title: 2013 m. liepos 9 d. Tarybos rekomendacija dėl 2013 m. Lenkijos nacionalinės reformų programos su Tarybos nuomone dėl 2012–2016 m. Lenkijos konvergencijos programos

text:
               30.7.2013

               LT

               Europos Sąjungos oficialusis leidinys

               C 217/63

      TARYBOS REKOMENDACIJA

   2013 m. liepos 9 d.
   dėl 2013 m. Lenkijos nacionalinės reformų programos su Tarybos nuomone dėl 2012–2016 m. Lenkijos konvergencijos programos
   2013/C 217/16
   EUROPOS SĄJUNGOS TARYBA,
   atsižvelgdama į Sutartį dėl Europos Sąjungos veikimo, ypač į jos 121 straipsnio 2 dalį ir 148 straipsnio 4 dalį,
   atsižvelgdama į 1997 m. liepos 7 d. Tarybos reglamentą (EB) Nr. 1466/97 dėl biudžeto būklės priežiūros stiprinimo ir ekonominės politikos priežiūros bei koordinavimo (1), ypač į jo 9 straipsnio 2 dalį,
   atsižvelgdama į Europos Komisijos rekomendaciją,
   atsižvelgdama į Europos Vadovų Tarybos išvadas,
   atsižvelgdama į Užimtumo komiteto nuomonę,
   atsižvelgdama į Ekonomikos ir finansų komiteto nuomonę,
   atsižvelgdama į Socialinės apsaugos komiteto nuomonę,
   atsižvelgdama į Ekonominės politikos komiteto nuomonę,
   kadangi:

               (1)

               2010 m. kovo 26 d. Europos Vadovų Taryba pritarė Komisijos pasiūlymui įgyvendinti naują darbo vietų kūrimo ir augimo strategiją „Europa 2020“, grindžiamą geresniu ekonominės politikos koordinavimu, ir daugiausia dėmesio skirti toms svarbioms sritims, kuriose reikia imtis veiksmų, kad būtų stiprinamas Europos tvaraus augimo ir konkurencingumo potencialas;

               (2)

               2010 m. liepos 13 d. Taryba priėmė rekomendaciją dėl bendrų valstybių narių ir Sąjungos ekonominės politikos gairių (2010–2014 m.), o 2010 m. spalio 21 d. – Sprendimą dėl valstybių narių užimtumo politikos gairių (2), kurios kartu sudaro integruotas gaires. Į tas integruotas gaires valstybių narių paprašyta atsižvelgti formuojant nacionalinę ekonominę ir užimtumo politiką;

               (3)

               2012 m. birželio 29 d. valstybių narių valstybių ar vyriausybių vadovai nusprendė priimti Susitarimą dėl ekonomikos augimo ir darbo vietų kūrimo, kuriuo nustatė nuoseklią nacionalinių, ES ir euro zonos veiksmų, naudojant visus galimus svertus, priemones ir politikos strategijas, sistemą. Jie nutarė, kokių veiksmų reikėtų imtis valstybių narių lygmeniu, visų pirma pareikšdami visapusišką įsipareigojimą siekti strategijos „Europa 2020“ tikslų ir įgyvendinti konkrečioms šalims skirtas rekomendacijas;

               (4)

               2012 m. liepos 10 d. Taryba priėmė rekomendaciją (3) dėl 2012 m. Lenkijos nacionalinės reformų programos ir nuomonę dėl 2012–2015 m. Lenkijos konvergencijos programos;

               (5)

               2012 m. lapkričio 28 d. Komisija priėmė metinę augimo apžvalgą, kuria pradedamas 2013 m. Europos ekonominės politikos koordinavimo semestras. Be to, 2012 m. lapkričio 28 d. Komisija pagal 2011 m. lapkričio 16 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamentą (ES) Nr. 1176/2011 dėl makroekonominių disbalansų prevencijos ir naikinimo (4) priėmė Įspėjimo mechanizmo ataskaitą, kurioje nenurodė, kad Lenkija yra viena iš valstybių narių, dėl kurios reikės parengti nuodugnią apžvalgą;

               (6)

               Europos Parlamentas aktyviai dalyvavo Europos semestre pagal Reglamentą (EB) Nr. 1466/97 ir 2013 m. vasario 7 d. priėmė Rezoliuciją dėl užimtumo ir socialinių aspektų 2013 m. metinėje augimo apžvalgoje ir Rezoliuciją dėl indėlio į 2013 m. metinę augimo apžvalgą;

               (7)

               2013 m. kovo 14 d. Europos Vadovų Taryba patvirtino prioritetus, kuriais turi būti užtikrintas finansinis stabilumas, fiskalinis konsolidavimas ir ekonomikos augimo skatinimo veiksmai. Ji pabrėžė, kad reikia vykdyti diferencijuotą, ekonomikos augimą skatinantį fiskalinį konsolidavimą, atkurti įprastas skolinimo ekonomikai sąlygas, skatinti ekonomikos augimą ir konkurencingumą, spręsti nedarbo problemą, šalinti socialines krizės pasekmes ir modernizuoti viešąjį administravimą;

               (8)

               2013 m. balandžio 30 d. Lenkija pateikė 2013 m. nacionalinę reformų programą ir 2012–2016 m. konvergencijos programą. Siekiant atsižvelgti į abiejų programų sąsają, jos vertintos vienu metu;

               (9)

               2011–2012 m. Lenkija pagal Tarybos rekomendaciją vykdė plataus masto konsolidavimo priemones. Tačiau dėl prastėjančios ekonominės padėties visame pasaulyje iki nustatyto termino perviršinis deficitas nebuvo panaikintas ir jam panaikinti reikia daugiau laiko. Remdamasi konvergencijos programos vertinimu pagal Reglamentą (EB) Nr. 1466/97, Taryba mano, kad makroekonominis scenarijus, kuriuo grindžiamos programoje pateiktos biudžeto projekcijos, yra optimistinis. Visų pirma planuojama, kad privatus vartojimas ir privačios investicijos augs daugiau, nei numatyta Komisijos tarnybų 2013 m. pavasario prognozėje, todėl 2013 m. bendras augimas bus didesnis (1,5 %, palyginti su 1,1 %). Konvergencijos programoje apibrėžtos biudžeto strategijos tikslas – iki 2013 m. deficitą sumažinti iki 3,5 % BVP (vienais metais vėliau nei pirminis 2012 m. perviršinio deficito procedūros terminas), o vidutinės trukmės laikotarpio biudžeto tikslą pasiekti iki 2016 m. Tačiau konvergencijos programoje numatyta nominalų deficitą sumažinti tiek, kad jis nesiektų 3 %, tik iki 2015 m. Atsižvelgdama į konvergencijos programoje numatytą per daug optimistinę augimo prognozę ir pajamų projekcijas, Taryba mano, kad, jei nebus imtasi didelio masto papildomų priemonių tų metų fiskalinėms priemonėms paremti, šios valdžios institucijų numatytos priemonės nesuderinamos su perviršinio deficito faktiniu panaikinimu 2013 m. Konvergencijos programa yra grindžiama optimistiniu scenarijumi, tačiau nepakankamai paremta konkrečiomis priemonėmis, kuriomis būtų galima patikimai užtikrinti deficito panaikinimą ne vėliau kaip 2014 m. Todėl 2013 ir 2014 m. būtina imtis konkrečiomis priemonėmis grindžiamų papildomų priemonių.
               Valdžios institucijos nepakankamai pasinaudojo galimybėmis, kurias teikė ekonomikos augimas iki krizės, ir nepertvarkė viešųjų finansų struktūros taip, kad lėšos būtų pirmiausia skiriamos augimą skatinantiems biudžeto punktams. Konvergencijos programoje patvirtinamas ankstesnis vidutinės trukmės laikotarpio tikslas (-1 % BVP), kuris atitinka pakto tikslus. Remiantis (perskaičiuotu) struktūriniu deficitu, vidutinės trukmės laikotarpio tikslo neplanuojama įvykdyti iki 2016 m., kaip numatyta konvergencijos programoje, nes numatoma metinė pažanga siekiant vidutinės trukmės laikotarpio tikslo, t. y. 0,3 % BVP (struktūriniu požiūriu) 2015 m. ir 0,7 % BVP 2016 m., yra nepakankama. Valdžios sektoriaus išlaidų augimas, atsižvelgiant į diskrecines pajamų priemones, atitinka Stabilumo ir augimo pakte nustatytą kriterijų visą programos laikotarpį. Papildomų priemonių ir koregavimo sudėties pakeitimų gali prireikti ir vėlesniais konvergencijos programos metais, nes pažanga siekiant vidutinės trukmės laikotarpio tikslo iš esmės priklauso nuo didelio viešųjų investicijų išlaidų mažinimo ir nėra pakankamai pagrįsta konkrečiomis priemonėmis. Numatoma, kad valdžios sektoriaus skola per visą programos laikotarpį Lenkijoje išliks mažesnė negu 60 % BVP. Remiantis nacionalinių institucijų prognozėmis, ji išliks maždaug tokia pati, t. y. šiek tiek daugiau nei 55,5 % BVP iki 2014–2015 m. (o 2016 m. sumažės), tačiau Komisija, atsižvelgdama į galimus su konsolidavimo planais ir skolos mažinimo elementais susijusius pavojus, mano, kad 2014 m. skola padidės iki maždaug 59 % BVP. Kovojant su mokesčių slėpimu daugiausia problemų ir toliau kelia mokestinių prievolių vykdymas, be to, šioje kovoje reikia mažinti mokesčių mokėtojams tenkančią administracinę naštą ir didinti mokesčių administravimo veiksmingumą. Siekiant užtikrinti fiskalinio konsolidavimo strategijos sėkmę, svarbu fiskalinį konsolidavimą sustiprinti visapusiškomis struktūrinėmis reformomis;

               (10)

               ilgalaikę augimo perspektyvą temdo menkos augimą skatinančios išlaidos (švietimui, moksliniams tyrimams ir inovacijoms) ir mažėjančios viešosios investicijos. Lenkijos sveikatos priežiūros sektoriui būdingos ribotos galimybės naudotis sveikatos priežiūros paslaugomis ir neveiksmingai naudojamos lėšos, be to, planuojama, kad vidutinės trukmės ir ilguoju laikotarpiu dėl visuomenės senėjimo sveikatos priežiūros išlaidos labai augs ir našta viešiesiems finansams didės. Sistemą būtų galima patobulinti stiprinant pirminės priežiūros ir siuntimų sistemas ir išnaudojant galimybes veiksmingiau naudoti lėšas stacionariosios sveikatos priežiūros srityje;

               (11)

