title: 2007 m. spalio 23 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyva 2007/58/EB, iš dalies keičianti Tarybos direktyvą 91/440/EEB dėl Bendrijos geležinkelių plėtros ir Direktyvą 2001/14/EB dėl geležinkelių infrastruktūros pajėgumų paskirstymo ir mokesčių už naudojimąsi geležinkelių infrastruktūra ėmimo

text:
3.12.2007

               LT

               Europos Sąjungos oficialusis leidinys

               L 315/44

         EUROPOS PARLAMENTO IR TARYBOS DIREKTYVA 2007/58/EB
   2007 m. spalio 23 d.
   iš dalies keičianti Tarybos direktyvą 91/440/EEB dėl Bendrijos geležinkelių plėtros ir Direktyvą 2001/14/EB dėl geležinkelių infrastruktūros pajėgumų paskirstymo ir mokesčių už naudojimąsi geležinkelių infrastruktūra ėmimo
   EUROPOS PARLAMENTAS IR EUROPOS SĄJUNGOS TARYBA,
   atsižvelgdami į Europos bendrijos steigimo sutartį, ypač į jos 71 straipsnį,
   atsižvelgdami į Komisijos pasiūlymą,
   atsižvelgdami į Europos ekonomikos ir socialinių reikalų komiteto nuomonę (1),
   atsižvelgdami į Regionų komiteto nuomonę (2),
   laikydamiesi Sutarties 251 straipsnyje nustatytos tvarkos, atsižvelgdami į 2007 m. liepos 31 d. Taikinimo komiteto patvirtintą bendrą tekstą (3),
   kadangi:

               (1)

               1991 m. liepos 29 d. Tarybos direktyva 91/440/EEB dėl Bendrijos geležinkelių plėtros (4) buvo parengta siekiant padėti pritaikyti Bendrijos geležinkelius prie vienos bendros rinkos reikalavimų ir padidinti jų veiksmingumą.

               (2)

               2001 m. vasario 26 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyva 2001/14/EB dėl geležinkelių infrastruktūros pajėgumų paskirstymo ir mokesčių už naudojimąsi geležinkelių infrastruktūra ėmimo (5) reglamentuoja principus ir procedūras, kurie turi būti taikomi nustatant ir imant geležinkelių infrastruktūros mokesčius bei paskirstant geležinkelių infrastruktūros pajėgumus.

               (3)

               Baltojoje knygoje „Europos transporto politika 2010 metams: laikas apsispręsti“ Komisija pareiškė ketinanti toliau plėtoti geležinkelių paslaugų vidaus rinką siūlydama atverti tarptautinių keleivių vežimo paslaugų rinką.

               (4)

               Šios direktyvos tikslas – spręsti tarptautinio keleivių vežimo geležinkeliais paslaugų rinkos Bendrijos viduje atvėrimo klausimus, todėl ji neturėtų reglamentuoti paslaugų teikimo tarp valstybės narės ir trečiosios šalies. Be to, valstybės narės turėtų galėti netaikyti šios direktyvos tranzito per Bendriją paslaugoms.

               (5)

               Šiuo metu padėtis tarptautinių geležinkelių paslaugų srityje labai prieštaringa. Tolimojo susisiekimo paslaugų srityje (pavyzdžiui, naktinių traukinių atveju) susiduriama su sunkumais, ir siekdamos apriboti nuostolius šias paslaugas teikiančios geležinkelio įmonės pastaruoju metu nutraukė keleto jų teikimą. Kita vertus, tarptautinių greitųjų traukinių paslaugų rinkoje vežimo apimtys smarkiai išaugo, ir rinka toliau sparčiai plėsis iki 2010 m. padvigubindama savo apimtis ir tarpusavyje sujungdama transeuropinį greitųjų traukinių tinklą. Nepaisant to, pigių skrydžių avialinijos daro didelį konkurencinį spaudimą. Todėl būtina remti naujas iniciatyvas skatinant konkurenciją tarp geležinkelio įmonių.

