title: 2008 m. liepos 15 d. Tarybos direktyva 2008/72/EB dėl prekybos daržovių dauginamąja ir sodinamąja medžiaga, išskyrus sėklą (kodifikuota redakcija) (Tekstas svarbus EEE)

text:
1.8.2008

               LT

               Europos Sąjungos oficialusis leidinys

               L 205/28

      TARYBOS DIREKTYVA 2008/72/EB
   2008 m. liepos 15 d.
   dėl prekybos daržovių dauginamąja ir sodinamąja medžiaga, išskyrus sėklą
   (Tekstas svarbus EEE)
   (kodifikuota redakcija)
   EUROPOS SĄJUNGOS TARYBA,
   atsižvelgdama į Europos bendrijos steigimo sutartį, ypač į jos 37 straipsnį,
   atsižvelgdama į Komisijos pasiūlymą,
   atsižvelgdama į Europos Parlamento nuomonę (1),
   kadangi:

               (1)

               1992 m. balandžio 28 d. Tarybos direktyva 92/33/EEB dėl prekybos daržovių dauginamąja ir sodinamąja medžiaga, išskyrus sėklą (2), buvo keletą kartų iš esmės keičiama (3). Siekiant aiškumo ir racionalumo minėta direktyva turėtų būti kodifikuota.

               (2)

               Bendrijos žemės ūkyje daržininkystė užima svarbią vietą.

               (3)

               Geros daržininkystės rezultatai didžia dalimi priklauso ne tik nuo sėklos, kuriai jau taikoma 2002 m. birželio 13 d. Tarybos direktyva 2002/55/EB dėl prekybos daržovių sėkla (4), kokybės ir augalų sveikatos, bet ir nuo daržovių sodinamosios medžiagos, naudojamos jų dauginimui.

               (4)

               Atskirose valstybėse narėse skirtingai vertinant daržovių dauginamąją ir sodinamąją medžiagą gali būti sukurtos prekybos kliūtys ir tokiu būdu trukdoma laisvam šių prekių judėjimui Bendrijoje.

               (5)

               Bendrijos lygiu suderinti reikalavimai turėtų užtikrinti, kad visoje Bendrijoje pirkėjai gautų geros kokybės ir sveiką daržovių dauginamąją ir sodinamąją medžiagą.

               (6)

               Kiek tai susiję su augalų sveikata, tokie suderinti reikalavimai turi atitikti 2000 m. gegužės 8 d. Tarybos direktyvą 2000/29/EB dėl apsaugos priemonių nuo augalams ir augaliniams produktams kenksmingų organizmų įvežimo į Bendriją ir išplitimo joje (5).

               (7)

               Nedarant poveikio direktyvos 2000/29/EB nuostatų dėl augalų sveikatos taikymui, netikslinga taikyti Bendrijos daržovių dauginamosios ir sodinamosios medžiagos prekybos taisykles, kai nurodoma, kad tokie produktai yra skirti eksportui į trečiąsias šalis, nes ten taikomos taisyklės gali skirtis nuo šios direktyvos taisyklių.

               (8)

               Kiekvienos daržovių genties ir rūšies sveikatos bei kokybės standartams nustatyti reikia ilgo ir išsamaus techninio bei mokslinio nagrinėjimo. Šiuo tikslu atitinkamai turėtų būti sukurta tvarka.

               (9)

               Už tai, kad produktai atitiktų šioje direktyvoje nustatytus reikalavimus, pirmiausia atsako daržovių dauginamosios ir sodinamosios medžiagos tiekėjai.

               (10)

               Valstybių narių kompetentingos institucijos, vykdydamos kontrolę ir patikrinimus, turėtų užtikrinti, kad tiekėjai laikytųsi tų reikalavimų.

               (11)

               Turėtų būti numatytos Bendrijos kontrolės priemonės, kurios užtikrintų, kad šioje direktyvoje nustatyti standartai būtų vienodai taikomi visose valstybėse narėse.

               (12)

               Daržovių dauginamosios ir sodinamosios medžiagos pirkėjai yra suinteresuoti, kad būtų žinomi veislių pavadinimai ir išsaugotas jų tapatumas.

               (13)

               Dėl to reikia numatyti veisles reglamentuojančių taisyklių taikymą, kaip tai yra nustatyta prekyboje daržovių sėkla.

               (14)

               Tam, kad būtų galima užtikrinti daržovių dauginamosios ir sodinamosios medžiagos tapatumą ir tvarkingą prekybą, reikėtų nustatyti Bendrijos taisykles dėl siuntų atskyrimo ir ženklinimo. Etiketėse turėtų būti nurodyti duomenys, skirti tiek oficialiai kontrolei, tiek naudotojui informuoti.

               (15)

               Reikėtų nustatyti taisykles, pagal kurias, esant laikiniems tiekimo sunkumams, prekybai daržovių dauginamąja ir sodinamąja medžiaga būtų taikomi ne tokie griežti reikalavimai nei numatyti šioje direktyvoje.

               (16)

               Valstybėms narėms turėtų būti uždrausta II priede nurodytoms gentims ir rūšims, apie kurias bus sudaryti sąrašai, nustatyti naujus reikalavimus ar prekybos apribojimus, kurie skirtųsi nuo šioje direktyvoje numatytų.

               (17)

               Reikėtų numatyti leidimą Bendrijoje prekiauti daržovių dauginamąja ir sodinamąja medžiaga, išauginta trečiosiose šalyse, jei bus suteikiamos tokios pačios garantijos, kokios yra suteikiamos Bendrijoje išaugintai daržovių dauginamajai bei sodinamajai medžiagai, ir bus laikomasi Bendrijos taisyklių.

               (18)

               Siekiant suderinti valstybių narių taikomus techninius tikrinimo metodus ir norint palyginti Bendrijoje išaugintą daržovių dauginamąją ir sodinamąją medžiagą su medžiaga, išauginta trečiosiose šalyse, reikėtų atlikti palyginamuosius tyrimus ir nustatyti, ar tokie produktai atitinka šios direktyvos reikalavimus.

               (19)

               Turėtų būti patvirtintos priemonės, būtinos šiai direktyvai įgyvendinti laikantis 1999 m. birželio 28 d. Tarybos sprendimo 1999/468/EB, nustatančio Komisijos naudojimosi jai suteiktais įgyvendinimo įgaliojimais tvarką (6).

               (20)

               Ši direktyva neturėtų pažeisti valstybių narių įsipareigojimų, susijusių su direktyvų perkėlimo į nacionalinę teisę ir taikymo pradžios terminais, numatytais III priedo B dalyje,

         PRIĖMĖ ŠIĄ DIREKTYVĄ:
   1 straipsnis
   1.   Ši direktyva taikoma prekybai daržovių dauginamąja ir sodinamąja medžiaga, išskyrus sėklas, Bendrijoje.
   2.   2–20 straipsniai ir 23 straipsnis taikomi gentims ir rūšims bei jų hibridams, išvardytiems II priede.
   Tie straipsniai taikomi ir kitų genčių arba rūšių, arba jų hibridų įskiepiams ir kitoms augalo dalims, jei minėtų genčių, rūšių ar jų hibridų medžiaga yra arba turi būti į juos įskiepyta.
   3.   II priede pateikto genčių ir rūšių sąrašo pakeitimai tvirtinami 21 straipsnio 3 dalyje nurodyta tvarka.
   2 straipsnis
   Nepažeidžiant Direktyvoje 2000/29/EB nustatytų sveikatos taisyklių, ši direktyva netaikoma dauginamajai ar sodinamajai medžiagai, skirtai eksportui į trečiąsias šalis, jei ji yra tinkamai identifikuota ir laikoma pakankamai izoliuotai.
   Pirmos pastraipos įgyvendinimo priemonės, ypač dėl identifikavimo ir izoliavimo, tvirtinamos 21 straipsnio 2 dalyje nurodyta tvarka.
   3 straipsnis
   Šioje direktyvoje vartojami tokie apibrėžimai:

               a)

               dauginamoji medžiaga – tai augalų dalys ir visa augalinė medžiaga, taip pat įskiepiai, skirti daržovėms dauginti ir auginti;

               b)

               sodinamoji medžiaga – tai visas augalas ir augalų dalys, taip pat skiepai, įskiepytosios dalys, skirtos daržovėms sodinti ir auginti;

               c)

               tiekėjas – tai bet kuris fizinis ar juridinis asmuo, profesionaliai užsiimantis bent viena iš toliau išvardytų veiklos rūšių, susijusių su daržovių dauginamąja ir sodinamąja medžiaga: dauginimu, auginimu, laikymu ir (arba) apdorojimu bei prekyba;

               d)

               prekyba – tai dauginamosios arba sodinamosios medžiagos bet kokia forma turėjimas ar atsargų laikymas, demonstravimas prekybos tikslais ar siūlymas parduoti, pardavimas ir (arba) pristatymas kitam asmeniui;

               e)

               atsakinga oficiali įstaiga – tai:

                           i)

                           vienintelė centrinė institucija, įkurta arba paskirta valstybės narės, prižiūrima nacionalinės Vyriausybės ir atsakinga už kokybės klausimus;

                           ii)

                           bet kuri valstybinės valdžios institucija, įsteigta:

                                       —

                                       nacionaliniu lygiu,

                                       —

                                       arba regioniniu lygiu, prižiūrima nacionalinių valdžios institucijų neviršijant atitinkamos valstybės narės nacionaliniais teisės aktais nustatytų ribų.

                     Pagal savo nacionalinius teisės aktus i ir ii punktuose nurodytos įstaigos šioje direktyvoje numatytas užduotis gali pavesti joms prižiūrint atlikti bet kuriam pagal viešąją ar privatinę teisę veikiančiam juridiniam asmeniui, kuriam pagal oficialiai patvirtintus įstatus yra pavestos išskirtinės konkrečios viešosios funkcijos, jei toks asmuo ir jo nariai nėra asmeniškai suinteresuoti jų taikomų priemonių rezultatais.
               Valstybės narės užtikrina, kad i punkte ir ii punkte nurodytos įstaigos glaudžiai bendradarbiautų.
               Be to, 21 straipsnio 2 dalyje nurodyta tvarka gali būti patvirtintas kitas juridinis asmuo, įsteigtas bet kurios iš i ir ii punktuose nurodytų įstaigų vardu ir veikiantis tokiai įstaigai prižiūrint, jei toks asmuo nėra asmeniškai suinteresuotas jo taikomų priemonių rezultatais.
               Valstybės narės praneša Komisijai apie savo atsakingas oficialias įstaigas. Komisija perduoda šią informaciją kitoms valstybėms narėms;

               f)

               oficialios priemonės – tai priemonės, kurių imasi atsakinga oficiali įstaiga;

               g)

               oficialus patikrinimas – atsakingos oficialios įstaigos vykdomas patikrinimas;

               h)

               oficialus pareiškimas – pareiškimas, kurį paskelbia atsakinga oficiali įstaiga arba kuris yra paskelbiamas jos atsakomybe;

               i)

               siunta – tam tikras vienos prekės vienetų, kuriuos galima identifikuoti pagal jų vienodą sudėtį ir kilmę, skaičius;

               j)

               laboratorija – viešosios arba privatinės teisės subjektas, atliekantis analizę ir tinkamą įvertinimą, leidžiantį augintojui vykdyti produkcijos kokybės monitoringą.

         4 straipsnis
   21 straipsnio 3 dalyje nurodyta tvarka I priede sudaromas kiekvienos II priede nurodytos genties ir rūšies bei kitų genčių ir rūšių įskiepių, jei minėtų genčių ar rūšių yra arba turi būti į juos įskiepyta, sąrašas nurodant augalų sveikatos reikalavimus, nustatytus Direktyvoje 2000/29/EB ir taikomus atitinkamai genčiai ir (arba) rūšiai, nustatantis:

               a)

               reikalavimus, kuriuos turi atitikti daržovių sodinamoji medžiaga, ypač susijusius su pasėlių kokybe ir grynumu, bei prireikus su veislės požymiais. Šie reikalavimai įtraukiami į I priedo A dalį;

               b)

               reikalavimus, kuriuos turi atitikti dauginamoji medžiaga, ypač susijusius su taikoma dauginimo sistema, augančių pasėlių grynumu ir prireikus su veislės požymiais. Šie reikalavimai išdėstyti I priedo B dalyje.