               Vyriausybė dar neįgyvendino Europos sąskaitų sistemą (ESS) atitinkančios nuolatinės išlaidų taisyklės. Be to, kiek tai susiję su biudžeto sudarymo procedūra, Lenkija padarė tik nedidelę pažangą vidutinės trukmės laikotarpio planavimo srityje ir tik nedaug pagerino įvairių valdžios lygmenų veiksmų koordinavimą;

               (12)

               jaunimo nedarbas auga, inter alia, dėl nepakankamo švietimo sistemos rezultatų ir darbo rinkos poreikių suderinamumo. Nors įgyvendinamomis švietimo sistemos reformomis gebėjimų pasiūlos ir paklausos neatitikties problema turėtų būti sprendžiama, išlieka poreikis didinti siūlomas gamybinės praktikos ir mokymosi darbo vietoje galimybes, stiprinti švietimo įstaigų ir darbdavių bendradarbiavimą ir gerinti mokymo kokybę. Jaunuoliams įsidarbinti padėtų Jaunimo garantijų iniciatyvos, grindžiamos dabartinėmis priemonėmis, įgyvendinimas. Suaugusiųjų, kurie naudojasi mokymosi visą gyvenimą galimybėmis, dalis vis dar labai maža, o mokymosi visą gyvenimą strategija dar nepriimta;

               (13)

               ankstyvosios vaikų priežiūros srityje vyriausybės pastangos daugiausia skirtos „Mažylių programai“ įgyvendinti. Pagal šią programą per paskutinius dvejus metus beveik padvigubintas lopšelių skaičius, tačiau jis palyginti vis tiek mažas ir paklausos nepatenkina. Lenkijos veiksmai sprendžiant pernelyg įsigalėjusios praktikos samdyti laikinuosius darbuotojus problemą buvo neryžtingi. Pagal Sąjungos nesavanoriškai pasirenkamų terminuotųjų darbo sutarčių dalį visų įdarbintų asmenų grupėje, visų pirma 15–24 m. amžiaus grupėje, Lenkija užima trečią vietą. Nors dažnai teigiama, kad terminuotosios darbo sutartys tėra priemonė, padedanti bedarbiams įsilieti į darbo rinką, o vėliau pradėti dirbti pagal neterminuotąją darbo sutartį, apie daugumą Lenkijos darbuotojų to pasakyti negalima. Priešingai, pernelyg paplitęs tokių sutarčių naudojimas greičiausiai daro neigiamą poveikį žmogiškojo kapitalo kokybei ir našumui, nes laikinieji darbuotojai turi mažiau galimybių siekti profesinio mokymo. Pagal terminuotąsias sutartis taip pat mokamas palyginti gerokai mažesnis atlyginimas; tai yra viena iš priežasčių, kodėl dirbančiųjų skurdo rodiklis yra vienas didžiausių Sąjungoje. Be to, plačiai paplitęs pratęsiamųjų civilinės teisės sutarčių, kuriomis suteikiamos daug prastesnės socialinės apsaugos teisės, naudojimas. Iš vyriausybės ataskaitos „Jaunimas 2011 m.“ matyti, kad pagal šias sutartis dirba 50 % įdarbintų jaunuolių;

               (14)

               Lenkijoje dirba mažai vyresnio amžiaus žmonių. Nors gerokai sumažėjo ankstyvo išėjimo į pensiją galimybių ir įvykdyta visuotinė pensijų reforma, kalnakasiams toliau taikoma speciali pensijų sistema. Be to, ūkininkams skirta socialinės apsaugos sistema (KRUS) smulkieji ūkininkai skatinami nesitraukti iš žemės ūkio sektoriaus, visų pirma dėl to, kad individualių ūkininkų pajamos sistemoje nėra tiksliai apskaitomos. Tai lemia neoficialų nedarbą kaimo vietovėse, stabdo našumo augimą ir trukdo regioniniam ir sektoriniam darbo jėgos judumui;

               (15)

               Lenkija yra viena iš valstybių narių, kurių išlaidos mokslinių tyrimų ir technologinės plėtros (MTTP) srityje pačios mažiausios, o bendrieji inovacijų rodikliai patys prasčiausi. Bendros Lenkijos MTTP išlaidos 2011 m. buvo vienos mažiausių Sąjungoje (0,77 % BVP). Visų pirma, labai menkos privačios MTTP išlaidos (2011 m. jos siekė 0,2 % BVP). Lenkijos įmonės buvo labiausiai linkusios technologijas įsisavinti, t. y. taikyti jau egzistuojančias technologijas, į jas investuodamos pagrindinį kapitalą. Nors tokiu būdu užtikrinti didesnį našumą ir ekonominį augimą pavyko, dabar Lenkijai reikia pereiti prie labiau nacionalinio inovacijomis grindžiamo modelio. Mokslo ir aukštojo išsilavinimo sistemos reformomis pradėta esminė restruktūrizacija, kurios tikslas – skatinti mokslo ir pramonės bendradarbiavimą. Šių reformų vertinimo išvadų dar nėra. Labiau visuotinį požiūrį reikėtų taikyti siekiant derinti pastangas mokslinių tyrimų, inovacijų ir pramonės politikos srityse ir užtikrinti tinkamas priemones, kuriomis palaikomas visas inovacijų ciklas;

               (16)

               labai didelės potencialios naudos būtų galima gauti pagerinus energijos vartojimo efektyvumą visuose Lenkijos ekonomikos sektoriuose, visų pirma, apšiltinant pastatus, o sutaupytomis lėšomis būtų galima paskatinti ekonomikos augimą. Šalies elektros tiekimo tinklai vis dar perkrauti, tačiau planai plėtoti elektros tiekimo jungčių su kaimyninėmis rinkomis pajėgumus juda iš vietos. Konkurencijai dujų rinkoje vis dar trukdo keletas veiksnių, visų pirma nebaigtas laipsniškas reguliuojamų kainų atsisakymas, didžiulė rinkos senbuviui priklausanti mažmeninės ir didmeninės rinkos dalis (apie 97 %) ir gamtinių dujų importas beveik vien iš Rusijos (90 %);

               (17)

               nepaisant šiokios tokios pažangos, prastai išplėtota Lenkijos transporto infrastruktūra toliau smarkiai stabdo ekonomikos augimą. Stambūs kelių infrastruktūros projektai juda į priekį, tačiau geležinkelių investiciniai projektai vis dar smarkiai vėluoja. Pasenusiai geležinkelių infrastruktūrai būtinos vis didesnės stambios investicijos, nes tik 36 % iš maždaug 20 tūkst. km eksploatuojamų geležinkelių yra geros techninės būklės. Nepaisant paskutinių veiksmų, Lenkija vis dar stipriai atsilieka nuo kitų valstybių narių išnaudodama informacinių ir ryšių technologijų (IRT) augimo potencialą. Fiksuotojo plačiajuosčio ryšio aprėptis tiek nacionaliniu mastu, tiek kaimo vietovėse yra viena mažiausių Sąjungoje. Investicijos į vandentiekio tinklus ir toliau yra nepakankamos;

               (18)

               Lenkijos viešojo administravimo veiklos rezultatai nesiekia ES vidurkio. Tarp pagrindinių problemų minėtinas skaidrumas, mokesčių sistemos sudėtingumas ir mokestinių prievolių vykdymo išlaidos, ilgėjanti vidutinė civilinių ir komercinių bylų nagrinėjimo trukmė, ilgai trunkančios nemokumo procedūros ir prasti mokesčių susigrąžinimo rodikliai. E. valdžios paslaugos viešojo administravimo srityje taip pat nesiekia ES vidurkio. Lenkija pradėjo reformą, kuria siekiama sudaryti geresnes sąlygas dirbti pagal reglamentuojamąsias profesijas, tačiau jos įgyvendinimas atsilieka nuo paskelbto pirminio tvarkaraščio;

               (19)

               atsižvelgdama į Europos semestrą, Komisija atliko išsamią Lenkijos ekonominės politikos analizę. Ji įvertino nacionalinę reformų programą ir konvergencijos programą. Komisija įvertino ne tik jų svarbą tvariai fiskalinei ir socialinei bei ekonominei Lenkijos politikai, bet ir tai, kaip laikomasi ES taisyklių ir gairių, nes ES priemonėmis prisidedant prie būsimų nacionalinių sprendimų būtina stiprinti bendrą Sąjungos ekonomikos valdymą. Jos rekomendacijos atsižvelgiant į Europos semestrą pateiktos toliau išdėstytose 1–7 rekomendacijose;

               (20)

               Taryba, atsižvelgdama į šį vertinimą, išnagrinėjo Lenkijos konvergencijos programą ir savo nuomonę (5) pateikė visų pirma toliau išdėstytoje 1 rekomendacijoje,

         REKOMENDUOJA Lenkijai 2013–2014 m. imtis šių veiksmų:

               1.

               2013 ir vėlesniais metais stiprinti ir įgyvendinti biudžeto strategiją, ją papildant pakankamai tiksliai nustatytomis 2013 ir 2014 m. skirtomis priemonėmis, siekiant užtikrinti, kad iki 2014 m. būtų laiku tvariai panaikintas perviršinis deficitas, ir įgyvendinti fiskalines priemones, nustatytas Tarybos rekomendacijose pagal perviršinio deficito procedūrą. Siekiant tvariai panaikinti fiskalinį disbalansą reikia patikimai įgyvendinti plataus užmojo struktūrines reformas, kuriomis būtų didinamas koregavimo pajėgumas ir skatinamas potencialus augimas bei užimtumas. Panaikinus perviršinį deficitą, vykdyti struktūrinio koregavimo priemones, padėsiančias Lenkijai įvykdyti vidutinės trukmės laikotarpio tikslą iki 2016 m. Siekiant pagerinti viešųjų finansų kokybę, stengtis nemažinti augimą skatinančių investicijų ir iš naujo įvertinti išlaidų politiką, didinant socialinės politikos tikslingumą ir sveikatos priežiūros sektoriaus išlaidų ekonominį efektyvumą ir veiksmingumą. Gerinti mokestinių prievolių vykdymą, visų pirma didinant mokesčių administravimo veiksmingumą.

               2.

               Užtikrinti ESS taisykles atitinkančios nuolatinės išlaidų taisyklės įvedimą 2013 m. Imtis priemonių siekiant stiprinti įvairių valdžios lygių veiksmų koordinavimo priemones vykstant metinei ir vidutinės trukmės laikotarpio biudžeto sudarymo procedūrai.

               3.

               Dėti daugiau pastangų jaunimo nedarbui mažinti, pavyzdžiui, vykdant Jaunimo garantijų iniciatyvą, sudaryti geresnes galimybes atlikti gamybinę praktiką ir mokytis darbo vietoje, stiprinti švietimo įstaigų ir darbdavių bendradarbiavimą ir gerinti mokymo kokybę. Priimti siūlomą mokymosi visą gyvenimą strategiją. Kovoti su dirbančiųjų skurdu ir darbo rinkos susiskaidymu, be kita ko, gerinant perėjimo nuo terminuotųjų prie neterminuotųjų darbo sutarčių sąlygas ir mažinant pernelyg paplitusį civilinės teisės sutarčių naudojimą.

