nacionalinėje reformų programoje apibrėžtų veiksmų poveikis biudžetui visiškai atsispindi stabilumo programos biudžeto projekcijose. Stabilumo programoje numatytos priemonės valstybės finansų srityje atitinka veiksmus, numatytus Nacionalinėje reformų programoje. Stabilumo programoje apibrėžiamos priemonės skirtos pagerinti centrinės ir vietos valdžios institucijų veiksmingumą ir patvirtinamas ketinimas toliau taikyti centrinės valdžios biudžeto išlaidų apribojimus neapsiribojant dabartiniuose teisės aktuose numatytu laikotarpiu.RekomendacijaTARYBOS NUOMONĖpagal 1997 m. liepos 7 d. Tarybos reglamento (EB) Nr. 1466/97 5 straipsnio 3 dalį dėl atnaujintos 2005-2009 m. Suomijos stabilumo programosEUROPOS SĄJUNGOS TARYBA,atsižvelgdama į Europos bendrijos steigimo sutartį,atsižvelgdama į 1997 m. liepos 7 d. Tarybos reglamentą (EB) Nr. 1466/97 dėl biudžeto būklės priežiūros stiprinimo ir ekonominės politikos priežiūros bei koordinavimo[5], ypač į jo 5 straipsnio 3 dalį,atsižvelgdama i Komisijos rekomendaciją,pasikonsultavusi su Ekonomikos ir finansų komitetu,PAREIŠKĖ TOKIĄ NUOMONĘ:12.  2006 m. sausio 24 d. Taryba išnagrinėjo atnaujintą Suomijos stabilumo programos variantą, kuris apima 2005-2009 m. Programoje iš esmės remiamasi naujajame elgesio kodekse nustatytu stabilumo ir konvergencijos programų struktūros modeliu. Esama spragų pateikiant privalomus ir neprivalomus duomenis, numatytus naujajame elgesio kodekse (ypač trūksta duomenų apie 2007–2009 m. išorės prielaidas). Programoje aiškiai neapibrėžtas biudžeto būklės vidutinės trukmės tikslas, kaip reikalaujama elgesio kodekse.13.  Atsigavusi po išskirtinai gilaus ekonomikos nuosmukio dešimtojo dešimtmečio pradžioje Suomijos ekonomika itin plėtojosi 1995-2004 m. laikotarpiu – tada vidutinė augimo norma pasiekė 3,6 % per metus. Veiklos aktyvumas padėjo padidinti užimtumo lygį; nepaisant to, infliacijos lygis išliko mažesnis, nei euro zonos vidurkis. Makroekonominiame scenarijuje, kuriuo pagrįsta programa, numatoma, kad realiojo BVP augimas sumažės nuo 2,7 % metinio vidurkio 2005–2006 m. iki vidutiniškai 2,3 % per likusį programos laikotarpį. Remiantis šiuo metu turima informacija, atrodo, kad šis scenarijus yra pagrįstas atsargiomis augimo prielaidomis. Infliacijos projekcijos programoje atrodo realistiškos.14.  2005 m. vasario 17 d. nuomonėje dėl ankstesnio 2004–2008 m. laikotarpio stabilumo programos atnaujinto varianto Taryba patvirtino programoje pateiktą biudžeto strategiją. Remiantis Komisijos tarnybų prognozėmis, 2005 m. numatomas 1,9 % BVP valdžios sektoriaus perteklius; tai beveik atitinka ankstesniame atnaujintame programos variante numatomą perteklių.15.  