         5 straipsnis
   1.   Valstybės narės užtikrina, kad tiekėjai imtųsi visų būtinų priemonių, garantuojančių, kad visuose daržovių dauginamosios ir sodinamosios medžiagos auginimo ir prekybos etapuose būtų laikomasi šia direktyva nustatytų standartų.
   2.   Taikant 1 dalį, šie tiekėjai patys atlieka arba akredituotam tiekėjui ar atsakingai oficialiai įstaigai paveda atlikti patikrinimus, kurie būtų paremti šiais principais:

               —

               kritinių taškų nustatymas auginimo procese remiantis taikomais auginimo metodais,

               —

               metodų, skirtų pirmojoje įtraukoje minėtų kritinių taškų monitoringui ir tikrinimui vykdyti, sudarymas ir įgyvendinimas,

               —

               mėginių analizei atsakingos oficialios įstaigos akredituotoje laboratorijoje atlikti ėmimas, kad būtų galima patikrinti, ar laikomasi šioje direktyvoje nustatytų standartų,

               —

               pirmojoje, antrojoje ir trečiojoje įtraukoje minėtų duomenų įrašų raštu ar kitu neištrinamu būdu ir įrašų apie dauginamosios ir sodinamosios medžiagos auginimą ir prekybą, kuriuos turi saugoti atsakinga oficiali įstaiga, darymas. Šie dokumentai ir įrašai saugomi ne trumpiau nei vienerius metus.

         Tačiau tiekėjai, kurių su šia sritimi susijusi veikla apsiriboja vien daržovių dauginamosios ir sodinamosios medžiagos, išaugintos ir supakuotos ne jų patalpose, platinimu, turi daryti tik tokių produktų pirkimo, pardavimo ir (arba) pristatymo įrašus raštu ar kitu neištrinamu būdu.
   Ši dalis netaikoma tiekėjams, kurių su šia sritimi susijusi veikla apsiriboja daržovių dauginamosios ir sodinamosios medžiagos nedidelių kiekių tiekimu galutiniams naudotojams neprofesionalams.
   3.   Jei pačių tiekėjų patikrinimo rezultatai arba bet kuri informacija, kurią turi 1 dalyje minėti tiekėjai, rodo, kad yra vienas ar daugiau Direktyvoje 2000/29/EB nurodytų kenksmingų organizmų arba jų kiekiai yra didesni, negu paprastai leidžiama atitinkant standartus, arba yra kenksmingų organizmų, nurodytų atitinkamuose sąrašuose, sudarytuose pagal šios direktyvos 4 straipsnį, tiekėjai nedelsdami apie tai praneša atsakingai oficialiai įstaigai ir imasi tos įstaigos nurodytų priemonių arba bet kurių kitų priemonių, būtinų tokių kenksmingų organizmų plitimo rizikai sumažinti. Tiekėjas daro įrašus apie visus kenksmingų organizmų atsiradimo jo patalpose atvejus ir registruoja visas priemones, kurių tokiu atveju buvo imtasi.
   4.   Išsamios 2 dalies antros pastraipos taikymo taisyklės nustatomos 21 straipsnio 2 dalyje nurodyta tvarka.
   6 straipsnis
   1.   Atsakinga oficiali įstaiga tiekėjus akredituoja tik įsitikinus, kad jų taikomi gamybos metodai ir įmonės atitinka šios direktyvos reikalavimus, keliamus tokio pobūdžio veiklai. Jei tiekėjas nusprendžia vykdyti kitokią veiklą nei ta, kuriai jis gavo akreditaciją, akreditaciją būtina atnaujinti.
   2.   Atsakinga oficiali įstaiga akredituoja laboratorijas tik įsitikinusi, kad tos laboratorijos, jų tyrimo metodai ir įmonės atitinka šios direktyvos reikalavimus, keliamus jų vykdomai bandymų veiklai, kurie turi būti nustatyti 21 straipsnio 2 dalyje nurodyta tvarka. Jei laboratorija nusprendžia vykdyti kitokią veiklą nei ta, kuriai ji gavo akreditaciją, akreditaciją būtina atnaujinti.
   3.   Jei nebesilaikoma 1 ir 2 dalyse nurodytų reikalavimų, atsakinga oficiali įstaiga imasi būtinų priemonių. Šiuo tikslu ji visų pirma atsižvelgia į bet kurio patikrinimo, atlikto pagal 7 straipsnio nuostatas, išvadas.
   4.   Tiekėjų, jų įmonių ir laboratorijų priežiūra bei kontrolė yra reguliariai vykdoma arba pavedama vykdyti atsakingai oficialiai įstaigai, kurios pareigūnai bet kuriuo metu gali laisvai įeiti į visus įmonių padalinius, kad būtų užtikrintas šios direktyvos reikalavimų laikymasis. Priežiūrą ir kontrolę įgyvendinančios priemonės priimamos 21 straipsnio 2 dalyje nurodyta tvarka.
   Jei vykdant tokią priežiūrą ir monitoringą nustatoma, kad šios direktyvos reikalavimų nesilaikoma, atsakinga oficiali įstaiga imasi atitinkamų veiksmų.
   7 straipsnis
   1.   Komisijos ekspertai, bendradarbiaudami su valstybių narių atsakingomis oficialiomis įstaigomis, gali atlikti patikrinimus vietoje, jei jų reikia garantuoti, kad ši direktyva būtų taikoma vienodai, ypač patikrinti, ar tiekėjai iš tikrųjų laikosi šios direktyvos reikalavimų. Valstybė narė, kurios teritorijoje atliekamas patikrinimas, visokeriopai padeda savo pareigas vykdantiems ekspertams. Komisija valstybes nares informuoja apie tyrimų rezultatus.
   2.   Išsamios 1 dalies taikymo taisyklės priimamos 21 straipsnio 2 dalyje nurodyta tvarka.
   8 straipsnis
   1.   Daržovių dauginamąja ir sodinamąja medžiaga gali prekiauti tik akredituoti tiekėjai ir tik tuo atveju, jei jie laikosi 4 straipsnyje minimame sąraše nustatytų reikalavimų.
   2.   Nepažeidžiant Direktyvos 2000/29/EB nuostatų, 1 dalis netaikoma daržovių dauginamajai ir sodinamajai medžiagai, skirtai:

               a)

               bandymams arba moksliniams tikslams; arba

               b)

               selekciniam darbui; arba

               c)

               priemonėms, skirtoms genetinei įvairovei išsaugoti.

         3.   Išsamios 2 dalies a, b ir c punktų taikymo taisyklės prireikus priimamos 21 straipsnio 2 dalyje nurodyta tvarka.
   9 straipsnis
   1.   Nepažeidžiant 2 straipsnio, daržovių dauginamąja ir sodinamąja medžiaga, kuri priklauso II priede išvardytoms gentims bei rūšims ir kuriai taip pat taikoma Direktyva 2002/55/EB, negali būti prekiaujama Bendrijoje, jei ji nepriklauso veislei, pripažintai pagal šią direktyvą.
   2.   Nepažeidžiant 2 straipsnio ir šio straipsnio 3 dalies, daržovių dauginamąja ir sodinamąja medžiaga, kuri priklauso II priede išvardytoms gentims ir rūšims, bet kuriai netaikoma Direktyva 2002/55/EB, Bendrijoje neprekiaujama, jei ji nepriklauso veislei, kuri yra oficialiai pripažinta bent vienoje valstybėje narėje.
   Pripažinimo sąlygoms taikomos Direktyvos 2002/55/EB 4 ir 5 straipsnių ir 9 straipsnio 3 dalies nuostatos.
   Produkcijos pripažinimo ir išsaugojimo tvarkai ir formalumams mutatis mutandis taikomos minėtos direktyvos 3 straipsnio 2 ir 4 dalys, 6, 7, 8 straipsniai, 9 straipsnio 1, 2 ir 4 dalys bei 10–15 straipsniai.
   Kiekvienu atveju galima atsižvelgti į neoficialių tyrimų rezultatus ir praktinę informaciją, sukauptą auginimo metu.
   3.   Pagal 2 dalį oficialiai pripažintos veislės įrašomos į Bendrąjį daržovių veislių katalogą, nurodytą Direktyvos 2002/55/EB 17 straipsnyje. Tos direktyvos 16 straipsnio 2 dalis, 17, 18 ir 19 straipsniai taikomi mutatis mutandis.
   10 straipsnis
   1.   Auginant ir nuimant arba atskiriant nuo motininės medžiagos daržovių dauginamąją ir sodinamąją medžiagą, ji laikoma atskiromis siuntomis.
   2.   Jei skirtingos kilmės daržovių dauginamoji ir sodinamoji medžiaga yra sudedama kartu ar sumaišoma ją pakuojant, saugant, vežant ar pristatant, tiekėjai laiko įrašus, kuriuose nurodomi tokie duomenys: siuntos sudėtis ir jos atskirų sudedamųjų dalių kilmė.
   3.   Valstybės narės užtikrina, kad vykdant oficialius patikrinimus būtų laikomasi 1 ir 2 dalių reikalavimų.
   11 straipsnis
   1.   Nepažeidžiant 10 straipsnio 2 dalies, daržovių dauginamąja ir sodinamąja medžiaga prekiaujama tik pakankamai vienodomis siuntomis ir tik jei yra pripažinta, kad ji atitinka šią direktyvą ir prie jos yra pridėtas pagal 4 straipsnyje sudaryto sąrašo reikalavimus tiekėjo parengtas dokumentas. Jei dokumente yra oficialus pareiškimas, jis aiškiai atskiriamas nuo kitos dokumento informacijos.
   Daržovių dauginamosios ir sodinamosios medžiagos ženklinimo etiketėmis ir (arba) jos plombavimo bei pakavimo reikalavimai nurodomi 4 straipsnyje minimame sąraše.
   2.   Jei mažmenininkas daržovių dauginamąją ir sodinamąją medžiagą tiekia galutiniam naudotojui neprofesionalui, ženklinimo etiketėmis reikalavimai gali apsiriboti atitinkama informacija apie produktą.
   12 straipsnis
   1.   Valstybės narės gali:

               a)

               netaikyti 11 straipsnio smulkiems gamintojams, kurių visa išauginta ir parduodama daržovių dauginamoji ir sodinamoji medžiaga yra skirta galutiniam vietinės rinkos asmenų naudojimui ir kurie augalų auginimu užsiima kaip neprofesionalai („vietinė apyvarta“);

               b)

               nekontroliuoti ir oficialiai netikrinti asmenų, kuriems taikoma tokia išimtis, išaugintos daržovių dauginamosios ir sodinamosios medžiagos vietinės apyvartos ir jos oficialiai nekontroliuoti kaip numatyta 18 straipsnyje.