               4.

               Toliau dėti pastangas didinti moterų dalyvavimą darbo rinkoje, visų pirma investuojant į įperkamą kokybišką vaikų priežiūrą ir ikimokyklinį švietimą, ir užtikrinant stabilų finansavimą ir kvalifikuotą personalą. Siekiant gerinti sektorinį darbo jėgos judumą, imtis veiksmų, kuriais būtų galutinai pertvarkyta KRUS. Palaipsniui panaikinti specialią kalnakasių pensijų sistemą, juos integruojant į bendrąją sistemą. Pagrįsti bendrą pensijų reformą priemonėmis, kuriomis būtų didinamos vyresnių žmonių galimybės įsidarbinti, taip siekiant ilginti išėjimo iš darbo rinkos amžių.

               5.

               Imtis papildomų priemonių, kuriomis būtų užtikrinta inovacijoms palanki verslo aplinka, stiprinant mokslinių tyrimų, inovacijų ir pramonės politikos sąsajas, toliau kuriant atnaujinamąsias priemones ir mokesčių paskatas, tikslingiau pritaikant esamas priemones skirtingiems inovacijų ciklo etapams.

               6.

               Atnaujinti ir didinti energijos gamybos pajėgumą ir gerinti energijos vartojimo efektyvumą visoje energijos grandinėje. Paspartinti ir plėsti elektros energijos tinklų vystymą, įskaitant tarpvalstybines jungtis, ir pašalinti tarpvalstybinių elektros energijos mainų kliūtis. Sustiprinti konkurenciją dujų sektoriuje laipsniškai atsisakant reguliuojamų kainų. Didinti geležinkelių rinkos reguliavimo institucijos vaidmenį ir išteklius ir užtikrinti, kad geležinkelių investiciniai projektai būtų įgyvendinami ilgiau negaištant. Paspartinti pastangas didinti plačiajuosčio ryšio aprėptį. Gerinti atliekų ir vandens tvarkymą.

               7.

               Imtis tolesnių verslo aplinkos gerinimo veiksmų, supaprastinant sutarčių vykdymo užtikrinimą ir statybos leidimams taikomus reikalavimus ir mažinant mokestinių prievolių vykdymo išlaidas. Priimti atitinkamą sprendimą ir, kaip planuota, liberalizuoti laisvųjų profesijų paslaugų teikimą.

      Priimta Briuselyje 2013 m. liepos 9 d.

            Tarybos vardu

            Pirmininkas

         R. ŠADŽIUS

      (1)  OL L 209, 1997 8 2, p. 1.

      (2)  Toliau taikomą 2013 m. pagal 2013 m. balandžio 22 d. Tarybos sprendimą 2013/208/ES dėl valstybių narių užimtumo politikos gairių (OL L 118, 2013 4 30, p. 21).

      (3)  OL C 219, 2012 7 24, p. 65.

      (4)  OL L 306, 2011 11 23, p. 25.

      (5)  Pagal Reglamento (EB) Nr. 1466/97 9 straipsnio 2 dalį.


title: 2013 m. vasario 4 d. Europos Centrinio Banko rekomendacija, Europos Sąjungos Tarybai dėl Central Bank of Cyprus išorės auditoriaus (ECB/2013/3)

text:
               9.2.2013

               LT

               Europos Sąjungos oficialusis leidinys

               C 37/1

         EUROPOS CENTRINIO BANKO REKOMENDACIJA
   2013 m. vasario 4 d.
   Europos Sąjungos Tarybai dėl Central Bank of Cyprus išorės auditoriaus
   (ECB/2013/3)
   2013/C 37/01
   EUROPOS CENTRINIO BANKO VALDANČIOJI TARYBA,
   atsižvelgdama į Europos centrinių bankų sistemos ir Europos Centrinio Banko statutą, ypač į jo 27 straipsnio 1 dalį,
   kadangi:

               (1)

               Europos Centrinio Banko (ECB) ir nacionalinių centrinių bankų sąskaitų auditą atlieka nepriklausomi išorės auditoriai, kuriuos rekomenduoja ECB valdančioji taryba ir tvirtina Europos Sąjungos Taryba;

               (2)

               dabartinio Central Bank of Cyprus išorės auditoriaus įgaliojimai baigsis po 2012 finansinių metų audito. Todėl būtina paskirti išorės auditorius nuo 2013 finansinių metų;

               (3)

                  Central Bank of Cyprus išorės auditoriumi 2013–2017 finansiniams metams pasirinko KPMG Limited,

         PRIĖMĖ ŠIĄ REKOMENDACIJĄ:
   Rekomenduojama KPMG Limited skirti Central Bank of Cyprus išorės auditoriumi 2013–2017 finansiniams metams.

      Priimta Frankfurte prie Maino 2013 m. vasario 4 d.

            ECB Pirmininkas

         Mario DRAGHI


title: 2009 m. birželio 9 d. Tarybos rekomendacija dėl pacientų saugos ir su sveikatos priežiūra susijusių infekcijų prevencijos ir kontrolės

text:
               3.7.2009

               LT

               Europos Sąjungos oficialusis leidinys

               C 151/1

      TARYBOS REKOMENDACIJA

   2009 m. birželio 9 d.
   dėl pacientų saugos ir su sveikatos priežiūra susijusių infekcijų prevencijos ir kontrolės
   2009/C 151/01
   EUROPOS SĄJUNGOS TARYBA,
   atsižvelgdama į Europos bendrijos steigimo sutartį, ypač į jos 152 straipsnio 4 dalies antrą pastraipą,
   atsižvelgdama į Komisijos pasiūlymą,
   atsižvelgdama į Europos Parlamento nuomonę (1),
   atsižvelgdama į Europos ekonomikos ir socialinių reikalų komiteto nuomonę (2),
   atsižvelgdama į Regionų komiteto nuomonę (3),
   kadangi:

               (1)

               Sutarties 152 straipsnyje numatyta, kad Bendrija, savo veikla papildydama valstybių narių politiką, siekia gerinti visuomenės sveikatą, užkirsti kelią žmonių negalavimams ir ligoms bei pašalinti pavojaus žmonių sveikatai šaltinius.

               (2)

               Apskaičiuota, kad valstybėse narėse 8–12 % hospitalizuotų pacientų nukenčia nuo sveikatai kenksmingų įvykių, įvykstančių jiems naudojantis sveikatos priežiūros paslaugomis (4).

               (3)

               Europos ligų prevencijos ir kontrolės centras (ECDC) apskaičiavo, kad nuo su sveikatos priežiūra susijusių infekcijų ES vidutiniškai nukenčia vienas iš dvidešimties hospitalizuotų pacientų, t. y. 4,1 mln. pacientų per metus, o dėl tokių infekcijų kiekvienais metais miršta 37 000 žmonių.

               (4)

               Nepakankama pacientų sauga yra labai rimta visuomenės sveikatos problema ir didelė ekonominė našta atsižvelgiant į tai, kad sveikatos priežiūros ištekliai yra riboti. Daugelio sveikatai kenksmingų įvykių ligoninėse ir pirminės sveikatos priežiūros srityje galima išvengti, nes dauguma jų kyla dėl sisteminių veiksnių.

               (5)

               Ši rekomendacija grindžiama Pasaulio sveikatos organizacijos (PSO) bei jos Pasaulio pacientų saugos aljanso, Europos Tarybos ir Europos ekonominio bendradarbiavimo ir plėtros organizacijos (OECD) atliktu darbu pacientų saugos srityje ir jį papildo.

               (6)

               Bendrija, vykdydama Mokslinių tyrimų ir technologinės plėtros septintąją bendrąją programą (5), remia mokslinius tyrimus sveikatos sistemų, ypač sveikatos priežiūros paslaugų teikimo kokybės, srityje pagal „Sveikatos“ temą, įskaitant pacientų saugą. Pacientų saugai ypač daug dėmesio skiriama ir pagal temą „Informacinės ir ryšių technologijos“.

               (7)

               Komisija savo 2007 m. spalio 23 d. Baltojoje knygoje „Kartu sveikatos labui, 2008–2013 m. ES strateginis požiūris“ pacientų saugą nurodo kaip sritį, kurioje reikia imtis veiksmų.

               (8)

               Iš turimų duomenų matyti, kad veiksmingas ir visapusiškas pacientų saugos strategijas valstybės narės rengia ir įgyvendina nevienodu spartumu (6). Todėl šia rekomendacija siekiama sukurti pagrindą, kuriuo remiantis būtų skatinamas politikos formavimas ir raginama imtis tolesnių veiksmų valstybėse narėse bei tarpvalstybiniu lygiu, siekiant spręsti svarbiausias pacientų saugos problemas ES.

               (9)

               Pacientus reikėtų informuoti ir suteikti daugiau teisių įtraukiant juos į pacientų saugos procesą; juos reikėtų informuoti apie pacientų saugos standartus, egzistuojančią geriausią praktiką ir (arba) saugos priemones bei apie tai, kaip jie gali gauti prieinamos visapusiškos informacijos apie skundų teikimo ir žalos atlyginimo sistemas.

               (10)

               Valstybės narės turėtų sukurti, prižiūrėti arba tobulinti kompleksines pranešimų teikimo ir mokymosi sistemas, kad būtų galima nustatyti sveikatai kenksmingų įvykių mastą bei priežastis siekiant parengti veiksmingus sprendimus bei priemones. Pacientų sauga turėtų būti sveikatos priežiūros darbuotojų – sveikatos priežiūros paslaugų teikėjų – rengimo ir mokymo tema.

               (11)

               Siekiant sukurti veiksmingas ir skaidrias pacientų saugos programas, struktūras bei politiką, reikėtų Bendrijos lygiu rinkti palyginamus ir agreguotus duomenis, o geriausios praktikos pavyzdžius platinti tarp valstybių narių. Siekiant sudaryti palankesnes tarpusavio mokymosi galimybes, bendradarbiaujant valstybėms narėms ir Europos Komisijai reikia sukurti bendrą pacientų saugos srities terminiją ir bendrus rodiklius, atsižvelgiant į atitinkamų tarptautinių organizacijų atliktą darbą.

               (12)

               Informacinių ir ryšių technologijų priemonės, pavyzdžiui, elektroniniai ligos istorijos dokumentai ar e. receptai, gali padėti gerinti pacientų saugą, pavyzdžiui, sistemingai tikrinant galimas vaistų sąveikas ar alergijos atvejus. Informacinių ir ryšių technologijų priemonėmis taip pat turėtų būti siekiama didinti vaistų vartotojų informuotumą.

