title: 2017 m. liepos 11 d. Tarybos rekomendacija, dėl 2017 m. Estijos nacionalinės reformų programos su Tarybos nuomone dėl 2017 m. Estijos stabilumo programos

text:
               9.8.2017

               LT

               Europos Sąjungos oficialusis leidinys

               C 261/23

         TARYBOS REKOMENDACIJA
   2017 m. liepos 11 d.
   dėl 2017 m. Estijos nacionalinės reformų programos su Tarybos nuomone dėl 2017 m. Estijos stabilumo programos
   (2017/C 261/06)
   EUROPOS SĄJUNGOS TARYBA,
   atsižvelgdama į Sutartį dėl Europos Sąjungos veikimo, ypač į jos 121 straipsnio 2 dalį ir 148 straipsnio 4 dalį,
   atsižvelgdama į 1997 m. liepos 7 d. Tarybos reglamentą (EB) Nr. 1466/97 dėl biudžeto būklės priežiūros stiprinimo ir ekonominės politikos priežiūros bei koordinavimo (1), ypač į jo 5 straipsnio 2 dalį,
   atsižvelgdama į Europos Komisijos rekomendaciją,
   atsižvelgdama į Europos Parlamento rezoliucijas,
   atsižvelgdama į Europos Vadovų Tarybos išvadas,
   atsižvelgdama į Užimtumo komiteto nuomonę,
   atsižvelgdama į Ekonomikos ir finansų komiteto nuomonę,
   atsižvelgdama į Socialinės apsaugos komiteto nuomonę,
   atsižvelgdama į Ekonominės politikos komiteto nuomonę,
   kadangi:

               (1)

               2016 m. lapkričio 16 d. Komisija priėmė metinę augimo apžvalgą, kuria pradedamas 2017 m. Europos ekonominės politikos koordinavimo semestras. 2017 m. kovo 9–10 d. Europos Vadovų Taryba patvirtino metinėje augimo apžvalgoje nustatytus prioritetus. 2016 m. lapkričio 16 d. Komisija, remdamasi Europos Parlamento ir Tarybos reglamentu (ES) Nr. 1176/2011 (2), priėmė įspėjimo mechanizmo ataskaitą, kurioje Estija nenurodyta kaip viena iš valstybių narių, dėl kurių reikės parengti nuodugnią apžvalgą. Tą pačią dieną Komisija taip pat priėmė rekomendaciją dėl Tarybos rekomendacijos dėl euro zonos ekonominės politikos; tą rekomendaciją Europos Vadovų Taryba patvirtino 2017 m. kovo 9–10 d.2017 m. kovo 21 d. Taryba priėmė rekomendaciją dėl euro zonos ekonominės politikos (toliau – euro zonai skirta rekomendacija) (3);

               (2)

               kaip valstybė narė, kurios valiuta yra euro, atsižvelgdama į glaudžias ekonominės ir pinigų sąjungos šalių ekonomikos sąsajas, Estija turėtų užtikrinti, kad euro zonai skirta rekomendacija būtų visiškai ir laiku įgyvendinta, kaip nurodyta toliau išdėstytoje 1 rekomendacijoje;

               (3)

               2017 m. vasario 22 d. paskelbta 2017 m. Estijos ataskaita. Joje įvertinta Estijos pažanga, padaryta įgyvendinant 2016 m. liepos 12 d. Tarybos priimtas šaliai skirtas rekomendacijas, veiksmai, kurių Estija ėmėsi atsižvelgdama į ankstesniais metais priimtas šaliai skirtas rekomendacijas, ir Estijos pažanga siekiant nacionalinių tikslų pagal strategiją „Europa 2020“;

               (4)

               2017 m. stabilumo programą Estija pateikė 2017 m. balandžio 28 d., o 2017 m. nacionalinę reformų programą – 2017 m. gegužės 4 d. Siekiant atsižvelgti į jų tarpusavio sąsajas, abi programos vertintos vienu metu;

               (5)

               į atitinkamas konkrečioms šalims skirtas rekomendacijas atsižvelgta sudarant 2014–2020 m. Europos struktūrinių ir investicijų fondų (toliau – ESI fondai) programas. Kaip numatyta Europos Parlamento ir Tarybos reglamento (ES) Nr. 1303/2013 (4) 23 straipsnyje, Komisija, jei tai būtina siekiant remti atitinkamų Tarybos rekomendacijų įgyvendinimą, gali paprašyti valstybės narės peržiūrėti savo partnerystės sutartį ir susijusias programas bei pasiūlyti jų pakeitimų. Kaip naudotųsi šia nuostata, Komisija išsamiau nurodė Priemonių, kuriomis ESI fondų veiksmingumas siejamas su patikimu ekonomikos valdymu, taikymo gairėse;

               (6)

               šiuo metu Estijai taikoma Stabilumo ir augimo pakto prevencinė dalis. 2017 m. stabilumo programoje Vyriausybė sumažino savo vidutinės trukmės biudžeto tikslą – nuo struktūrinio balanso iki 0,5 % BVP deficito. Vyriausybė planuoja, kad po 2016 m. buvusio 0,3 % BVP valdžios sektoriaus pertekliaus 2017 m. bus 0,5 % BVP deficitas, o 2018 m. – 0,8 % BVP deficitas. Remiantis 2017 m. stabilumo programoje pateiktais skaičiavimais, tai atitinka 0,2 % BVP struktūrinį perteklių 2017 m. ir 0,5 % BVP deficitą 2018 m. ir laikomasi vidutinės trukmės biudžeto tikslo. Tačiau, remiantis perskaičiuotu (5) struktūriniu balansu, prognozuojama, kad 2017 m. deficitas sieks 0,1 % BVP, o 2018 m. – 0,9 % BVP, o tai nesiekia naujo vidutinės trukmės biudžeto tikslo. 2017 m. stabilumo programoje numatoma, kad bendras valdžios sektoriaus skolos santykis 2017 m. ir 2018 m. išliks žemesnis nei 10 % BVP. Makroekonominis scenarijus, kuriuo grindžiamos tos biudžeto projekcijos, yra tikėtinas 2017 m. ir 2018 m. ir palankus vėlesniais programos metais. Vis dėlto esama rizikos, susijusios su prielaidomis pajamų, kurios bus gaunamos taikant įvairias 2018 m. įsigaliosiančias naujas mokestines priemones.

               (7)

               remiantis Komisijos 2017 m. pavasario prognoze, numatoma, kad 2017 m. struktūrinis balansas taps 0,3 % BVP deficitu, taigi toliau viršys vidutinės trukmės biudžeto tikslą. 2018 m. Estijai rekomenduojama ir toliau laikytis vidutinės trukmės biudžeto tikslo. Jeigu politika nesikeis, esama rizikos, kad nuo to reikalavimo bus kiek nukrypta. Apskritai Taryba mano, kad Estija turi būti pasirengusi imtis papildomų priemonių siekdama užtikrinti, kad 2018 m. būtų laikomasi reikalavimų;

               (8)

               Estija ėmėsi veiksmų, siekdama užtikrinti, kad įgyvendinant vietos savivaldos institucijų reformą būtų teikiamos ir prieinamos aukštos kokybės paslaugos, be kita ko, socialinės paslaugos vietos lygmeniu. Visų pirma Estija priėmė Administracinės reformos įstatymą, kad būtų lengviau kurti perspektyvias vietos savivaldybes, kurios galėtų pačios finansuoti savo veiklą, planuoti plėtrą bei augimą ir siūlyti kokybiškų paslaugų. Ji sėkmingai užbaigė vietos savivaldybių savanoriško dalyvavimo susijungimo procese etapą ir įgyvendina Socialinės apsaugos įstatymą. Dar nežengta kelių labai svarbių žingsnių vietos savivaldos institucijų reformai užbaigti. Iki šiol neatlikta savivaldybių finansavimo sistemos peržiūra. Teberengiami kiti teisės aktai dėl savivaldybių ir centrinės valdžios institucijų pareigų ir užduočių pasidalijimo. Priimti šiuos pasiūlymus labai svarbu norint užtikrinti kokybiškų viešųjų paslaugų teikimą tokiose srityse kaip švietimas, darbas su jaunimu, sveikatos ugdymas ir transportas;

               (9)

               vyrų ir moterų darbo užmokesčio skirtumas Estijoje sumažėjo nuo 28,3 % 2014 m. iki 26,9 % 2015 m., tačiau tebėra didžiausias Sąjungoje. Vyriausybė imasi priemonių, kad dar labiau sumažintų vyrų ir moterų darbo užmokesčio skirtumą. Pavyzdžiui, buvo priimtas ir yra įgyvendinamas 2016–2023 m. gerovės planas, skirtas lyčių segregacijai darbo rinkoje panaikinti ir kovoti su stereotipais. Dar reikia priimti Lyčių lygybės įstatymo pakeitimą, pagal kurį darbo inspekcijoms būtų pavesta užduotis atidžiau stebėti, kaip privačiajame sektoriuje laikomasi lyčių lygybės principo. Taip pat svarstoma galimybė peržiūrėti vaiko priežiūros atostogų sistemą, kad būtų numatytos lankstesnės galimybės imti vaiko priežiūros atostogas. Teisės aktų pakeitimas dar nepriimtas;

               (10)

               pajamų nelygybė Estijoje yra didelė. Turtingiausių 20 % namų ūkių ir 20 % skurdžiausių namų ūkių pajamų santykis padidėjo nuo 5,4 2012 m. iki 6,2 2015 m. ir dabar yra septintas pagal dydį Sąjungoje. Atrodo, kad pagrindinis to veiksnys yra dideli darbo užmokesčio skirtumai, susidarę dėl smarkaus aukštesnės kvalifikacijos darbuotojų pajamų padidėjimo. Vertinant absoliučiąja verte, 10 % skurdžiausių namų ūkių pajamos atsiliko nuo pajamų medianos augimo, todėl kilo problemų, susijusių su minimalios socialinės apsaugos sistemos adekvatumu. Vienas iš susijusių veiksnių yra tas, kad išmokos (ypač pensijos ir socialinė parama) atsilieka nuo rinkos pajamų augimo. Dėl to taip pat laipsniškai didėjo skurdo rizikos lygis: nuo 15,8 % 2010 m. iki 21,6 % 2015 m. Labai stengtasi, kad nuo 2018 m. mokesčių sistema taptų progresyvesnė (ypač mažas pajamas gaunantiems asmenims) – buvo padidinta gyventojų pajamų mokesčių sistemos neapmokestinamoji pajamų dalis;

               (11)

               2015 m. verslo įmonių išlaidos moksliniams tyrimams, technologijoms ir inovacijoms išaugo iki 0,69 %, tačiau jų bendras lygis vis dar nesiekia Sąjungos vidurkio – 1,3 %. Pažangiųjų technologijų įmonių ir žinioms imlių įmonių dalis tebėra maža, o naujai daktaro laipsnį įgijusių asmenų skaičius – nedidelis. Pastaraisiais metais darbo užmokesčio augimas nuolat viršijo našumo augimą, o tai turėjo įtakos pelnui ir dėl to sumažėjo investicijų augimas. Mažesnės investicijos į technologinę plėtrą gali lemti tai, kad eksporto, ypač prekių, pridėtinė vertė didės mažiau, nei tikimasi, ir kyla rizika gamybos apimties augimui. 2015 m. išaugo akademinės bendruomenės ir verslo atstovų sudarytų sutarčių dėl mokslinių tyrimų skaičius. Vis dėlto, nepaisant priemonių, kurių ėmėsi Vyriausybė, abiejų sektorių bendradarbiavimas tebėra ribotas. Estija dar labiau pagerino verslo aplinką, tačiau investicijoms tebekliudo ilgas nemokumo bylų nagrinėjimas ir užtikrinimo priemonę turintiems kreditoriams taikoma lėšų susigrąžinimo norma. 2016 m. buvo pradėtas projektas, kurio tikslas – patobulinti nemokumo sistemą, kad procesas būtų greitesnis ir veiksmingesnis, ir padidinti reikalavimų patenkinimo atvejų skaičių. Tačiau teisės aktų sistemos pakeitimai dar nepriimti;

               (12)

               atsižvelgdama į 2017 m. Europos semestrą, Komisija atliko išsamią Estijos ekonominės politikos analizę ir ją paskelbė 2017 m. šalies ataskaitoje. Be to, ji įvertino 2017 m. stabilumo programą, 2017 m. nacionalinę reformų programą, taip pat veiksmus, kurių Estija ėmėsi atsižvelgdama į ankstesniais metais jai skirtas rekomendacijas. Komisija įvertino ne tik jų svarbą tvariai fiskalinei ir socialinei bei ekonominei Estijos politikai, bet ir tai, kaip jie atitinka Sąjungos taisykles ir gaires, nes būtina stiprinti bendrą Sąjungos ekonomikos valdymą Sąjungos lygio priemonėmis prisidedant prie būsimų nacionalinių sprendimų;

               (13)

               atsižvelgdama į šį vertinimą, Taryba išnagrinėjo 2017 m. stabilumo programą, o jos nuomonė (6) pateikta visų pirma toliau išdėstytoje 1 rekomendacijoje,

         REKOMENDUOJA Estijai 2017–2018 m. imtis šių veiksmų:

               1.

               Fiskalinę politiką vykdyti vadovaujantis Stabilumo ir augimo pakto prevencinės dalies reikalavimais, o tai reiškia, kad 2018 m. šalis turi toliau laikytis savo vidutinės trukmės biudžeto tikslo. Padidinti minimalios socialinės apsaugos sistemos adekvatumą. Imtis priemonių vyrų ir moterų darbo užmokesčio skirtumui mažinti, visų pirma didinant darbo užmokesčio skaidrumą ir peržiūrint vaiko priežiūros atostogų sistemą.

               2.

               Skatinti privačias investicijas į mokslinius tyrimus, technologijas ir inovacijas, be kita ko, įgyvendinant priemones, kuriomis stiprinamas akademinės bendruomenės ir verslo atstovų bendradarbiavimas.

      Priimta Briuselyje 2017 m. liepos 11 d.

            Tarybos vardu

            Pirmininkas

         T. TÕNISTE

      (1)  OL L 209, 1997 8 2, p. 1.

      (2)  2011 m. lapkričio 16 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamentas (ES) Nr. 1176/2011 dėl makroekonominių disbalansų prevencijos ir naikinimo (OL L 306, 2011 11 23, p. 25).

      (3)  OL C 92, 2017 3 24, p. 1.

      (4)  2013 m. gruodžio 17 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamentas (ES) Nr. 1303/2013, kuriuo nustatomos Europos regioninės plėtros fondui, Europos socialiniam fondui, Sanglaudos fondui, Europos žemės ūkio fondui kaimo plėtrai ir Europos jūros reikalų ir žuvininkystės fondui bendros nuostatos ir Europos regioninės plėtros fondui, Europos socialiniam fondui, Sanglaudos fondui ir Europos jūros reikalų ir žuvininkystės fondui taikytinos bendrosios nuostatos ir panaikinamas Tarybos reglamentas (EB) Nr. 1083/2006 (OL L 347, 2013 12 20, p. 320).