         2.   21 straipsnio 2 dalyje nurodyta tvarka patvirtinamos įgyvendinimo priemonės, susijusios su kitais reikalavimais dėl šio straipsnio 1 dalyje minimų išimčių, ypač dėl sąvokų „smulkūs gamintojai“ ir „vietinė rinka“, ir su atitinkamomis procedūromis.
   13 straipsnis
   Jei atsiranda laikinų sunkumų tiekti daržovių dauginamąją ir sodinamąją medžiagą, atitinkančią šios direktyvos reikalavimus, 21 straipsnio 2 dalyje nurodyta tvarka, nepažeidžiant Direktyvoje 2000/29/EB nustatytų augalų sveikatos taisyklių, gali būti patvirtintos priemonės dėl prekybos daržovių dauginamąja ir sodinamąja medžiaga, atitinkančia ne tokius griežtus reikalavimus.
   14 straipsnis
   1.   Prekybai daržovių dauginamąja ir sodinamąja medžiaga, kuri atitinka šios direktyvos reikalavimus ir sąlygas, netaikomi jokie kiti apribojimai dėl tiekėjo, augalų sveikatos, auginimo terpės ir tikrinimo tvarkos, išskyrus numatytus šioje direktyvoje.
   2.   Prekybai daržovių dauginamąja ir sodinamąja medžiaga, kurios veislės įrašytos į Bendrąjį daržovių veislių katalogą, netaikomi jokie kiti apribojimai dėl veislės, išskyrus nustatytus šioje direktyvoje arba į kuriuos daroma nuoroda.
   15 straipsnis
   II priede nurodytiems produktams valstybės narės netaiko griežtesnių reikalavimų ar prekybos apribojimų, išskyrus reikalavimus, nustatytus 4 straipsnyje nurodytuose sąrašuose, arba jei tai neįmanoma, reikalavimus, galiojančius 1992 m. balandžio 28 d.
   16 straipsnis
   1.   21 straipsnio 2 dalyje nurodyta tvarka nusprendžiama, ar trečiojoje šalyje išauginta daržovių dauginamoji ir sodinamoji medžiaga, dėl kurios suteikiamos tos pačios garantijos dėl tiekėjo įsipareigojimų, tapatumo, požymių, augalų sveikatos, auginimo terpės, pakavimo, kontrolės priemonių, ženklinimo ir plombavimo, visais šiais atžvilgiais yra lygiavertė daržovių dauginamajai ir sodinamajai medžiagai, išaugintai Bendrijoje ir atitinkančiai šios direktyvos reikalavimus bei sąlygas.
   2.   Kol bus priimtas 1 dalyje minimas sprendimas, valstybės narės iki 2012 m. gruodžio 31 d., nepažeisdamos Direktyvos 2000/29/EB nuostatų, daržovių dauginamosios ir sodinamosios medžiagos importui iš trečiųjų šalių gali taikyti reikalavimus, kurie būtų bent jau lygiaverčiai laikiniems ar nuolatiniams reikalavimams, nustatytiesiems šios direktyvos 4 straipsnyje minimuose sąrašuose. Jei tokių reikalavimų minėtuose sąrašuose nenumatyta, importo reikalavimai turi būti bent jau lygiaverčiai reikalavimams, taikomiems produkcijai atitinkamoje valstybėje narėje.
   21 straipsnio 2 dalyje nurodyta tvarka šios dalies pirmoje pastraipoje nurodyta data įvairioms trečiosioms šalims gali būti pratęsta, kol bus priimtas šio straipsnio 1 dalyje nurodytas sprendimas.
   Daržovių dauginamajai ir sodinamajai medžiagai, importuotai valstybės narės pagal tos valstybės narės sprendimą, priimtą pagal pirmą pastraipą, kitose valstybėse narėse netaikomi jokie prekybos apribojimai 1 dalyje nurodytais aspektais.
   17 straipsnis
   Valstybės narės užtikrina, kad auginimo ir prekybos metu būtų atliekami daržovių dauginamosios ir sodinamosios medžiagos mėginių oficialūs patikrinimai siekiant nustatyti, ar laikomasi šios direktyvos reikalavimų ir sąlygų.
   18 straipsnis
   Išsami 5 straipsnyje numatytos kontrolės ir 10 bei 17 straipsniuose numatyto oficialaus patikrinimo, įskaitant mėginių ėmimo metodus, įgyvendinimo tvarka prireikus priimama 21 straipsnio 2 dalyje nurodyta tvarka.
   19 straipsnis
   1.   Jei, vykdant 6 straipsnio 4 dalyje numatytą priežiūrą ir monitoringą, 17 straipsnyje numatytą oficialų patikrinimą arba 20 straipsnyje numatytus bandymus, nustatoma, kad daržovių dauginamoji ir sodinamoji medžiaga neatitinka šios direktyvos reikalavimų, valstybės narės atsakinga oficiali įstaiga imasi atitinkamų veiksmų užtikrinti, kad medžiaga atitiktų šios direktyvos nuostatas, o jei tai neįmanoma, kad Bendrijoje būtų uždrausta prekiauti tokia daržovių dauginamąja ir sodinamąja medžiaga.
   2.   Jei nustatoma, kad konkretaus tiekėjo parduodama daržovių dauginamoji ir sodinamoji medžiaga neatitinka šios direktyvos reikalavimų ir sąlygų, atitinkama valstybė narė užtikrina, kad prieš tokį tiekėją būtų imamasi atitinkamų priemonių. Jei tiekėjui uždraudžiama prekiauti daržovių dauginamąja ir sodinamąja medžiaga, valstybė narė apie tai praneša Komisijai ir valstybių narių kompetentingoms nacionalinėms valdžios institucijoms.
   3.   Visos priemonės, kurių imamasi pagal 2 dalies nuostatas, panaikinamos, kai tik pakankamai įsitikinama, kad daržovių dauginamoji ir sodinamoji medžiaga, kuria tiekėjas ketina prekiauti, ateityje atitiks šios direktyvos reikalavimus ir sąlygas.
   20 straipsnis
   1.   Valstybėse narėse atliekami mėginių bandymai arba, atitinkamais atvejais, tyrimai, siekiant patikrinti, ar daržovių dauginamoji ir sodinamoji medžiaga atitinka šios direktyvos reikalavimus ir sąlygas, įskaitant susijusius su augalų sveikata. Komisija gali organizuoti valstybių narių ir Komisijos atstovų atliekamus bandymų patikrinimus.
   2.   Bendrijos lyginamieji tyrimai ir bandymai gali būti atliekami Bendrijoje siekiant atlikti daržovių dauginamosios ir sodinamosios medžiagos, pateiktos į rinką pagal privalomas arba savo nuožiūra taikomas šios direktyvos nuostatas, įskaitant susijusias su augalų sveikata, mėginių vegetacinius tyrimus. Gali būti atliekami šie lyginamieji tyrimai ir bandymai:

               —

               trečiosiose šalyse užaugintos daržovių dauginamosios ir sodinamosios medžiagos,

               —

               ekologinei žemdirbystei tinkančios daržovių dauginamosios ir sodinamosios medžiagos,

               —

               daržovių dauginamosios ir sodinamosios medžiagos, parduodamos dėl priemonių, skirtų genetinei įvairovei išsaugoti.

         3.   Šie lyginamieji tyrimai ir bandymai naudojami daržovių dauginamosios ir sodinamosios medžiagos tikrinimo techniniams metodams derinti ir patikrinti, ar laikomasi reikalavimų, kuriuos turi atitikti ši medžiaga.
   4.   21 straipsnio 2 dalyje nurodyta tvarka patvirtinamos būtinos priemonės lyginamiesiems tyrimams ir bandymams atlikti. 21 straipsnio 1 dalyje minimam Komitetui Komisija praneša apie technines priemones dėl tyrimų ir bandymų atlikimo bei jų rezultatus. Kilus augalų sveikatos problemoms, Komisija apie tai praneša Augalų sveikatos nuolatiniam komitetui.
   5.   Bendrija gali daryti finansinį įnašą į 2 ir 3 dalyse numatytų lyginamųjų tyrimų ir bandymų atlikimą.
   Finansinis įnašas neviršija biudžeto valdymo institucijos patvirtintų metinių asignavimų.
   6.   Lyginamieji tyrimai ir bandymai, kuriems gali būti daromas Bendrijos finansinis įnašas, bei išsamios finansinio įnašo darymo taisyklės nustatomos 21 straipsnio 2 dalyje nurodyta tvarka.
   7.   2 ir 3 dalyse numatytus lyginamuosius tyrimus ir bandymus gali atlikti tik valstybės institucijos arba valstybės įgalioti juridiniai asmenys.
   21 straipsnis
   1.   Komisijai padeda Žemės ūkio, sodininkystės, daržininkystės ir miškininkystės sėklos bei dauginamosios medžiagos nuolatinis komitetas (toliau – Komitetas).
   2.   Jeigu daroma nuoroda į šią dalį, taikomi Sprendimo 1999/468/EB 4 ir 7 straipsniai.
   Sprendimo 1999/468/EB 4 straipsnio 3 dalyje numatytas laikotarpis – vienas mėnuo.
   3.   Jeigu daroma nuoroda į šią dalį, taikomi Sprendimo 1999/468/EB 5 ir 7 straipsniai.
   Sprendimo 1999/468/EB 5 straipsnio 6 dalyje numatytas laikotarpis – trys mėnesiai.
   22 straipsnis
   4 straipsnyje minimų sąrašų, reikalavimų ir išsamių šios direktyvos įgyvendinimo taisyklių pakeitimai priimami 21 straipsnio 2 dalyje nurodyta tvarka.
   23 straipsnis
   1.   Valstybės narės užtikrina, kad jų teritorijoje auginama ir prekybai skirta daržovių dauginamoji ir sodinamoji medžiaga atitiktų šios direktyvos reikalavimus.
   2.   Jei oficialaus patikrinimo metu nustatoma, kad daržovių dauginamąja ir sodinamąja medžiaga prekiauti negalima, nes ji neatitinka augalų sveikatos reikalavimų, atitinkama valstybė narė imasi atitinkamų oficialių priemonių bet kokiai su augalų sveikata susijusiai rizikai pašalinti.
   24 straipsnis
   Sudarant 4 straipsnyje minimą sąrašą, 5–11 straipsnių, 14, 15, 17, 19 ir 23 straipsnių taikymo kiekvienai II priede nurodytai genčiai ar rūšiai data nustatoma 21 straipsnio 2 dalyje nurodyta tvarka.
   25 straipsnis
   Direktyva 92/33/EEB su pakeitimais, padarytais aktais, nurodytais III priedo A dalyje, yra panaikinama nepažeidžiant valstybių narių įsipareigojimų, susijusių su direktyvų perkėlimo į nacionalinę teisę ir taikymo pradžios terminais, numatytais III priedo B dalyje.
   Nuorodos į panaikintą direktyvą laikomos nuorodomis į šią direktyvą ir skaitomos pagal IV priede pateiktą atitikmenų lentelę.
   26 straipsnis
   Ši direktyva įsigalioja dvidešimtą dieną nuo jos paskelbimo Europos Sąjungos oficialiajame leidinyje.
   27 straipsnis
   Ši direktyva skirta valstybėms narėms.

      Priimta Briuselyje, 2008 m. liepos 15 d.

            Tarybos vardu

            Pirmininkas

         M. BARNIER

      (1)  2008 m. kovo 11 d. nuomonė (dar nepaskelbta Oficialiajame leidinyje).

      (2)  OL L 157, 1992 6 10, p. 1. Direktyva su paskutiniais pakeitimais, padarytais Komisijos sprendimu 2007/699/EB (OL L 284, 2007 10 30, p. 33).

      (3)  Žr. III priedo A dalį.

      (4)  OL L 193, 2002 7 20, p. 33. Direktyva su paskutiniais pakeitimais, padarytais Komisijos direktyva 2006/124/EB (OL L 339, 2006 12 6, p. 12).

      (5)  OL L 169, 2000 7 10, p. 1. Direktyva su paskutiniais pakeitimais, padarytais Komisijos direktyva 2007/6/EB (OL L 168, 2008 6 28, p. 31).

      (6)  OL L 184, 1999 7 17, p. 23. Sprendimas su pakeitimais, padarytais Sprendimu 2006/512/EB (OL L 200, 2006 7 22, p. 11).

      I PRIEDAS
      Reikalavimai, kurie turi būti nustatyti pagal 4 straipsnį
      A   DALIS
      Reikalavimai, kuriuos turi atitikti sodinamoji medžiaga.
      B   DALIS
      Genčių ir rūšių, neišvardytų Direktyvoje 2002/55/EB, sąrašas ir reikalavimai, kuriuos turi atitikti dauginamoji medžiaga.

      II PRIEDAS
      Genčių ir rūšių, minimų 1 straipsnio 2 dalyje, sąrašas

                  Allium cepa L.

                              —

                              Cepa grupė

                  Valgomasis svogūnas

                              —

                              Aggregatum grupė

                  Askaloninis česnakas

                     Allium fistulosum L.

                  Tuščialaiškis česnakas

                     Allium porrum L.

                  Daržinis poras

                     Allium sativum L.

                  Valgomasis česnakas

                     Allium schoenoprasum L.

                  Laiškinis česnakas

                     Anthriscus cerefolium (L.) Hoffm.

                  Daržinis builis

                     Apium graveolens L.

                  Valgomasis salieras

                     Asparagus officinalis L.

                  Vaistinis smidras

                     Beta vulgaris L.

                  Raudonasis burokėlis
                  Mangoldas

                     Brassica oleracea L.

                  Garbanotasis kopūstas
                  Žiedinis kopūstas
                  Brokolis
                  Briuselio kopūstas
                  Savojos kopūstas
                  Baltasis gūžinis kopūstas
                  Raudonasis gūžinis kopūstas
                  Ropinis kopūstas

                     Brassica rapa L.

                  Kininis bastutis
                  Ropė

                     Capsicum annuum L.

                  Vienametė paprika

                     Cichorium endivia L.

                  Salotinė garbanotoji trūkažolė
                  Salotinė plačialapė trūkažolė

                     Cichorium intybus L.

                  Paprastoji trūkažolė

                     Citrullus lanatus (Thunb.) Matsum. et Nakai

                  Tikrasis arbūzas

                     Cucumis melo L.

                  Sėjamasis melionas

                     Cucumis sativus L.

                  Paprastasis ilgavaisis agurkas
                  Paprastasis trumpavaisis agurkas

                     Cucurbita maxima Duchesne

                  Didysis moliūgas

                     Cucurbita pepo L.

                  Paprastasis moliūgas

                     Cynara cardunculus L.

                  Daržovinis artišokas
                  Dygusis artišokas

                     Daucus carota L.

                  Paprastoji morka

                     Foeniculum vulgare Mill.

                  Paprastasis pankolis

                     Lactuca sativa L.