               (13)

               Reikėtų parengti nacionalinę strategiją, papildančią tikslines racionalaus antimikrobinių medžiagų vartojimo strategijas (7), įtraukiant su sveikatos priežiūra susijusių infekcijų prevenciją ir kontrolę į nacionalinius visuomenės sveikatos politikos tikslus ir siekiant mažinti su sveikatos priežiūra susijusių infekcijų riziką sveikatos priežiūros įstaigose. Svarbu, kad nacionalinės strategijos priemonėms įgyvendinti būtini ištekliai būtų skiriami kaip dalis pagrindinių finansinių išteklių, skiriamų sveikatos priežiūros paslaugų teikimui.

               (14)

               Su sveikatos priežiūra susijusių infekcijų prevencija ir kontrolė turėtų būti ilgalaikis sveikatos priežiūros įstaigų prioritetas. Siekiant į rezultatus orientuotos elgsenos ir organizacinių permainų turėtų būti bendradarbiaujama visais pavaldumo bei funkciniais lygiais, nustatoma visų lygių atsakomybė, įdiegiamos paramos priemonės ir skiriama techninių išteklių vietos lygiu bei parengiamos vertinimo procedūros.

               (15)

               Ne visuomet turima pakankamai duomenų apie su sveikatos priežiūra susijusias infekcijas, kad būtų galima prasmingai palyginti įstaigų naudojamus priežiūros tinklus, stebėti pokyčius su sveikatos priežiūra susijusių patogenų epidemiologijos srityje ir vertinti bei formuoti su sveikatos priežiūra susijusių infekcijų prevencijos ir kontrolės politiką. Todėl reikėtų sukurti arba sustiprinti priežiūros sistemas sveikatos priežiūros įstaigų ir regionų bei nacionaliniu lygiais.

               (16)

               Valstybės narės turėtų siekti, kad kuo mažiau žmonių nukentėtų nuo su sveikatos priežiūra susijusių infekcijų. Siekiant, kad būtų kuo mažiau su sveikatos priežiūra susijusių infekcijų, reikėtų skatinti infekcijų kontrolės specialistų samdymą. Be to, valstybės narės ir jų sveikatos priežiūros institucijos turėtų apsvarstyti galimybę, kad klinikose infekcijų kontrolės specialistams padėtų už ryšių palaikymą atsakingi darbuotojai.

               (17)

               Valstybės narės turėtų glaudžiai bendradarbiauti su sveikatos priežiūros technologijų pramonės subjektais, kad būtų skatinama pacientų sauga, siekiant, kad sveikatai kenksmingų įvykių būtų kuo mažiau.

               (18)

               Siekdamos įgyvendinti pirmiau minėtus pacientų saugos tikslus, įskaitant su sveikatos priežiūra susijusių infekcijų prevenciją ir kontrolę, valstybės narės turėtų vadovautis visapusišku požiūriu, tuo pačiu įvertindamos, kurios priemonės būtų tinkamiausios ir turėtų realų poveikį mažinant sveikatai kenksmingų įvykių skaičių ir dėl jų patiriamą naštą.

               (19)

               Bendrija, vykdydama veiklą visuomenės sveikatos srityje, turėtų visiškai pripažinti valstybių narių atsakomybę už sveikatos paslaugų ir medicininės priežiūros organizavimą bei teikimą,

         REKOMENDUOJA
   taikant šią rekomendaciją vartojamos šios apibrėžtys:

               „sveikatai kenksmingas įvykis“ – incidentas, dėl kurio pacientas patiria žalą;

               „žala“ – organizmo sandaros pažeidimas arba funkcijos sutrikdymas ir (arba) bet koks tokio pažeidimo ar sutrikdymo žalingas padarinys;

               „su sveikatos priežiūra susijusios infekcijos“ – ligos arba patologijos, atsiradusios dėl infekcijos sukėlėjo ar jo produktų patekimo būnant sveikatos priežiūros įstaigose ar naudojantis sveikatos priežiūros paslaugomis;

               „pacientų sauga“ – sąlygos, kuriomis pacientas nepatiria nereikalingos ar potencialios žalos, susijusios su sveikatos priežiūros paslaugomis;

               „procesų rodiklis“ – rodiklis, rodantis, kaip laikomasi tam tikrų sutartų veiklos normų, pavyzdžiui, rankų higienos, priežiūros, standartinių operavimo procedūrų;

               „struktūros rodiklis“ – rodiklis, rodantis bet kokius išteklius, pavyzdžiui, darbuotojus, infrastruktūrą ar komitetą;

         REKOMENDUOJA VALSTYBĖMS NARĖMS:
   I.   REKOMENDACIJOS BENDRAISIAIS PACIENTŲ SAUGOS KLAUSIMAIS

               1.

               Parama nacionalinės politikos ir programų dėl pacientų saugos kūrimui ir plėtojimui:

                           a)

                           Paskiriant už pacientų saugą jų teritorijoje atsakingą (-as) kompetentingą (-as) valdžios instituciją (-as) ar kitą (-us) kompetentingą (-us) organą (-us);

                           b)

                           Pacientų saugą įtraukiant kaip vieną iš sveikatos apsaugos politikos ir programų nacionaliniu, regionų ir vietos lygiu prioritetą;

                           c)

                           Remiant saugesnių ir patogių naudoti sistemų, procesų ir priemonių kūrimą, įskaitant informacinių ir ryšių technologijų naudojimą;

                           d)

                           Reguliariai peržiūrint ir atnaujinant saugos standartus ir (arba) geriausią praktiką, taikomus jų teritorijoje teikiamoms sveikatos priežiūros paslaugoms;

                           e)

                           Skatinant aktyvų sveikatos priežiūros specialistų organizacijų vaidmenį sprendžiant pacientų saugos klausimus;

                           f)

                           Įskaitant specialų požiūrį į saugios praktikos propagavimą siekiant užkirsti kelią dažniausiai pasitaikantiems sveikatai kenksmingiems įvykiams, pavyzdžiui, su gydymu vaistais susijusiems įvykiams, su sveikatos priežiūros paslaugomis susijusioms infekcijoms ir komplikacijoms chirurginių operacijų metu ar po šių operacijų.

               2.

               Suteikti daugiau teisių piliečiams ir pacientams bei juos informuoti:

                           a)

                           Į pacientų saugos politikos ir programų rengimą visais atitinkamais lygiais įtraukiant pacientų organizacijas ir atstovus;

                           b)

                           Platinant pacientams informaciją apie:

                                       i)

                                       nustatytus pacientų saugos standartus;

                                       ii)

                                       riziką, saugos priemones, kurios taikomos siekiant sumažinti klaidų skaičių ir žalą ar to išvengti, įskaitant geriausią praktiką, ir teisę duoti sutikimą būti gydomu gavus pakankamai informacijos, siekiant suteikti daugiau galimybių pacientams pasirinkti ir priimti sprendimus;

                                       iii)

                                       skundų nagrinėjimo procedūras ir turimas teisės gynimo bei žalos atlyginimo priemones laikantis taikytinų sąlygų;

                           c)

                           Apsvarstant galimybes plėtoti pacientų pagrindines kompetencijas pacientų saugos srityje, būtent pagrindines žinias, nuostatas ir gebėjimus, reikalingus saugesnei sveikatos priežiūrai užtikrinti.

               3.

               Prisidėti prie kaltinimų nemetančių pranešimų apie sveikatai kenksmingus reiškinius teikimo ir mokymosi sistemų kūrimo ar stiprinimo, siekiant:

                           a)

                           Teikti informaciją apie klaidų, sveikatai kenksmingų įvykių ir įvykių, kurių vos pavyko išvengti, mastą, rūšis ir priežastis;

                           b)

                           Skatinti sveikatos priežiūros darbuotojus aktyviau teikti informaciją formuojant skaidrią, sąžiningą ir baudų nenumatančią pranešimų teikimo sistemą. Ši pranešimų teikimo sistema turėtų būti atskirta nuo valstybių narių sveikatos priežiūros darbuotojų drausminės atsakomybės sistemų ir procedūrų, o prireikus turėtų būti patikslinti sveikatos priežiūros darbuotojų atsakomybės teisiniai aspektai;

                           c)

                           Atitinkamai sudaryti galimybes pacientams, jų artimiesiems ir kitiems neformaliąsias slaugos paslaugas teikiantiems asmenims pranešti apie savo patirtį;

                           d)

                           Papildyti kitas saugos pranešimų teikimo sistemas, pavyzdžiui, farmakologinio budrumo ir medicinos prietaisų sistemas, jei įmanoma, vengiant pranešimų dubliavimo.

               4.

               Atitinkamu lygiu skatinti sveikatos priežiūros darbuotojų švietimą ir mokymą pacientų saugos klausimais:

                           a)

                           Skatinant visų sveikatos priežiūros specialistų, kitų sveikatos priežiūros darbuotojų, sveikatos priežiūros įstaigų vadovų bei administracijos darbuotojų švietimą įvairių disciplinų srityje ir mokymą pacientų saugos klausimais;

                           b)

                           Pacientų saugos temas įtraukiant į sveikatos priežiūros specialistų bakalauro, magistrantūros ir doktorantūros studijų, mokymo darbo vietoje ir nuolatinio profesinio tobulinimo programas;

                           c)

                           Svarstant galimybes plėtoti sveikatos priežiūros darbuotojų, atitinkamų vadovų bei administracijos darbuotojų pagrindines kompetencijas pacientų saugos srityje, būtent pagrindines žinias, nuostatas ir gebėjimus, reikalingus saugesnei sveikatos priežiūrai užtikrinti;

                           d)

                           Teikiant ir platinant visiems sveikatos priežiūros darbuotojams informaciją apie pacientų saugos standartus, riziką ir saugos priemones, taikomas siekiant sumažinti klaidų skaičių ar žalą bei jų išvengti, įskaitant geriausią praktiką, ir skatinant jų dalyvavimą šioje veikloje;

                           e)

                           Bendradarbiaujant su sveikatos priežiūros specialistų profesinio rengimo organizacijomis siekiant užtikrinti, kad pacientų saugai būtų skirtas reikiamas dėmesys sveikatos priežiūros specialistus rengiančių aukštųjų mokyklų studijų programose ir jų tobulinimo bei mokymų programose, įskaitant jų gebėjimų, reikalingų elgesio pokyčiams, būtiniems pacientų saugai gerinti, pasinaudojant sistemos pokyčiais, plėtojimą ir įtvirtinimą.

               5.