               (6)

               Atverti tarptautinių keleivių vežimo paslaugų rinką nebūtų įmanoma nenumatant išsamių nuostatų dėl prieigos prie infrastruktūros, nedarant esminės pažangos sistemų sąveikos srityje ir nenustatant griežtos geležinkelių saugos sistemos nacionaliniu ir Europos lygiu. Visos šios nuostatos jau įdiegtos į nacionalinę teisę perkėlus 2001 m. vasario 26 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyvą 2001/12/EB (6), iš dalies keičiančią Tarybos direktyvą 91/440/EEB, 2004 m. balandžio 29 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyvą 2004/51/EB (7), iš dalies keičiančią Tarybos direktyvą 91/440/EEB, 2001 m. vasario 26 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyvą 2001/13/EB (8), iš dalies keičiančią Tarybos direktyvą 95/18/EB, Direktyvą 2001/14/EB ir 2004 m. balandžio 29 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyvą 2004/49/EB dėl saugos geležinkeliuose (9). Nauja reguliavimo sistema turi būti grindžiama nustatyta konsoliduota praktika iki pasiūlytos datos atveriant rinką tarptautinėms keleivių vežimo paslaugoms. Tai pareikalaus šiek tiek laiko. Dėl šios priežasties galutinė data rinkai atverti turėtų būti 2010 m. sausio 1 d.

               (7)

               Geležinkelio paslaugų be tarpinių sustojimų skaičius yra labai ribotas. Kelionių su tarpiniais sustojimais atveju labai svarbu naujiems rinkos dalyviams sudaryti sąlygas įlaipinti ir išlaipinti keleivius viso maršruto metu, siekiant užtikrinti, kad tokia veikla turėtų realią galimybę būti ekonomiškai perspektyvi ir galimiems konkurentams nebūtų sudaryta nepalanki situacija lyginant su veiklą jau vykdančiais ūkio subjektais, turinčiais teisę įlaipinti ir išlaipinti keleivius viso maršruto metu. Ši teisė turėtų nepažeisti Bendrijos ir nacionalinės teisės aktų, susijusių su konkurencijos politika.

               (8)

               Naujų laisvos prieigos tarptautinių paslaugų su tarpiniais sustojimais įdiegimas neturėtų būti naudojamas atveriant keleivių vežimo valstybės viduje paslaugų rinką, o pagrindinis dėmesys turėtų būti skiriamas papildomiems tarptautinių maršrutų sustojimams. Dėl to jų įdiegimas turėtų būti susijęs su paslaugomis, kurių pagrindinis tikslas – vežti tarptautiniu maršrutu vykstančius keleivius. Nustatant, koks yra paslaugos pagrindinis tikslas, turėtų būti atsižvelgiama į tokius kriterijus kaip apyvartos ir apimties vežant vidaus arba tarptautinius keleivius ir paslaugos trukmės santykis. Suinteresuotos šalies prašymu tai turėtų nustatyti atitinkama nacionalinė reguliavimo institucija.

               (9)

               2007 m. spalio 23 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamentu (EB) Nr. 1370/2007 dėl viešųjų keleivių vežimo geležinkeliu ir keliu paslaugų (10), valstybės narės ir vietos valdžios institucijoms suteikiama teisė sudaryti viešųjų paslaugų sutartis. Šiose sutartyse gali būti numatytos išimtinės teisės teikti tam tikras paslaugas. Todėl reikia užtikrinti, kad to reglamento nuostatos atitiktų tarptautinių keleivių vežimo paslaugų rinkos atvėrimo konkurencijai principą.

               (10)

               Tarptautinių keleivių vežimo paslaugų, įskaitant teisę įlaipinti keleivius bet kurioje stotyje, esančioje tarptautinės paslaugos maršrute ir juos išlaipinti kitoje stotyje, įskaitant toje pačioje valstybėje narėje esančias stotis, rinkos atvėrimas konkurencijai gali turėti įtakos keleivių vežimo geležinkeliais paslaugų, teikiamų pagal viešojo paslaugų pirkimo sutartis, organizavimui ir finansavimui. Valstybės narės turėtų turėti galimybę apriboti rinkos prieigos teisę, jei dėl šios teisės iškiltų pavojus šių viešųjų paslaugų sutarčių ekonominei pusiausvyrai ir jei, remdamasi objektyvia ekonomine analize, kompetentingų valdžios institucijų, sudariusių viešųjų paslaugų sutartį, prašymu tam pritaria atitinkama Direktyvos 2001/14/EB 30 straipsnyje nurodyta reguliavimo institucija.