                  Sėjamoji salota

                     Lycopersicon esculentum Mill.

                  Valgomasis pomidoras

                     Petroselinum crispum (Mill.) Nyman ex A. W. Hill

                  Sėjamoji petražolė

                     Phaseolus coccineus L.

                  Raudonžiedė pupelė

                     Phaseolus vulgaris L.

                  Žemaūgė daržinė pupelė
                  Vijoklinė daržinė pupelė

                     Pisum sativum L. (partim)

                  Sėjamasis žirnis

                     Raphanus sativus L.

                  Valgomasis ridikas

                     Rheum rhabarbarum L.

                  Daržovinis rabarbaras

                     Scorzonera hispanica L.

                  Valgomoji gelteklė

                     Solanum melongena L.

                  Baklažanas

                     Spinacia oleracea L.

                  Daržinis špinatas

                     Valerianella locusta (L.) Laterr.

                  Salotinė sultenė

                     Vicia faba L. (partim)

                  Pupa

                     Zea mays L. (partim)

                  Paprastasis kukurūzas, saldžiųjų veislių grupė

      III PRIEDAS
      A   DALIS
      Panaikinama direktyva su vėlesniais pakeitimais
      (nurodyta 25 straipsnyje)

                  Tarybos direktyva 92/33/EEB
                  (OL L 157, 1992 6 10, p. 1)

                  Komisijos sprendimas 93/400/EEB
                  (OL L 177, 1993 7 21, p. 27)

                  Komisijos sprendimas 94/152/EB
                  (OL L 66, 1994 3 10, p. 33)

                  Komisijos sprendimas 95/25/EB
                  (OL L 36, 1995 2 16, p. 34)

                  Komisijos sprendimas 97/109/EB
                  (OL L 39, 1997 2 8, p. 21)

                  Komisijos sprendimas 1999/29/EB
                  (OL L 8, 1999 1 14, p. 29)

                  Komisijos sprendimas 2002/111/EB
                  (OL L 41, 2002 2 13, p. 43)

                  Tarybos reglamentas (EB) Nr. 806/2003
                  (OL L 122, 2003 5 16, p. 1)

                  Tik II priedo 6 punktas ir III priedo 27 punktas

                  Tarybos direktyva 2003/61/EB
                  (OL L 165, 2003 7 3, p. 23)

                  Tik 1 straipsnio 4 punktas

                  Komisijos sprendimas 2005/55/EB
                  (OL L 22, 2005 1 26, p. 17)

                  Komisijos direktyva 2006/124/EB
                  (OL L 339, 2006 12 6, p. 12)

                  Tik 1 straipsnis ir Priedas

                  Komisijos sprendimas 2007/699/EB
                  (OL L 284, 2007 10 30, p. 33)

            B   DALIS
      Perkėlimo į nacionalinę teisę ir taikymo pradžios terminų sąrašas
      (nurodytas 25 straipsnyje)

                  Direktyva

                  Perkėlimo terminas

                  Taikymo pradžios data

                  92/33/EEB

                  1992 m. gruodžio 31 d.

                  —

                  2003/61/EB

                  2003 m. spalio 10 d.

                  —

                  2006/124/EB

                  2007 m. birželio 30 d.

                  2007 m. liepos 1 d. (1)

         (1)  Pagal Direktyvos 2006/124/EB 3 straipsnio 1 dalies antrą pastraipą: „Jos taiko šias nuostatas nuo 2007 m. liepos 1 d. Vis dėlto oficialaus veislių (priklausančių Allium cepa L. (aggregatum grupė), Allium fistulosum L., Allium sativum L., Allium schoenoprasum L., Rheum rhabarbarum L. ir Zea mays L.) pripažinimo nuostatų taikymą jos gali atidėti iki 2009 m. gruodžio 31 d.“

      IV PRIEDAS
      ATITIKMENŲ LENTELĖ

                  Direktyva 92/33/EEB

                  Ši direktyva

                  1–3 straipsniai

                  1–3 straipsniai

                  4 straipsnio įžanginė formuluotė

                  4 straipsnio įžanginė formuluotė

                  4 straipsnio i ir ii punktai

                  4 straipsnio a ir b punktai

                  5, 6 ir 7 straipsniai

                  5, 6 ir 7 straipsniai

                  8 straipsnio 1 dalis

                  8 straipsnio 1 dalis

                  8 straipsnio 2 dalies pirma pastraipa

                  8 straipsnio 2 dalis

                  8 straipsnio 2 dalies antra pastraipa

                  8 straipsnio 3 dalis

                  9 straipsnio 1 ir 2 dalys

                  9 straipsnio 1 ir 2 dalys

                  9 straipsnio 3 dalis

                  —

                  9 straipsnio 4 dalies pirma pastraipa

                  9 straipsnio 3 dalis

                  9 straipsnio 4 dalies antra pastraipa

                  —

                  10 ir 11 straipsniai

                  10 ir 11 straipsniai

                  12 straipsnio pirmos pastraipos įžanginė formuluotė

                  12 straipsnio 1 dalies įžanginė formuluotė

                  12 straipsnio pirmos pastraipos pirma ir antra įtraukos

                  12 straipsnio 1 dalies a ir b punktai

                  12 straipsnio antra pastraipa

                  12 straipsnio 2 dalis

                  13–20 straipsniai

                  13–20 straipsniai

                  21 straipsnio 1 ir 2 dalys

                  21 straipsnio 1 ir 2 dalys

                  21 straipsnio 3 dalis

                  21 straipsnio 4 dalis

                  22 straipsnio 1 dalis

                  —

                  22 straipsnio 2 dalis

                  21 straipsnio 3 dalis

                  23 straipsnis

                  22 straipsnis

                  24 straipsnis

                  23 straipsnis

                  25 straipsnio 1 dalis

                  —

                  25 straipsnio 2 dalis

                  24 straipsnis

                  —

                  25 straipsnis

                  —

                  26 straipsnis

                  26 straipsnis

                  27 straipsnis

                  I ir II priedai

                  I ir II priedai

                  —

                  III ir IV priedai


title: 2008 m. spalio 22 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyva 2008/92/EB dėl Bendrijos tvarkos, leidžiančios padidinti dujų ir elektros energijos kainų galutiniams pramonės vartotojams skaidrumą (nauja redakcija) (Tekstas svarbus EEE)

text:
7.11.2008

               LT

               Europos Sąjungos oficialusis leidinys

               L 298/9

      EUROPOS PARLAMENTO IR TARYBOS DIREKTYVA 2008/92/EB
   2008 m. spalio 22 d.
   dėl Bendrijos tvarkos, leidžiančios padidinti dujų ir elektros energijos kainų galutiniams pramonės vartotojams skaidrumą (nauja redakcija)
   (Tekstas svarbus EEE)
   EUROPOS PARLAMENTAS IR EUROPOS SĄJUNGOS TARYBA,
   atsižvelgdami į Europos bendrijos steigimo sutartį, ypač į jos 285 straipsnio 1 dalį,
   atsižvelgdami į Komisijos pasiūlymą,
   laikydamiesi Sutarties 251 straipsnyje nustatytos tvarkos (1),
   kadangi:

               (1)

               1990 m. birželio 29 d. Tarybos direktyva 90/377/EEB dėl Bendrijos tvarkos, leidžiančios padidinti dujų ir elektros energijos kainų galutiniams pramonės vartotojams skaidrumą (2), buvo keletą kartų iš esmės pakeista (3). Kadangi daromi nauji minėtos direktyvos pakeitimai, pageidautina, siekiant aiškumo, kad atitinkamos nuostatos būtų išdėstytos nauja redakcija.

               (2)

               Energijos kainų skaidrumas, užtikrinantis, kad nebūtų iškraipyta konkurencija bendrojoje rinkoje, yra labai svarbus energetikos vidaus rinkos sukūrimui ir sklandžiam jos veikimui.

               (3)

               Kainų skaidrumas gali padėti išvengti vartotojų diskriminacijos didinant jų laisvę rinktis įvairius energijos resursus ir tiekėjus.

               (4)

               Šiuo metu skirtinguose energijos resursuose ir skirtingose valstybėse narėse ar Bendrijos regionuose kainų skaidrumas skiriasi ir dėl to kyla abejonių dėl energetikos vidaus rinkos sukūrimo.

               (5)

               Vis dėlto kaina, kurią moka Bendrijos pramonės įmonės už naudojamą energiją, yra vienas iš veiksnių, turinčių įtakos jų konkurencingumui, ir todėl turėtų būti laikoma paslaptyje.

               (6)

               Tipinių vartotojų duomenų sistema, kuria naudojasi Europos Bendrijų statistikos biuras (Eurostatas) savo kainų leidiniuose, ir kainų sistema, nustatyta pagrindiniams pramonės elektros energijos vartotojams, užtikrina, kad toks skaidrumas nekliudytų konfidencialumui.

               (7)

               Eurostato naudojamą vartotojų kategorijų sistemą būtina išplėsti tiek, kiek įmanoma, išlaikant vartotojų reprezentatyvumą.

               (8)

               Tuomet galutiniams vartotojams nustatytos kainos taps skaidrios, nepažeidžiant būtino sutarčių konfidencialumo reikalavimo. Siekiant laikytis konfidencialumo reikalavimo, skelbiamai kainai atitinkamoje vartotojų kategorijoje būtini mažiausiai trys jos vartotojai.

               (9)

               Ši informacija apie pramonės įmonių kaip galutinių vartotojų suvartojamas dujas ir elektros energiją taip pat sudarys galimybę palyginti ją su informacija apie kitus energijos resursus (naftą, akmens anglį, iškastinį kurą ir atsinaujinančius energijos išteklius) ir kitus vartotojus.

               (10)

               Dujas ir elektros energiją tiekiančioms įmonėms bei dujų ir elektros energijos pramonės vartotojams, nepaisant šios direktyvos taikymo, toliau taikomos Sutartyje nustatytos konkurencijos taisyklės, ir todėl Komisija gali paprašyti pranešti kainas ir pardavimo sąlygas.

               (11)

               Informacija apie galiojančias kainų sistemas yra kainų skaidrumo dalis.

               (12)

               Informacija apie vartotojų suskirstymą į kategorijas ir jų atitinkamas rinkos dalis taip pat yra kainų skaidrumo dalis.

               (13)

               Pranešimas Eurostatui apie kainas ir pardavimo sąlygas vartotojams bei galiojančias kainų sistemas ir vartotojų suskirstymą į kategorijas pagal vartojimą turėtų būti pakankamai išsamus, kad Komisija galėtų priimti reikiamus sprendimus apie atitinkamus veiksmus ar pasiūlymus, atsižvelgdama į energetikos vidaus rinkoje susiklosčiusią situaciją.

               (14)

               Eurostatui pateikiami duomenys bus patikimesni, jeigu įmonės pačios parengs juos.

               (15)

               Informacija apie kiekvienos valstybės narės tiesioginius ir parafiskalinius mokesčius yra svarbi užtikrinant kainų skaidrumą.

               (16)

               Prireikus turi būti galimybė patikrinti Eurostatui pateiktų duomenų patikimumą.

               (17)

               Kainų skaidrumo pasiekiama kuo plačiau tarp vartotojų paskelbiant informaciją apie kainas ir kainų sistemas.

               (18)

               Siekiant energijos kainų skaidrumo, sistema turėtų remtis įrodyta patirtimi ir metodais, kuriuos sukūrė ir taiko Eurostatas tvarkydamas, tikrindamas ir skelbdamas duomenis.

               (19)

               Siekiant sukurti energetikos vidaus rinką, kainų skaidrumo sistema turėtų kuo greičiau pradėti veikti.

               (20)

               Šią direktyvą visos valstybės narės galėtų pradėti vienodai taikyti tik tuomet, kai bus pakankamai išplėtota gamtinių dujų rinka, o ypač jos infrastruktūra.

               (21)

               Šio sprendimo įgyvendinimui būtinos priemonės turėtų būti patvirtintos pagal 1999 m. birželio 28 d. Tarybos sprendimą 1999/468/EB, nustatantį Komisijos naudojimosi jai suteiktais įgyvendinimo įgaliojimais tvarką (4).

               (22)

               Visų pirma Komisijai reikėtų suteikti įgaliojimus daryti būtinus I ir II priedų pakeitimus atsižvelgiant į nustatytas konkrečias problemas. Kadangi šios priemonės yra bendro pobūdžio ir yra skirtos iš dalies pakeisti neesmines šios direktyvos nuostatas, jos turi būti patvirtintos pagal Sprendimo 1999/468/EB 5a straipsnyje numatytą reguliavimo procedūrą su tikrinimu.