               Bendrijoje nustatyti ir suklasifikuoti pacientų saugos lygius bendradarbiaujant tarpusavyje ir su Komisija:

                           a)

                           Parengti bendras sąvokų apibrėžtis ir terminiją atsižvelgiant į tarptautinę standartizacijos veiklą, pavyzdžiui, PSO parengtą tarptautinę pacientų saugos klasifikaciją ir Europos Tarybos darbą šioje srityje;

                           b)

                           Parengti patikimus ir palyginamus rodiklius, kuriais remiantis būtų galima nustatyti saugos problemas, įvertinti saugos gerinimo priemonių veiksmingumą ir sudaryti palankesnes sąlygas valstybių narių tarpusavio mokymuisi. Reikėtų atsižvelgti į nacionaliniu lygiu atliktą darbą ir į tarptautinę veiklą, pavyzdžiui, OECD sveikatos priežiūros kokybės rodiklių projektą ir Bendrijos sveikatos rodiklių projektą;

                           c)

                           Rinkti palyginamus duomenis ir informaciją apie pacientų saugos priemonių taikymo rezultatus pagal jų rūšį ir skaičių, bei dalytis šia informacija, kad būtų sudarytos palankesnės sąlygos tarpusavio mokymuisi ir prioritetų nustatymui siekiant padėti valstybėms narėms ateityje informuoti visuomenę apie atitinkamus rodiklius.

               6.

               Dalytis žiniomis, patirtimi ir geriausios praktikos pavyzdžiais bendradarbiaujant tarpusavyje, su Komisija ir atitinkamais Europos bei tarptautiniais organais siekiant:

                           a)

                           Sukurti veiksmingas ir skaidrias pacientų saugos programas, struktūras bei politiką, įskaitant pranešimų teikimo ir mokymosi sistemas, kad būtų sprendžiami su sveikatai kenksmingais įvykiais sveikatos priežiūros srityje susiję klausimai;

                           b)

                           Užtikrinti pacientų saugos priemonių ir problemų sprendimo sveikatos priežiūros įstaigose veiksmingumą ir įvertinti galimybes šią patirtį panaudoti kitose srityse;

                           c)

                           Laiku perduoti svarbius perspėjimus dėl pacientų saugos.

               7.

               Plėtoti ir skatinti mokslinius tyrimus pacientų saugos srityje.

         II.   PAPILDOMOS REKOMENDACIJOS SU SVEIKATOS PRIEŽIŪRA SUSIJUSIOMIS INFEKCIJŲ PREVENCIJA IR KONTROLE

               8.

               Atitinkamu lygiu priimti ir įgyvendinti su sveikatos priežiūra susijusių infekcijų prevencijos ir kontrolės strategiją, kuria būtų siekiama šių tikslų:

                           a)

                           Įgyvendinti prevencijos ir kontrolės priemones nacionaliniu ar regionų lygiu siekiant riboti su sveikatos priežiūra susijusių infekcijų plitimą, visų pirma:

                                       i)

                                       įgyvendinant standartines įrodymais pagrįstas prevencijos ir kontrolės priemones atitinkamai visose sveikatos priežiūros įstaigose;

                                       ii)

                                       skatinant užtikrinti, kad sveikatos priežiūros paslaugų teikėjai, teikdami gydymo ar priežiūros paslaugas konkrečiam pacientui, nuosekliai taikytų infekcijų prevencijos ir kontrolės priemones ir apie jas informuotų;

                                       iii)

                                       nacionaliniu lygiu nustatant gaires ir rekomendacijas;

                                       iv)

                                       skatinant taikyti prevencijos ir kontrolės priemones naudojant struktūros ir procesų rodiklius bei remiantis vykdomos akreditacijos ar sertifikavimo rezultatais;

                           b)

                           Stiprinti infekcijų prevenciją ir kontrolę sveikatos priežiūros įstaigose, visų pirma skatinant sveikatos priežiūros įstaigas nustatyti:

                                       i)

                                       infekcijų prevencijos ir kontrolės programą, kurioje būtų numatytos organizacinės ir struktūrinės priemonės, diagnostinės ir terapinės procedūros (pavyzdžiui, antimikrobinio gydymo priežiūra), išteklių poreikiai, priežiūros tikslai, mokymas ir informacija pacientams;

                                       ii)

                                       reikiamas organizacines valdymo priemones, kurios padėtų parengti infekcijų prevencijos ir kontrolės programą bei vykdyti jos įgyvendinimo stebėseną;

                                       iii)

                                       reikiamas organizacines priemones ir paskirti kompetentingą personalą, kuriam būtų pavesta įgyvendinti infekcijų prevencijos ir kontrolės programą;

                           c)

                           Kurti ar stiprinti aktyvios priežiūros sistemas:

                                       i)

                                       nacionaliniu ar regionų lygiu:

                                                   —

                                                   atitinkamai organizuojant reguliarius infekcijų paplitimo tyrimus;

                                                   —

                                                   atsižvelgiant į tai, kad svarbu stebėti tam tikrų rūšių infekcijas, kaupti nacionalinius duomenis ir procesų bei struktūros rodiklius strategijai įvertinti;

                                                   —

                                                   pasirūpinant, kad būtų laiku nustatyti su sveikatos priežiūra susijusias infekcijas sukeliantys pavojingi organizmai ar židiniai ir apie juos būtų pranešta atitinkamiems organams atsižvelgiant į valstybių narių lygiu nustatytus reikalavimus;

                                                   —

                                                   pranešant apie Bendrijos ar tarptautiniu lygiu svarbius infekcijų židinius ir rūšis pagal Bendrijos galiojančius įstatymus (8) ar tarptautines taisykles;

                                       ii)

                                       sveikatos priežiūros įstaigų lygiu:

                                                   —

                                                   skatinti, kad būtų užtikrinta mikrobiologinių tyrimų dokumentų ir pacientų medicinos dokumentų įrašų kokybė;

                                                   —

                                                   vykdant tam tikrų rūšių infekcijų naujų atvejų atsiradimo stebėseną, naudojant procesų ir struktūros rodiklius infekcijų kontrolės priemonėms įvertinti ir įgyvendinti;

                                                   —

                                                   apsvarstant galimybę vykdyti konkrečių infekcijų rūšų ir (arba) konkrečių su sveikatos priežiūra susijusių patogenų atmainų stebėseną siekiant laiku nustatyti su sveikatos priežiūra susijusias infekcijas sukeliančius pavojingus organizmus ar židinius;

                                       iii)

                                       atitinkamais atvejais taikant ECDC rekomenduojamus stebėsenos metodus ir rodiklius ir Bendrijos lygiu pagal Sprendimą Nr. 2119/98/EB nustatytas atvejų apibrėžtis;

                           d)

                           Plėtoti sveikatos priežiūros darbuotojų švietimą ir mokymą:

                                       i)

                                       nacionaliniu ar regionų lygiu, parengiant ir vykdant specializuotas su infekcijų kontrole susijusio personalo infekcijų kontrolės mokymo ir (arba) švietimo programas ir stiprinant kitų sveikatos priežiūros darbuotojų švietimo su sveikatos priežiūra susijusių infekcijų prevencijos ir kontrolės temomis programas;

                                       ii)

                                       sveikatos priežiūros įstaigų lygiu:

                                                   —

                                                   organizuojant reguliarų visų sveikatos priežiūros darbuotojų, įskaitant vadovus, mokymą pagrindinių higienos bei infekcijų prevencijos ir kontrolės principų klausimais;

                                                   —

                                                   organizuojant reguliarų sustiprintą darbuotojų, vykdančių ypatingas su sveikatos priežiūra susijusių infekcijų prevencijos ir kontrolės užduotis, mokymą;

                           e)

                           Gerinti pacientams sveikatos priežiūros įstaigų teikiamą informaciją:

                                       i)

                                       teikiant objektyvią ir suprantamą informaciją apie su sveikatos priežiūra susijusių infekcijų riziką, sveikatos priežiūros įstaigos įgyvendinamas prevencijos priemones ir apie tai, kaip patys pacientai gali prisidėti prie tų infekcijų prevencijos;

                                       ii)

                                       teikiant konkrečią informaciją, pavyzdžiui, dėl prevencijos ir kontrolės priemonių, pacientams, kurie turi su sveikatos priežiūra susijusių patogenų ar yra jais užsikrėtę;

                           f)

                           Remti mokslinius tyrimus epidemiologijos, nanotechnologijų taikymo ir nanomedžiagų naudojimo, naujų prevencijos ir gydymo metodų bei priemonių ir infekcijų prevencijos bei kontrolės ekonominio efektyvumo srityse.

               9.

               Siekiant suderintai įgyvendinti strategiją, nurodytą 8 punkte, keistis informacija su Komisija, ECDC, Europos vaistų agentūra ir kitomis valstybėmis narėmis bei tarpusavyje derinti veiklą, apsvarstyti galimybę, jei įmanoma iki 2011 m. birželio 9 d., sukurti tarpsektorinį mechanizmą arba lygiavertes sistemas, kurios atitiktų kiekvienos valstybės narės infrastruktūrą ir būtų susietos su pagal 2001 m. lapkričio 15 d. Tarybos rekomendaciją Nr. 2002/77/EB dėl apdairaus antimikrobinių preparatų vartojimo žmonių medicinoje (9) sukurtu veikiančiu tarpsektoriniu mechanizmu arba į jį integruotos.

         III.   BAIGIAMOSIOS REKOMENDACIJOS

               10.

               Skleisti šios rekomendacijos turinį sveikatos priežiūros įstaigoms, profesinėms organizacijoms ir švietimo įstaigoms bei skatinti jas vadovautis rekomenduojamu požiūriu, kad rekomendacijos pagrindinius elementus būtų galima taikyti kasdienėje praktikoje.

               11.

               Iki 2011 m. birželio 9 d., o vėliau – Komisijos prašymu, Komisijai teikti pažangos, padarytos įgyvendinant šią rekomendaciją, ataskaitą siekiant prisidėti prie tolesnio šios rekomendacijos įgyvendinimo Bendrijos lygiu.

         TODĖL PRAŠO KOMISIJOS:
   Iki 2012 m. birželio 9 d. parengti Tarybai skirtą įgyvendinimo ataskaitą, kurioje būtų įvertintas rekomendacijos poveikis remiantis valstybių narių pateikta informacija, siekiant išnagrinėti, kokiu mastu pasiūlytos priemonės yra veiksmingos, ir apsvarstyti poreikį imtis tolesnių veiksmų.

      Priimta Liuksemburge, 2009 m. birželio 8 d.

            Tarybos vardu

            Pirmininkas

         Petr ŠIMERKA

      (1)  2009 m. balandžio 23 d. nuomonė (dar nepaskelbta Oficialiajame leidinyje).

      (2)  2009 m. kovo 25 d. nuomonė (dar nepaskelbta Oficialiajame leidinyje).

      (3)  2009 m. balandžio 22 d. nuomonė (dar nepaskelbta Oficialiajame leidinyje).