               (11)

               Kai kurios valstybės narės jau pasistūmėjo į priekį atverdamos savo keleivių vežimo geležinkeliais rinkas – sudarydamos sąlygas skaidriems, atviriems konkurenciją užtikrinantiems konkursams kai kurių tokių paslaugų teikimui. Jos neturėtų visiškai atverti rinkos tarptautinėms keleivių vežimo paslaugoms, kadangi tokia konkurencija dėl teisės naudoti kai kuriuos geležinkelių maršrutus pakankamai patikrino tokių paslaugų teikimo rinkos vertę.

               (12)

               Vertinant, ar galėtų iškilti pavojus viešųjų paslaugų sutarčių ekonominei pusiausvyrai, reikėtų atsižvelgti į iš anksto nustatytus kriterijus, pavyzdžiui, poveikį paslaugų, įtrauktų į viešųjų paslaugų sutartį, pelningumui, tame tarpe poveikį sutartį sudariusios kompetetingos valdžios institucijos grynosioms išlaidoms, keleivinio transporto paklausą, bilietų kainodarą, bilietų pardavimo tvarką, stočių abejose sienos pusėse vietą ir skaičių bei siūlomos naujos paslaugos tvarkaraštį ir dažnumą. Valstybės narės, atsižvelgdamos į tokį įvertinimą ir atitinkamos reguliavimo institucijos sprendimą, gali suteikti, pakeisti arba atsisakyti suteikti prieigos teisę norimoms teikti tarptautinio keleivių vežimo paslaugoms, įskaitant mokesčių iš naują tarptautinio keleivių vežimo paslaugą teikiančio ūkio subjekto ėmimą, atsižvelgiant į ekonominę analizę ir laikantis Bendrijos teisės bei lygybės ir nediskriminavimo principų.

               (13)

               Siekiant padėti teikti keleivių vežimo paslaugas maršrutais, kuriais teikiamos privalomosios viešosios paslaugos, tikslinga leisti valstybėms narėms leisti už šias paslaugas atsakingoms institucijoms imti mokestį už šių institucijų jurisdikcijai priklausančias keleivių vežimo paslaugas. Toks mokestis turėtų prisidėti prie viešųjų paslaugų įsipareigojimų, nustatytų pagal Bendrijos teisę sudarytose viešųjų paslaugų sutartyse, finansavimo. Jis turėtų būti nustatytas pagal Bendrijos teisę, visų pirma laikantis sąžiningumo, skaidrumo, nediskriminavimo ir proporcingumo principų.

               (14)

               Reguliavimo institucija turėtų veikti vengdama interesų konflikto ir galimo dalyvavimo svarstomos viešųjų paslaugų sutarties sudaryme. Visų pirma, jei ji organizaciniais ar teisiniais tikslais yra glaudžiai susijusi su kompetentinga valdžios institucija, dalyvaujančia svarstomos viešųjų paslaugų sutarties sudaryme, turėtų būti užtikrintas jos veiklos nepriklausomumas. Reguliavimo institucijos kompetencija turėtų būti išplėsta, kad būtų galima įvertinti tarptautinės paslaugos tikslą ir tam tikrais atvejais potencialų ekonominį poveikį esamoms viešųjų paslaugų sutartims

               (15)

               Ši direktyva apima tolesnį geležinkelių rinkos atvėrimo etapą. Kai kurios valstybės narės jau atvėrė tarptautinio keleivių vežimo paslaugų rinkas savo teritorijoje. Atsižvelgiant į tai, ši direktyva neturėtų būti suprantama kaip nustatanti toms valstybėms narėms pareigą iki 2010 m. sausio 1 d. suteikti prieigos teisę geležinkelio įmonėms, licencijuotoms valstybėje narėje, kurioje panašios teisės nėra suteiktos.

               (16)

               Siekiant paskatinti investicijas į paslaugas, susijusias su specialiosios infrastruktūros, pavyzdžiui, greitųjų traukinių linijų, naudojimu, pareiškėjams turi būti įmanoma planuoti ir reikalauti teisinio tikrumo, atitinkančio dideles ilgalaikes investicijas. Taigi reikėtų, kad šios įmonės sudarytų pagrindų susitarimus, kurių terminas būtų iki 15 metų.

               (17)

               Remdamosi Direktyvos 2001/14/EB 31 straipsniu, nacionalinės reguliavimo institucijos turėtų keistis informacija ir prireikus atskirais atvejais koordinuoti vertinimo, ar yra iškilęs pavojus viešųjų paslaugų sutarties ekonominei pusiausvyrai, principus bei praktiką. Palaipsniui jos turėtų parengti savo patirtimi pagrįstas gaires.