      (5)  Pagal ciklą pakoreguotas balansas atėmus vienkartines ir laikinąsias priemones, Komisijos tarnybų perskaičiuotas taikant bendrai sutartą metodiką.

      (6)  Pagal Reglamento (EB) Nr. 1466/97 5 straipsnio 2 dalį.


title: 2000 m. gegužės 25 d. Komisijos rekomendacija dėl atsietos prieigos prie vietinės linijos: galimybė konkurencingai teikti visą elektroninių ryšių paslaugų asortimentą, įskaitant plačiajuostės multimedijos ir sparčias interneto paslaugas (pranešta dokumentu Nr. C(2000) 1259)tekstas svarbus EEE.

text:
Svarbus teisinis pranešimas

|

32000H0417

Oficialusis leidinys L 156 , 29/06/2000 p. 0044 - 0050

		Komisijos rekomendacija2000 m. gegužės 25 d.dėl atsietos prieigos prie vietinės linijos: galimybė konkurencingai teikti visą elektroninių ryšių paslaugų asortimentą, įskaitant plačiajuostės multimedijos ir sparčias interneto paslaugas(pranešta dokumentu Nr. C(2000) 1259)(tekstas svarbus EEE)(2000/417/EB)EUROPOS BENDRIJŲ KOMISIJA,atsižvelgdama į Europos bendrijos steigimo sutartį, ypač į jos 211 straipsnį,kadangi:(1) Specialiosios Europos Vadovų Tarybos, posėdžiavusios 2000 m. kovo 23 ir 24 d. Lisabonoje, išvadose pažymėta, jog tam, kad Europa galėtų iki galo išnaudoti skaitmeninės, žiniomis paremtos ekonomikos augimo ir užimtumo potencialą, būtina, kad įmonės ir piliečiai turėtų prieigą prie nebrangios pasaulinės klasės ryšių infrastruktūros ir plataus paslaugų asortimento, o tam reikia, kad valstybės narės kartu su Komisija "siektų iki 2000 m. pabaigos sukurti didesnę konkurenciją vietiniuose prieigos tinkluose bei atsieti vietinę liniją, siekiant gerokai sumažinti naudojimosi internetu kainą".(2) 1997 m. birželio 30 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyva 97/33/EB dėl telekomunikacijų tinklų sujungimo siekiant užtikrinti universaliąsias paslaugas ir sąveiką vadovaujantis atvirojo tinklo teikimo (ATT) nuostatomis [1], su pakeitimais, padarytais Direktyva 98/61/EB [2], ypač jos 4 straipsnio 2 dalis, 7, 9 ir 11 straipsniai, nustato prieigos prie tinklų, įskaitant prisijungimo įrangos išdėstymą, principus ir nacionalinėms reguliavimo institucijoms suteikia įgaliojimus atlikti savo pareigas šioje srityje.(3) 1998 m. vasario 26 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyva 98/10/EB dėl atvirojo tinklo nuostatos taikymo balso telefonijai ir visuotinės telekomunikacijų paslaugos konkurencinėje aplinkoje [3], ypač jos 16 straipsnis, nustato sąlygas specialiai tinklo prieigai, siekiant skatinti telekomunikacinių paslaugų naujų rūšių plėtrą.(4) 1992 m. birželio 5 d. Tarybos direktyva 92/44/EB dėl atvirojo tinklo teikimo nuostatos taikymo skirtosioms linijoms [4] su pakeitimais, padarytais Direktyva 97/51/EB [5] ir 1998 m. sausio 7 d. Komisijos sprendimu Nr. 80/98/EB [6], ypač 8 straipsnio 2 dalis, nustato skirtųjų linijų teikimo sąlygas.(5) Komisijos direktyva 90/388/EEB [7] su paskutiniais pakeitimais, padarytais Direktyva 99/64/EB [8], ypač 4 straipsnio c punktas, nustato tarifų subalansavimo visiškai liberalizuotoje rinkoje reikalavimus.(6) "Vietinė linija" – tai fizinė varinė grandinės linija vietiniame prieigos tinkle, jungianti vartotojo patalpas su operatoriaus vietiniu komutatoriumi, koncentratoriumi ar tolygiu įrenginiu. Kaip pažymima Komisijos penktajame pranešime apie telekomunikacijų reguliavimo paketo įgyvendinimą [9], vietinis prieigos tinklas vis dar lieka mažiausiai konkurencingas liberalizuotos telekomunikacijų rinkos segmentas, nes nauji rinkos dalyviai neturi plačios alternatyvaus tinklo infrastruktūros ir su savo tradicinėmis technologijomis negali prilygti notifikuotųjų operatorių, fiksuotame tinkle turinčių žymią rinkos galią (toliau – notifikuotieji operatoriai), masto ekonomijai ir apimčiai. Tokia padėtis susidaro dėl to, kad operatoriai savo senuosius varinius vietinius prieigos tinklus kūrė ilgą laiką turėdami išimtines teises ir todėl savo investicines sąnaudas galėjo finansuoti iš nuomos monopolinėmis sąlygomis.(7) Naujų linijų su didelio pajėgumo šviesolaidžiu teikimas stambiesiems naudotojams yra specifinė rinka, kuri plėtojasi vykdant naujas investicijas konkurencinėmis sąlygomis, ir todėl ši rekomendacija netaikoma atsietai prieigai prie šviesolaidžio vietinės linijos.(8) Naujiems rinkos dalyviams nebūtų ekonomiškai naudinga per pagrįstai nustatytos trukmės laikotarpį dubliuoti visą vietinio operatoriaus varinės vietinės linijos prieigos infrastruktūrą, o alternatyvios infrastruktūros (pavyzdžiui, kabelinė televizija, palydovai, belaidės vietinės linijos) paprastai nėra tokios pat funkcionalios, arba jų ne visur yra.(9) Notifikuotieji operatoriai savo varinėmis vietinėmis linijomis jau patys pradeda teikti plačiajuosčio spartaus bitų srauto paslaugas prieigai prie interneto, bet tam tikro tipo skaitmeninių abonentų linijų (DSL) technologijos ir paslaugos, galinčios pakeisti dabartines paslaugas vietinėmis linijomis, dar gali užtrukti. Toks vėlavimas būtų naudotojų sąskaita. Todėl tikslinga leisti trečiosioms šalims turėti atsietą prieigą prie notifikuotųjų operatorių vietinių linijų, visų pirma, kaip nurodyta Komisijos rekomendacijos dėl skirtųjų linijų sujungimo kainodaros [10] 5 punkte, siekiant patenkinti naudotojų poreikius konkurencingomis sąlygomis teikiamoms skirtosioms linijoms ir sparčiai prieigai prie interneto.(10) Pagal Direktyvos 97/33/EB 4 straipsnio 2 dalį ir Direktyvos 98/10/EB 16 straipsnį notifikuotieji operatoriai atsižvelgia į naujų rinkos dalyvių pagrįstus prieigos prie tinklo prašymus, ypač į prašymus bendrai naudotis varine linija [11], ir turėtų stengtis susitarti dėl komercinių ir techninių sąlygų. Tačiau galimybė bendrai naudotis vietine linija neišsprendžia visų rinkos poreikių, ir todėl manoma, jog tikslinga, kad notifikuotasis operatorius, leisdamas bendrai naudotis vietine linija, taip pat teiktų visišką vietinės linijos atskyrimą [12], ir taip būtų stiprinama konkurencija, o visų rūšių naudotojai turėtų didesnį pasirinkimą, nes pačiai rinkai būtų leidžiama spręsti, kurios atsietos prieigos galimybės geriau patenkina vartotojų poreikius.(11) Notifikuotieji operatoriai trečiosioms šalims informaciją ir atsietą prieigą turėtų teikti tomis pačiomis sąlygomis ir tokios pat kokybės, kokią jie teikia savo pačių paslaugoms arba savo dukterinėms įmonėms ar partneriams, todėl, jei notifikuotieji operatoriai skelbtų standartines atsietos prieigos prie vietinės linijos pasiūlas (pageidautina, kad tai būtų daroma labai operatyviai, internete ir nacionalinei reguliavimo institucijai (NRI) prižiūrint), tai prisidėtų prie skaidrių ir nediskriminacinių rinkos sąlygų kūrimo.(12) Nors komercinės derybos yra priimtiniausias būdas sutarimui dėl techninių sąlygų ir kainos už prieigą prie vietinės linijos pasiekti, patirtis rodo, kad dauguma atvejų turi įsikišti reguliavimo institucija, nes naujo rinkos dalyvio ir notifikuotojo operatoriaus derybų galios yra nevienodos, o kitokių galimybių nėra. Vadovaudamasi Direktyvos 97/33/EB 9 straipsniu ir Direktyvos 98/10/EB 16 straipsnio 4 dalimi, nacionalinė reguliavimo institucija gali įsikišti savo iniciatyva ir nurodyti klausimus, įskaitant kainodarą, kuriais siekiama užtikrinti paslaugų sąveiką, padidinti ekonominį našumą ir atnešti naudos galutiniams naudotojams.(13) Vietinių linijų ir susijusių įrenginių (tokių kaip prisijungimo įrangos išdėstymas ir perdavimo skirtosiomis linijomis pajėgumas) sąnaudų apskaičiavimo ir kainodaros taisyklės turėtų būti skaidrios, nediskriminuojančios, objektyvios ir užtikrinančios sąžiningumą. Kainodaros taisyklės turėtų užtikrinti, kad vietinės linijos teikėjas galėtų padengti savo atitinkamas išlaidas ir gautų pagrįstas pajamas. Kainodaros už vietines linijas taisyklės turėtų užtikrinti, kad nebūtų jokio konkurencijos iškraipymo ir kad notifikuotasis operatorius nedarytų spaudimo, dėl kurio sumažėja didmeninių ir mažmeninių paslaugų kainų skirtumas. Manoma, kad šiuo atžvilgiu svarbu konsultuotis su konkurencijos institucijomis.(14) Direktyva 98/10/EB reikalauja, kad valstybės narės užtikrintų, kad bent vienas operatorius tenkintų visus pagrįstus prašymus prisijungti prie viešojo fiksuoto telefono ryšio tinklo konkrečioje vietoje ir sudarytų galimybes naudotis viešojo fiksuoto telefono paslaugomis. Kai vartotojas nusprendžia sudaryti sutartį su nauju rinkos dalyviu dėl išimtinio paslaugų teikimo visiškai atsieta vietine linija, tariama, kad notifikuotasis operatorius įvykdė įpareigojimą pagal Direktyvos 98/10/EB 5 straipsnį. Pagal Direktyvos 98/10/EB 10 straipsnį ir nepažeidžiant Bendrijos teisės dėl vartotojų apsaugos naudotojai savo sutartyse turi turėti išsamią informaciją apie tokias sąlygas.(15) Licencijų direktyva 97/13/EB numato bendruosius telekomunikacinių paslaugų leidimus, išskyrus tam tikrus atvejus, nurodytus jos 7 straipsnyje. Bendrovėms, kurios vartotojams teikia paslaugas atsieta vietine linija naudodamos DSL technologiją, leidimai turėtų būti išduodami pagal Direktyvą 97/13/EB, remiantis jų vykdoma veikla atsižvelgiant į technologijos neutralumo principą, tokiu būdu teikiamoms paslaugoms neturėtų būti taikomi jokie specialūs reguliavimo apribojimai. Turintys leidimus duomenų ar balso telefonijos tinklo operatoriai turėtų turėti teisę bendrosios prieigos ir (arba) visiškai atsietas notifikuotųjų operatorių vietines linijas naudoti be papildomų leidimų ir be jokių papildomų apribojimų.(16) Tikslinga, kad Komisija šią rekomendaciją, ypač kainodaros klausimus ir priede pateiktą standartinės pasiūlos turinį, reguliariai persvarstytų remdamasi rinkos pokyčiais ir įgyta patirtimi.(17) Prie šios rekomendacijos taikomos Bendrijos konkurencijos taisyklės,REKOMENDUOJA:1 straipsnisPrieigos prie vietinės linijos teikimas1. Siekiant skatinti pažangią, suderintą ir konkurencingą elektroninių ryšių rinką, kuri naudotojams suteikia galimybę rinktis iš viso ryšių paslaugų asortimento, įskaitant sparčias interneto ir plačiajuostės multimedijos paslaugas, šioje rekomendacijoje kalbama apie sąlygas, kuriomis, vadovaudamiesi Direktyva 97/33/EB, Direktyva 92/44/EEB ir Direktyva 98/10/EB, viešųjų fiksuotų tinklų operatoriai, kuriuos nacionalinė reguliavimo institucija įvardija kaip turinčius žymią rinkos galią (toliau – notifikuotieji operatoriai), naujiems rinkos dalyviams teikia atsietą prieigą prie vietinių linijų ir susijusių įrenginių.2. Nepažeidžiant Bendrijos konkurencijos taisyklių taikymo, rekomenduojama, kad valstybės narės, kuriose dar nėra visiškai atsietos prieigos, priimtų atitinkamas teisines ir reguliavimo priemones, pagal kurias iki 2000 m. gruodžio 31 d. visiškai atsieta prieiga prie notifikuotųjų operatorių varinių vietinių linijų būtų privaloma skaidriomis, sąžiningomis ir nediskriminuojančiomis sąlygomis.3. Tai, kad rekomenduojama teikti visiškai atsietą prieigą prie notifikuotųjų operatorių vietinių linijų, nepažeidžia notifikuotųjų operatorių įpareigojimų pagal ONP Direktyvas 97/33/EB ir 98/10/EB [13]:- tenkinti prašymus suteikti kitokios formos prieigą, įskaitant bendrą prieigą prie vietinės linijos, pagal Direktyvos 97/33/EB 4 straipsnio 2 dalį ir Direktyvos 98/10/EB 16 straipsnį,- laikytis nediskriminavimo principo teikiant viešuoju fiksuoto telefono ryšio tinklu didelės spartos bitų srauto paslaugas trečiosioms šalims ir savo teikiamoms paslaugoms pagal Direktyvos 98/10/EB 16 straipsnio 7 dalį.Naujų paslaugų teikimas4. Vadovaujantis nediskriminavimo principu, pagal Bendrijos teisės aktus privalomu notifikuotiesiems operatoriams, rekomenduojama, kad nacionalinė reguliavimo institucija užtikrintų, jog notifikuotasis operatorius savo konkurentams tokiomis pat sąlygomis ir tokiais pat terminais teiktų tokius pat įrenginius, kokius jis teikia sau ar savo asocijuotoms bendrovėms. Tai ypač taikoma naujai teikiamoms paslaugoms vietiniame prieigos tinkle, prieigai prie atsietųjų vietinių linijų, galimybei gauti vietą prisijungimo įrangos išdėstymui, teikiamiems nuomojamiesiems perdavimo pajėgumams, skirtiems prieigai prie prisijungimo įrangos išdėstymo vietų, užsakymo, teikimo, kokybės ir priežiūros procedūroms.Kainodara5. Siekiant išvengti naujų rinkos dalyvių ir notifikuotųjų operatorių ilgų diskusijų dėl kainų, kurios uždelstų vietinių linijų atsiejimo veiksmingą įgyvendinimą, rekomenduojama, kad nacionalinės reguliavimo institucijos nustatytų kainodaros metodologiją ir atitinkamus parametrus kainoms apskaičiuoti. Tam tikrais atvejais valstybės narės gali nustatyti Bendrijos teisės aktus [14] atitinkančias faktines kainas, dėl to tikslinga atlikti konkurencijos analizę.6. Kol konkurencijos lygis vietiniame prieigos tinkle yra nepakankamas, kad būtų užkirstas kelias reikalauti per didelių kainų už atsietą prieigą prie vietinių linijų, rekomenduojama, kad kainos už atsietą prieigą prie vietinių linijų būtų nustatomos laikantis sąnaudų principo. Kainų nustatymas