      (4)  Techninė ataskaita „Pacientų saugos gerinimas ES“, kurią parengė RAND Cooperation Europos Komisijai, paskelbta 2008 m.

      (5)  2006 m. gruodžio 18 d. Europos Parlamento ir Tarybos sprendimas Nr. 1982/2006/EB dėl Europos bendrijos mokslinių tyrimų, technologinės plėtros ir demonstracinės veiklos septintosios bendrosios programos (2007–2013 m.) (OL L 412, 2006 12 30, p. 1).

      (6)  Pacientų saugos gerinimas Europoje (SIMPATIE), pagal Bendrijos 2003–2008 m. visuomenės sveikatos programą finansuotas projektas (http://www.simpatie.org).

      (7)  Pvz., 2008 m. birželio 10 d. Tarybos išvados dėl antimikrobinio atsparumo.

      (8)  Pavyzdžiui, 1998 m. rugsėjo 24 d. Europos Parlamento ir Tarybos sprendimas Nr. 2119/98/EB dėl užkrečiamųjų ligų epidemiologinės priežiūros ir kontrolės tinklo Bendrijoje sukūrimo (OL L 268, 1998 10 3, p. 1) ir 2004 m. kovo 31 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamentas (EB) Nr. 726/2004, nustatantis Bendrijos leidimų dėl žmonėms skirtų ir veterinarinių vaistų išdavimo ir priežiūros tvarką ir įsteigiantis Europos vaistų agentūrą (OL L 136, 2004 4 30, p. 1).

      (9)  OL L 34, 2002 2 5, p. 13.


title: 2016 m. gruodžio 19 d. Tarybos rekomendacija dėl įgūdžių tobulinimo krypčių – naujų galimybių suaugusiesiems

text:
               24.12.2016

               LT

               Europos Sąjungos oficialusis leidinys

               C 484/1

         TARYBOS REKOMENDACIJA
   2016 m. gruodžio 19 d.
   dėl įgūdžių tobulinimo krypčių – naujų galimybių suaugusiesiems
   (2016/C 484/01)
   EUROPOS SĄJUNGOS TARYBA,
   atsižvelgdama į Sutartį dėl Europos Sąjungos veikimo, ypač į jos 165 ir 166 straipsnius,
   atsižvelgdama į Europos Komisijos pasiūlymą,
   kadangi:

               (1)

               šiandienos visuomenėje visi turi turėti daug įvairių įgūdžių, žinių ir kompetencijų, be kita ko, turėti pakankamus rašymo, skaičiavimo ir skaitmeninius įgūdžius, kad galėtų pasinaudoti visomis savo galimybėmis, būti aktyviais visuomenės nariais ir vykdyti savo socialines bei pilietines pareigas. Tokie įgūdžiai, žinios ir kompetencija taip pat yra labai svarbūs siekiant patekti į darbo rinką ir daryti karjeros pažangą, taip pat tolesnio mokymosi veikloje;

               (2)

               norint užimti laisvą darbo vietą vis dažniau reikia ir aukštesnio lygio, ir įvairesnių įgūdžių. Ateityje bus mažiau darbo vietų, kurioms pakanka elementarių įgūdžių. Net darbui, kuriam tradiciškai reikia tik žemos kvalifikacijos arba nereikia jokios kvalifikacijos, keliami vis aukštesni reikalavimai. Daugumoje darbo vietų reikės bent tam tikro lygio skaitmeninės kompetencijos ir vis daugiau paprasčiausio darbo vietų reikės tam tikrų pagrindinių ar bendrųjų įgūdžių (tokių kaip bendravimas, gebėjimas spręsti problemas, kolektyvinis darbas ir emocinis intelektas);

               (3)

               2015 m. Sąjungoje buvo 64 mln. gyventojų (tai sudaro daugiau nei ketvirtadalį 25–64 metų amžiaus gyventojų), baigusių tik pagrindinio ugdymo kvalifikaciją suteikiančio pirminio švietimo ir mokymo programą. Nors nėra priemonių tų asmenų pagrindinių įgūdžių lygiui įvertinti, iš Ekonominio bendradarbiavimo ir plėtros organizacijos (EBPO) Suaugusiųjų įgūdžių tyrimo (PIAAC) (jį atliekant vertintas rašymo, skaičiavimo įgūdžių ir gebėjimo spręsti problemas technologijų gausioje aplinkoje lygis) matyti, kad žemiausią kvalifikaciją turinčių 16–65 metų amžiaus suaugusiųjų skaičius 20 valstybių narių buvo panašus;

               (4)

               be to, iš EBPO Tarptautinio moksleivių vertinimo programos (PISA) 2013 m. duomenų matyti, kad didelės dalies penkiolikmečių skaitymo (17,8 %), matematikos (22,1 %) ir gamtos mokslų (16,6 %) rezultatai prasti. Tie rezultatai yra daugiau nei 2020 m. strateginėje švietimo ir mokymo programoje (ET 2020) nustatytas 15 % kriterijus;

               (5)

               PIAAC rodo, kad geresnius rašymo, skaičiavimo įgūdžius ir gebėjimus spręsti problemas technologijų gausioje aplinkoje gebėjimus turintys suaugusieji yra sėkmingesni darbo rinkoje. Taip pat mažiau tikėtina, kad 20–25 % 16–65 m. amžiaus suaugę europiečiai, kurių gebėjimų lygis šiose srityse yra žemas, dalyvaus mokymuose arba visapusiškai dalyvaus skaitmeninėje ekonomikoje ir visuomenės gyvenime. Jiems kyla didesnė nedarbo rizika, jie dažniau patiria skurdą ir socialinę atskirtį, jiems kyla didesnė sveikatos sutrikimo rizika ir tikėtina jų gyvenimo trukmė yra trumpesnė, be to, labiau tikėtina, kad jų vaikų mokymosi rezultatai bus prastesni;

               (6)

               žemos kvalifikacijos asmenys, turintys didelių trūkumų pagrindinių įgūdžių srityje, gali sudaryti didelę bedarbių (ypač ilgą laiką nedirbančių) dalį ir didelę kitų pažeidžiamų grupių, pavyzdžiui, vyresnio amžiaus darbuotojų, ekonomiškai neaktyvių asmenų ir trečiųjų šalių piliečių dalį. Dėl tokių trūkumų jiems sunkiau patekti ar grįžti į darbo rinką;

               (7)

               teigiamų rezultatų duoda valstybių narių prevencinėmis, intervencinėmis ir kompensacinėmis priemonėmis grindžiama politika, kuria siekiama mažinti mokyklos ir mokymo kursų nebaigusių asmenų skaičių pagal 2011 m. birželio 28 d. Tarybos rekomendaciją (1) ir 2015 m. lapkričio 23 d. Tarybos išvadas dėl politikos, kuria siekiama mažinti mokyklos nebaigusių asmenų skaičių; 2015 m. Sąjungos vidutinis mokyklos nebaigusių asmenų (18–24 m. amžiaus grupėje) skaičius buvo maždaug vienu procentiniu punktu mažesnis už strategijoje „Europa 2020“ nustatytą 10 % pagrindinį tikslą, tačiau valstybėse narėse tas skaičius labai skiriasi. Net jeigu pagrindinis tikslas būtų pasiektas, likę 10 % asmenų, sulaukę pilnametystės susidurtų su dideliais sunkumais norėdami susirasti ilgalaikį darbą. Be to, dar yra didelis skaičius žmonių (25 m. ir vyresnių) kurie nebaigė mokyklos, daugelis iš jų - trečiųjų šalių piliečiai ir kiti iš migrantų šeimų kilę ar palankių sąlygų neturintys asmenys;

               (8)

               žemos kvalifikacijos suaugusiųjų dalyvavimas mokymosi visą gyvenimą programose tebėra keturis kartus mažesnis nei asmenų, įgijusių tretinį išsilavinimą. Galimybės mokytis visą gyvenimą įvairiose socialinėse ir ekonominėse grupėse tebėra nevienodos, o tam tikros darbingo amžiaus gyventojų grupės, visų pirma trečiųjų šalių piliečiai, turi mažiau tokių galimybių. Vienas svarbiausių būdų užtikrinant įgūdžių tobulinimo priemonių sėkmingumą yra skatinti platų ir įtraukų dalyvavimą. Labai svarbu stengtis pasiekti asmenis, kuriems reikia specialaus motyvavimo, paramos ir visą gyvenimą trunkančio orientavimo, ypač labiausiai nuo darbo rinkos arba švietimo ir mokymo programų nutolusius asmenis;

               (9)

               įgūdžių tobulinimo kryptys būtų orientuotos į žemo įgūdžių, žinių ir kompetencijų lygio suaugusiuosius, kurie neatitinka reikalavimų paramai gauti pagal Jaunimo garantijų iniciatyvą (2), ir sudarytų lanksčių galimybių gerinti jų rašymo, skaičiavimo ir skaitmeninius įgūdžius bei daryti pažangą siekiant aukštesnių Europos kvalifikacijų sandaros (EKS) lygių, kurie yra svarbūs darbo rinkai ir aktyviam dalyvavimui visuomenės gyvenime. Tai galima pasiekti švietimą ir mokymą užtikrinant atitinkamose mokymo aplinkose, kur kvalifikuoti mokytojai ir instruktoriai taiko į suaugusiuosius orientuotus mokymo metodus ir išnaudoja skaitmeninio mokymo galimybes;

               (10)

               valstybės narės, atsižvelgdamos į nacionalinę teisę, aplinkybes ir turimus išteklius, gali įgūdžių tobulinimo kryptis orientuoti į savo nustatytas prioritetines tikslines grupes. Šios kryptys galėtų būti nustatomos atsižvelgiant į valstybių narių įdiegtas įgyvendinimo priemones ir remiantis atitinkamo asmens įsipareigojimu ir suinteresuotumu dalyvauti veikloje;

               (11)

               suaugusiųjų įgūdžių ir kompetencijų gerinimas svariai padeda siekti strategijos „Europa 2020“ strateginių tikslų, kaip atspindėta Europos semestro politikos cikle;

               (12)

               Europos Sąjungos pagrindinių teisių chartijoje nustatyta, kad visi turi teisę į mokslą ir kad profesinis ir tęstinis mokymas turi būti prieinamas visiems;

               (13)

               vienas iš 2015 m. Jungtinių Tautų darnaus vystymosi tikslų – užtikrinti, kad visas jaunimas ir didelė dalis suaugusiųjų (ir vyrų, ir moterų) iki 2030 m. būtų raštingi ir gebėtų skaičiuoti;

               (14)