Vyriausybės pagrindiniai tikslai – pasiekti, kad centrinės valdžios sektoriaus finansai būtų subalansuoti esant normalioms ekonominio augimo sąlygoms ir užtikrinti ilgalaikį valstybės finansų tvarumą. Prognozuojama, kad valdžios sektoriaus pertekliaus tendencija kiek mažės ir 2008–2009 m. bus 1,5 % BVP; pirminio pertekliaus smukimas yra kiek staigesnis dėl numatomo palūkanų išlaidų kritimo. Pertekliaus mažėjimas priklauso nuo pajamų ir atspindi palaipsninį mokesčių mažinimą. Prognozuojama, kad išlaidos bus kontroliuojamos pasitelkus valstybės biudžeto išlaidų ribas ir mažinant palūkanų išlaidas. Palyginti su ankstesniu atnaujintu programos variantu, pertekliaus skaičiavimai 2006–2009 m. buvo patikslinti juos mažinant apie 0,5 % BVP dėl mokesčių sumažinimo ir atsargesnio požiūrio į socialinio draudimo fondo ir vietos valdžios institucijų finansinę būklę.16.  Planuojama, kad per programos laikotarpį struktūrinis perteklius (t. y. pagal ciklą patikslintas balansas, neskaitant vienkartinių ir kitų laikinųjų priemonių), apskaičiuotas pagal bendrai sutartą metodiką, kiek sumažės per artimiausius trejus metus nuo apytiksliai 2 % BVP 2005 m. iki 1¾ 2006–2008 m. laikotarpiu, bet pradės didėti 2009 m. atsižvelgiant į numatytą gamybos atotrūkio padidėjimą. Programoje prognozuojama, kad iki programos laikotarpio pabaigos[6] struktūrinis perteklius bus apytiksliai 1½ % BVP; tai yra laikoma programos vidutinės trukmės tikslu, nes atitinka vidutinės trukmės tikslo principus, nustatytus Stabilumo ir augimo pakte ir elgesio kodekse. Kadangi pagal programos vidutinės trukmės tikslą reikalaujama daugiau nei pagal minimalų lyginamąjį standartą (apskaičiuotas deficitas – apytiksliai 1 % BVP), pasiekus šį tikslą susidaro pakankamai patikima riba, neleidžianti susidaryti perviršiniam deficitui. Tinkamumo atžvilgiu, programos vidutinės trukmės tikslas atitinka euro zonai ir VKM II valstybėms narėms Stabilumo ir augimo pakte ir elgesio kodekse nustatytas ribas ir juo reikalaujama daug daugiau, nei tikimasi pagal skolos santykį ir vidutinį potencialų gamybos apimčių augimą ateityje. Nustatytas aukštesnis nei mažiausias privalomas vidutinės trukmės tikslas programoje motyvuojamas siekiu užtikrinti ilgalaikį valstybės finansų tvarumą.17.  Biudžeto prognozių rizika programoje atrodo iš esmės subalansuota. Mokesčių prognozės, atrodo, yra pagrįstos atsargiomis prielaidomis ir išlaidų ribų sistema iki šiol buvo labai veiksminga. Stabilumo programoje atkreipiamas dėmesys į riziką, kad neigiamas visuomenės senėjimo poveikis ekonominiam augimui ir mažėjanti darbo pasiūla gali būti nepakankamai vertinami dabartiniuose skaičiavimuose; tačiau, kaip minėta, ekonominio augimo projekcijas atnaujintame programos variante galima įvardyti, kaip atsargias.18.  Atsižvelgiant į šį rizikos vertinimą, programoje numatomos biudžetinės priemonės atrodo pakankamos, kad programos vidutinės trukmės tikslo būtų laikomasi per visą programos laikotarpį, kaip numatyta programoje. Be to, joje numatoma pakankamai patikima riba, kad dėl įprastų makroekonominių svyravimų nebūtų peržengta 3 % BVP deficito riba per visą programos laikotarpį. Apskritai biudžeto būklė yra gera ir biudžeto strategija yra geras fiskalinės politikos, vykdomos laikantis Pakto, pavyzdys.19.  Apskaičiuota, kad skolos santykis 2005 m. pasieks 42,7 %, t. y. bus žymiai mažesnis, nei Sutartyje nustatyta 60 % BVP pamatinė vertė. Programoje numatoma, kad skolos santykis per programos laikotarpį sumažės 2,6 procentinio punkto.20.  