               (18)

               Šios direktyvos taikymas turėtų būti įvertintas remiantis ataskaita, kurią Komisija turės pateikti praėjus dvejiems metams nuo tarptautinio keleivių vežimo paslaugų rinkos atvėrimo. Šioje ataskaitoje taip pat turėtų būti įvertintas rinkos vystymasis, įskaitant pasiruošimą tolesniam keleivių vežimo geležinkeliu rinkos atvėrimui. Šioje ataskaitoje Komisija taip pat turėtų išanalizuoti skirtingus šios rinkos organizavimo modelius ir šios direktyvos įtaką viešųjų paslaugų sutartims ir jų finansavimui. Tai darydama, Komisija turėtų atsižvelgti į Reglamento (EB) Nr. 1370/2007 ir į vidinius skirtumus tarp valstybių narių (tinklų tankumą, keleivių skaičių, vidutinį kelionės atstumą). Šioje ataskaitoje Komisija, jei reikia, taip pat turėtų pasiūlyti papildomas priemones, kuriomis galima būti palengvinti šį atvėrimą, ir turėtų įvertinti bet kurios iš šių priemonių poveikį.

               (19)

               Direktyvomis 91/440/EEB ir 2001/14/EB įgyvendinti būtinos priemonės turėtų būti priimtos pagal 1999 m. birželio 28 d. Tarybos sprendimą 1999/468/EB, nustatantį Komisijos naudojimosi jai suteiktais įgyvendinimo įgaliojimais tvarką (11).

               (20)

               Visų pirma Komisijai reikėtų suteikti įgaliojimus pritaikyti priedus prie tų direktyvų. Kadangi šios priemonės yra bendro pobūdžio ir yra skirtos iš dalies pakeisti neesmines tų direktyvų nuostatas, jos turi būti patvirtintos taikant Sprendimo 1999/468/EB 5a straipsnyje numatytą reguliavimo procedūrą su tikrinimu.

               (21)

               Valstybei narei, kurioje nėra geležinkelių sistemos ir artimiausiu metu nenumatoma jos sukurti, pareiga į nacionalinę teisę perkelti ir įgyvendinti Direktyvas 91/440/EEB ir 2001/14/EB būtų neproporcinga ir betikslė. Todėl tokioms valstybėms narėms, kol jose nebus geležinkelių sistemos, turėtų būti netaikoma pareiga šias direktyvas perkelti į nacionalinę teisę ir jas įgyvendinti.

               (22)

               Kadangi šios direktyvos tikslo, būtent Bendrijos geležinkelių plėtros, valstybės narės negali deramai pasiekti, atsižvelgiant į poreikį užtikrinti sąžiningas ir nediskriminuojančias prieigos prie infrastruktūros sąlygas ir akivaizdžiai tarptautinį svarbių geležinkelio tinklų dalių veikimo pobūdį bei atsižvelgiant į poreikį suderinti tarptautinius veiksmus, to tikslo būtų geriau siekti Bendrijos lygiu, laikydamasi Sutarties 5 straipsnyje nustatyto subsidiarumo principo Bendrija gali patvirtinti priemones. Pagal tame straipsnyje nustatytą proporcingumo principą šia direktyva neviršijama to, kas būtina tam tikslui pasiekti.

               (23)

               Pagal Tarpinstitucinio susitarimo dėl geresnės teisės aktų leidybos (12) 34 punktą valstybės narės skatinamos jų pačių ir Bendrijos interesų labui parengti lenteles, kurios kuo geriau iliustruotų šios direktyvos ir perkėlimo į nacionalinę teisę priemonių atitiktį, ir viešai jas paskelbti.

               (24)

               Todėl Direktyva 91/440/EEB ir Direktyva 2001/14/EB turėtų būti atitinkamai iš dalies pakeistos,

         PRIĖMĖ ŠIĄ DIREKTYVĄ:
   1 straipsnis
   Direktyva 91/440/EEB iš dalies keičiama taip:

               1)

               2 straipsnis papildomas šia dalimi:
               „4.   Valstybės narės gali netaikyti šios direktyvos bet kokiai tranzito per Bendrijos teritoriją geležinkelio paslaugai, kuri pradedama ir baigiama teikti už Bendrijos teritorijos ribų.“;

               2)

               3 straipsnio ketvirta įtrauka išbraukiama;

               3)