remiantis einamosiomis sąnaudomis [15] iš esmės stiprina sąžiningą ir subalansuotą konkurenciją, teikia alternatyvių paskatų investicijoms; tačiau jei šis principas sąlygoja trumpalaikius konkurencijos iškraipymus, pavyzdžiui, kai notifikuotojo operatoriaus tarifai galutiniams naudotojams lieka nesubalansuoti pagal einamąsias sąnaudas, tuomet rekomenduojama, kad nacionalinė reguliavimo institucija 5 punkte nurodyta tvarka nustatytų pagrįstą laiką vietinių linijų kainai laipsniškai suderinti su einamosiomis sąnaudomis nuosekliai laikantis sąnaudų sistemos, taikomos reguliuojant mažmenines paslaugas.7. Laikydamosi nediskriminavimo principo, tais atvejais, kai notifikuotieji operatoriai jau teikia savo pačių didelės spartos skaitmeninės abonentų vietinės linijos (DSL) paslaugas naudodami atsietą prieigą prie vietinės linijos, nacionalinės reguliavimo institucijos gali reikalauti, kad konkurentams būtų teikiama prieiga prie vietinių linijų ta pačia kaina, kurią notifikuotasis operatorius nustato savo paties DSL paslaugoms. Ši "nediskriminacinės" kainodaros taisyklė taip pat taikoma naujų rinkos dalyvių prieigai prie susijusių įrenginių, tokių kaip prisijungimo įrangos išdėstymas ir skirtieji perdavimo pajėgumai pagrindiniame tinkle, kuriuos notifikuotasis operatorius naudoja savo paties arba dukterinės ar susijusios įmonės DSL paslaugoms.8. Kad būtų galima patikėti, jog kainos už įrenginius nustatytos sąžiningai, ir įrodyti, kad laikomasi reikalavimo nediskriminuoti, rekomenduojama, kad, vadovaujantis Komisijos rekomendacijos 98/322 [16] gairėmis, atitinkama ir išsami sąnaudų apskaičiavimo informacija, įskaitant vidaus perdavimo kainas, būtų teikiama nacionalinei reguliavimo institucijai, kuri gali leisti su ja susipažinti suinteresuotoms šalims pagal slaptumo susitarimus atsižvelgiant į komercinio slaptumo motyvus.9. Rekomenduojama, kad nacionalinės reguliavimo institucijos reguliariai vykdytų vietinės prieigos rinkos sąlygų persvarstymus, koreguotų kainodaros principus ir įpareigojimus, jei būtina, arba panaikintų reguliuojamas kainas, kai rinkoje nusistovėjusi pakankama konkurencija ir yra alternatyvių pasirinkimo galimybių. Persvarstymų laikotarpiai skelbiami iš anksto, kad rinkos dalyviams nebūtų staigmenų.Techninės sąlygos ir išdėstymas10. Fizinė prieiga turėtų būti suteikta kiekviename įmanomame varinės vietinės linijos galiniame taške, kur naujas rinkos dalyvis vietiniame komutatoriuje, koncentratoriuje arba tolygiame įrenginyje gali išdėstyti ir prijungti savo tinklo įrangą ir įrenginius, skirtus paslaugoms savo vartotojui teikti. Iš principo išdėstymo bendrovėms turėtų būti leidžiama, pasinaudojant esama prisijungimo įrangos išdėstymo vieta, pastatyti bet kurią įrangą, būtiną prieigai prie atsietos vietinės linijos, ir išdėstyti ar išnuomoti perdavimo grandis nuo tos vietos iki naujo rinkos dalyvio. Rekomenduojama, kad nacionalinės reguliavimo institucijos užtikrintų, kad konkurentams prisijungimo įrangos išdėstymo vieta būtų suteikiama skaidriai, sąžiningai ir be diskriminacijos.11. Technologijų ir paslaugų, naudojamų kartu su atsietomis vietinėmis linijomis, atžvilgiu rekomenduojama, kad nacionalinės reguliavimo institucijos užtikrintų, kad bet kokie apribojimai, taikomi tinklo vientisumui apsaugoti, o bendrosios prieigos prie vietinės linijos atveju – balso telefonijos kanalui apsaugoti, būtų taikomi nediskriminuojant ir remtųsi iš anksto nustatytais kriterijais pagal Direktyvos 98/10/EB 13 straipsnio 2 dalies b punktą. Laikantis prieigos prie varinių vietinių linijų technologijos neutralumo principo, bendrovėms, kurios naudoja naujas DSL technologijas paslaugoms vietine linija teikti, negali būti taikoma jokių papildomų ar konkrečių reguliavimo apribojimų.Skaidrumas ir koordinavimas12. Siekiant sutrumpinti laiką, kurio reikia naujiems rinkos dalyviams pradėti teikti konkurencingas DSL paslaugas, rekomenduojama, kad nacionalinės reguliavimo institucijos užtikrintų, kad notifikuotieji operatoriai kuo greičiau, pageidautina internete, paskelbtų standartinę pasiūlą visiškai atsietai ir bendrai naudojamai prieigai prie vietinės linijos, o joje būtų apibūdinta, kas siūloma, ir su tuo susijusios sąlygos, įskaitant kainą.Priede pateikiami tipiniai punktai, kuriuos reikėtų nurodyti standartinėje atsietos prieigos prie vietinės linijos pasiūloje.13. Be to, rekomenduojama, kad nacionalinės reguliavimo institucijos užtikrintų, jog lengvai būtų prieinama ši informacija apie ryšių paslaugas atsietoms vietinėmis linijomis:- licencijų išdavimo operatoriams sąlygos,- informacija, skirta naudotojams, kurie naudojasi operatorių prieigos prie atsietos vietinės linijos paslauga, įskaitant visas sutartines sąlygas, specialius tarifus, naudotojų teises, trumpiausią nuomos laiką ir universaliųjų paslaugų aspektus, paslaugos nutraukimo, skundų ir žalos atlyginimo procedūras.14. Rekomenduojama, kad nacionalinės reguliavimo institucijos sudarytų nacionalines suinteresuotų šalių, įskaitant naudotojų atstovus, koordinavimo grupes 12 ir 13 punktų reikalavimams suformuluoti ir teikti nuolatines konsultacijas apie tai, kokio išsamumo informacija turi būti skelbiama standartinėje pasiūloje. Notifikuotieji operatoriai turėtų reguliariai atsiskaityti savo NRI apie tai, kaip jie įgyvendina vietinės linijos atsiejimą, įskaitant statistinę informaciją apie standartinėje pasiūloje įrašytus punktus.15. Rekomenduojama, kad valstybės narės užtikrintų, kad nacionalinės koordinavimo grupės atsižvelgtų į panašią veiklą kitose valstybėse narėse ir atitinkamose tarptautinėse organizacijose. Kad būtų lengviau koordinuoti, rekomenduojama nacionalinėms reguliavimo institucijoms reguliariai teikti ONP komitetui ataskaitas apie atsietos prieigos prie vietinės linijos įgyvendinimą.Persvarstymas16. Šią rekomendaciją, ypač priedą, Komisija persvarsto atsižvelgdama į rinkos pokyčius ir prireikus atnaujina.2 straipsnisŠi rekomendacija skirta valstybėms narėms.Priimta Briuselyje, 2000 m. gegužės 25 d.Komisijos varduErkki LiikanenirMario MontiKomisijos nariai[1] OL L 199, 1997 7 26, p. 32.[2] OL L 268, 1998 10 3, p. 37.[3] OL L 101, 1998 4 1, p. 24.[4] OL L 165, 1992 6 19, p. 32.[5] OL L 295, 1997 10 29, p. 23.[6] OL L 14, 1998 1 20, p. 27.[7] OL L 192, 1990 7 24, p. 10.[8] OL L 175, 1999 7 10, p. 39.[9] COM(1999)537.[10] (dar nepaskelbta).[11] "Bendras naudojimasis varine linija" leidžia prieiti prie nenaudojamos spektro didelių dažnių dalies ribotoms ADSL paslaugoms (t. y. duomenų greitis iki 8 Mbit/s) teikti, o spektro mažesnių dažnių dalį toliau naudoja notifikuotasis operatorius pagrindinėms balso telefonijos paslaugoms teikti ta pačia varine linija. Tarptautinė telekomunikacijų sąjunga (ITU) savo Rekomendacijoje 6992.1 paskelbė ADSL viso greičio – iki 8 Mbit/s siunčiamo srauto ir 1 Mbit/s gaunamo srauto – technines specifikacijas. Rekomendacijoje yra keletas konkrečioms šalims pritaikytų variantų atsižvelgiant į regioninius vietinės linijos infrastruktūros skirtumus. Didžiausią greitį ADSL gali pasiekti esant 4 km ar trumpesniam nuotoliui. Prijungus taip pat galima teikti balso telefonijos paslaugą tos pačios linijos pagrindinių dažnių juosta. Be to, ITU savo Rekomendacijoje G.992.2, taip pat vadinamoje G.Lite, paskelbė ADSL sprendimą, kurį labai lengva įdiegti vartotojo patalpose, nes jis yra "neskaldomas" (jam reikia labai paprasto nuoseklaus filtro, kuris atskiria balsą ir duomenis, ir nereikia vartotojo patalpose išvedžioti naujų laidų). Greitis siekia 1,5 Mbit/s siunčiant naudotojui ir 385 kbit/s gaunant. Kai kurie asmeninių kompiuterių tiekėjai jau parduoda asmeninių kompiuterių įrangą su integruotais G.Lite-ADSL modemais, todėl gyvenamuosiuose rajonuose galima pradėti dideliu mastu taikyti standartinius universaliuosius sprendimus.[12] "Visiškas vietinės linijos atskyrimas" leidžia naujiems rinkos dalyviams naudotis visu varinės linijos dažnių spektru ir taikyti naujausią ir pažangiausią DSL technologiją ir paslaugas, t. y. duomenų greitis yra iki 60 Mbit/s naudotojui, naudojančiam VDSL (labai didelės spartos DSL). Šiuo metu ITU ir ETSI kuria VDSL standartus.[13] Žr. taip pat Komisijos komunikatą dėl atsietos prieigos prie vietinės linijos (Oficialiajame leidinyje).[14] Žr. 13 išnašą.[15] Einamosios sąnaudos – našios, pažangios, tolygios infrastruktūros kūrimo ir tokios paslaugos teikimo šiandien sąnaudos.[16] Žr. finansinės apskaitos ir einamųjų sąnaudų apskaičiavimo atskyrimo įgyvendinimo metodologiją Komisijos rekomendacijoje 98/322/EB (OL L 141 1998 5 13, p. 6).--------------------------------------------------PRIEDASNOTIFIKUOTŲJŲ OPERATORIŲ SKELBTINOS ATSIETOS PRIEIGOS PRIE VIETINĖS LINIJOS STANDARTINĖS PASIŪLOS [1] PUNKTŲ TIPINIS SĄRAŠASA. Atsietos prieigos prie vietinės linijos sąlygos1. Tinklo elementai, prie kurių siūloma prieiga,visų pirma:- prieiga prie varinių vietinių linijų (varinio galo vietiniame komutatoriuje) ir sublinijų (varinio galo nuotoliniame koncentratoriuje arba tolygiame įrenginyje), jei visiškai atsieta,- prieiga prie vietinės linijos nebalso dažnių, bendrai naudojantis prieiga prie vietinės linijos,- prieiga prie notifikuotojo operatoriaus pagrindinio skirstomojo stovo (MDF) DSL prieigos multipleksoriams (DSLAMs) ir panašaus tipo įrangai prijungti prie notifikuotojo operatoriaus vietinės linijos.2. Informacija: visa svarbi informacija apie vietinio tinklo struktūrą, informacija apie fizinės prieigos vietas, varinių porų buvimą konkrečiose prieigos tinklo dalyse.3. Techninės sąlygos: varinių porų vietinėje linijoje techninės charakteristikos; ilgiai, laidų diametrai, apkrovos ritės ir atšakos su tilteliais; linijų bandymo ir derinimo procedūros. DSL įrangos specifikacijos, skaldytuvai ir t. t. su nuoroda į atitinkamus tarptautinius standartus arba rekomendacijas; spektro ribos ir elektromagnetinio suderinamumo reikalavimai, kad nebūtų interferencijos su kitomis sistemomis.4. Teikimo tvarka: linijų tyrimas, ar galima taikyti konkrečias DSL technologijas, užsakymų ir teikimo procedūros, naudojimo apribojimai.B. Prisijungimo įrangos išdėstymo paslaugos5. Informacija apie prisijungimo įrangos išdėstymo vietas: visų pirma apie notifikuotojo operatoriaus teikiamų prisijungimo įrangos išdėstymo patalpų tikslią vietą [2]; įskaitant komutatorius, pagrindinius skirstomuosius stovus (MDF), koncentratorius ir nuotolinius paskirstymo punktus, tokius kaip gatvių spintos, stovai ir šuliniai; informacija apie tinklapį, kuriame skelbiami atnaujinti vietų sąrašai; alternatyvios galimybės, kai išdėstyti prisijungimo įrangą fizinių galimybių nėra.6. Išdėstymo galimybės 5 punkte nurodytose vietose: galimo prisijungimo įrangos išdėstymo tipai (pavyzdžiui, bendras, narvelinis ar be narvelių, fizinis ar virtualusis); maitinimo ir oro kondicionavimo įrenginiai prisijungimo įrangos išdėstymo vietose; išdėstymo vietos subnuomos sąlygos.7. Įrangos charakteristikos: įrangos, kuri gali būti išdėstyta, apribojimai, jei tokių yra.8. Saugumo klausimai: notifikuotųjų operatorių įrengtos priemonės jų patalpų saugumui užtikrinti; sąlygos konkuruojančių operatorių darbuotojams prieiti prie jų gedimams nustatyti ir pataisyti.9. Saugos standartai: (iš esmės saugos standartai, kuriuos naudoja vietinis operatorius ir jo filialai, turėtų būti laikomi pakankamais konkuruojančių operatorių įrangai).10. Tikrinimai: sąlygos, kuriomis konkuruojantys operatoriai ir NRI gali tikrinti vietas, kuriose yra prisijungimo įrangos fizinio išdėstymo galimybės, arba vietas, kuriose įrangos išdėstymo prašymai buvo atmesti dėl pajėgumo stokos.C. Veiklos pagalbinės sistemos11. Sąlygos, kai galima pasinaudoti notifikuotojo operatoriaus veiklos pagalbinėmis sistemomis, informacijos sistemomis arba duomenų bazėmis rengiant išankstinių užsakymų, teikimo, užsakymo, priežiūros ir remonto prašymus bei sąskaitas.12. Apskritai išvardyti veiklos pagalbinės sistemos (VPS) elementai turėtų apimti visas galimybes gauti visą informaciją apie vietinės linijos charakteristikas, įskaitant ir informaciją apie tai, ar konkreti vietinė linija gali teikti pačias pažangiausias paslaugas.D. Teikimo sąlygos13. Laikas: per kiek laiko atsakoma į paslaugų ir įrenginių teikimo prašymus, taip pat per kiek laiko išmokamos numatytos sutartinės kompensacijos, jei nesilaikoma nustatytų terminų, susitarimų dėl paslaugų lygio, gedimų šalinimo ir pagreitinimo procedūrų.14. Visų pirmiau nurodytų elementų, funkcijų ir įrenginių kainos atskirai, įskaitant reguliarias įmokas ir reguliariai mokamus nuompinigius.[1] Standartinėje atsietos prieigos prie vietinės linijos pasiūloje nurodomi rinkos dalyviams siūlomi pagrindiniai techniniai įrenginiai, įskaitant sąlygas ir kainas.[2] Vengiant visuomenės saugumo problemų, ši informacija gali būti ribojama ir suteikiama tik suinteresuotoms šalims.--------------------------------------------------