Suomija, atrodo, neturėtų susidurti su didele rizika dėl numatomų biudžeto išlaidų senėjančiai visuomenei. Bendrasis skolos santykis šiuo metu yra mažesnis kaip 60 % BVP pamatinės vertės ir numatoma, kad jis liks žemiau šios vertės per didžiąją dalį prognozuojamo laikotarpio, kuris pratęsiamas iki 2050 m. Didelės socialinio draudimo lėšos ir šiuo metu palanki biudžeto būklė padeda apriboti senėjančios visuomenės poveikį biudžetui. Tačiau ilgainiui dėl didėjančių išlaidų pensijoms gali kilti rizika valstybės finansų tvarumui. Ilgą laiką riboti su visuomenės senėjimu susijusias išlaidas, įskaitant sėkmingą pastarųjų reformų priemonių įgyvendinimą, kurių tikslas – pakelti faktinį išėjimo į pensiją amžių ir palaikyti gerą biudžeto būklę, būtų pagrindiniai tikslai, siekiant sumažinti valstybės finansų tvarumui kylančią riziką[7].21.  Numatytos priemonės valstybės finansų srityje iš esmės atitinka ekonominės politikos bendrąsias gaires, įtrauktas į 2005–2008 m. laikotarpio integruotas gaires. Šios priemonės visų pirma skirtos užtikrinti ekonominį ir fiskalinį tvarumą ir skatinti augimą bei darbo vietų kūrimą, pvz., svarbi pensijų reforma, kuri šiuo metu yra palaipsniui įgyvendinama.22.  Atsižvelgiant į atnaujintą Lisabonos strategiją ekonomikos augimui ir darbo vietų kūrimui, 2005 m. spalio 14 d. pateiktoje Suomijos nacionalinėje reformų programoje nurodyti tokie didelės įtakos valstybės finansams turintys uždaviniai: (i) valstybės finansų tvarumas ir (ii) darbo rinkos veikimas. Nacionalinėje reformų programoje apibrėžtų veiksmų poveikis biudžetui visiškai atsispindi stabilumo programos biudžeto projekcijose. Stabilumo programoje numatytos priemonės valstybės finansų srityje atitinka veiksmus, numatytus Nacionalinėje reformų programoje Stabilumo programoje apibrėžiamos priemonės skirtos pagerinti centrinės ir vietos valdžios institucijų veiksmingumą ir patvirtinamas ketinimas ir toliau taikyti centrinės valdžios biudžeto išlaidų apribojimus neapsiribojant dabartiniuose teisės aktuose numatytu laikotarpiu.Pagrindinių makroekonominių ir biudžeto projekcijų palyginimas2004 | 2005 | 2006 | 2007 | 2008 | 2009 |Realusis BVP (pokytis, %) | 2005 m. lapkričio mėn. SP | 3.6 | 2.1 | 3.2 | 2.6 | 2.3 | 2.1 |2005 m. lapkričio mėn. KOM | 3.6 | 1.9 | 3.5 | 3.1 | Nėra duomenų | Nėra duomenų |2004 m. gruodžio mėn. SP | 3.2 | 2.8 | 2.4 | 2.2 | 2.0 | Nėra duomenų |SVKI infliacija (%) | 2005 m. lapkričio mėn. SP | 0.2 | 1.0 | 1.3 | 1.5 | 1.8 | 1.8 |2005 m. lapkričio mėn. KOM | 0.1 | 1.0 | 1.4 | 1.3 | Nėra duomenų | Nėra duomenų |2004 m. gruodžio mėn. SP | 0.2 | 1.4 | 1.8 | 1.8 | 1.8 | Nėra duomenų |Gamybos apimties atotrūkis (potencialaus BVP %) | 2005 m. lapkričio mėn. SP1 | 0.0 | -0.7 | -0.2 | -0.2 | -0.5 | -0.9 |2005 m. lapkričio mėn. KOM5 | -0,2 | -1.2 | -0.7 | -0.5 | Nėra duomenų | Nėra duomenų |20041 m. gruodžio mėn. SP | -0.3 | -0.1 | -0.2 | -0.4 | -0.6 | Nėra duomenų |Valdžios sektoriaus balansas (% BVP) | 2005 m. lapkričio mėn. SP | 2.1 | 1.8 | 1.6 | 1.6 | 1.5 | 1.5 |2005 m. lapkričio