               3 straipsnyje po penktos įtraukos įterpiama ši įtrauka:

                           „—

                           tarptautinė keleivių vežimo paslauga – keleivių vežimo paslauga, kai traukinys kerta bent vieną valstybės narės sieną ir kurios pagrindinis tikslas yra vežti keleivius tarp stočių, esančių skirtingose valstybėse narėse; traukinys gali būti performuotas, o įvairios jo dalys gali būti pradėjusios maršrutą skirtingose vietose ir vykti į skirtingas paskirties vietas, tačiau tik tuo atveju, jei visi vagonai kerta mažiausiai vieną sieną“;

               4)

               3 straipsnyje po šeštos įtraukos įterpiama ši įtrauka:

                           „—

                           tranzitas – tai Bendrijos teritorijos kirtimas, kuris vykdomas nepakraunant ar neiškraunant krovinių ir (arba) neįlaipinant bei neišlaipinant keleivių Bendrijos teritorijoje.“;

               5)

               5 straipsnio 3 dalies pirma įtrauka išbraukiama;

               6)

               8 straipsnio 1 dalyje išbraukiami žodžiai „ir tarptautinės grupės“;

               7)

               10 straipsnio 1 dalis išbraukiama;

               8)

               10 straipsnyje įterpiamos šios dalys:
               „3a.   Geležinkelio įmonėms, patenkančioms į 2 straipsnio taikymo sritį, iki 2010 m. sausio 1 d. suteikiama prieigos prie infrastruktūros visose valstybėse narėse teisė, kad jos galėtų teikti tarptautines keleivių vežimo geležinkeliu paslaugas. Geležinkelio įmonės, teikdamos tarptautines keleivių vežimo paslaugas, turi teisę įlaipinti keleivius bet kurioje tarptautiniame maršrute esančioje stotyje bei išlaipinti kitoje, įskaitant toje pačioje valstybėje narėje esančias stotis.
               Prieigos prie valstybių narių, kuriose tarptautinis keleivių vežimas traukiniais sudaro daugiau nei pusę geležinkelio įmonių keleivių vežimo apyvartos toje valstybėje narėje, infrastruktūros teisė suteikiama iki 2012 m. sausio 1 d.
               Direktyvos 2001/14/EB 30 straipsnyje nurodyta atitinkama reguliavimo institucija arba institucijos atitinkamų kompetentingų valdžios institucijų ir (arba) suinteresuotų geležinkelio įmonių prašymu nustato, ar paslaugos pagrindinis tikslas yra vežti keleivius tarp stočių, esančių skirtingose valstybėse narėse.
               3b.   Valstybės narės gali apriboti 3a dalyje apibrėžtą prieigos teisę paslaugoms tarp išvykimo vietos ir paskirties vietos, kurioms taikoma viena ar kelios viešųjų paslaugų sutartys, atitinkančios galiojančius Bendrijos teisės aktus. Tokiais apribojimais negali būti ribojama teisė įlaipinti keleivius bet kurioje stotyje, esančioje tarptautinės paslaugos maršrute, ir juos išlaipinti kitoje, įskaitant toje pačioje valstybėje narėje esančias stotis, išskyrus atvejus, kai dėl pasinaudojimo šia teise iškiltų pavojus viešųjų paslaugų sutarties ekonominei pusiausvyrai.
               Tai, ar iškiltų pavojus ekonominei pusiausvyrai, sprendžia atitinkama reguliavimo institucija ar institucijos, nurodytos Direktyvos 2001/14/EB 30 straipsnyje, remdamosi objektyvia ekonomine analize ir iš anksto nustatytais kriterijais, gavusios prašymą iš:

                           —

                           kompetentingos valdžios institucijos arba kompetentingų valdžios institucijų, sudariusių viešųjų paslaugų sutartį,

                           —

                           kitų suinteresuotų kompetentingų institucijų, turinčių teisę apriboti prieigą pagal šį straipsnį,

                           —

                           infrastruktūros valdytojo, arba

                           —

                           geležinkelio įmonės, vykdančios viešųjų paslaugų sutartį.