title: 2015 m. balandžio 29 d. Komisijos rekomendacija (ES) 2015/682 dėl maiste esančio perchlorato stebėsenos (Tekstas svarbus EEE)

text:
               30.4.2015

               LT

               Europos Sąjungos oficialusis leidinys

               L 111/32

         KOMISIJOS REKOMENDACIJA (ES) 2015/682
   2015 m. balandžio 29 d.
   dėl maiste esančio perchlorato stebėsenos
   (Tekstas svarbus EEE)
   EUROPOS KOMISIJA,
   atsižvelgdama į Sutartį dėl Europos Sąjungos veikimo, ypač į jos 292 straipsnį,
   kadangi:

               (1)

               perchloratas natūraliai aptinkamas aplinkoje nitratų ir potašo telkiniuose, jis gali susidaryti atmosferoje ir patekti į dirvą bei požeminį vandenį. Jis taip jis patenka į aplinką kaip teršalas dėl nitratų trąšų naudojimo ir dėl amonio perchlorato, kuris naudojamas raketų kure, sprogmenyse, fejerverkuose, šviečiamosiose raketose bei oro pagalvių pripūtimo įtaisuose ir kituose pramoniniuose procesuose, gamybos, naudojimo ir šalinimo. Perchloratas taip pat gali susiformuoti natrio hipochlorito, kuris naudojamas vandeniui dezinfekuoti, skilimo metu ir gali užteršti tiekiamą vandenį. Vanduo, dirvožemis ir trąšos laikomi potencialiais maisto užteršimo perchloratu šaltiniais;

               (2)

               Europos maisto saugos tarnybos (EFSA) Teršalų maisto grandinėje reikalų mokslinė grupė (CONTAM mokslinė grupė) pateikė mokslinę nuomonę dėl visuomenės sveikatai kylančios rizikos, susijusios su maiste esančiu perchloratu (1). CONTAM mokslinė grupė padarė išvadą, kad ilgalaikis su maistu gaunamo perchlorato poveikis gali kelti susirūpinimą, ypač didelį perchlorato kiekį gaunantiems vartotojams, priklausantiems jaunesnio amžiaus gyventojų grupei, kurie kenčia nuo lengvo ar vidutinio sunkumo jodo trūkumo. Be to, trumpalaikis perchlorato poveikis gali būti pavojingas žindomiems kūdikiams ir mažiems vaikams, kurie gauna mažą jodo kiekį;

               (3)

               siekiant labiau sumažinti rizikos vertinimo neapibrėžtumą CONTAM mokslinė grupė rekomendavo, kad reikalinga daugiau duomenų apie Europoje maisto produktuose, ypač daržovėse, pradinio maitinimo kūdikių mišiniuose, piene ir pieno produktuose esantį perchloratą. Didelė koncentracija nustatyta Cucurbitaceae ir lapinėse daržovėse, ypač tose, kurios auginamos šiltnamiuose/po plėvele. Neturima pakankamai duomenų apie maiste, visų pirma maiste, kurio mėginiai paimti po 2013 m. rugsėjo 1 d., esantį perchloratą. Geriamajame vandenyje esančio perchlorato analizė taip pat turėtų aprėpti geriamąjį vandenį, kuris nėra įtrauktas į Europos Parlamento ir Tarybos reglamente (EB) Nr. 178/2002 (2) pateiktą maisto apibrėžtį. Nuo 2013 m. rugsėjo 1 d. buvo pradėtos taikyti mažinimo priemonės, o duomenys apie vėliau paimtuose mėginiuose esantį perchloratą geriau atspindi principą „kiek tai protingai įmanoma, kuo mažesnis“ laikantis gerosios praktikos (t. y. naudojamos trąšos, kuriose perchlorato koncentracija yra maža) ir atsižvelgiant į šiuo metu maiste esantį perchlorato kiekį;

               (4)

               todėl tikslinga rekomenduoti vykdyti maiste esančio perchlorato stebėseną,

         PRIĖMĖ ŠIĄ REKOMENDACIJĄ:

               1.

               Valstybės narės, aktyviai dalyvaujant maisto tvarkymo subjektams, turėtų vykdyti maiste esančio perchlorato stebėseną, visų pirma tokiame maiste:

                           a.

                           vaisiuose, daržovėse ir iš jų pagamintuose perdirbtuose produktuose, įskaitant sultis;

                           b.

                           specialiosios paskirties maisto produktuose, skirtuose kūdikiams ir mažiems vaikams, kaip apibrėžta Europos Parlamento ir Tarybos reglamente (ES) Nr. 609/2013 (3);

                           c.

                           džiovintuose prieskoniniuose augaluose ir prieskoniuose; arbatoje; žolelių ir vaisių užpiluose;

                           d.

                           nealkoholiniuose gėrimuose, įskaitant geriamąjį vandenį.

               2.

               Siekiant užtikrinti, kad iš partijų imami mėginiai būtų reprezentatyvūs, valstybės narės turėtų laikytis Komisijos reglamento (EB) Nr. 1882/2006 (4) priede nustatytų lapinių daržovių mėginių ėmimo procedūrų, o Komisijos reglamento (EB) Nr. 333/2007 (5) priedo B dalyje – kitų maisto produktų, kuriems taikomas Reglamentas (EB) Nr. 333/2007.

               3.

               Analizės metodas, leidžiantis gauti patikimus rezultatus:
               „Quick Method for the Analysis of Residues of numerous Highly Polar Pesticides in Foods of Plant Origin involving Simultaneous Extraction with Methanol and LC-MS/MS Determination (QuPPe-Method) – Version 7.1“. Metodą galima parsisiųsti šiuo adresu: http://www.crl-pesticides.eu/library/docs/srm/meth_QuPPe.pdf
               Taip pat reiktų remtis straipsniu „Analysis of Perchlorate in Food Samples of Plant Origin Applying the QuPPe-Method and LC-MS/MS“, kuriame nurodyta, kaip aplinkos teršalą perchloratą įtraukti į pirmiau minėtą metodą (QuPPe-Method), skirtą nustatyti keleto medžiagų liekanas. Straipsnį galima parsisiųsti šiuo adresu: http://www.analytik-news.de/Fachartikel/Volltext/cvuase2.pdf
               Kūdikiams ir mažiems vaikams skirtame maiste esančio perchlorato analizės atveju tikslinė kiekybinio nustatymo riba (LOQ) turėtų būti ne didesnė kaip 2 μg/kg, kituose maisto produktuose – 10 μg/kg, o džiovintuose prieskoniniuose augaluose, prieskoniuose, arbatoje ir žolelių bei vaisių užpiluose – 20 μg/kg.

               4.

               Valstybės narės, aktyviai dalyvaujant maisto tvarkymo subjektams, turėtų atlikti tyrimus, kad nustatytų veiksnius, dėl kurių į maistą patenka perchlorato. Trąšose, dirvožemyje, laistymui ir apdorojimui skirtame vandenyje esančio perchlorato analizė yra tinkama tais atvejais, su kuriais yra susiję šie veiksniai.

               5.

               Valstybės narės turėtų užtikrinti, kad Europos maisto saugos tarnybai analizių rezultatai būtų siunčiami reguliariai ir ne vėliau kaip iki 2016 m. vasario mėn. pabaigos naudojant EFSA duomenų pateikimo formatą ir laikantis EFSA maisto ir pašarų standartinio mėginių aprašo (SMA) gairių (6) bei papildomų EFSA ataskaitų teikimo specialiųjų reikalavimų.

      Priimta Briuselyje 2015 m. balandžio 29 d.

            Komisijos vardu

         Vytenis ANDRIUKAITIS

            Komisijos narys

      (1)  EFSA CONTAM Panel (EFSA Panel on Contaminants in the Food Chain), 2014. Scientific Opinion on the risks to public health related to the presence of perchlorate in food, in particular fruits and vegetables. EFSA Journal 2014;12(10):3869, 106 pp. doi:10.2903/j.efsa.2014.3869

      (2)  2002 m. sausio 28 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamentas (EB) Nr. 178/2002, nustatantis maistui skirtų teisės aktų bendruosius principus ir reikalavimus, įsteigiantis Europos maisto saugos tarnybą ir nustatantis su maisto saugos klausimais susijusias procedūras (OL L 31, 2002 2 1, p. 1).

      (3)  2013 m. birželio 12 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamentas (ES) Nr. 609/2013 dėl kūdikiams ir mažiems vaikams skirtų maisto produktų, specialiosios medicininės paskirties maisto produktų ir viso paros raciono pakaitalų svoriui kontroliuoti ir kuriuo panaikinami Tarybos direktyva 92/52/EEB, Komisijos direktyvos 96/8/EB, 1999/21/EB, 2006/125/EB ir 2006/141/EB, Europos Parlamento ir Tarybos direktyva 2009/39/EB ir Komisijos reglamentai (EB) Nr. 41/2009 ir (EB) Nr. 953/2009 (OL L 181, 2013 6 29, p. 35).

      (4)  2006 m. gruodžio 19 d. Komisijos reglamentas (EB) Nr. 1882/2006, nustatantis mėginių ėmimo ir tyrimo metodus vykdant oficialią nitratų koncentracijos tam tikruose maisto produktuose kontrolę (OL L 364, 2006 12 20, p. 25).

      (5)  2007 m. kovo 28 d. Komisijos reglamentas (EB) Nr. 333/2007, nustatantis mėginių ėmimo ir analizės metodus vykdant oficialią švino, kadmio, gyvsidabrio, neorganinio alavo, 3-MCPD ir policiklinių aromatinių angliavandenilių koncentracijos maisto produktuose kontrolę (OL L 88, 2007 3 29, p. 29).

      (6)  http://www.efsa.europa.eu/en/datex/datexsubmitdata.htm


title: 2004 m. kovo 31 d. ELPA priežiūros institucijos rekomendacija Nr. 65/04/KOL, dėl oficialios pašarų kontrolės koordinuotos programos 2004 metams

text:
               19.5.2005

               LT

               Europos Sąjungos oficialusis leidinys

               L 126/59

         ELPA PRIEŽIŪROS INSTITUCIJOS REKOMENDACIJA

   Nr. 65/04/KOL
   2004 m. kovo 31 d.
   dėl oficialios pašarų kontrolės koordinuotos programos 2004 metams
   ELPA PRIEŽIŪROS INSTITUCIJA,
   atsižvelgdama į Europos ekonominės erdvės susitarimą, ypač į jo 109 straipsnį ir 1 protokolą,
   atsižvelgdama į ELPA valstybių susitarimą dėl Priežiūros institucijos ir Teisingumo Teismo įsteigimo, ypač į jo 5 straipsnio 2 dalies b punktą ir 1 protokolą,
   atsižvelgdama į EEE susitarimo I priedo II skyriaus 31a punkte nurodytą Aktą (1995 m. spalio 25 d. Tarybos direktyva 95/53/EB, nustatantį principus, reglamentuojančius gyvūnų mitybos srityje atliekamų oficialių patikrinimų organizavimą) (1), iš dalies pakeistą ir suderintą su EEE susitarimu 1 protokolu, ypač į jo 22 straipsnio 3 dalį,
   kadangi:

               (1)

               Siekiant, kad Europos ekonominė erdvė tinkamai funkcionuotų, EEE viduje būtina sukurti koordinuotas pašarų tikrinimo programas, skirtas suderinto EEE valstybių oficialios kontrolės įgyvendinimo pagerinimui.

               (2)

               Tokiose programose turėtų būti pabrėžiamas atitinkamų EEE susitarime numatytų galiojančių teisės aktų laikymasis bei visuomenės ir gyvūnų sveikata.

               (3)

               Informacijos ir patirties, kuria būtų galima pagrįsti būsimą kontrolės veiklą ir teisėkūrą, galima gauti iš rezultatų, gautų tuo pačiu metu įgyvendinant nacionalines programas ir koordinuotas programas.