mėn. KOM | 2.1 | 1.9 | 1.9 | 1.8 | Nėra duomenų | Nėra duomenų |2004 m. gruodžio mėn. SP | 2.0 | 1.8 | 2.1 | 2.2 | 2.0 | Nėra duomenų |Pirminis balansas (% BVP) | 2005 m. lapkričio mėn. SP | 3.7 | 3.4 | 3.1 | 2.9 | 2.8 | 2.8 |2005 m. lapkričio mėn. KOM | 3.8 | 3.8 | 3.7 | 3.6 | Nėra duomenų | Nėra duomenų |2004 m. gruodžio mėn. SP | 3.7 | 3.4 | 3.8 | 3.9 | 3.7 | Nėra duomenų |Pagal ciklą patikslintas balansas = struktūrinis balansas2,3 (% BVP) | 2005 m. lapkričio mėn. SP1 | 2.1 | 2.1 | 1.7 | 1.7 | 1.7 | 2.0 |2005 m. lapkričio mėn. KOM4 | 2.3 | 2.7 | 2.3 | 2.1 | Nėra duomenų | Nėra duomenų |2004 m. gruodžio mėn. SP1 | 2.2 | 1.9 | 2.2 | 2.4 | 2.4 | Nėra duomenų |Bendroji valstybės skola (% BVP) | 2005 m. lapkričio mėn. SP | 44.9 | 42.7 | 41.7 | 41.1 | 40.6 | 40.1 |2005 m. lapkričio mėn. KOM | 45.1 | 42.8 | 41.5 | 40.6 | Nėra duomenų | Nėra duomenų |2004 m. gruodžio mėn. SP | 44.6 | 43.4 | 42.5 | 41.7 | 41.1 | Nėra duomenų |Pastabos: 1 Komisijos tarnybų skaičiavimai remiantis programoje pateikta informacija. 2 Pagal ciklą patikslintas balansas, neįskaitant vienkartinių ir laikinų priemonių. 3 Vienkartinės ir kitos laikinos priemonės pagal programą. 4 Vienkartinės ir kitos laikinos priemonės pagal Komisijos tarnybų 2005 m. rudens prognozę. 5 Remiantis numatomu 2,9 %, 2,9 %, 2,8 % ir 2,7 % potencialiu augimu atitinkamai 2004–2007 m. laikotarpiu. Šaltinis: Stabilumo programa (SP); Komisijos tarnybų 2005 metų rudens ekonominė prognozės (KOM); Komisijos tarnybų skaičiavimai. |[1] OL L 209, 1997 8 2, p. 1. Reglamentas su pakeitimais, padarytais Reglamentu (EB) Nr. 1055/2005 (OL L 174, 2005 7 7, p. 1). Visus šiame tekste nurodytus dokumentus galima rasti tinklalapyjehttp://europa.eu.int/comm/economy_finance/about/activities/sgp/main_en.htm.[2] Ekonomikos ir finansų komiteto nuomonė „Stabilumo ir augimo pakto įgyvendinimo patikslinimas ir stabilumo ir konvergencijos programų formos ir turinio gairės“, kurią 2005 m. spalio 11 d. priėmė ECOFIN taryba.[3] Kaip apskaičiuota programoje. Komisijos tarnybų perskaičiavimai remiantis programoje pateikta informacija pagal bendrai sutartą metodiką rodo, kad 2009 m. struktūrinis perviršis bus 2 % BVP.[4] Informacija apie ilgalaikį tvarumą pateikiama Komisijos tarnybų atliktame programos techniniame vertinime, kuris bus paskelbtas tinklalapyjehttp://europa.eu.int/comm/economy_finance/about/activities/sgp/main_en.htm.[5] OL L 209, 1997 8 2, p. 1. Reglamentas su pakeitimais, padarytais Reglamentu (EB) Nr. 1055/2005 (OL L 174, 2005 7 7, p. 1). Šiame tekste nurodytus dokumentus galima rasti tinklalapyjehttp://europa.eu.int/comm/economy_finance/about/activities/sgp/main_en.htm.[6] Kaip apskaičiuota programoje. Komisijos tarnybų perskaičiavimai remiantis programoje pateikta informacija pagal bendrai sutartą metodiką rodo, kad 2009 m. struktūrinis perviršis bus 2 % BVP.[7] Informacija apie ilgalaikį tvarumą pateikiama Komisijos tarnybų atliktame programos techniniame vertinime, kuris bus paskelbtas tinklalapyjehttp://europa.eu.int/comm/economy_finance/about/activities/sgp/main_en.htm.