                     Kompetentingos institucijos ir geležinkelio įmonės, teikiančios viešąsias paslaugas, pateikia atitinkamai reguliavimo institucijai ar institucijoms informaciją, kurios pagrįstai reikalaujama sprendimui priimti. Reguliavimo institucija apsvarsto pateiktą informaciją, prireikus konsultuodamasi su visomis atitinkamomis šalimis, ir informuoja atitinkamas šalis apie savo pagrįstą sprendimą per iš anksto nustatytą, pagrįstą laikotarpį ir bet kokiu atveju ne vėliau kaip praėjus dviems mėnesiams nuo visos atitinkamos informacijos gavimo. Reguliavimo institucija pateikia savo sprendimo pagrindimą ir nurodo laikotarpį ir sąlygas, kurių laikydamasi

                           —

                           atitinkama kompetentinga institucija arba kompetentingos institucijos,

                           —

                           infrastruktūros valdytojas,

                           —

                           geležinkelio įmonė, vykdanti viešųjų paslaugų sutartį, arba

                           —

                           geležinkelio įmonė, siekianti, kad būtų suteikta prieiga,

                     gali prašyti iš naujo apsvarstyti sprendimą.
               3c.   Valstybės narės taip pat gali apriboti teisę įlaipinti ir išlaipinti keleivius toje pačioje valstybėje narėje esančiose tarptautinės keleivių vežimo paslaugos maršruto stotyse, jei buvo suteikta išimtinė teisė vežti keleivius tarp tų stočių pagal koncesijos sutartį, sudarytą iki 2007 m. gruodžio 4 d., remiantis tinkama konkurenciją užtikrinančio konkurso tvarka ir laikantis atitinkamų Bendrijos teisės principų. Šie apribojimai gali būti taikomi trumpesniu iš šių laikotarpių: sutarties galiojimo pirminiu laikotarpiu arba 15 metų laikotarpiu.
               3 d.   Šios direktyvos nuostatose nereikalaujama, kad valstybė narė iki 2010 m. sausio 1 d. suteiktų 3a dalyje nurodytą prieigos teisę geležinkelio įmonėms ir jų tiesiogiai ar netiesiogiai kontroliuojamoms dukterinėms įmonėms, licencijuotoms valstybėje narėje, kurioje panašaus pobūdžio prieigos teisės nėra teikiamos.
               3e.   Valstybės narės imasi visų priemonių, būtinų užtikrinti, kad 3b, 3c ir 3d dalyse nurodytus sprendimus būtų galima peržiūrėti teismine tvarka.
               3f.   Nepažeidžiant 3b punkto, valstybės narės, laikydamosi šiame straipsnyje išdėstytų sąlygų, gali įgalioti valdžios institucijas, atsakingas už keleivinį geležinkelių transportą, imti mokestį iš geležinkelio įmonių, teikiančių keleivių vežimo paslaugas, už maršrutų, kurie priklauso tos valdžios institucijos jurisdikcijai ir kurie yra tarp dviejų stočių toje valstybėje narėje, naudojimą.
               Tokiu atveju, geležinkelio įmonėms, teikiančioms vietos ar tarptautines keleivių geležinkelio transporto paslaugas, už maršrutų, kurie priklauso tos valdžios institucijos jurisdikcijai, naudojimą taikomas toks pat mokestis.
               Mokesčiu siekiama kompensuoti institucijos išlaidas, atsirandančias dėl įsipareigojimo teikti viešąsias paslaugas, remiantis viešųjų paslaugų sutartimis, sudarytomis pagal Bendrijos teisę. Pajamos, atsiradusios iš tokio mokesčio ir sumokėtos kaip kompensacija, negali viršyti dydžio, reikalingo padengti visoms ar daliai išlaidų, susidariusių vykdant įsipareigojimus teikti viešąsias paslaugas, atsižvelgiant į atitinkamas pajamas ir į pagrįstą su šių įsipareigojimų įvykdymu susijusį pelną.
               Mokestis imamas pagal Bendrijos teisę, ir atitinka sąžiningumo, skaidrumo, nediskriminavimo ir proporcingumo principus, ypač paslaugos kainos ir mokesčio dydžio atžvilgiu. Pareiga prisidėti kompensuojant išlaidas, atsirandančias dėl įsipareigojimų teikti viešąsias paslaugas, turi nekelti pavojaus tarptautinio keleivių vežimo paslaugų ekonominiam gyvybingumui.
               Atitinkamos valdžios institucijos saugo informaciją, reikalingą tam, kad būtų galima nustatyti mokesčių kilmę ir jų panaudojimą. Valstybės narės teikia šią informaciją Komisijai.“;

               9)