               (4)

               Nors EEE susitarimo I priedo II skyriaus 33 punkte nurodytas Aktas (2002 m. gegužės 7 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyva 2002/32/EB dėl nepageidaujamų medžiagų gyvūnų pašaruose) (2) nustato didžiausią aflatoksino B1 kiekį pašaruose, pagal EEE susitarimą nėra galiojančių teisės aktų, taikytinų kitiems mikotoksinams, pavyzdžiui ochratoksinui A, zearalenonui, deoksinivalenoliui ir fumonizinams. Kaupiant informaciją apie tuos mikotoksinus pašaruose atsitiktinio mėginių ėmimo būdu, būtų galima gauti naudingų duomenų situacijos dėl teisės aktų plėtojimo įvertinimui. Be to, kai kurios pašarinės žaliavos, pavyzdžiui grūdai ir aliejinių augalų sėklos, dėl derliaus nuėmimo, sandėliavimo ir transportavimo sąlygų, gali būti lengvai užterštos mikotoksinais. Kadangi mikotoksinų koncentracija kiekvienais metais skiriasi, tikslinga surinkti kelių metų iš eilės duomenis apie visus minėtus mikotoksinus.

               (5)

               Ankstesni patikrinimai dėl antibiotikų ir kokcidiostatų tam tikruose pašaruose, kai tos medžiagos neleistinos, rodo, kad vis dar pasitaiko tokio pobūdžio pažeidimų. Tokių išvadų periodiškumas ir jautrus šio klausimo pobūdis pateisina tolesnį patikrinimų vykdymą.

               (6)

               Norvegijos ir Islandijos dalyvavimą programose taikant šios Rekomendacijos II priedą dėl medžiagų, kurias draudžiama naudoti kaip pašarų priedus, reikės įvertinti atsižvelgiant į tai, kad joms netaikomas EEE susitarimo I priedo II skyrius.

               (7)

               Svarbu užtikrinti, kad būtų veiksmingai taikomi gyvūninės kilmės pašarinių žaliavų naudojimo pašaruose apribojimai, kaip numatyta atitinkamuose EEE teisės aktuose.

               (8)

               Pašarų ir maisto grandinės užteršimo medroksiprogesterono acetatu (MPA) atvejis parodė, kokia svarbi pašarų saugumui yra išteklių atranka. Kai kurie pašarų ingredientai yra žemės ūkio produktų ar kitos pramonės šalutiniai produktai arba mineralinės kilmės. Pramoninės kilmės pašarinių žaliavų šaltinis ir joms taikyti perdirbimo būdai gali būti ypač svarbūs produktų saugumui, todėl atlikdamos patikrinimus, kompetentingos institucijos turėtų atsižvelgti į šį aspektą.

               (9)

               Šioje rekomendacijoje numatytos priemonės atitinka ELPA augalų ir gyvūnų pašarų komiteto, padedančio ELPA priežiūros institucijai, nuomonę,

         REKOMENDUOJA ELPA VALSTYBĖMS:

               1)

               2004 metais įvykdyti koordinuotą kontrolės programą, skirtą patikrinti:

                           a)

                           mikotoksinų (aflatoksinas B1, ochratoksinas A, zearalenonas, deoksinivalenolis ir fumonizinai) koncentraciją pašaruose, nurodant analizės metodus; mėginių metodas turėtų apimti tiek atsitiktinę, tiek tikslinę mėginių atranką; tikslinės mėginių atrankos atveju mėginiai turėtų būti pašarinės žaliavos, kuriose, kaip įtariama, yra didesnės mikotoksinų koncentracijos, pavyzdžiui javų grūdai, aliejinių augalų sėklos, aliejiniai vaisiai, jų produktai ir šalutiniai produktai, ir ilgai sandėliuojamos ar dideliais atstumais gabenamos jūra pašarinės žaliavos, apie patikrinimų rezultatus turėtų būti pranešama naudojant I priede pateiktą formą;

                           b)

                           tam tikras vaistines medžiagas, kurias draudžiama ar nedraudžiama naudoti kaip tam tikrų gyvūnų rūšių ir kategorijų pašarų priedus, ne vaistiniuose premiksuose ir kombinuotuosiuose pašaruose, kuriuose draudžiama naudoti šias vaistines medžiagas; vaistinės medžiagos premiksuose ir kombinuotuosiuose pašaruose turėtų būti tikrinamos tais atvejais, kai kompetentinga institucija mano, kad yra didesnė neatitikimų aptikimo tikimybė; apie rezultatus turėtų būti pranešama naudojant II priede pateiktą formą;

                           c)

                           gyvūninės kilmės pašarinių žaliavų gamybos ir naudojimo apribojimų laikymąsi, kaip numatyta III priede;

                           d)

                           tvarką, kurios laikosi kombinuotųjų pašarų gamintojai, siekiant atrinkti ir įvertinti pramoninės kilmės pašarinių žaliavų išteklius ir užtikrinti tokių ingredientų kokybę bei saugumą, kaip numatyta IV priede.

               2)

               Pateikti šio straipsnio 1 dalyje nurodytos koordinuotos kontrolės programos rezultatus atskirame kontrolės metinės ataskaitos, kuri iki 2005 m. balandžio 1 d. turi būti pateikta ELPA priežiūros institucijai, skyriuje, pagal Direktyvos 95/53/EB 22 straipsnio 2 dalį ir naujausią suderintos ataskaitų pateikimo formos versiją.

      Priimta Briuselyje, 2004 m. kovo 31 d.

            ELPA priežiūros institucijos vardu

         Bernd HAMMERMAN

            Kolegijos narys

         Niels FENGER

            Direktorius

      (1)  OL L 265, 1995 11 8, p. 17. Direktyva su paskutiniais pakeitimais, padarytais Europos Parlamento ir Tarybos direktyva 2001/46/EB (OL L 234, 2001 9 1, p. 55).

      (2)  OL L 140, 2002 5 30, p. 10. Direktyva su paskutiniais pakeitimais, padarytais Komisijos direktyva 2005/8/EB (OL L 27, 2005 1 29, p. 44).

      I PRIEDAS
      Kai kurių mikotoksinų (aflatoksinas B1, ochratoksinas A, zearalenonas, deoksinivalenolis ir fumonizinai) koncentracija pašaruose
      Visų ištirtų mėginių atskiri rezultatai; ataskaitų forma, kaip nurodyta 1 straipsnio dalies a punkte

                  Pašarai

                  Mėginių ėmimas (atsitiktinis arba tikslinis)

                  Mikotoksinų rūšis ir koncentracija (μg/kg pašarams, kurių drėgnis yra 12 %)

                  Rūšis

                  Kilmės šalis

                  Aflatoksinas B1

                  Ochratoksinas A

                  Zearalenonas

                  Deoksinivalenolis

                  Fumonizinai (1)

            Kompetentinga institucija taip pat turėtų nurodyti:

                  —

                  veiksmus, kurių imtasi viršijus didžiausią leistiną aflatoksino B1 kiekį,

                  —

                  taikytus analizės metodus,

                  —

                  aptikimo ribas.

         (1)  Fumonizinų koncentracija sudaro bendrą fumonizinų B1, B2 ir B3 sumą.

      II PRIEDAS
      Medžiagos, kurias draudžiama naudoti kaip pašarų priedus
      Kai kurie antibiotikai, kokcidiostatai ir kitos medžiagos gali būti naudojamos kaip tam tikrų gyvūnų rūšių ir kategorijų premiksų ir kombinuotųjų pašarų priedai, kai tai numatyta EEE susitarimo I priedo II skyriaus 1 punkte nurodytame Akte (1970 m. lapkričio 23 d. Tarybos direktyva 70/524/EEB dėl pašarų priedų) (1).
      Neleistinų medžiagų naudojimas pašaruose sudaro pažeidimą.
      Tikrintinos medžiagos turėtų būti pasirenkamos iš šio sąrašo:

                  1)

                  Medžiagos, kurios gali būti naudojamos kaip pašarų priedai tik tam tikroms gyvūnų rūšims ar kategorijoms:

                              avilamicinas

                              dekokvinatas

                              diklazurilas

                              flavofosfolipolis

                              Halofuginono hidrobromidas

                              natrio lazalocidas A

                              alfa amonio maduramicinas

                              natrio monenzinas

                              narazinas

                              narazinas – nikarbazinas

                              robenidino chlorhidratas

                              natrio salinomicinas

                              natrio semduramicinas

                  2)

                  Medžiagos, kurių daugiau nebegalima naudoti kaip pašarų priedų:

                              amproliumas

                              amproliumas/etopabatas

                              arprinocidas

                              avoparcinas

                              karbadoksas

                              dimetridazolis

                              dinitolmidas

                              ipronidazolas

                              metiklorpindolas

                              metiklorpindolas/metilbenzokvatas

                              nikarbazinas

                              nifurzolis

                              olakvindoksas

                              ronidazolis

                              spiramicinas

                              tetraciklinas

                              tilozino fosfatas

                              virginiamicinas

                              cinko bacitracinas

                              kitos inhibitorinės medžiagos

                  3)

                  Medžiagos, kurių niekada nebuvo galima naudoti kaip pašarų priedų:
                  kitos medžiagos.

            Visų neatitinkančių mėginių atskiri rezultatai; ataskaitų forma, kaip nurodyta 1 straipsnio dalies b punkte

                  Pašarų rūšis
                  (gyvūnų rūšis ir kategorija)

                  Aptikta medžiaga

                  Nustatytas lygis

                  Pažeidimo priežastis (2)

                  Veiksmai, kurių imtasi

            Kompetentinga institucija taip pat turėtų nurodyti:

                  —

                  bendrą ištirtų mėginių skaičių,

                  —

                  ištirtų medžiagų pavadinimus,

                  —

                  taikytus analizės metodus,

                  —

                  aptikimo ribas.

         (1)  OL L 270, 1970 12 14, p. 1.

         (2)  Neleistinos medžiagos atsiradimo pašaruose priežastis, kurią nurodė kompetentinga institucija, atlikusi tyrimą.

      III PRIEDAS
      Gyvūninės kilmės pašarinių žaliavų gamybos ir naudojimo apribojimai
      Nepažeidžiant Direktyvos 95/53/EB 3–13 straipsnių ir 15 straipsnio nuostatų, ELPA valstybės 2004 metais turėtų įgyvendinti koordinuotos kontrolės programą siekiant nustatyti, ar buvo laikomasi gyvūninės kilmės pašarinių žaliavų gamybos ir naudojimo apribojimų.
      Pirmiausia, siekiant užtikrinti, kad būtų veiksmingai taikomas draudimas šerti kai kuriuos gyvūnus perdirbtais gyvūniniais baltymais, kaip numatyta EEE susitarimo I priedo I skyriaus 7, 1, 12 punktuose nurodyto Akto IV priede (2001 m. gegužės 22 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamentas (EB) Nr. 999/2001 nustatantis tam tikrų užkrečiamųjų spongiforminių encefalopatijų prevencijos, kontrolės ir likvidavimo taisykles) (1), ELPA valstybės turėtų įgyvendinti specialią tiksliniais patikrinimais pagrįstą kontrolės programą. Pagal Direktyvos 95/53/EB 4 straipsnį kontrolės programos pagrindu turėtų būti rizika grindžiama strategija, kai atsižvelgiama į visus gamybos etapus ir visas patalpų, kuriose pašarai gaminami, tvarkomi ir administruojami, rūšis. ELPA valstybės turėtų atkreipti ypatingą dėmesį į kriterijų, kurie gali būti susiję su rizika, apibrėžimą. Kiekvieno kriterijaus rizikos koeficientas turėtų būti proporcingas rizikai. Tikrinimų periodiškumas ir ištirtų mėginių patalpose skaičius turėtų būti sąsajoje su toms patalpoms priskirtų rizikos koeficientų suma.
      Rengiant kontrolės programą, reikėtų atsižvelgti į šiuos orientacinius kriterijus ir patalpas:

                  Patalpos

                  Kriterijai

                  Rizikos koeficientas

                  Pašarų gamyklos

                              —

                              Gamyklos su dvipusės pašarų gamybos linijomis, gaminančios kombinuotuosius pašarus atrajotojams ir kombinuotuosius pašarus neatrajotojams, turinčius perdirbtų gyvūninių baltymų, kuriems taikomos išimtys

                              —

                              Pašarų gamyklos, kuriose anksčiau buvo nustatyti pažeidimai, arba kuriose, kaip įtariama, nesilaikoma reikalavimų

                              —

                              Pašarų gamyklos, importuojančios didelius pašarų, turinčių daug baltymų, kiekius, pavyzdžiui žuvų miltai, sojų miltai, grūdų glitimo miltai ir baltymų koncentratai

                              —

                              Pašarų gamyklos, gaminančios daug kombinuotųjų pašarų

                              —

                              Kompleksinio užteršimo rizika, atsirandanti dėl vidaus veiklos (siloso paskirstymas, veiksmingo gamybos linijų atskyrimo kontrolė, ingredientų kontrolė, vidinė laboratorija, mėginių ėmimo procedūros, t. t.)

                  Pasienio kontrolės postai ir kiti įvažiavimo į EEE punktai

                              —

                              Dideli ir maži importuojamų pašarų kiekiai

                              —

                              Daug baltymų turintys pašarai

                  Ūkiai

                              —

                              Stacionarūs maišytuvai, naudojantys perdirbtus gyvūninius baltymus, kuriems taikomos išimtys

                              —

                              Ūkiai, kuriuose auginami atrajotojai ir kitos rūšys (kryžminio šėrimo rizika)

                              —

                              Ūkiai, perkantys nesupakuotus pašarus

                  Prekiautojai

                              —

                              Sandėliai ir daug baltymų turinčių pašarų tarpinis laikymas

                              —

                              Didelis parduodamų nesupakuotų pašarų kiekis

                              —

                              Prekiautojai užsienyje pagamintais kombinuotaisiais pašarais

                  Mobilūs maišytuvai

                              —

                              Maišytuvai, naudojami tiek atrajotojams, tiek neatrajotojams skirtų pašarų gamybai

                              —

                              Maišytuvai, kurie anksčiau neatitiko reikalavimų, ir tai buvo nustatyta, arba kurie, kaip įtariama, neatitinka reikalavimų

                              —

                              Maišytuvai, naudojami daug baltymų turinčių pašarų gamybai

                              —

                              Didelius pašarų kiekius pagaminantys maišytuvai

                              —

                              Didelis aptarnaujamų ūkių skaičius, įskaitant ūkius, kuriuose auginami atrajotojai

                  Transporto priemonės

                              —

                              Perdirbtų gyvūninių baltymų ir pašarų pervežimui naudojamos transporto priemonės

                              —

                              Transporto priemonės, kurios anksčiau neatitiko reikalavimų, ir tai buvo nustatyta, arba kurios, kaip įtariama, neatitinka reikalavimų

            Vietoj šių orientacinių patalpų ir kriterijų, ELPA valstybės iki 2004 m. balandžio 30 d. gali nusiųsti savo pačių atliktą rizikos įvertinimą ELPA priežiūros institucijai.
      Mėginiai turėtų būti imami iš tų partijų ir tais atvejais, kai labiausiai tikėtinas kompleksinis užteršimas uždraustais perdirbtais baltymais (pirmoji partija po pašarų partijos, kurioje buvo uždraustų gyvūninių baltymų, pristatymo, techninės problemos arba gamybos linijų pakeitimai, nesupakuotų medžiagų saugyklų arba siloso duobių pakeitimai).
      Kiekviena ELPA valstybė per metus turėtų atlikti mažiausiai dešimt kiekvienos 100 000 tonų kombinuotųjų pašarų partijos patikrinimų. Kiekviena ELPA valstybė per metus turėtų paimti mažiausiai dvidešimt oficialių kiekvienos 100 000 tonų kombinuotųjų pašarų partijos mėginių. Kol nėra patvirtintų alternatyvių metodų, mėginių tyrimams reikėtų naudoti mikroskopinio nustatymo ir įvertinimo metodus, kurie apibūdinti 1998 m. lapkričio 13 d. Komisijos direktyvoje 98/88/EB, nustatančioje gyvūninės kilmės sudedamųjų dalių mikroskopinio nustatymo ir įvertinimo rekomendacijas, skirtas oficialiai pašarų kontrolei (2). Jei pašaruose yra kokių nors uždraustų gyvūninės kilmės sudedamųjų medžiagų, tai turėtų būti laikoma pašarų uždraudimo pažeidimu.
      ELPA priežiūros institucijai patikrinimo programų rezultatus reikėtų pateikti naudojant šias formas:
      Patikrinimų dėl šėrimo gyvūninės kilmės pašarais apribojimų santrauka (uždraustų perdirbtų gyvūninių baltymų naudojimas šėrimui)
      A.   Dokumentais patvirtinti patikrinimai

                  Stadija

                  Patikrinimų, atliktų siekiant nustatyti, ar yra perdirbtų gyvūninių baltymų, skaičius

                  Nustatytų pažeidimų skaičius, grindžiamas ne laboratoriniais tyrimais, o dokumentų tikrinimu, t. t.