               (23)

               Kadangi naujos į šią direktyvą įtrauktos nuostatos susijusios tik su komiteto procedūromis, valstybėms narėms nereikia jų perkelti į nacionalinę teisę.

               (24)

               Ši direktyva neturėtų pažeisti valstybių narių įsipareigojimų, susijusių su direktyvų perkėlimo į nacionalinę teisę terminais, numatytais III priedo B dalyje,

         PRIĖMĖ ŠIĄ DIREKTYVĄ:
   1 straipsnis
   Valstybės narės imasi būtinų priemonių užtikrinti, kad dujas ir elektros energiją galutiniams pramonės vartotojams tiekiančios įmonės, kaip apibrėžta I ir II prieduose, praneštų Europos Bendrijų statistikos biurui (Eurostatui) 3 straipsnyje nustatyta forma:

               1)

               dujų ir elektros energijos kainas ir pardavimo sąlygas, nustatytas galutiniams pramonės vartotojams;

               2)

               naudojamas kainų sistemas;

               3)

               vartotojų ir jų atitinkamų apimčių suskirstymą į kategorijas pagal suvartojimą, užtikrinant šių kategorijų reprezentatyvumą nacionaliniu mastu.

         2 straipsnis
   1.   1 straipsnyje nurodytos įmonės renka 1 straipsnio 1 ir 2 punktuose numatytus duomenis pagal kiekvienų metų sausio 1 d. ir liepos 1 d. duomenis.
   Duomenys, parengti laikantis 3 straipsnyje nurodytų nuostatų, Eurostatui ir valstybių narių kompetentingoms institucijoms nusiunčiami per du mėnesius.
   2.   Remiantis 1 dalyje nurodytais duomenimis, Eurostatas kiekvienų metų gegužės ir lapkričio mėnesiais atitinkama forma paskelbia dujų ir elektros energijos kainas, nustatytas valstybių narių pramonės vartotojams, ir tam tikslui naudojamas kainų sistemas.
   3.   1 straipsnio 3 punkte nurodyta informacija Eurostatui ir valstybių narių kompetentingoms institucijoms siunčiama kas dvejus metus.
   Ši informacija viešai neskelbiama.
   3 straipsnis
   Įgyvendinimo nuostatos, susijusios su 1 straipsnyje nurodytos informacijos forma, turiniu ir visais kitais ypatumais, nustatytos I ir II prieduose.
   4 straipsnis
   Eurostatas neatskleidžia jam pagal 1 straipsnį pateiktų duomenų, kuriems galėtų būti nustatytas komercinio slaptumo reikalavimas. Šiais Eurostatui pateiktais slaptais statistiniais duomenimis gali naudotis tik jo pareigūnai ir tik statistiniais tikslais.
   Pirmos pastraipos nuostatos netrukdo viešai skelbti šių duomenų suvestinių forma, pagal kurią neįmanoma nustatyti atskirų komercinių sandorių.
   5 straipsnis
   Eurostatui pastebėjus statistiškai svarbius duomenų, perduodamų laikantis šios direktyvos, netikslumus ar neatitikimus, jis gali prašyti nacionalines įstaigas leisti jam patikrinti atitinkamus nesuvestinius duomenis bei skaičiavimo ar įvertinimo metodus, kuriais buvo remtasi rengiant suvestines, siekiant nustatyti ar netgi pataisyti informaciją, kuri laikoma netikslia.
   6 straipsnis
   Prireikus Komisija padaro būtinus I ir II priedų pakeitimus, atsižvelgdama į nustatytas konkrečias problemas. Šios priemonės, skirtos iš dalies pakeisti neesmines šios direktyvos nuostatas, tvirtinamos pagal 7 straipsnio 2 dalyje nurodytą reguliavimo procedūrą su tikrinimu.
   Tačiau šie pakeitimai yra tik I ir II priedų techniniai pataisymai ir negali pakeisti sistemos bendros struktūros.
   7 straipsnis
   1.   Komisijai padeda komitetas.
   2.   Jei yra nuoroda į šią dalį, taikomi Sprendimo 1999/468/EB 5a straipsnio 1–4 dalys ir 7 straipsnis, atsižvelgiant į jo 8 straipsnį.
   8 straipsnis
   Kartą per metus Komisija pateikia Europos Parlamentui, Tarybai ir Europos ekonomikos ir socialinių reikalų komitetui suvestinę ataskaitą apie šios direktyvos taikymą.
   9 straipsnis
   Gamtinių dujų atveju ši direktyva nebus taikoma valstybėse narėse penkerius metus nuo šios energijos rūšies atsiradimo atitinkamoje rinkoje.
   Šio energijos šaltinio atsiradimo nacionalinėje rinkoje datą atitinkama valstybė narė nedelsdama atvirai praneša Komisijai.
   10 straipsnis
   Direktyva 90/377/EEB su pakeitimais, padarytais aktais, nurodytais III priedo A dalyje, panaikinama, nedarant poveikio valstybių narių pareigoms, susijusioms su direktyvų perkėlimo į nacionalinę teisę terminais, numatytais III priedo B dalyje.
   Nuorodos į panaikintą direktyvą laikomos nuorodomis į šią direktyvą ir skaitomos pagal IV priede pateiktą atitikmenų lentelę.
   11 straipsnis
   Ši direktyva įsigalioja dvidešimtą dieną po jos paskelbimo Europos Sąjungos oficialiajame leidinyje.
   12 straipsnis
   Ši direktyva skirta valstybėms narėms.

      Priimta Strasbūre, 2008 m. spalio 22 d.

            Europos Parlamento vardu

            Pirmininkas

         H.-G. PÖTTERING

            Tarybos vardu

            Pirmininkas

         J.-P. JOUYET

      (1)  2008 m. birželio 17 d. Europos Parlamento nuomonė (dar nepaskelbta Oficialiajame leidinyje) ir 2008 m. rugsėjo 25 d. Tarybos sprendimas.

      (2)  OL L 185, 1990 7 17, p. 16.

      (3)  Žr. III priedo A dalį.

      (4)  OL L 184, 1999 7 17, p. 23.

      I PRIEDAS
      DUJŲ KAINOS
      Duomenys apie dujų kainas galutiniams pramonės vartotojams (1) turi būti renkami ir apdorojami pagal šią metodiką:

                  a)

                  Praneštinos kainos – kainos, kurias galutiniai pramonės vartotojai moka už dujotiekiais šių vartotojų reikmėms tiekiamas dujas.

                  b)

                  Atsižvelgiama į visus dujų naudojimo gamybinėms reikmėms atvejus. Ši sistema netaikoma vartotojams, kurie dujas naudoja:

                              —

                              elektros energijai elektrinėse arba kogeneracinėse jėgainėse gaminti,

                              —

                              ne energijos gamybai (pvz., chemijos pramonėje),

                              —

                              kurie per metus sunaudoja tiek dujų, kad jų energetinė vertė yra didesnė nei 4 000 000 gigadžaulių (GJ).

                  c)

                  Registruotinos kainos turi būti pasirenkamos atsižvelgiant į tipinių vartotojų grupes, kurioms vartotojai priskiriami pagal per metus jų suvartojamą dujų kiekį.

                  d)

                  Duomenys apie kainas bus renkami du kartus per metus, abiejų pusmečių pradžioje (sausio ir liepos mėn.) ir atitiks vidutines kainas, kurias galutiniai pramonės vartotojai už dujas mokėjo ankstesnį pusmetį. Europos Bendrijų statistikos tarnybai (Eurostatui) perduotas pirmas pranešimas apie kainas atitiks 2008 m. sausio 1 d. padėtį.

                  e)

                  Kainos turi būti nurodomos nacionaline valiuta (nurodoma suma, kurią reikia mokėti už gigadžaulio energijos kiekio pagaminimą). Naudojamo energijos vieneto vertė išmatuojama remiantis aukštutine šilumingumo verte.

                  f)

                  Į kainas turi būti įtraukti visi mokėtini mokesčiai: tinklo mokesčiai, prie kurių pridedamas mokestis už sunaudotą energiją ir atimamos visos grąžinamos permokos arba priemokos, ir pridedamos kitos įmokos (skaitiklių nuomos įmoka, abonentinės įmokos ir t. t.). Pradiniai prijungimo mokesčiai nėra įtraukiami.

                  g)

                  Turi būti pateikiamos vidutinės nacionalinės kainos.

                  h)

                  Valstybės narės mažiausiomis sąnaudomis parengia ir įdiegia procedūras, kurias taikant būtų užtikrinamas reprezentatyviosios duomenų rinkimo sistemos veikimas pagal šias taisykles:

                              —

                              kainos turi atitikti svertines vidutines kainas (nustatant pastarąsias atsižvelgiama į dujų tiekimo bendrovių, kurios buvo naudotos kaip svorio koeficientai, užimamą rinkos dalį); taikant aritmetinį vidurkį apskaičiuotos kainos pateikiamos tik tuo atveju, jeigu neįmanoma apskaičiuoti svertinių verčių. Valstybės narės abiem atvejais užtikrina, kad būtų pateikiami duomenys apie reprezentatyviąją nacionalinės rinkos dalį,

                              —

                              užimama rinkos dalis turėtų būti nustatoma atsižvelgiant į tuos dujų kiekius, už kuriuos dujų tiekėjas galutiniams pramonės vartotojams pateikė sąskaitą. Jeigu įmanoma, apskaičiuojama kiekvienos atskiros vartotojų grupės užimama rinkos dalis. Informaciją, kuria remiantis buvo apskaičiuojamos svertinės vidutinės kainos, valstybės narės tvarko laikydamosi konfidencialumo reikalavimų,

                              —

                              siekiant konfidencialumo, su kainomis susiję duomenys bus perduodami tik tuomet, jeigu atitinkamoje valstybėje narėje bus bent po tris kiekvienos grupės, nurodytos j punkte, galutinius vartotojus.

                  i)

                  Turi būti pateikiamos trijų lygių kainos:

                              —

                              kainos be mokesčių ir rinkliavų,

                              —

                              kainos be pridėtinės vertės mokesčio (PVM) ir kitų susigrąžinamų mokesčių,

                              —

                              kainos su visais mokesčiais, rinkliavomis ir PVM.

                  j)

                  Bus renkami duomenys apie šių grupių galutinių pramonės vartotojų už dujas mokamas kainas:

                              Galutiniai pramonės vartotojai

                              Per metus suvartojamas dujų kiekis (GJ)

                              Mažiausias

                              Didžiausias

                              I1 grupė

                              < 1 000

                              I2 grupė

                              1 000

                              < 10 000

                              I3 grupė

                              10 000

                              < 100 000

                              I4 grupė

                              100 000

                              < 1 000 000

                              I5 grupė

                              1 000 000

                              <= 4 000 000

                  k)

                  Kartą per dvejus metus, kartu su pateikiama sausio mėnesio kainų ataskaita, Eurostatui teikiama informacija apie naudojamą duomenų rinkimo sistemą, ypač: tyrimo aprašymas ir jo aprėptis (tiekimo bendrovių, apie kurias teikti duomenys, skaičius, agreguotoji procentinė rinkos, iš kurios rinkti duomenys, dalis ir t. t.) bei apskaičiuojant vidutines svertines kainas naudoti kriterijai ir kiekvienos vartotojų grupės suvartoti agreguotieji kiekiai. Pirmame pranešime apie duomenų rinkimo sistemą bus pateikiama 2008 m. sausio 1 d. padėtis.

                  l)

                  Kartą per metus, kartu su sausio mėnesio kainų ataskaita, Eurostatui teikiama informacija apie pagrindines vidutines charakteristikas ir veiksnius, darančius poveikį pranešamoms kiekvienos vartotojų grupės kainoms.
                  Šioje informacijoje turi būti nurodyta:

                              —

                              vidutiniai su galutiniais pramonės vartotojais ir kiekviena vartotojų grupe susiję apkrovos veiksniai, apskaičiuojami atsižvelgiant į visą patiektos energijos kiekį ir vidutinę didžiausią paklausą,

                              —

                              nuolaidų, kurios buvo suteiktos už nepertraukiamą tiekimą, aprašymas,

                              —

                              abonentinių mokesčių, skaitiklių nuomos mokesčių ar bet kokių kitų, nacionaliniu lygiu mokamų įmokų, aprašymas.

                  m)

                  Kartą per metus, kartu su pateikiama sausio mėnesio kainų ataskaita, taip pat turėtų būti pateikiamos mokesčių, kurie taikomi dujas parduodant galutiniams pramonės vartotojams, normos, šių normų apskaičiavimo metodas ir mokesčių aprašymas. Aprašyme turi būti nurodomos visos nemokestinės rinkliavos, iš kurių apmokamos duomenų apie kainas rinkimo sistemos sąnaudos ir padengiami su viešąja paslauga susiję įsipareigojimai.
                  Pateikiamas mokesčių aprašymas turi būti aiškiai suskirstytas į tris atskirtas dalis:

                              —

                              mokesčiai, rinkliavos, nemokestinės rinkliavos, įmokos ir kiti fiskaliniai mokesčiai, kurie nenurodomi galutiniams pramonės vartotojams pateikiamose sąskaitose. Dėl to šioje įtraukoje aprašyti duomenys įtraukiami į skiltį, kurioje pranešami rodikliai, apibūdinantys kainų lygį: „kainos be mokesčių ir rinkliavų“,

                              —

                              į galutiniams pramonės vartotojams pateikiamas sąskaitas įtraukiami mokesčiai ir rinkliavos, kurios laikomos nesusigrąžinamomis. Dėl to šioje įtraukoje aprašyti duomenys įtraukiami į skiltį, kurioje pranešami rodikliai, apibūdinantys kainų lygį: „Kainos be pridėtinės vertės mokesčio (PVM) ir kitų susigrąžinamų mokesčių“,

                              —

                              į galutiniams pramonės vartotojams pateikiamas sąskaitas įtraukiamas pridėtinės vertės mokestis (PVM) ir kiti susigrąžinami mokesčiai. Šioje įtraukoje aprašyti duomenys įtraukiami į skiltį, kurioje pranešami rodikliai, apibūdinantys kainų lygį: „Kainos su visais mokesčiais, rinkliavomis ir PVM“.