               2006 m. gruodžio 18 d. Europos Parlamento ir Tarybos rekomendacijoje 2006/962/EB dėl bendrųjų visą gyvenimą trunkančio mokymosi gebėjimų (3) pateikti orientaciniai metmenys, kuriais remiami valstybių narių veiksmai, kuriais užtikrinama, kad iki pirminio švietimo ir mokymo pakopos pabaigos jauni žmonės būtų įgiję tokias bendrąsias kompetencijas, kurių pakaktų suaugusiųjų gyvenimui ir tolesniam mokymuisi bei darbui. Tais metmenimis taip pat remiami valstybių narių veiksmai, kuriais siekiama užtikrinti, kad suaugusieji galėtų plėtoti bei atnaujinti savo bendrąsias kompetencijas visą savo gyvenimą;

               (15)

               piliečiams skirta Europos skaitmeninės kompetencijos sistema yra bendra Europos atskaitos sistema, kuria remiantis nustatoma, kokio skaitmeninio išmanymo reikia šiandienos visuomenėje, joje taip pat apibrėžtos kompetencijos ir kompetencijų lygiai penkiose pagrindinėse srityse;

               (16)

               2008 m. balandžio 23 d. Europos Parlamento ir Tarybos rekomendacijoje dėl Europos mokymosi visą gyvenimą kvalifikacijų sąrangos kūrimo (4) nustatyta bendra aštuonių lygmenų, nustatomų pagal mokymosi rezultatus, kvalifikacijų atskaitos sistema, kuri gali būti įgyvendinta įvairiais formaliojo, neformaliojo ir savaiminio mokymosi būdais;

               (17)

               Tarybos ir Komisijos Europos bendradarbiavimo švietimo ir mokymo srityje strateginės programos („ET 2020“) įgyvendinimo bendroje ataskaitoje suaugusiųjų mokymosi srityje nustatyti, inter alia, šie prioritetiniai veiksmai: užtikrinti paslaugų, kuriomis siekiama gerinti rašymo, skaičiavimo ir skaitmeninius įgūdžius, teikimą ir užtikrinti pakankamai antro šanso galimybių, kad EKS 4 lygio kvalifikacijos neturintys asmenys galėtų įgyti pripažintą EKS kvalifikaciją. Toje bendroje ataskaitoje taip pat išdėstyti profesinio rengimo ir mokymo (PRM) srities vidutinės trukmės laikotarpio siektini rezultatai; įskaitant kvalifikacijų prieinamumo didinimą visiems asmenims, sukuriant lankstesnes, galimybių keisti studijų kryptį suteikiančias PRM sistemas, visų pirma pasiūlant veiksmingų bei integruotų orientavimo paslaugų ir užtikrinant neformaliojo ir savaiminio mokymosi rezultatų patvirtinimą;

               (18)

               2012 m. gruodžio 20 d. Tarybos rekomendacijoje dėl neformaliojo mokymosi ir savišvietos rezultatų patvirtinimo (5) valstybės narės raginamos ne vėliau kaip 2018 m. parengti nacionalines neformaliojo ir savaiminio mokymosi rezultatų patvirtinimo priemones (nustatymo, dokumentavimo, vertinimo ir sertifikavimo). Tai apima ir galimybes rengti bedarbių ir asmenų, kuriems gresia nedarbas, įgūdžių patikrinimą, kuriuo siekiama nustatyti jų žinias, įgūdžius ir kompetencijas;

               (19)

               2013 m. balandžio 22 d. Tarybos rekomendacijoje dėl Jaunimo garantijų iniciatyvos nustatymo rekomenduojama, kad darbo netekusiems arba formaliojo švietimo programą užbaigusiems jaunuoliams iki 25 metų amžiaus per keturis mėnesius būtų pateiktas geras pasiūlymas dirbti, toliau mokytis, atlikti pameistrystę ar stažuotę. Rekomendacijoje valstybės narės raginamos mokyklos nebaigusiems ir žemą kvalifikaciją turintiems jaunuoliams pasiūlyti galimybių grįžti į švietimo ar mokymo sistemą ar antros galimybės mokytis programas, pagal kurias būtų sudarytos mokymosi sąlygos, atitinkančios jų konkrečius poreikius, ir suteikta galimybių įgyti trūkstamą kvalifikaciją;

               (20)

               2016 m. vasario 15 d. Tarybos rekomendacijoje dėl ilgalaikių bedarbių integracijos į darbo rinką (6) rekomenduojama, kad ne vėliau nei jų nedarbo laikotarpis pasieks 18 mėnesių ribą, ilgalaikiams bedarbiams būtų pasiūlyta galimybė atlikti nuodugnų individualų jų vertinimą ir suteiktas orientavimas, taip pat kad jiems būtų pasiūlytas grįžimo į darbo rinką susitarimas, apimantis individualų pasiūlymą, ir pateikta nuoroda į vieno langelio principu veikiančią įstaigą;

               (21)

               2008 m. spalio 3 d. Komisijos rekomendacijoje 2008/867/EB dėl iš darbo rinkos išstumtų asmenų aktyvios įtraukties (7) valstybės narės raginamos daugiau ir geriau investuoti į žmogiškąjį kapitalą, įgyvendinant įtraukiojo švietimo ir mokymo politiką, įskaitant veiksmingas mokymosi visą gyvenimą strategijas, taip pat švietimo ir mokymo sistemas pritaikyti prie naujų kompetencijai keliamų reikalavimų bei atsižvelgiant į būtinybę turėti skaitmeninių įgūdžių;

               (22)

               2014 m. birželio 5–6 d. Tarybos išvadose dėl Sąjungoje teisėtai gyvenančių trečiųjų šalių piliečių integracijos dar kartą patvirtinti 2004 m. priimti ES bendrieji pagrindiniai imigrantų integracijos politikos principai, iš kurių vienas yra toks – „būtina dėti pastangas švietimo srityje siekiant padėti imigrantams, visų pirma jų palikuonims, užsitikrinti didesnę sėkmę ir aktyviau dalyvauti visuomenės gyvenime“;

               (23)

               2008 m. lapkričio 21 d. Tarybos rezoliucijoje „Geresnis orientavimo visą gyvenimą integravimas į švietimo ir mokymosi visą gyvenimą strategijas“ (8) valstybės narės raginamos remiant piliečių karjeros kitimą kaip visą gyvenimą trunkantį procesą taikyti keturis pagrindinius principus: skatinti įgyti profesinio orientavimosi visą gyvenimą gebėjimus; sudaryti palankesnes sąlygas visiems piliečiams naudotis orientavimo paslaugomis; plėtoti orientavimo paslaugų kokybės užtikrinimą; ir skatinti įvairių nacionalinių, regioninių ir vietos suinteresuotųjų subjektų veiksmų koordinavimą ir bendradarbiavimą;

               (24)

               nepaisant šių pastangų, žemos kvalifikacijos suaugusiųjų galimybių naudotis švietimo ir mokymo sistema ir dalyvavimo joje užtikrinimas tebėra iššūkis. Aktyvia darbo rinkos politika bedarbius siekiama kuo greičiau įdarbinti, tačiau ne visada siūloma lanksčių konkrečiam asmeniui pritaikytų įgūdžių tobulinimo galimybių. Įgyvendinant viešąją politiką, retai skiriama dėmesio jau dirbančių asmenų įgūdžių tobulinimui, todėl esama rizikos, kad jų įgūdžiai pasens ir jie neteks darbo, o didžiausią įgūdžių tobulinimo poreikį turi nuo darbo rinkos labiausiai nutolę asmenys, tačiau tokius asmenis sunkiausia pasiekti;

               (25)

               Taryba ir valstybių narių vyriausybių atstovai paragino Komisiją pateikti pasiūlymą dėl Naujos Europos įgūdžių darbotvarkės, kurioje būtų, inter alia, nagrinėjami gebėjimų ugdymo ir žinių įgijimo gerinimo būdai, ir būtų pripažinta, kad įgytas vidurinis arba lygiavertis išsilavinimas yra paprastai laikomas minimaliu reikalavimu, siekiant užtikrinti sėkmingą perėjimą iš švietimo sistemos į darbo rinką ir įgyti galimybę toliau mokytis;

               (26)

               žinių bazė, kurios reikia politikos formuotojams ir specialistams, didėja, tačiau ji dar neišsami. Sąjungos institucijos, visų pirma Eurostatas, Švietimo, garso ir vaizdo bei kultūros vykdomoji įstaiga (EACEA) ir Europos profesinio mokymo plėtros centras (Cedefop) galėtų toliau plėtoti atitinkamus mokslinius tyrimus, ekspertines žinias ir rengti analizes. Darbo, kuris atliekamas vykdant Europos bendradarbiavimą užimtumo, švietimo ir mokymo srityse, rezultatais galėtų būti toliau prisidedama prie žinių bazės plėtojimo ir tarpusavio mokymosi;

               (27)

               darbdavių organizacijos, darbdaviai, profesinės sąjungos, pramonės, prekybos ir amatų rūmai, nacionaliniai subjektai, vykdantys veiklą švietimo ir mokymo planavimo, organizavimo ar skatinimo arba migrantų integracijos politikos srityse, užimtumo tarnybos, švietimo ir mokymo paslaugų teikėjai, tarpininkavimo ir sektorių organizacijos, pilietinės visuomenės organizacijos, vietos ir regioniniai ekonominės veiklos vykdytojai, bibliotekos, bendruomenės tarnybos ir patys besimokantys suaugusieji – yra vieni iš pagrindinių suinteresuotųjų subjektų, turinčių kartu dėti pastangas, reikalingas pasiekti, sudominti, orientuoti ir remti asmenis jiems tobulinantis pagal įgūdžių tobulinimo kryptis;

               (28)

               kadangi ši tikslinė grupė nevienalytė, o šios srities politikos priemonės nenuoseklios ir sudėtingos, dažnai trūksta sistemingo požiūrio į darbo jėgos įgūdžių tobulinimą, be to, dažnai trūksta socialinės ir ekonominės įgūdžių tobulinimo naudos suvokimo. Todėl reikėtų nuoseklių politinių pastangų, grindžiamų veiksmingu įvairių politikos sričių koordinavimu ir partnerystėmis;

               (29)

               kadangi švietimo ir mokymo sistemos bei darbo rinkos padėtis valstybėse narėse ir regionuose labai skiriasi, nėra vieno visiems tinkančio požiūrio į įsidarbinamumą. Šiame kontekste pažanga siekiant tam tikro lygio kvalifikacijos yra priemonė asmens įsidarbinamumui ir aktyviam dalyvavimui visuomenės gyvenime didinti, o ne savaiminis tikslas,

         REKOMENDUOJA VALSTYBĖMS NARĖMS:
   atsižvelgiant į nacionalinės teisės aktus, aplinkybes bei turimus išteklius ir glaudžiai bendradarbiaujant su socialiniais partneriais ir švietimo bei mokymo paslaugų teikėjais:

               1.