                  Pašarinių žaliavų importas

                  Pašarinių žaliavų sandėliavimas

                  Pašarų gamyklos

                  Stacionarūs ir mobilūs maišytuvai

                  Pašarų tarpininkai

                  Transporto priemonė

                  Neatrajotojus auginantys ūkiai

                  Atrajotojus auginantys ūkiai

                  Kiti: …

      B.   Pašarinių žaliavų ir kombinuotųjų pašarų mėginių ėmimas ir tyrimas dėl perdirbtų gyvūninių baltymų

                  Patalpos

                  Ištirtų oficialių mėginių dėl perdirbtų gyvūninių baltymų skaičius

                  Neatitinkančių reikalavimų mėginių skaičius

                  Perdirbti gyvūniniai baltymai, gauti iš sausumos gyvūnų

                  Perdirbti gyvūniniai baltymai, gauti iš žuvų

                  Pašarinės žaliavos

                  Kombinuotieji pašarai

                  Pašarinės žaliavos

                  Kombinuotieji pašarai

                  Pašarinės žaliavos

                  Kombinuotieji pašarai

                  atrajotojams

                  neatrajotojams

                  atrajotojams

                  neatrajotojams

                  atrajotojams

                  neatrajotojams

                  Importuojant

                  Pašarų gamyklos

                  Tarpininkai ir sandėliavimas

                  Transporto priemonė

                  Stacionarūs ir mobilūs maišytuvai

                  Ūkyje

                  Kiti: …

      C.   Uždraustų perdirbtų gyvūninių baltymų, rastų atrajotojams skirtų pašarų mėginiuose, santrauka

                  Mėginių ėmimo mėnuo

                  Užteršimo pobūdis, laipsnis ir kilmė

                  Taikytos sankcijos (ar kitos priemonės)

                  1

                  2

                  3

                  4

                  5

                  …

            ELPA valstybės turėtų taip pat ištirti pašarams skirtus riebalus ir augalinius aliejus dėl kaulų likučių ir įtraukti tokių tyrimų rezultatus į šios rekomendacijos 2 dalyje nurodytą ataskaitą.

         (1)  OL L 147, 2001 5 31, p. 1.

         (2)  OL L 318, 1998 11 27, p. 45.

      IV PRIEDAS
      Pramoninės kilmės pašarinių žaliavų išteklių atrankos ir įvertinimo procedūros
      Kompetentingos institucijos turėtų nustatyti ir trumpai apibūdinti pramoninės kilmės pašarinių žaliavų išteklių atrankos ir įvertinimo tvarką, kurios laikosi kombinuotųjų pašarų gamintojai. Kai kurios procedūros gali būti susijusios su preliminariu tiektinų produktų ar tiekėjų savybių ar jiems taikomų reikalavimų nustatymu. Kitos procedūros gali būti susijusios su patikrinimais dėl atitikties tam tikriems parametrams, kuriuos išteklių gavimo metu atlieka patys kombinuotųjų pašarų gamintojai.
      Kompetentingos institucijos turėtų nurodyti kiekvienos nustatytos procedūros (išteklių atrankos ir įvertinimo procedūros) taikymo privalumus ir trūkumus pašarų saugumo atžvilgiu. Galiausiai jos turėtų įvertinti ar, atsižvelgiant į galimą riziką, kiekviena procedūra yra priimtina, nepakankama ar nepriimtina, kad užtikrintų pašarų saugumą, ir nurodyti tokią išvadą lėmusias priežastis.
      Procedūrų įvertinimas

                  Procedūra (trumpas aprašymas, įskaitant pašarinių žaliavų tinkamumo ir netinkamumo kriterijus)

                  Privalumai

                  Trūkumai

                  Procedūrų tinkamumo įvertinimas


title: 2007 m. kovo 19 d. Tarybos rekomendacija dėl patvirtinimo, kad Komisija Europos plėtros fondo (devintojo EPF) 2005 finansinių metų operacijas įvykdė

text:
               8.5.2007

               LT

               Europos Sąjungos oficialusis leidinys

               C 103/4

      TARYBOS REKOMENDACIJA

   2007 m. kovo 19 d.
   dėl patvirtinimo, kad Komisija Europos plėtros fondo (devintojo EPF) 2005 finansinių metų operacijas įvykdė
   (2007/C 103/04)
   EUROPOS SĄJUNGOS TARYBA,
   atsižvelgdama į Europos bendrijos steigimo sutartį,
   atsižvelgdama į AKR-EB partnerystės susitarimą, pasirašytą 2000 m. birželio 23 d. Kotonu (1), ir iš dalies pakeistą 2005 m. birželio 25 d. Liuksemburge (Liuksemburgo Didžioji Hercogystė) (2),
   atsižvelgdama į Vidaus susitarimą dėl Bendrijos pagalbos finansavimo ir administravimo pagal AKR-EB partnerystės susitarimo finansinį protokolą (3), be kita ko įsteigiantį devintąjį Europos plėtros fondą (devintasis EPF), ypač į jo 32 straipsnio 3 dalį,
   atsižvelgdama į 2003 m. kovo 27 d. Finansinį reglamentą, taikomą 9-ajam Europos plėtros fondui (4), ypač į jo 96–103 straipsnius,
   išnagrinėjusi su devintojo EPF operacijomis susijusius 2005 m. gruodžio 31 d. pajamų ir išlaidų ataskaitą bei balansą, taip pat Audito Rūmų ataskaitą dėl 2005 finansinių metų kartu su Komisijos atsakymais (5),
   kadangi

               (1)

               Pagal minėto Vidaus susitarimo 32 straipsnio 3 dalį patvirtinimą, kad Komisija devintojo EPF finansinio valdymo užduotis įvykdė, teikia Europos Parlamentas, remdamasis Tarybos rekomendacija.

               (2)

               Komisija devintojo EPF 2005 finansinių metų operacijas bendrai įvykdė tinkamai,

         REKOMENDUOJA Europos Parlamentui patvirtinti, kad Komisija devintojo EPF 2005 finansinių metų operacijas įvykdė.

      Priimta Briuselyje, 2007 m. kovo 19 d.

            Tarybos vardu

            Pirmininkas

         H. SEEHOFER

      (1)  OL L 317, 2000 12 15, p. 3.

      (2)  OL L 287, 2005 10 28, p. 4.

      (3)  OL L 317, 2000 12 15, p. 355.

      (4)  OL L 83, 2003 4 1, p. 1.

      (5)  OL C 263, 2006 10 31, p. 205.


title: 2011/442/ES: 2011 m. liepos 18 d. Komisijos rekomendacija dėl galimybės naudotis pagrindine mokėjimo sąskaita  Tekstas svarbus EEE

text:
               21.7.2011

               LT

               Europos Sąjungos oficialusis leidinys

               L 190/87

         KOMISIJOS REKOMENDACIJA
   2011 m. liepos 18 d.
   dėl galimybės naudotis pagrindine mokėjimo sąskaita
   (Tekstas svarbus EEE)
   (2011/442/ES)
   EUROPOS KOMISIJA,
   atsižvelgdama į Sutartį dėl Europos Sąjungos veikimo, ypač į jos 292 straipsnį,
   kadangi:

               (1)

               siekiant sudaryti sąlygas vartotojams visapusiškai pasinaudoti bendrąja rinka ir bendrajai rinkai tinkamai veikti, labai svarbu užtikrinti, kad vartotojai turėtų galimybę naudotis mokėjimo paslaugomis Europos Sąjungoje (toliau – Sąjunga). Šiuo metu galimybės naudotis esminėmis mokėjimo paslaugomis neužtikrina mokėjimo paslaugų teikėjai ir garantuoja ne visos valstybės narės Sąjungoje;

               (2)

               esami ribojamieji tinkamumo atidaryti mokėjimo sąskaitas kriterijai, kuriuos taiko mokėjimo paslaugų teikėjai ir kurie yra griežtesni už teisės aktais nustatytus reikalavimus, gali neleisti visapusiškai pasinaudoti teise į asmenų judėjimo Sąjungoje laisvę. Be to, neturėdami galimybės naudotis mokėjimo sąskaitomis, vartotojai negali patekti į pagrindinių finansinių paslaugų rinką, dėl to silpnėja finansinė ir socialinė įtrauktis ir dažnai nukenčia pažeidžiamiausi gyventojai. Dėl to vartotojams taip pat sunkiau įsigyti esminių prekių bei paslaugų. Todėl, siekiant sudaryti sąlygas vartotojams naudotis bent bendrosiomis esminėmis mokėjimo paslaugomis, būtina nustatyti principus, kuriais remiantis suteikiama galimybė naudotis pagrindinėmis mokėjimo sąskaitomis, kuri yra pagrindinis socialinės įtraukties ir sanglaudos skatinimo elementas;

               (3)

               svarbu užtikrinti, kad principai, kuriais remiantis suteikiama galimybė naudotis pagrindinėmis mokėjimo sąskaitomis, būtų nuosekliai taikomi visoje Sąjungoje. Vis dėlto, tam, kad šie principai būtų veiksmingesni, juos reikėtų įgyvendinti atsižvelgiant į bankininkystės įpročių įvairovę Sąjungoje;

               (4)

               šioje rekomendacijoje nustatyti bendrieji pagrindinių mokėjimo sąskaitų teikimo principai Sąjungoje;

               (5)

               ši rekomendacija turėtų būti taikoma kartu su 2007 m. lapkričio 13 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyva 2007/64/EB dėl mokėjimo paslaugų vidaus rinkoje (1). Atitinkamai pagrindinėms mokėjimo sąskaitoms turėtų būti taikomos taisyklės dėl sąlygų skaidrumo ir informacijos, susijusios su mokėjimo paslaugomis;

               (6)

               šios rekomendacijos nuostatomis neturėtų būti užkertamas kelias valstybėms narėms arba mokėjimo paslaugų teikėjams imtis priemonių, kurios pagrįstos teisėtomis visuomenės saugumo ir viešosios tvarkos priežastimis ir atitinka Sąjungos teisę;

               (7)

               bet kurioje valstybėje narėje vartotojai, kurie teisėtai gyvena Sąjungoje ir neturi mokėjimo sąskaitos toje valstybėje narėje, turėtų turėti galimybę atsidaryti ir naudoti pagrindinę mokėjimo sąskaitą toje valstybėje narėje. Siekiant užtikrinti, kad galimybę naudotis pagrindinėmis mokėjimo sąskaitomis turėtų kuo daugiau žmonių, valstybės narės turėtų užtikrinti, kad vartotojai turėtų galimybę naudotis tokia sąskaita nepaisant jų finansinių aplinkybių, kaip antai bedarbystė arba asmens bankrotas. Tačiau teisė naudotis pagrindine mokėjimo sąskaita bet kurioje valstybėje narėje turėtų būti suteikiama laikantis reikalavimų, nustatytų 2005 m. spalio 26 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyva 2005/60/EB dėl finansų sistemos apsaugos nuo jos panaudojimo pinigų plovimui ir teroristų finansavimui (2), visų pirma, kiek tai susiję su deramo klientų patikrinimo procedūromis;

               (8)

               be to, ši rekomendacija neturėtų daryti poveikio mokėjimo paslaugų teikėjo pareigai išskirtinėmis aplinkybėmis nutraukti pagrindinės mokėjimo sąskaitos sutartį, kaip numatyta pagal atitinkamus Sąjungos ar nacionalinės teisės aktus, pvz., su pinigų plovimu ir teroristų finansavimu arba nusikaltimų prevencija bei tyrimu susijusius teisės aktus;

               (9)

               siekiant užtikrinti, kad pagrindinės mokėjimo sąskaitos būtų teikiamos atsižvelgiant į specifines nacionalines aplinkybes, valstybės narės turėtų turėti galimybę pagal skaidrumo, nediskriminavimo ir proporcingumo principus skirti vieną, kelis ar visus mokėjimo paslaugų teikėjus. Priemonėmis, kurias valstybės narės priims tuo tikslu, neturėtų būti iškreipta mokėjimo paslaugų teikėjų tarpusavio konkurencija ir jos turėtų būti pagrįstos skaidrumo, nediskriminavimo ir proporcingumo principais. Šiuo atžvilgiu valstybės narės turėtų viešai paskelbti teikėjų, kurie atsako už pagrindinės mokėjimo sąskaitos teikimą, teises ir pareigas;

               (10)

               siekiant užtikrinti požiūrio skaidrumą ir sąžiningumą ir sudaryti sąlygas vartotojui ginčyti mokėjimo paslaugų teikėjo sprendimą, mokėjimo paslaugų teikėjas turėtų informuoti vartotoją apie atsisakymo suteikti galimybę naudotis pagrindine mokėjimo sąskaita priežastis ir pagrindą;