                        Trumpas skirtingų taikomų mokesčių, rinkliavų, nemokestinių rinkliavų, įmokų ir fiskalinių mokesčių sąrašas:

                              —

                              pridėtinės vertės mokestis,

                              —

                              koncesijos mokestis. Šis mokestis – paprastai licencijos ir rinkliavos, kurios mokamos už dujotiekių ar kitokios dujų įrangos užimamą žemę ir jų naudojamą valstybės ar privatų turtą,

                              —

                              aplinkosaugos mokesčiai arba rinkliavos. Aplinkosaugos mokesčiai arba rinkliavos paprastai būna susiję su atsinaujinančios energijos išteklių naudojimo arba kombinuotosios šiluminės ir elektros energijos gamybos skatinimu arba jie nustatomi už poveikį klimato kaitai darančių CO2, SO2 ar kitokios medžiagos išmetamą kiekį,

                              —

                              kiti su energetikos sektoriumi susiję mokesčiai arba rinkliavos: su viešąja paslauga susiję įsipareigojimai ir (arba) mokesčiai, rinkliavos, kuriomis finansuojama energetikos sektorių reglamentuojančių institucijų veikla ir t. t.,

                              —

                              kiti su energetikos sektoriumi nesusiję mokesčiai arba rinkliavos: nacionaliniai, vietiniai ar regioniniai fiskaliniai mokesčiai už suvartotą energiją, mokesčiai už dujų skirstymą ir t. t.

                        Į pajamų mokesčius, už turtą mokamus mokesčius, mokestį už variklinių transportų priemonių tepalą, kelių mokesčius, mokesčius už licencijas naudotis telekomunikacijomis, radijo ryšiu, reklamą, rinkliavas už licencijas, taršos mokesčius ir t. t. nebus atsižvelgiama ir jie neįtraukiami į šį aprašymą, nes šie mokesčiai, be jokios abejonės, laikytini veiklos vykdytojo sąnaudų dalimi ir jie taip pat taikomi kitiems sektoriams ar veiklos rūšims.

                  n)

                  Valstybėse narėse, kuriose pardavimą pramonės vartotojams vykdo viena bendrovė, informaciją gali teikti ta bendrovė. Valstybėse narėse, kuriose veiklą vykdo daugiau nei viena bendrovė, informaciją turėtų teikti nepriklausoma statistinių duomenų įstaiga.

         (1)  Galutiniams pramonės vartotojams gali būti priskiriami kiti ne privatūs vartotojai.

      II PRIEDAS
      ELEKTROS ENERGIJOS KAINOS
      Duomenys apie elektros energijos kainas galutiniams pramonės vartotojams (1) turi būti renkami ir apdorojami pagal šią metodiką:

                  a)

                  Praneštinos kainos – kainos, kurias galutiniai pramonės vartotojai moka už savo reikmėms perkamą elektros energiją.

                  b)

                  Atsižvelgiama į visus elektros energijos naudojimo gamybinėms reikmėms atvejus.

                  c)

                  Registruotinos kainos turi būti pagrįstos atsižvelgiant į tipinių vartotojų grupes, kurioms vartotojai priskiriami pagal per metus jų suvartojamą elektros energijos kiekį.

                  d)

                  Duomenys apie kainas bus renkami du kartus per metus, abiejų pusmečių pradžioje (sausio ir liepos mėn.) ir atitiks vidutines kainas, kurias galutiniai pramonės vartotojai už elektros energiją mokėjo ankstesnį pusmetį. Eurostatui perduotas pirmas pranešimas apie kainas atitiks 2008 m. sausio 1 d. padėtį.

                  e)

                  Kainos turi būti nurodomos nacionaline valiuta (nurodoma suma, kurią reikia mokėti už vieną kWh).

                  f)

                  Į kainas turi būti įtraukti visi mokėtini mokesčiai: tinklo mokesčiai, prie kurių pridedamas mokestis už sunaudotą energiją ir iš kurių atimamos visos grąžinamos permokos arba priemokos, ir pridedamos kitos įmokos (galios mokesčiai, pateikimas į rinką, skaitiklių nuomos įmoka ir t. t.). Pradiniai prijungimo mokesčiai nėra įtraukiami.

                  g)

                  Turi būti registruojamos vidutinės nacionalinės kainos.

                  h)

                  Valstybės narės mažiausiomis sąnaudomis parengia ir įdiegia procedūras, kurias taikant būtų užtikrinamas reprezentatyviosios duomenų rinkimo sistemos veikimas pagal šias taisykles:

                              —

                              kainos turi atitikti svertines vidutines kainas (nustatant pastarąsias atsižvelgiama į elektros energijos tiekimo bendrovių, kurios buvo naudotos kaip svorio koeficientai, užimamą rinkos dalį). Taikant aritmetinį vidurkį apskaičiuotos kainos pateikiamos tik tuo atveju, jeigu neįmanoma apskaičiuoti svertinių verčių. Valstybės narės abiem atvejais užtikrina, kad būtų pateikiami duomenys apie reprezentatyviąją nacionalinės rinkos dalį,

                              —

                              užimama rinkos dalis turėtų būti nustatoma atsižvelgiant į tuos elektros energijos kiekius, už kuriuos elektros energijos tiekėjas galutiniams pramonės vartotojams pateikė sąskaitą. Jeigu įmanoma, užimama rinkos dalis apskaičiuojama atskirai kiekvienos vartotojų grupės. Informaciją, kuria remiantis buvo apskaičiuojamos svertinės vidutinės kainos, valstybės narės tvarko laikydamosi konfidencialumo reikalavimų,

                              —

                              siekiant konfidencialumo, su kainomis susiję duomenys bus perduodami tik tuomet, jeigu atitinkamoje valstybėje narėje bus bent po tris kiekvienos grupės, nurodytos j punkte, galutinius vartotojus.

                  i)

                  Turi būti pateikiamos trijų lygių kainos:

                              —

                              kainos be mokesčių ir rinkliavų,

                              —

                              kainos be pridėtinės vertės mokesčio (PVM) ir kitų susigrąžinamų mokesčių,

                              —

                              kainos su visais mokesčiais, rinkliavomis ir PVM.

                  j)

                  Bus renkami duomenys apie šių grupių galutinių pramonės vartotojų už elektros energiją mokamas kainas:

                              Galutiniai pramonės vartotojai

                              Per metus suvartojamas elektros energijos kiekis (MWh)

                              Mažiausias

                              Didžiausias

                              IA grupė

                              < 20

                              IB grupė

                              20

                              < 500

                              IC grupė

                              500

                              < 2 000

                              ID grupė

                              2 000

                              < 20 000

                              IE grupė

                              20 000

                              < 70 000

                              IF grupė

                              70 000

                              <= 150 000

                  k)

                  Kartą per dvejus metus, kartu su pateikiama sausio mėnesio kainų ataskaita, Eurostatui teikiama informacija apie naudojamą duomenų rinkimo sistemą, ypač: tyrimo aprašymas ir jo aprėptis (tiekimo bendrovių, apie kurias teikti duomenys, skaičius, agreguotoji procentinė rinkos, iš kurios rinkti duomenys, dalis ir t. t.) bei apskaičiuojant vidutines svertines kainas naudoti kriterijai ir kiekvienos vartotojų grupės suvartoti agreguotieji kiekiai. Pirmame pranešime apie duomenų rinkimo sistemą bus pateikiama 2008 m. sausio 1 d. padėtis.

                  l)

                  Kartą per metus, kartu su pateikiama sausio mėnesio kainų ataskaita, Eurostatui teikiama informacija apie pagrindines vidutines charakteristikas ir veiksnius, darančius poveikį pranešamoms kiekvienos vartotojų grupės kainoms.
                  Teiktinoje informacijoje turi būti nurodyta:

                              —

                              vidutiniai su galutiniais pramonės vartotojais ir kiekviena vartotojų grupe susiję apkrovos veiksniai, apskaičiuojami atsižvelgiant į visą patiektos energijos kiekį ir vidutinę didžiausią paklausą,

                              —

                              lentelė, kurioje nurodomi šalyje nustatyti įtampos apribojimai,

                              —

                              abonentinių mokesčių, skaitiklių nuomos mokesčių ar bet kokių kitų nacionaliniu lygiu mokamų mokesčių aprašymas.

                  m)

                  Kartą per metus, kartu su pateikiama sausio mėnesio kainų ataskaita, taip pat turėtų būti pateikiamos mokesčių, kurie taikomi elektros energiją parduodant galutiniams pramonės vartotojams, normos, šių normų apskaičiavimo metodas ir mokesčių aprašymas. Aprašyme turi būti nurodomos visos nemokestinės rinkliavos, iš kurių apmokamos duomenų apie kainas rinkimo sistemos sąnaudos ir padengiami su viešąja paslauga susiję įsipareigojimai.
                  Pateikiamas mokesčių aprašymas turi būti aiškiai suskirstytas į tris atskirtas dalis:

                              —

                              mokesčiai, rinkliavos, nemokestinės rinkliavos, įmokos ir kiti fiskaliniai mokesčiai, kurie nenurodomi galutiniams pramonės vartotojams pateikiamose sąskaitose. Šioje įtraukoje aprašyti duomenys įtraukiami į skiltį, kurioje nurodomi rodikliai, apibūdinantys kainų lygį: „Kainos be mokesčių ir rinkliavų“,

                              —

                              į galutiniams pramonės vartotojams pateikiamas sąskaitas įtraukiami mokesčiai ir rinkliavos, kurios laikomos nesusigrąžinamomis. Šioje įtraukoje aprašyti duomenys įtraukiami į skiltį, kurioje pranešami rodikliai, apibūdinantys kainų lygį: „Kainos be pridėtinės vertės mokesčio (PVM) ir kitų susigrąžinamų mokesčių“,

                              —

                              į galutiniams pramonės vartotojams pateikiamas sąskaitas įtraukiamas pridėtinės vertės mokestis (PVM) ir kiti susigrąžinami mokesčiai. Šioje įtraukoje aprašyti duomenys įtraukiami į skiltį, kurioje pranešami rodikliai, apibūdinantys kainų lygį: „Kainos su visais mokesčiais, rinkliavomis ir PVM“.

                        Trumpas skirtingų taikomų mokesčių, rinkliavų, nemokestinių rinkliavų, įmokų ir fiskalinių mokesčių sąrašas:

                              —

                              pridėtinės vertės mokestis,

                              —

                              koncesijos mokesčiai. Šis mokestis – paprastai licencijos ir įmokos, kurios mokamos už elektros tinklų ar kitokios elektros įrangos užimamą žemę ir jų naudojamą valstybės ar privatų turtą,

                              —

                              aplinkosaugos mokesčiai arba rinkliavos. Aplinkosaugos mokesčiai arba rinkliavos paprastai būna susiję su atsinaujinančios energijos išteklių naudojimo arba kombinuotosios šiluminės ir elektros energijos gamybos skatinimu arba jie nustatomi už poveikį klimato kaitai darančių CO2, SO2 ar kitokios medžiagos išmetamą kiekį,

                              —

                              branduolinės energijos ir kiti priežiūros mokesčiai: branduolinio įrenginio eksploatavimo nutraukimo mokesčiai, branduolinių įrenginių priežiūros įmokos ir t. t.,

                              —

                              kiti su energetikos sektoriumi susiję mokesčiai arba rinkliavos: su viešąja paslauga susiję įsipareigojimai ir (arba) mokesčiai, rinkliavos, kuriomis finansuojama energetikos sektorių reglamentuojančių institucijų veikla ir t. t.,

                              —

                              kiti su energetikos sektoriumi nesusiję mokesčiai arba rinkliavos: nacionaliniai, vietiniai ar regioniniai fiskaliniai mokesčiai už suvartotą energiją, mokesčiai už elektros energijos skirstymą ir t. t.