               pasiūlyti suaugusiesiems, kurių įgūdžių, žinių ir kompetencijų lygis yra žemas, pvz., baigusiems pirminio švietimo ir mokymo programą neįgyjant vidurinio arba lygiaverčio išsilavinimo kvalifikacijos, ir kurie neatitinka reikalavimų paramai pagal Jaunimo garantijų iniciatyvą gauti, galimybę rinktis įgūdžių tobulinimo kryptis – tai suteiktų jiems galimybę, atsižvelgiant į jų individualius poreikius:

                           a)

                           pasiekti būtiniausią rašymo, skaičiavimo ir skaitmeninių įgūdžių lygį; ir (arba)

                           b)

                           įgyti įvairesnių įgūdžių, žinių ir kompetencijų, aktualių darbo rinkai ir aktyviam dalyvavimui visuomenės veikloje, remiantis Rekomendacija 2006/962/EB dėl bendrųjų visą gyvenimą trunkančio mokymosi gebėjimų, darant pažangą siekiant EKS 3 arba 4 lygio kvalifikacijos, atsižvelgiant į nacionalines aplinkybes;

               2.

               atsižvelgiant į nacionalines aplinkybes, turimus išteklius ir esamas nacionalines strategijas, nustatyti įgūdžių tobulinimo krypčių įgyvendinimo nacionaliniu lygmeniu prioritetines tikslines grupes. Kartu atsižvelgti į lytį, įvairovę ir įvairius tikslinės gyventojų grupės pogrupius;

               3.

               prireikus įgūdžių tobulinimo krypčių struktūrą grįsti trimis etapais: įgūdžių vertinimo, mokymosi pagal specialiai pritaikytą, lanksčią ir kokybišką programą pasiūlymo pateikimo ir įgytų įgūdžių patvirtinimo bei pripažinimo. Palankesnės sąlygos šiems veiksmams galėtų būti sudarytos orientavimo ir paramos priemonėmis, kaip numatyta 12–14 dalyse, ir atitinkamais atvejais kuo efektyviau pasinaudojant skaitmeninių technologijų teikiamomis galimybėmis;

         Įgūdžių vertinimas

               4.

               suteikti prioritetinių tikslinių grupių, apibrėžtų pagal 2 dalį, suaugusiesiems galimybę būti įvertintiems, pavyzdžiui, atliekant įgūdžių patikrinimą, kad būtų nustatyti turimi įgūdžiai ir įgūdžių tobulinimo poreikiai;

               5.

               prireikus žemos kvalifikacijos suaugusiesiems taikyti patvirtinimo priemones, nustatytas pagal 2012 m. gruodžio 20 d. Tarybos rekomendaciją dėl neformaliojo mokymosi ir savišvietos rezultatų patvirtinimo, kad būtų nustatyti, užregistruoti dokumentuose, įvertinti ir (arba) sertifikuoti jų turimi įgūdžiai;

         Mokymosi pagal specialiai pritaikytą ir lanksčią programą pasiūlymas

               6.

               laikantis 1 dalies pateikti pasiūlymą švietimo ir mokymo tikslu, atsižvelgiant į poreikius, nustatytus atliekant įgūdžių vertinimą. Migrantų iš trečiųjų šalių atveju į mokymosi pasiūlymą prireikus įtraukti galimybę mokytis kalbos ir pasirengti mokymui;

               7.

               jeigu tai atitinka nacionalines sistemas ir aplinkybes, numatyti platesnį mokymosi rezultatų vienetų, kuriuos galima užregistruoti dokumentuose, įvertinti ir patvirtinti, naudojimą siekiant registruoti besimokančiųjų pažangą įvairiais etapais;

               8.

               rengiant pasiūlymą pagal 1 dalį, kuo labiau atsižvelgti į vietos, regiono ir šalies darbo rinkos poreikius, o jį įgyvendinti glaudžiai bendradarbiaujant su atitinkamais suinteresuotaisiais subjektais, visų pirma socialiniais partneriais ir vietos, regiono ir nacionaliniais ekonominės veiklos vykdytojais;

         Patvirtinimas ir pripažinimas

               9.

               vertinant ir sertifikuojant įgytas žinias, įgūdžius ir kompetencijas, įskaitant mokymąsi darbo vietoje, remtis esamomis patvirtinimo priemonėmis, nustatytomis pagal 2012 m. gruodžio 20 d. Tarybos rekomendaciją dėl neformaliojo mokymosi ir savišvietos rezultatų patvirtinimo, ir skatinti jų sertifikavimą, kad būtų suteikta kvalifikacija, atsižvelgiant į nacionalinę kvalifikacijų sandarą ir sistemas;

               10.

               atsižvelgiant į nacionalinės teisės aktus, aplinkybes ir turimus išteklius, įgūdžių tobulinimo krypčių įgyvendinimą grįsti 11–18 dalyse išdėstytais principais;

         Koordinavimas ir partnerystė

               11.

               užtikrinti veiksmingą koordinavimą siekiant įgyvendinti šią rekomendaciją ir prireikus remti atitinkamų viešųjų ir privačiųjų subjektų dalyvavimą švietimo ir mokymo, užimtumo, socialinės, kultūros politikos ir kitose atitinkamose politikos srityse, taip pat jų partnerysčių skatinimą, įskaitant tarpvalstybinį ir regioninį bendradarbiavimą;

         Įtraukimo, orientavimo ir paramos priemonės

               12.

               įgyvendinti motyvavimo ir informavimo priemones, kurios apima suvokimo apie įgūdžių tobulinimo naudą didinimą, informacijos apie esamas orientavimo, paramos priemones, įgūdžių tobulinimo galimybes ir atsakingas įstaigas skelbimą ir paskatų tiems, kurie mažiausiai motyvuoti pasinaudoti šiomis galimybėmis, teikimą;

               13.

               teikti orientavimo ir (arba) kuravimo paslaugas siekiant padėti besimokantiesiems užbaigti visus įgūdžių tobulinimo proceso etapus;

               14.

               apsvarstyti galimybę rengti ir įgyvendinti paramos priemones, kuriomis būtų tinkamai šalinamos kliūtys dalyvauti mokymuose pagal įgūdžių tobulinimo kryptis. Tai galėtų būti, inter alia, tiesioginė parama besimokantiesiems arba netiesioginė parama darbdaviams, tobulinantiems savo darbuotojų įgūdžius;

               15.

               remti darbuotojų, dalyvaujančių užtikrinant įgūdžių tobulinimo krypčių įgyvendinimą, visų pirma mokymo specialistų, pirminį rengimą ir nuolatinį profesinį tobulėjimą;

         Tolesnė veikla ir įvertinimas

               16.

               kai įmanoma, per metus nuo šios rekomendacijos priėmimo ir ne vėliau kaip iki 2018 m. vidurio apibrėžti tinkamas šios rekomendacijos įgyvendinimo nacionaliniu lygmeniu priemones, remiantis atitinkamomis esamomis nacionalinėmis priemonėmis ir esamomis finansinėmis programomis;

               17.

               esamų nacionalinių programų kontekste įvertinti visas 16 dalyje nurodytas priemones ir jų poveikį tikslinės grupės pažangai siekiant įgyti rašymo, skaičiavimo ir skaitmeninius įgūdžius ir (arba) siekiant EKS 3 arba 4 lygio kvalifikacijos atsižvelgiant į nacionalines aplinkybes;

               18.

               remiantis įvertinimo rezultatais, prireikus nacionaliniu lygmeniu koreguoti kvalifikacijos kėlimo krypčių struktūrą bei įgyvendinimą ir toliau plėtoti įrodymais grindžiamą politiką ir reformas.

         REKOMENDUOJA KOMISIJAI:

               19.

               padedant Profesinio mokymo patariamajam komitetui, kartu su atitinkamomis Europos koordinavimo įstaigoms ir atsižvelgiant į kitus užimtumo, švietimo ir mokymo politikos procesus, stebėti, kaip įgyvendinama ši rekomendacija, ypač pasitelkiant mainus, tokius kaip tarpusavio mokymasis;

               20.

               skatinti dabartinių atitinkamų kompetencijų įgijimo sistemų, pavyzdžiui, piliečiams skirtos Europos skaitmeninės kompetencijos sistemos, ir vertinimo priemonių naudojimą;

               21.

               valstybėms narėms sudaryti palankesnes tarpusavio mokymosi sąlygas, o Europos suaugusiųjų mokymosi elektroninėje platformoje (EPALE) teikti pagrindinius išteklius ir informaciją;

               22.

               remti ir bendradarbiaujant su Sąjungos įstaigomis ir tarptautinėmis organizacijomis, pavyzdžiui, EBPO arba UNESCO, vykdyti atitinkamus suaugusiųjų mokymosi ir įgūdžių vertinimo mokslinius tyrimus ir analizę (pvz., PIAAC);

               23.

               prireikus ir nedarant poveikio deryboms dėl kitos daugiametės finansinės programos ir laikantis nustatytų 2014–2020 m. laikotarpio prioritetų, siekiant įgyvendinti šią rekomendaciją, pritarti naudojimuisi dabartinėmis ir būsimomis Europos finansavimo programomis įgūdžių ugdymo srityje, atsižvelgiant į jų teisinį pagrindą, visų pirma Europos struktūriniais bei investicijų fondais ir „Erasmus+“;

               24.

               ne vėliau kaip 2018 m. gruodžio 31 d., laikantis esamos ataskaitų teikimo tvarkos, įvertinti valstybių narių apibrėžtas įgyvendinimo priemones;

               25.

               bendradarbiaujant su valstybėmis narėmis ir pasikonsultavus su suinteresuotaisiais subjektais, stebėti ir vertinti veiksmus, kurių imamasi įgyvendinant šią rekomendaciją, ir per penkerius metus nuo rekomendacijos priėmimo dienos pranešti Tarybai apie pažangą, padarytą siekiant didinti žemos kvalifikacijos suaugusiųjų rašymo, skaičiavimo ir skaitmeninių įgūdžių lygį, įgytą patirtį ir būsimą poveikį.

      Priimta Briuselyje 2016 m. gruodžio 19 d.

            Tarybos vardu

            Pirmininkas

         L. SÓLYMOS

      (1)  OL C 191, 2011 7 1, p. 1.

      (2)  2013 m. balandžio 22 d. Tarybos rekomendacija dėl Jaunimo garantijų iniciatyvos nustatymo (OL C 120, 2013 4 26, p. 1.).

      (3)  OL L 394, 2006 12 30, p. 10.

      (4)  OL C 111, 2008 5 6, p. 1.

      (5)  OL C 398, 2012 12 22, p. 1.

      (6)  OL C 67, 2016 2 20, p. 1.

      (7)  OL L 307, 2008 11 18, p. 11.

      (8)  OL C 319, 2008 12 13, p. 4.