               (11)

               galimybė naudotis tam tikromis esminėmis paslaugomis turėtų būti garantuojama bet kurioje valstybėje narėje. Su pagrindinėmis mokėjimo sąskaitomis neatskiriamai susijusios paslaugos, be kita ko, turėtų būti galimybė į sąskaitą įmokėti ir iš jos išimti grynuosius pinigus. Jomis turėtų būti sudarytos sąlygos vartotojui atlikti esmines mokėjimo operacijas, kaip antai gauti pajamas ar išmokas, apmokėti sąskaitas ar sumokėti mokesčius ir pirkti prekes bei paslaugas, įskaitant tiesioginį debetą, kredito pervedimą ir mokėjimo kortelės naudojimą. Siekiant užtikrinti kuo didesnę finansinę įtrauktį, tokiomis paslaugomis turėtų būti sudaromos sąlygos pirkti prekes ir paslaugas internetu, jei techniškai įmanoma. Jomis taip pat turėtų būti vartotojui suteikiama galimybė inicijuoti mokėjimo nurodymus pasinaudojant mokėjimo paslaugų teikėjo internetinės bankininkystės sistemomis, jei techniškai įmanoma. Tačiau teikiant pagrindinę mokėjimo sąskaitą neturėtų būti leidžiama vykdyti mokėjimo nurodymus, jei atlikus tokius mokėjimo nurodymus sąskaitos likutis taptų neigiamas. Galimybė gauti kreditą savaime neturėtų būti laikoma pagrindinės mokėjimo sąskaitos paslaugų dalimi ar su tokia sąskaita susijusia teise;

               (12)

               kai mokėjimo paslaugų teikėjas ima mokestį iš vartotojo už sąskaitos atidarymą, tvarkymą ir uždarymą ir už paslaugų, kurios yra neatskiriamai su ja susijusios, naudojimą, kaip apibrėžta šioje rekomendacijoje, bendra mokesčių suma turėtų būti teisinga vartotojui ir turėtų būti tokia, kad atsižvelgiant į specifines nacionalines aplinkybes vartotojui nebūtų užkertamas kelias atsidaryti pagrindinę mokėjimo sąskaitą ir naudotis su ja susijusiomis paslaugomis. Visi papildomi mokesčiai vartotojui, kai nesilaikoma kurių nors sutartyje nustatytų sąlygų, taip pat turėtų būti teisingi;

               (13)

               siekiant užtikrinti, kad teisingo mokesčio principas būtų įgyvendinamas nuosekliai ir veiksmingai, valstybės narės turėtų nustatyti, kas yra teisingas mokestis, remdamosi šioje rekomendacijoje nustatytais orientaciniais kriterijais, kuriuos galima vertinti visus kartu;

               (14)

               siekiant skatinti finansinę įtrauktį, būtina taip pat nustatyti priemones vartotojams geriau informuoti apie galimybę turėti pagrindines mokėjimo sąskaitas. Todėl valstybės narės ir mokėjimo paslaugų teikėjai vartotojams turėtų teikti bendro pobūdžio, aiškią ir suprantamą informaciją apie pagrindinius tokių sąskaitų požymius bei jų naudojimo sąlygas ir apie praktinius veiksmus, kuriuos vartotojas turėtų atlikti pasinaudodamas teise atsidaryti pagrindinę mokėjimo sąskaitą. Be to, vartotojas turėtų būti informuojamas, kad norint naudotis pagrindine mokėjimo sąskaita nebūtina pirkti papildomų paslaugų;

               (15)

               siekiant laikytis šioje rekomendacijoje išdėstytų nuostatų, reikia tvarkyti vartotojų asmens duomenis. Jų tvarkymas reglamentuojamas 1995 m. spalio 24 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyva 95/46/EB dėl asmenų apsaugos tvarkant asmens duomenis ir dėl laisvo tokių duomenų judėjimo (3), konkrečiai – jos 6, 7, 10, 11, 12 ir 17 straipsniais, siekiant užtikrinti, kad duomenys būtų tvarkomi teisingai ir teisėtai ir kad būtų laikomasi pagrindinės teisės saugoti asmens duomenis, visų pirma kiek tai susiję su bendraisiais būtinybės ir proporcingumo reikalavimais, duomenų subjekto teise susipažinti su savo duomenimis, netikslių duomenų ištaisymu ir ištrynimu arba blokavimu, ir jos 28 straipsniu dėl nepriklausomų duomenų apsaugos valdžios institucijų vykdomos stebėsenos, kad būtų laikomasi Direktyvos 95/46/EB;

               (16)

               vartotojai turėtų turėti galimybę pasinaudoti veiksmingomis skundų teikimo ir teisių gynimo ne teismo tvarka procedūromis ginčams, kilusiems dėl šioje rekomendacijoje nustatytų principų, spręsti. Gali būti naudojamos esamos įstaigos ir sistemos, pvz., įstaigos ir sistemos, sukurtos ginčams dėl Direktyvoje 2007/64/EB nustatytų teisių ir pareigų spręsti;

               (17)

               kad šioje rekomendacijoje nustatyti principai būtų įgyvendinti, turėtų būti geriau užtikrinama vykdant priežiūros vertinimą nacionaliniu lygiu. Kompetentingoms institucijoms turėtų būti suteikti įgaliojimai, kad jos galėtų veiksmingai atlikti stebėsenos pareigas;

               (18)

               valstybės narės turėtų turėti patikimus metinius statistinius duomenis: bent jau atidarytų pagrindinių mokėjimo sąskaitų skaičių, atsisakymų atidaryti ir atidarytų pagrindinių mokėjimo sąskaitų sutarčių nutraukimo skaičių, taip pat mokesčių, susijusių su pagrindinėmis mokėjimo sąskaitomis, duomenis. Valstybės narės raginamos tam naudoti visus svarbius informacijos šaltinius. Šią informaciją kasmet, o pirmą kartą – ne vėliau kaip 2012 m. liepos 1 d., jos turėtų pranešti Komisijai;

               (19)

               valstybės narės turėtų būti raginamos imtis reikiamų priemonių užtikrinti, kad ši rekomendacija būtų pradėta taikyti ne vėliau kaip per 6 mėnesius po jos paskelbimo. Remdamasi valstybių narių pateiktomis ataskaitomis, Komisija stebės ir vertins priemones, kurių bus imtasi iki 2012 m. liepos 1 d. Remdamasi šios stebėsenos rezultatais, Komisija siūlys visus reikiamus veiksmus, įskaitant, jei reikia, teisėkūros priemones, siekdama užtikrinti, kad šios rekomendacijos tikslai būtų visiškai įgyvendinti,

         PRIĖMĖ ŠIĄ REKOMENDACIJĄ:

      I   SKIRSNIS

      Apibrėžtys

               1.

               Šioje rekomendacijoje vartojamų terminų apibrėžtys:
               a)   vartotojas– bet kuris fizinis asmuo, kuris veikia siekdamas tikslų, nesusijusių su jo vykdoma prekyba, verslu, amatu ar profesine veikla;
               b)   mokėjimo paslaugų teikėjas– mokėjimo paslaugų teikėjas, kaip apibrėžta Direktyvos 2007/64/EB 4 straipsnio 9 dalyje, atsakingas už pagrindinių mokėjimo sąskaitų siūlymą pagal 3 dalį;
               c)   mokėjimo sąskaita– vieno vartotojo vardu atidaryta sąskaita, naudojama mokėjimo operacijoms vykdyti;
               d)   mokėjimo operacija– mokėjimo operacija, kaip apibrėžta Direktyvos 2007/64/EB 4 straipsnio 5 dalyje;
               e)   lėšos– lėšos, kaip apibrėžta Direktyvos 2007/64/EB 4 straipsnio 15 dalyje;
               f)   sutartis– bendroji sutartis, kaip apibrėžta Direktyvos 2007/64/EB 4 straipsnio 12 dalyje.

      II   SKIRSNIS

      Teisė naudotis pagrindine mokėjimo sąskaita

               2.

               Valstybės narės turėtų užtikrinti, kad bet kuris vartotojas, teisėtai gyvenantis Sąjungoje, turėtų teisę atsidaryti ir naudoti pagrindinę mokėjimo sąskaitą, teikiamą jų teritorijoje veiklą vykdančio mokėjimo paslaugų teikėjo, su sąlyga, kad vartotojas dar neturi mokėjimo sąskaitos, kuri jam sudarytų sąlygas jų teritorijoje naudotis 6 dalyje išvardytomis mokėjimo paslaugomis. Tokia teisė turėtų būti taikoma nepaisant vartotojo finansinių aplinkybių.

               3.

               Valstybės narės turėtų užtikrinti, kad bent vienas mokėjimo paslaugų teikėjas būtų atsakingas už pagrindinių mokėjimo sąskaitų siūlymą jų jurisdikcijoje. Šiuo tikslu jos turėtų atsižvelgti į mokėjimo paslaugų teikėjų geografinį išsidėstymą ar rinkos dalį savo jurisdikcijoje. Valstybės narės turėtų užtikrinti, kad taip nebūtų iškreipta mokėjimo paslaugų teikėjų tarpusavio konkurencija.

               4.

               Valstybės narės turėtų imtis priemonių užtikrinti, kad mokėjimo paslaugų teikėjai, tikrindami, ar vartotojas jau turi mokėjimo sąskaitą, naudotų skaidrias, teisingas ir patikimas sistemas.

               5.

               Valstybės narės turėtų užtikrinti, kad, atmetęs prašymą atidaryti pagrindinę mokėjimo sąskaitą, mokėjimo paslaugų teikėjas nedelsdamas raštu ir nemokamai vartotoją informuotų apie tokio prašymo atmetimo priežastis ir pagrindą. Ši teisė gauti informaciją gali būti apribota teisėkūros priemonėmis, kai toks apribojimas yra būtina ir proporcinga priemonė nacionalinio saugumo arba viešosios politikos tikslams apginti.

      III   SKIRSNIS

      Pagrindinės mokėjimo sąskaitos savybės

               6.

               Teikiant pagrindinę mokėjimo sąskaitą turėtų būti teikiamos šios mokėjimo paslaugos:

                           a)

                           paslaugos, kuriomis sudaromos sąlygos atlikti visas operacijas, reikalingas atidaryti, tvarkyti ir uždaryti mokėjimo sąskaitą;

                           b)

                           paslaugos, kuriomis sudaromos sąlygos į mokėjimo sąskaitą įmokėti pinigus;

                           c)

                           paslaugos, kuriomis sudaromos sąlygos iš mokėjimo sąskaitos išimti grynuosius pinigus;

                           d)

                           mokėjimo operacijų vykdymas, įskaitant lėšų pervedimą į mokėjimo sąskaitą, atidarytą vartotojo mokėjimo paslaugų teikėjo arba kito paslaugų teikėjo įstaigoje, ir iš jos:

                                       i)

                                       atlikus tiesioginio debeto operaciją;

                                       ii)

                                       atlikus mokėjimo operacijas mokėjimo kortele, kurią turint neįmanomos mokėjimo operacijos, viršijančios einamosios mokėjimo sąskaitos likutį;

                                       iii)

                                       atlikus kredito pervedimus.

               7.

               Norint turėti galimybę naudotis pagrindine mokėjimo sąskaita, neturėtų būti privaloma pirkti papildomų paslaugų.

               8.

               Mokėjimo paslaugų teikėjas tiesiogiai ar netiesiogiai kartu su pagrindine mokėjimo sąskaita neturėtų siūlyti galimybės pereikvoti sąskaitos lėšas. Vartotojo mokėjimo paslaugų teikėjo gautas mokėjimo nurodymas neturėtų būti vykdomas, kai atlikus tokį nurodymą vartotojo pagrindinės mokėjimo sąskaitos likutis taptų neigiamas.

      IV   SKIRSNIS

      Susiję mokesčiai

               9.

               Valstybės narės turėtų užtikrinti, kad pagrindinė mokėjimo sąskaita būtų teikiama arba nemokamai, arba už teisingą mokestį.

               10.

               Kai mokėjimo paslaugų teikėjas iš vartotojo ima mokestį už pagrindinės mokėjimo sąskaitos atidarymą, tvarkymą ir uždarymą arba už naudojimąsi viena, keliomis ar visomis 6 dalyje išvardytomis paslaugomis, bendra vartotojui nustatytų mokesčių suma turėtų būti teisinga.

               11.

               Visi papildomi mokesčiai, kuriuos mokėjimo paslaugų teikėjas gali nustatyti pagal pagrindinės mokėjimo sąskaitos sutartį, įskaitant mokesčius už sutartyje nustatytų vartotojo įsipareigojimų nevykdymą, turėtų būti teisingi.

               12.

               Valstybės narės turėtų nustatyti, kas yra teisingas mokestis, pagal vieną ar kelis iš šių kriterijų:

                           a)

                           nacionalinis pajamų lygis;

                           b)

                           vidutiniai mokesčiai, susiję su mokėjimo sąskaitomis toje valstybėje narėje;

                           c)

                           bendros sąnaudos, susijusios su pagrindinės mokėjimo sąskaitos teikimu;

                           d)

                           nacionalinės vartotojų kainos.

      V   SKIRSNIS

      Bendroji informacija

               13.

               Valstybės narės turėtų pradėti kampanijas visuomenei plačiau informuoti apie galimybę turėti pagrindines mokėjimo sąskaitas, jų kainodaros sąlygas, tvarką, kurios reikia laikytis norint pasinaudoti teise naudotis pagrindine mokėjimo sąskaita, ir būdus, kaip pasinaudoti skundų teikimo ir teisių gynimo ne teismo tvarka mechanizmu.

               14.

               Valstybės narės turėtų užtikrinti, kad mokėjimo paslaugų teikėjai vartotojams teiktų informaciją apie specifinius siūlomų pagrindinių mokėjimo sąskaitų požymius, su jomis susijusius mokesčius ir jų naudojimo sąlygas. Be to, vartotojas turėtų būti informuojamas, kad norint naudotis pagrindine mokėjimo sąskaita nebūtina pirkti papildomų paslaugų.

      VI   SKIRSNIS

      Priežiūra ir ginčų sprendimo ne teismo tvarka mechanizmai

               15.

               Valstybės narės turėtų skirti kompetentingas institucijas užtikrinti ir stebėti, kad būtų veiksmingai laikomasi šioje rekomendacijoje nustatytų principų. Tos paskirtos kompetentingos institucijos turėtų būti nepriklausomos nuo mokėjimo paslaugų teikėjų.

               16.

               Valstybės narės turėtų užtikrinti, kad būtų nustatytos tinkamos ir veiksmingos skundų ir teisių gynimo procedūros, sudarančios sąlygas mokėjimo paslaugų teikėjų ir vartotojų ginčus dėl šioje rekomendacijoje nustatytų teisių ir pareigų spręsti ne teismo tvarka, tinkamais atvejais pasinaudojant esamomis įstaigomis. Be to, valstybės narės turėtų užtikrinti, kad visi už pagrindinių mokėjimo sąskaitų teikimą atsakingi mokėjimo paslaugų teikėjai priklausytų vienai arba daugiau tokių įstaigų, įgyvendinančių tokias skundų ir teisių gynimo procedūras.