               10 straipsnio 8 dalis pakeičiama taip:
               „8.   Iki 2009 m. sausio 1 d. Komisija Europos Parlamentui, Tarybai, Europos ekonomikos ir socialinių reikalų komitetui ir Regionų komitetui pateikia ataskaitą dėl šios direktyvos įgyvendinimo.
               Šioje ataskaitoje nagrinėjama:

                           —

                           šios direktyvos įgyvendinimas valstybėse narėse ir ypač jos poveikis valstybėms narėms, kaip nurodyta 3a dalies antrojoje pastraipoje, bei veiksmingas įvairių su ja susijusių įstaigų darbas,

                           —

                           rinkos raida, visų pirma tarptautinio eismo tendencijos, visų rinkos dalyvių, įskaitant naujus, veikla ir rinkos dalis.“;

               10)

               prie 10 straipsnio pridedama ši dalis:
               „9.   Iki 2012 m. gruodžio 31 d. Komisija Europos Parlamentui, Tarybai, Europos ekonomikos ir socialinių reikalų komitetui ir Regionų komitetui pateikia ataskaitą dėl 3a-3f dalių nuostatų įgyvendinimo.
               Šios direktyvos taikymas įvertinamas remiantis Komisijos ataskaita, kuri turi būti pateikiama praėjus dvejiems metams po tarptautinės keleivių paslaugų rinkos atvėrimo.
               Šioje ataskaitoje taip pat įvertinama rinkos raida, įskaitant pasiruošimą tolesniam keleivių vežimo geležinkeliu rinkos atvėrimui. Šioje ataskaitoje Komisija taip pat išanalizuoja skirtingus šios rinkos organizavimo modelius ir šios direktyvos įtaką viešųjų paslaugų sutartims ir jų finansavimui. Tai darydama, Komisija atsižvelgia į 2007 m. spalio 23 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamento (EB) Nr. 1370/2007 [dėl viešųjų keleivių vežimo geležinkeliu ir keliu paslaugų] (13) ir į vidinius skirtumus tarp valstybių narių (tinklų tankumą, keleivių skaičių, vidutinį kelionės atstumą). Šioje ataskaitoje Komisija, jei reikia, taip pat pasiūlo papildomas priemones, kuriomis galima būti palengvinti šį atvėrimą, ir įvertina bet kurios iš šių priemonių poveikį.

               11)

               11 straipsnio 2 dalis pakeičiama taip:
               „2.   Priemonės, skirtos iš dalies pakeisti neesmines šios direktyvos nuostatas ir susijusios su priedų pritaikymu, priimamos pagal 11a straipsnio 3 dalyje nurodytą reguliavimo procedūrą su tikrinimu.“;

               12)

               11 a straipsnio 3 dalis keičiama taip:
               „3.   Jeigu daroma nuoroda į šią dalį, taikoma Sprendimo 1999/468/EB 5a straipsnio 1–4 dalys ir 7 straipsnis, atsižvelgiant į minėto sprendimo 8 straipsnį“;

               13)

               15 straipsnis papildomas šia pastraipa:
               „Pareiga perkelti šią direktyvą į nacionalinę teisę ir ją įgyvendinti netaikoma Kiprui ir Maltai, kol jų teritorijose nėra geležinkelių sistemos.“

         2 straipsnis
   Direktyva 2001/14/EB iš dalies keičiama taip:

               1)

               1 straipsnio 3 dalis papildoma šiuo punktu:

                           „e)

                           transporto veiklai teikiant tranzitinių vežimų geležinkelių transportu Bendrijoje paslaugas.“;

               2)

               2 straipsnis papildomas šiuo punktu:

                           „n)

                           tranzitas – Bendrijos teritorijos kirtimas, kuris vykdomas Bendrijos teritorijoje nepakraunant ar neiškraunant krovinių ir (arba) neįlaipinant bei neišlaipinant keleivių.“;

               3)