                        Į pajamų mokesčius, už turtą mokamus mokesčius, akcizo mokestį už naftos produktus ir degalus, kurie nebuvo naudoti gaminant elektros energiją, variklinių transportų priemonių tepalą, kelių mokesčius, mokesčius už licencijas naudotis telekomunikacijomis, radijo ryšiu, reklamą, rinkliavas už licencijas, taršos mokesčius ir t. t. nebus atsižvelgiama ir jie neįtraukiami į šį aprašymą, nes šie mokesčiai, be jokios abejonės, laikytini veiklos vykdytojo sąnaudų dalimi ir jie taip pat taikomi kitiems sektoriams ar veiklos rūšims.

                  n)

                  Kartą per metus, kartu su pateikiama sausio mėnesio kainų ataskaita, Eurostatui turi būti pateikiamos į pagrindines sudedamąsias dalis suskirstytos elektros energijos kainos. Į pagrindines sudedamąsias dalis elektros energijos kainos suskirstomos pagal šią metodiką:
                  Visa vartotojų grupei nustatyta elektros energijos kaina gali būti laikoma „tinklo“ kainų, „energijos ir tiekimo“ kainų (t. y. pradedant gamyba ir baigiant tiekimu į rinką, išskyrus tinklus) ir visų mokesčių bei rinkliavų suma:

                              —

                              „tinklo“ kaina – taikant perdavimo ir paskirstymo tarifus gautų įplaukų santykis (jeigu įmanoma) su atitinkamu vartotojų grupės suvartotu elektros energijos kiekiu (kWh). Jeigu kiekvienos vartotojų grupės atskirai suvartoti elektros energijos kiekiai (kWh) nėra žinomi, turėtų būti pateikiami apskaičiuoti kiekiai,

                              —

                              „energijos ir tiekimo“ kaina – visa kaina, iš kurios atimama „tinklo“ kaina ir visi mokesčiai bei rinkliavos,

                              —

                              mokesčiai ir rinkliavos. Ši kainų dedamoji dalis suskirstoma papildomai:

                                          —

                                          į „tinklo“ kainas įtraukti mokesčiai ir rinkliavos,

                                          —

                                          į „energijos ir tiekimo“ kainas įtraukti mokesčiai ir rinkliavos,

                                          —

                                          pridėtinės vertės mokestis (PVM) ir kiti susigrąžinami mokesčiai.

                        PASTABA. Jeigu papildomosios paslaugos nurodomos atskirai, tada jas galima priskirti vienai iš šių dviejų sudedamųjų dalių:

                              —

                              į „tinklo“ kainą įtraukiamos šios sąnaudos: perdavimo ir paskirstymo tarifai, perdavimo ir paskirstymo nuostoliai, tinklo sąnaudos, vartotojų aptarnavimo sąnaudos, sistemos priežiūros sąnaudos ir skaitiklių nuomos sąnaudos,

                              —

                              į „energijos ir tiekimo“ kainą įtraukiamos į šios sąnaudos: gamybos, agregavimo, balansavimo energijos, elektros energijos tiekimo sąnaudos, paslaugų teikimo vartotojams, vartotojų aptarnavimo, rodiklių rodmenų nuskaitymo ir kitos tiekimo sąnaudos,

                              —

                              kitos specifinės sąnaudos. Šioje įtraukoje nurodytos sąnaudos – nei tinklo, nei energijos ar tiekimo sąnaudos arba mokesčiai. Jeigu šios rūšies sąnaudų patiriama, jos pranešamos atskirai.

                  o)

                  Valstybėse narėse, kuriose pardavimą pramonės vartotojams vykdo viena bendrovė, informaciją gali teikti ta bendrovė. Valstybėse narėse, kuriose veiklą vykdo daugiau nei viena bendrovė, informaciją turėtų teikti nepriklausoma statistinių duomenų įstaiga.

         (1)  Galutiniams pramonės vartotojams gali būti priskiriami kiti ne privatūs vartotojai.

      III PRIEDAS
      A   DALIS
      Panaikinama direktyva ir jos vėlesni pakeitimai
      (nurodyta 10 straipsnyje)

                  Tarybos direktyva 90/377/EEB
                  (OL L 185, 1990 7 17, p. 16).

                  Komisijos direktyva 93/87/EEB
                  (OL L 277, 1993 11 10, p. 32).

                  1994 m. Stojimo akto I priedas
                  (OL C 241, 1994 8 29, p. 21).

                  2003 m. Stojimo akto II priedo 12 (A)(3)(a) ir (b) punktai
                  (OL L 236, 2003 9 23, p. 33).

                  Europos Parlamento ir Tarybos reglamentas (EB) Nr. 1882/2003
                  (OL L 284, 2003 10 31, p. 1).

                  Tik I priedo 3 punktas

                  Tarybos direktyva 2006/108/EB
                  (OL L 363, 2006 12 20, p. 414).

                  Tik 1 straipsnyje pateikta nuoroda į Direktyvą 90/377/EEB ir I priedo 1 punkto a ir b papunkčiai

                  Komisijos sprendimas 2007/394/EB
                  (OL L 148, 2007 6 9, p. 11).

            B   DALIS
      Perkėlimo į nacionalinę teisę terminų sąrašas
      (nurodytas 10 straipsnyje)

                  Direktyvos

                  Perkėlimo terminas

                  90/377/EEB

                  1991 m. liepos 30 d.

                  93/87/EEB

                  —

                  2006/108/EB

                  2007 m. sausio 1 d.

      IV PRIEDAS
      Atitikmenų lentelė

                  Direktyva 90/377/EEB

                  Ši direktyva

                  1 straipsnis

                  1 straipsnis

                  2 straipsnio 1 dalies pirmas sakinys

                  2 sakinio 1 dalies pirma pastraipa

                  2 straipsnio 1 dalies antras sakinys

                  2 sakinio 1 dalies antra pastraipa

                  2 straipsnio 2 dalis

                  2 straipsnio 2 dalis

                  2 straipsnio 3 dalies pirmas sakinys

                  2 straipsnio 3 dalies pirma pastraipa

                  2 straipsnio 3 dalies antras sakinys

                  —

                  2 straipsnio 3 dalies trečias sakinys

                  2 straipsnio 3 dalies antra pastraipa

                  3–5 straipsniai

                  3–5 straipsniai

                  6 straipsnio pirmas sakinys

                  6 straipsnio pirmos pastraipos pirmas sakinys

                  —

                  6 straipsnio pirmos pastraipos antras sakinys

                  6 straipsnio antras sakinys

                  6 straipsnio antra pastraipa

                  7 straipsnio 1 ir 2 dalys

                  7 straipsnis

                  7 straipsnio 3 dalis

                  —

                  8 straipsnis

                  8 straipsnis

                  9 straipsnio pirma pastraipa

                  —

                  9 straipsnio antros pastraipos pirmas sakinys

                  9 straipsnio pirma pastraipa

                  9 straipsnio antros pastraipos antras sakinys

                  9 straipsnio antra pastraipa

                  —

                  10 ir 11 straipsniai

                  10 straipsnis

                  12 straipsnis

                  I–II priedai

                  I–II priedai

                  —

                  III priedas

                  —

                  IV priedas


title: 1993 m. liepos 5 d. Komisijos direktyva 93/64/EEB, išdėstanti tiekėjų ir įmonių priežiūros bei kontrolės pagal Tarybos direktyvą 92/34/EEB dėl prekybos vaisinių augalų dauginamąja medžiaga ir vaisiams auginti skirtais vaisiniais augalais įgyvendinimo priemones

text:
Svarbus teisinis pranešimas

|

31993L0064

Oficialusis leidinys L 250 , 07/10/1993 p. 0033 - 0034 specialusis leidimas suomių kalba: skyrius 3 tomas 52 p. 0261  specialusis leidimas švedų kalba: skyrius 3 tomas 52 p. 0261

		Komisijos direktyva 93/64/EEB1993 m. liepos 5 d.išdėstanti tiekėjų ir įmonių priežiūros bei kontrolės pagal Tarybos direktyvą 92/34/EEB dėl prekybos vaisinių augalų dauginamąja medžiaga ir vaisiams auginti skirtais vaisiniais augalais įgyvendinimo priemonesEUROPOS BENDRIJŲ KOMISIJA,atsižvelgdama į Europos ekonominės bendrijos steigimo sutartį,atsižvelgdama į 1992 m. balandžio 29 d. Tarybos direktyvą 92/34/EEB dėl prekybos vaisinių augalų dauginamąja medžiaga ir vaisiams auginti skirtais vaisiniais augalais [1], ypač į jos 6 straipsnio 4 dalį,kadangi reikėtų išdėstyti visų tiekėjų ir jų įmonių, išskyrus tuos, kurie užsiima tik dauginamosios medžiagos ir vaisinių augalų pateikimu į rinką, priežiūros ir kontrolės priemones;kadangi šioje direktyvoje numatytos priemonės atitinka Vaisinių augalų genčių ir rūšių dauginamosios medžiagos nuolatinio komiteto nuomonę,PRIĖMĖ ŠIĄ DIREKTYVĄ:1 straipsnis1. Šioje direktyvoje nustatomos tiekėjų ir jų įmonių, išskyrus tuos, kurie verčiasi tik dauginamosios medžiagos ir vaisinių augalų pateikimu į rinką, priežiūros bei kontrolės pagal Direktyvos 92/34/EEB 6 straipsnio 4 dalį įgyvendinimo priemonės tais atvejais, kai patys tiekėjai arba akredituotas tiekėjas atlieka minėtos direktyvos 5 straipsnio 2 dalyje nurodytus patikrinimus.2 straipsnisOficiali atsakinga institucija reguliariai, mažiausiai kartą per metus, tinkamu laiku vykdo tiekėjų ir jų įmonių priežiūrą bei kontrolę, kad būtų užtikrintas nuolatinis Direktyvoje 92/34/EEB nustatytų reikalavimų, ypač minėtos direktyvos 5 straipsnio 2 dalies pirmoje–ketvirtoje įtraukose išdėstytų principų, laikymasis atsižvelgiant į specifinį tiekėjo veiklos ar veiklos rūšių pobūdį.3 straipsnisDirektyvos 92/34/EEB 5 straipsnio 2 dalies pirmoje įtraukoje nurodyto auginimo proceso kritiniams tarpsniams nustatyti ir minėtos direktyvos 5 straipsnio 2 dalies ketvirtoje įtraukoje nurodytiems duomenims kaupti oficiali atsakinga institucija prižiūri ir kontroliuoja tiekėją, siekdama užtikrinti, kad tiekėjas:a) atitinkamais atvejais atsižvelgtų į toliau išvardytus kritinius tarpsnius:- auginimo procesui pradėti naudojamos dauginamosios medžiagos ir vaisinių augalų kokybę,- dauginamosios medžiagos ir vaisinių augalų sėjimą, pikavimą, persodinimą bei sodinimą,- Tarybos direktyvos 77/93/EEB [2] 3, 4 ir 5 straipsniuose nustatytų sąlygų vykdymą,- auginimo planą ir būdą,- bendrą pasėlių priežiūrą,- dauginimo procesus,- derliaus nuėmimą,- higieną,- apdorojimą,- pakavimą,- sandėliavimą,- vežimą,- administravimą;b) kauptų duomenis, kuriuose būtų surinkta išsami minėtoms oficialioms atsakingoms institucijoms reikalinga informacija apie:i) augalus ar kitus objektus:- kurie buvo nupirkti saugojimui arba sodinimui žemėje ir ant jos esančiuose statiniuose,- kurie yra auginamiarba- kurie buvo išsiųsti kitiems;beiii) bet kokį cheminį augalų apdorojimą ir mažiausiai metus saugotų atitinkamus dokumentus;c) su minėtomis oficialiomis atsakingomis institucijomis bendradarbiautų asmeniškai arba paskirtų kitą asmenį, turintį techninės augalų auginimo ir su kitais augalų sveikatos reikalais susijusios patirties;d) prireikus minėtoms oficialioms institucijoms priimtinu būdu tinkamu laiku vykdytų vizualius patikrinimus;e) minėtų oficialių atsakingų institucijų paskirtiems asmenims leistų veikti, visų pirma atlikti patikrinimus ir (arba) imti bandinius, bei jiems pateiktų b punkte minėtus duomenis bei atitinkamus dokumentus;f) kitaip bendradarbiautų su minėtomis oficialiomis atsakingomis institucijomis.4 straipsnisDirektyvos 92/34/EEB 5 straipsnio 2 dalies antroje įtraukoje minėtų kritinių tarpsnių kontrolės ir tikrinimo metodams sukurti ir jiems įgyvendinti atsakinga oficiali institucija prižiūri ir kontroliuoja tiekėją, siekdama užtikrinti, kad atitinkamais atvejais šie metodai ir toliau būtų taikomi, ypač atsižvelgiant į:a) kiekvieno 3 straipsnyje minėto kritinio tarpsnio patikrinimo metodo prieinamumą ir faktinį jo panaudojimą;b) šių metodų patikimumą;c) jų tinkamumą auginimo ir prekybos susitarimų, įskaitant administracinius aspektus, turiniui įvertinti ird) tiekėjo darbuotojų, atliekančių patikrinimus, kompetenciją.5 straipsnisKalbant apie Direktyvos 92/34/EEB 5 straipsnio 2 dalies trečioje įtraukoje minimą bandinių ėmimą akredituotoje laboratorijoje atliekamiems tyrimams, oficiali atsakinga institucija prižiūri ir kontroliuoja tiekėją, kad atitinkamais atvejais būtų užtikrinta, jog:a) įvairiais auginimo proceso etapais bandiniai būtų paimti tokiais intervalais, kokius atsakingai institucijai oficialiai nustatė akreditavimo metu atlikus auginimo metodų patikrą;b) bandiniai būtų paimti techniškai teisingu būdu, laikantis statistiškai patikimos tvarkos ir atsižvelgiant į atliktino tyrimo rūšį;c) bandinius imantys asmenys turėtų tam reikalingą kvalifikaciją ird) bandinius tirtų šiam tikslui pagal minėtos direktyvos 6 straipsnio 2 dalį akredituota laboratorija.6 straipsnis1. Valstybės narės priima įstatymus ir kitus teisės aktus, kurie, įsigalioję ne vėliau kaip iki 1994 m. birželio 30 d., įgyvendina šią direktyvą. Apie tai jos nedelsdamos praneša Komisijai.Valstybės narės, priimdamos šias nuostatas, daro jose nuorodą į šią direktyvą arba tokia nuoroda daroma jas oficialiai skelbiant. Nuorodos pateikimo tvarką nustato valstybės narės.2. Valstybės narės pateikia Komisijai šios direktyvos taikymo srityje priimtų pagrindinių nacionalinių teisės aktų nuostatų tekstus.7 straipsnisŠi direktyva skirta valstybėms narėms.Priimta Briuselyje, 1993 m. liepos 5 d.Komisijos varduRené SteichenKomisijos narys[1] OL L 157, 1992 6 10, p. 1.[2] OL L 26, 1977 1 31, p. 20.--------------------------------------------------