               17.

               Valstybės narės turėtų užtikrinti, kad 16 dalyje nurodytos įstaigos aktyviai bendradarbiautų spręsdamos tarpvalstybinius ginčus.

      VII   SKIRSNIS

      Statistinė informacija

               18.

               Valstybės narės turėtų užtikrinti, kad mokėjimo paslaugų teikėjai nacionalinėms valdžios institucijoms kasmet teiktų patikimą informaciją, t. y. bent jau atidarytų pagrindinių mokėjimo sąskaitų skaičių, atsisakymų patenkinti prašymus atidaryti pagrindines mokėjimo sąskaitas skaičių ir tokio atsisakymo priežastis, tokių sąskaitų sutarčių nutraukimo skaičių, taip pat informaciją apie mokesčius, susijusius su pagrindinėmis mokėjimo sąskaitomis. Tokia informacija turėtų būti pateikta agreguota forma.

               19.

               Valstybės narės raginamos Komisijai kasmet ir pirmą kartą ne vėliau kaip 2012 m. liepos 1 d. pateikti informaciją, t. y. bent jau atidarytų pagrindinių mokėjimo sąskaitų skaičių, atsisakymų patenkinti prašymus atidaryti pagrindines mokėjimo sąskaitas skaičių ir tokio atsisakymo priežastis, tokių sąskaitų sutarčių nutraukimo skaičių, taip pat informaciją apie mokesčius, susijusius su pagrindinėmis mokėjimo sąskaitomis.

      VIII   SKIRSNIS

      Baigiamosios nuostatos

               20.

               Valstybės narės raginamos imtis reikiamų priemonių užtikrinti, kad ši rekomendacija būtų pradėta taikyti ne vėliau kaip per 6 mėnesius po jos paskelbimo, ir pranešti Komisijai apie visas priemones, kurių imtasi pagal šią rekomendaciją.

               21.

               Ši rekomendacija skirta valstybėms narėms.

      Priimta Briuselyje 2011 m. liepos 18 d.

            Komisijos vardu

         Michel BARNIER

            Komisijos narys

      (1)  OL L 319, 2007 12 5, p. 1.

      (2)  OL L 309, 2005 11 25, p. 15.

      (3)  OL L 281, 1995 11 23, p. 31.


				|

		52012DC0324

			Rekomendacija TARYBOS REKOMENDACIJA dėl Portugalijos 2012 m. nacionalinės reformų programossu Tarybos nuomone dėl 2012–2016 m. Portugalijos stabilumo programos /* COM/2012/0324 final - 2012/ () */

			   	Rekomendacija
TARYBOS REKOMENDACIJA
dėl Portugalijos 2012 m.
nacionalinės reformų programos
su Tarybos nuomone dėl 2012–2016 m. Portugalijos stabilumo programos

EUROPOS SĄJUNGOS TARYBA,
atsižvelgdama į Sutartį dėl
Europos Sąjungos veikimo, ypač į jos 121 straipsnio 2 dalį
ir 148 straipsnio 4 dalį,
atsižvelgdama į 1997 m. liepos 7 d.
Tarybos reglamentą (EB) Nr. 1466/97 dėl biudžeto būklės
priežiūros stiprinimo ir ekonominės politikos priežiūros bei
koordinavimo[1], ypač į jo 5
straipsnio 2 dalį,
atsižvelgdama į Europos Komisijos
rekomendaciją[2],
atsižvelgdama į Europos Parlamento
rezoliucijas[3],
atsižvelgdama į Europos Vadovų
Tarybos išvadas,
atsižvelgdama į Užimtumo komiteto
nuomonę,
pasikonsultavusi su Ekonomikos ir finansų
komitetu,
kadangi:
(1)(1)   2010 m. kovo 26 d. Europos Vadovų Taryba
pritarė Europos Komisijos pasiūlymui įgyvendinti naują
darbo vietų kūrimo ir augimo strategiją „Europa 2020“,
grindžiamą geresniu ekonomikos politikos koordinavimu, ir daugiausia
dėmesio skirti toms svarbioms sritims, kuriose reikia imtis veiksmų,
kad būtų stiprinamas Europos tvaraus augimo ir konkurencingumo
potencialas;
(2)(2)   2010 m. liepos 13 d. Taryba patvirtino
rekomendaciją dėl valstybių narių ir Sąjungos
bendrųjų ekonominės politikos gairių (2010–2014 m.), o
2010 m. spalio 21 d. – sprendimą dėl valstybių
narių užimtumo politikos gairių[4], kurios kartu
sudaro integruotas gaires. Į šias integruotas gaires valstybių
narių paprašyta atsižvelgti formuojant nacionalinę ekonomikos ir
užimtumo politiką;
(3)(3)   2011 m. liepos 12 d. Taryba priėmė
rekomendaciją dėl Portugalijos 2011 m. nacionalinės
reformų programos;
(4)(4)   2011 m. lapkričio 23 d. Komisija patvirtino
antrąją metinę augimo apžvalgą, kuria pradedamas antras ex
ante bei integruoto politikos koordinavimo Europos semestras, numatytas
strategijoje „Europa 2020“;
(5)(5)   2012 m. kovo 2 d. Europos Vadovų Taryba patvirtino
prioritetus, kuriais turi būti užtikrintas finansinis stabilumas,
fiskalinis konsolidavimas ir ekonomikos augimo skatinimo veiksmai. Ji
pabrėžė, kad reikia vykdyti diferencijuotą, ekonomikos
augimą skatinantį fiskalinį konsolidavimą, atkurti
įprastas skolinimo ekonomikai sąlygas, skatinti ekonomikos
augimą ir konkurencingumą, spręsti nedarbo problemą,
šalinti krizės sukeltas socialines pasekmes ir modernizuoti
viešąjį administravimą;
(6)(6)   2012 m. kovo 2 d. Europos Vadovų Taryba taip pat
paragino valstybes nares, prisijungusias prie pakto „Euro plius“, laiku
pranešti apie savo įsipareigojimus, kad juos būtų galima
įtraukti į stabilumo arba konvergencijos programas ir nacionalines
reformų programas;
(7)(7)   2012 m. gegužės 2 d. Portugalija pateikė savo
2012–2016 m. stabilumo programą, o 2012 m. gegužės 7 d.
– savo nacionalinę reformų programą;
(8)(8)   2011 m. gegužės 17 d. Taryba priėmė
Įgyvendinimo sprendimą 2011/344/ES, kuriuo Portugalijai trejus metus
(2011–2014 m.) teikiama vidutinės trukmės finansinė parama
pagal 2010 m. gegužės 11 d. Tarybos reglamentą (ES)
Nr. 407/2010, kuriuo nustatoma Europos finansinės padėties
stabilizavimo priemonė. Pridėtame tą pačią dieną
pasirašytame susitarimo memorandume ir jo paskesniuose papildymuose
išdėstytos ekonominės politikos sąlygos, kuriomis remiantis
išmokėta finansinė parama;
(9)(9)   Portugalija padarė nemenką pažangą keliose
srityse, bet dideli uždaviniai išlieka. Labai svarbu pasiekti fiskalinius
tikslus, jeigu vyriausybė nori atgauti visas galimybes patekti į
rinką programos laikotarpiu. Siekiant apriboti 2012 m.
fiskalinių uždavinių įgyvendinimo riziką, labai svarbu
ryžtingai įgyvendinti programoje numatytas struktūrines ir fiskalines
priemones. Kartu vyriausybei reikia sutelkti dėmesį į reformas,
kuriomis sprendžiami Portugalijos konkurencingumo uždaviniai. 2012 m.
biudžete nenumatyta vykdyti ankstesnio fiskalinės devalvacijos plano.
Todėl, siekiant sumažinti darbo sąnaudas, padidinti lankstumą,
sumažinti patekimo į rinką kliūtis, dar svarbiau greitai priimti
papildomas struktūrines darbo ir produktų rinkų reformas.
Vyriausybė turės veikti atkakliai ir ryžtingai, kad įveiktų
įsišaknijusius interesus, kurie trukdo vykdyti reformas;
(10)(10)           apskritai, atlikus trečiąją ekonominio
koregavimo programos peržiūrą, prieita prie išvados, kad Portugalija
vykdo susitarimo memorandume išdėstytas sąlygas. Visų pirma
pasiektas ir viršytas 2011 m. fiskalinio deficito tikslas (5,9 % BVP)
iš bankų pensijų fondų lėšas pervedant valstybei (3½ %
BVP). Nepaisant šios vienkartinės operacijos,
struktūrinis konsolidavimas 2011 m. buvo vykdomas dideliu mastu ir
siekė 3½ % BVP. Bankai deda pastangas, kad iki metų pabaigos
būtų laikomasi kapitalo reikalavimų pagal programą, bet
kapitalo pozicijos 2012 m. pagal programos reikalavimus ir pagal Europos
bankininkystės institucijos reikalavimą sukurti valstybės
garantija užtikrintų skolų poziciją, specialią patikrų
vietoje programą ir atlikti planuotą bankų privačių
pensijų planų perkėlimą turi būti toliau gerinamos;
(11)(11)           2011 m. BVP sumažėjo mažiau, negu buvo
prognozuota, nes eksporto ir vartojimo rezultatai buvo geresni už numatytus.
Tačiau per 2011 m. ketvirtą ketvirtį ir 2012 m.
pradžioje vidaus paklausa buvo silpna, itin išaugo nedarbas ir smuko verslo
pasitikėjimas. Remiantis Komisijos pavasario prognoze, 2012 m.
perspektyvos suprastėjo ir pagal dabartines projekcijas BVP sumažės 3,3 %,
t. y. trimis procentiniais punktais daugiau nei pagal rudens
prognozę. Ekonomikos augimas 2013 m. taip pat bus labiau ribotas, nei
tikėtasi iš pradžių. Nors iki šiol išorinis koregavimas vyko
stebėtinai sparčiai, Portugalijos eksportui užkariaujant rinkos
dalį už ES ribų ir itin mažėjant importui, dar neaišku, ar
jį pavyks išlaikyti. Turint omenyje didelę Portugalijos sukauptą
išorės skolą, reikia vykdyti labai didelį tolesnį
struktūrinio pobūdžio koregavimą;
(12)(12)            2012 m.
biudžeto tikslas – 4,5 % BVP valdžios sektoriaus deficitas, kuris atitinka
ekonominio koregavimo programos reikalavimus ir Tarybos rekomendacijas
Portugalijai pagal perviršinio deficito procedūrą. Stabilumo
programoje pateiktas vidutinės trukmės laikotarpio fiskalinio
konsolidavimo planas taip pat suderintas su ekonominio koregavimo programoje
nustatytais pagrindiniais deficito tikslais ir tikimasi, kad iki 2013 m. deficito
ir BVP santykis bus 3 % BVP. Į 2012 m. biudžetą
įtrauktos daugiau negu 5 % BVP konsolidavimo priemonės, kurias
sudaro nuolatinės struktūrinės priemonės. Kiek tai
susiję su išlaidomis, du trečdaliai priemonių apima didelį
viešojo sektoriaus darbo užmokesčio ir pensijų mažinimą,
valdžios sektoriaus darbuotojų skaičiaus mažinimą 2 %
(visos darbo dienos ekvivalentais) ir valstybinių įmonių
racionalizavimą. Kiek tai susiję su pajamomis, biudžete numatyta
mažinti atleidimo nuo mokesčių atvejų skaičių, didinti
standartiniu PVM tarifu apmokestinamų prekių ir paslaugų
skaičių, didinti gyventojų pajamų ir įmonių pelno
mokesčius, didinti akcizus ir stiprinti pastangas kovojant su
mokesčių vengimu ir sukčiavimu. Tikimasi, kad deficitas toliau
mažės iki 1,8 % BVP 2014 m. ir 1 % BVP 2015 m.
Pagrindinė rizika biudžeto tikslams daugiausia kyla dėl
valstybinių įmonių sektoriaus ir vietos bei regioninės
valdžios. Kiek tai susiję su struktūriniu balansu, 2011–2012 m.
numatoma vykdyti daugiau negu 7 procentinių punktų BVP fiskalinį
struktūrinį koregavimą. −0,5 % BVP vidutinės
trukmės laikotarpio tikslas deramai atspindi Stabilumo ir augimo pakto
reikalavimus. Numatoma, kad valstybės skola 2013 m. šoktels iki 115,7 %
BVP, o vėlesniais metais laipsniškai mažės;
(13)(13)           ekonominio koregavimo programos sėkmė labai
priklauso nuo plataus masto struktūrinių reformų
įgyvendinimo, nes jomis bus pašalintas nelankstumas ir trukdžiai, dėl
kurių ekonomika dešimtmetį stagnuoja. Iki šiol padaryta
pastebima pažanga. Vykdoma radikalių plataus užmojo darbo rinkos,
sveikatos priežiūros, aprūpinimo būstu, teismų, nemokumo ir
reguliavimo sistemų, įskaitant konkurenciją, reformų
darbotvarkė. Be to, iki šiol labai sėkmingai vykdytas
privatizavimas. Tačiau tinklų pramonės šakose pažanga
nevienalytė. Visų pirma energetikos sektoriuje lieka
išplėtoti visapusišką strategiją, kad sprendžiant pernelyg
didelės nuomos klausimą būtų panaikinta didėjanti
sektoriaus skola;
(14)(14)            vykdomas
strateginis struktūrinių fondų perprogramavimas,
dėmesį sutelkiant į paramą jaunimo užimtumui ir
konkurencingumui (ypač MVĮ). Naujomis priemonėmis stiprinami
veiksmai šiose srityse: užimtumo paso, mokymo ir profesinių
kvalifikacijų, galimybių gauti finansavimą mažosioms ir vidutinėms
įmonėms;
(15)(15)           Portugalija prisiėmė tam tikrų
įsipareigojimų pagal paktą „Euro plius“. Šie
įsipareigojimai, taip pat 2011 m. prisiimti ir įgyvendinami
įsipareigojimai yra susiję su konkurencingumo ir užimtumo gerinimu,
viešųjų finansų tvarumo didinimu ir finansinio tvarumo
stiprinimu,
REKOMENDUOJA Portugalijai 2012–2013 m.
imtis šių veiksmų:
Įgyvendinti priemones, nustatytas
Įgyvendinimo sprendime 2011/344/ES, ir priemones, toliau nustatytas 2011 m.
gegužės 17 d. susitarimo memorandume ir jo paskesniuose papildymuose.
Priimta Briuselyje
                                                                       Tarybos
vardu
                                                                       Pirmininkas
[1]               OL L 209, 1997 8 2, p. 1.
[2]               COM(2012) 324 final.
[3]               P7_TA(2012) 0048 ir P7_TA(2012) 0047.
[4]               2012 m. balandžio 26 d. Tarybos sprendimas 2012/238/ES.