title: 1984 m. rugsėjo 3 d. Tarybos direktyva, iš dalies keičianti Direktyvą 70/157/EEB dėl valstybių narių įstatymų, reglamentuojančių leistiną motorinių transporto priemonių garso lygį ir dujų išmetimo sistemas, suderinimo

text:
Svarbus teisinis pranešimas

|

31984L0424

Oficialusis leidinys L 238 , 06/09/1984 p. 0031 - 0033 specialusis leidimas suomių kalba: skyrius 13 tomas 13 p. 0204  specialusis leidimas ispanų kalba: skyrius 13 tomas 16 p. 0042  specialusis leidimas švedų kalba: skyrius 13 tomas 13 p. 0204  specialusis leidimas portugalų kalba skyrius 13 tomas 16 p. 0042

		Tarybos direktyva1984 m. rugsėjo 3 d.iš dalies keičianti Direktyvą 70/157/EEB dėl valstybių narių įstatymų, reglamentuojančių leistiną motorinių transporto priemonių garso lygį ir dujų išmetimo sistemas, suderinimo(84/424/EEB)EUROPOS BENDRIJŲ TARYBA,atsižvelgdama į Europos ekonominės bendrijos steigimo sutartį, ypač jos 100 straipsnį,atsižvelgdama į Komisijos pasiūlymą [1],atsižvelgdama į Europos Parlamento nuomonę [2],atsižvelgdama į Ekonomikos ir socialinių reikalų komiteto nuomonę [3],kadangi Direktyvos 70/157/EEB [4] su paskutiniais pakeitimais, padarytais Direktyva 81/334/EEB [5], priede nustatyti skirtų naudoti keliuose, turinčių kėbulą arba be jo, bent keturis ratus turinčių motorinių transporto priemonių, kurių maksimalus konstrukcinis greitis viršija 25 km/h, didžiausi triukšmo lygiai, išskyrus bėgiais važiuojančias transporto priemones, žemės arba miškų ūkio traktorius ir mašinas bei viešosios paskirties transporto priemones;kadangi, siekiant, kad visuomenė miesto vietovėse būtų apsaugota nuo keliamo triukšmo, privaloma imtis tinkamų priemonių motorinių transporto priemonių triukšmo lygiui sumažinti; kadangi sumažinti triukšmo lygį leidžia patobulinta motorinių transporto priemonių konstrukcija;kadangi Direktyvos 70/157/EEB I priedas turėtų būti atitinkamai iš dalies pakeistas sumažinant visų jame nurodytų kategorijų transporto priemonių dB (A) išreikštas leidžiamas garso lygio vertes;kadangi šis sumažinimas – tai didelis laimėjimas gerinant aplinką; kadangi atitinkamos nuostatos vis dėlto turėtų būti vėliau iš naujo apsvarstytos atsižvelgiant į Komisijos darbo, kurį ji atliko laikydamasi bendro požiūrio ir kartu paisydama motorinių transporto priemonių sektoriaus Bendrijos taisyklių visų pagrindinių aspektų, ypač susijusių su sauga, aplinkos apsauga ir energijos taupymu, rezultatus,PRIĖMĖ ŠIĄ DIREKTYVĄ:1 straipsnisDirektyvos 70/157/EEB I priedo 5.2.2.1 punktas išdėstomas taip:"5.2.2.1. Ribinės vertėsPagal šio priedo 5.2.2.2–5.2.2.5 punktus išmatuotas garso lygis neturi viršyti toliau nurodytų ribų:| Transporto priemonės kategorijos | dB(A) išreikštos vertės |5.2.2.1.1. | Ne daugiau nei devynias sėdynes, įskaitant vairuotojo sėdynę, turinčios keleiviams vežti skirtos transporto priemonės | 77 |5.2.2.1.2. | Daugiau nei devynias sėdynes, įskaitant vairuotojo sėdynę, turinčios keleiviams vežti skirtos transporto priemonės, kurių didžiausia leidžiama masė viršija 3,5 tonos ir: | |5.2.2.1.2.1. | – kurių variklio galia mažesnė nei 150 kW | 80 |5.2.2.1.2.2. | – kurių variklio galia ne mažesnė nei 150 kW | 83 |5.2.2.1.3. | Daugiau nei devynias sėdynes, įskaitant vairuotojo sėdynę, turinčios keleiviams vežti skirtos transporto priemonės; kroviniams vežti skirtos transporto priemonės: | |5.2.2.1.3.1. | – kurių didžiausia leidžiama masė neviršija 2 tonų | 78 |5.2.2.1.3.2. | – kurių didžiausia leidžiama masė viršija 2 tonas, tačiau ne didesnė nei 3,5 tonos | 79 |5.2.2.1.4. | Kroviniams vežti skirtos transporto priemonės, kurių didžiausia leidžiama masė viršija 3,5 tonos | |52.2.1.4.1. | – turinčios mažesnės nei 75 kW galios variklį | 81 |5.2.2.1.4.2. | – turinčios ne mažesnės nei 75 kW, tačiau ne didesnės nei 150 kW galios variklį | 83 |5.2.2.1.4.3. | – turinčios ne mažesnės nei 150 kW galios variklį | 84 |Tačiau,- 5.2.2.1.1 ir 5.2.2.1.3 kategorijų transporto priemonių ribinės vertės didinamos 1 dB (A), jeigu jose sumontuotas tiesioginio degalų įpurškimo dyzelinis variklis,- jei tai yra visureigės transporto priemonės, kurių didžiausia leidžiama masė viršija dvi tonas, ribinės vertės didinamos 1 dB (A), jeigu jų variklio galia mažesnė nei 150 kW, ir 2 dB (A), jeigu jų variklio galia yra 150 kW arba didesnė."2 straipsnis1. Nuo 1985 m. sausio 1 d. valstybės narės, remdamosi su triukšmo lygiu ir dujų išmetimo sistema susijusiomis priežastimis, negali:- atsisakyti motorinės transporto priemonės tipui suteikti EEB tipo patvirtinimą arba išduoti 1970 m. vasario 6 d. Tarybos direktyvos 70/156/EEB dėl valstybių narių įstatymų, reglamentuojančių motorinių transporto priemonių ir jų priekabų tipo patvirtinimą, suderinimo [6] su paskutiniais pakeitimais, padarytais Direktyva 80/1267/EEB [7], 10 straipsnio 1 dalies trečioje įtraukoje nurodytą dokumentą arba suteikti nacionalinį tipo patvirtinimą, arba- uždrausti pradėti eksploatuoti transporto priemones,jeigu to tipo transporto priemonės arba priemonių triukšmo lygis ir dujų išmetimo sistema atitinka Direktyvos 71/157/EEB su pakeitimais, padarytais šia direktyva, nuostatas.2. Nuo 1988 m. spalio 1 d. valstybės narės:- nebeišduoda Direktyvos 70/156/EEB 10 straipsnio 1 dalies trečioje įtraukoje nurodyto dokumento to tipo transporto priemonei, kurios triukšmo lygis ir dujų išmetimo sistema neatitinka Direktyvos 70/157/EEB su pakeitimais, padarytais šia direktyva, reikalavimų,- gali atsisakyti suteikti nacionalinį tipo patvirtinimą transporto priemonės, kurios triukšmo lygis ir dujų išmetimo sistema neatitinka Direktyvos 70/157/EEB su pakeitimais, padarytais šia direktyva, reikalavimų, tipui.Tačiau dyzelinį variklį turinčioms 1 straipsnio 5.2.2.1.3 punkte apibrėžtos kategorijos transporto priemonėms ir 5.2.2.1.4 punkto kategorijos transporto priemonėms "1988 m. spalio 1 d." pakeičiama "1989 m. spalio 1 d."3. Nuo 1989 m. spalio 1 d. valstybės narės gali uždrausti pradėti eksploatuoti transporto priemones, kurių garso lygis ir dujų išmetimo sistema neatitinka Direktyvos 70/I57/EEB su pakeitimais, padarytais šia direktyva, reikalavimų.Tačiau dyzelinį variklį turinčioms 1 straipsnio 5.2.2.1.3 punkte apibrėžtos kategorijos transporto priemonėms ir 5.2.2.1.4 punkto kategorijos transporto priemonėms "1989 m. spalio 1 d." pakeičiama "1990 m. spalio 1 d."3 straipsnisTaryba ne vėliau nei 1990 m. gruodžio 31 d. nusprendžia dėl Direktyvos 70/157/EEB nuostatų naujo svarstymo, atsižvelgdama į Komisijos ataskaitą apie naujas su motorinių transporto priemonių sektoriaus taisyklėmis, kurios turi būti parengtos deramai paisant saugos, aplinkos apsaugos ir energijos taupymo veiksnių, susijusias priemones.4 straipsnisValstybės narės priima nuostatas, kurios įsigaliojusios iki 1985 m. sausio 1 d., įgyvendina šią direktyvą. Apie tai valstybės narės nedelsdamos praneša Komisijai.5 straipsnisŠi direktyva skirta valstybėms narėms.Priimta Briuselyje, 1984 m. rugsėjo 3 d.Tarybos varduPirmininkasP. Barry[1] OL C 200, 1983 7 27, p. 5.[2] OL C 172, 1984 7 2, p. 157.[3] OL C 358, 1983 12 31, p. 4.[4] OL L 42, 1970 2 23, p. 16.[5] OL L 131, 1981 5 18, p. 6.[6] OL L 42, 1970 2 23, p. 1.[7] OL L 375, 1980 12 31, p. 34.--------------------------------------------------