               13 straipsnis papildomas šia dalimi:
               „4.   Kai pareiškėjas ketina prašyti infrastruktūros pajėgumų, kad galėtų teikti tarptautines keleivių vežimo paslaugas, kaip apibrėžta Direktyvos 91/440/EEB 3 straipsnyje, jis apie tai praneša atitinkamiems infrastruktūros valdytojams ir reguliavimo institucijoms. Kad būtų galima įvertinti tarptautinės paslaugos tikslą vežti keleivius tarp stočių, esančių skirtingose valstybėse narėse, ir potencialų ekonominį poveikį esamoms viešųjų paslaugų sutartims, reguliavimo institucijos užtikrina, kad apie tai būtų informuojama kompetentinga valdžios institucija, kuri priskyrė geležinkelių keleivių vežimo paslaugą, apibrėžtą viešųjų paslaugų sutartyje, kitos atitinkamos kompetentingos valdžios institucijos, turinčios teisę apriboti prieigą pagal Direktyvos 91/440/EEB 10 straipsnio 3b dalį ir geležinkelio įmonė, vykdanti viešųjų paslaugų sutartį šios tarptautinės keleivių vežimo paslaugos maršrute.“;

               4)

               17 straipsnio 5 dalis pakeičiama taip:
               „5.   Pagrindų susitarimai iš esmės turėtų būti sudaromi penkeriems metams su galimybe atnaujinti tokios pačios trukmės laikotarpiams. Infrastruktūros valdytojas konkrečiais atvejais gali sutikti sudaryti susitarimą trumpesniam arba ilgesniam laikotarpiui. Kiekvienas ilgesnis negu 5 metų laikotarpis turi būti pagrindžiamas atsižvelgiant į komercines sutartis, specializuotas investicijas arba riziką.
               5a.   Pagrindų susitarimai dėl paslaugų, teikiamų naudojantis specializuota infrastruktūra, nurodyta 24 straipsnyje, kurioms reikalingos tinkamai pareiškėjo pagrįstos, didelės ir ilgalaikės investicijos, gali būti sudaryti 15 metų. Sudaryti susitarimus ilgesniam negu 15 metų laikotarpiui leidžiama tik išimtiniais atvejais, ypač jeigu tai susiję su didelėmis ilgalaikėmis investicijomis ir ypač jeigu tokios investicijos numatytos sutartiniais įsipareigojimais, įskaitant daugiametį amortizacijos planą.
               Šiuo atveju pareiškėjo reikalavimuose gali būti prašoma išsamiai apibrėžti pajėgumų, kurie pareiškėjui suteikiami pagrindų susitarimo galiojimo laikotarpiu, ypatumus, įskaitant traukinių reisų dažnį, apimtį ir kokybę. Infrastruktūros valdytojas gali sumažinti rezervuotus pajėgumus, kurie ne trumpesniu kaip vieno mėnesio laikotarpiu buvo naudojami mažiau nei pagal 27 straipsnyje numatytą ribinę kvotą.
               Nuo 2010 m. sausio 1 d. pirminis pagrindų susitarimas gali būti sudaromas 5 metų laikotarpiui ir atnaujinamas vieną kartą remiantis pajėgumų, kuriais paslaugas teikiantis pareiškėjas naudojosi iki 2010 m. sausio 1 d., ypatumais, kad būtų atsižvelgta į specializuotas investicijas arba komercines sutartis. 30 straipsnyje nurodyta reguliavimo institucija yra atsakinga už leidimo tokiam susitarimui įsigalioti suteikimą.“;

               5)

               30 straipsnio 1 dalyje prieš paskutinį sakinį įterpiamas šis sakinys:
               „Be to, jos veikla nepriklauso nuo jokios kompetentingos valdžios institucijos, dalyvaujančios viešųjų paslaugų sutarčių sudaryme.“;

               6)

               34 straipsnio 3 dalis keičiama taip:
               „3.   Priemonės, skirtos iš dalies pakeisti neesmines šios direktyvos nuostatas ir susijusios su priedų pritaikymu, priimamos pagal 11a straipsnio 3 dalyje nurodytą reguliavimo procedūrą su tikrinimu.“;

               7)

               35 straipsnio 3 dalis keičiama taip:
               „3.   Jeigu daroma nuoroda į šią dalį, taikomi Sprendimo 1999/468/EB 5a straipsnio 1–4 dalys ir 7 straipsnis, tinkamai atsižvelgiant į minėto sprendimo 8 straipsnį“.

               8)

               38 straipsnis papildomas šia pastraipa:
               „Pareiga perkelti šią direktyvą į nacionalinę teisę ir ją įgyvendinti netaikoma Kiprui ir Maltai, kol jų teritorijose nėra geležinkelių sistemos.“

         3 straipsnis
   1.   Valstybės narės priima įstatymus ir kitus teisės aktus, kurie, įsigalioję iki 2009 m. birželio 4 d., įgyvendina šią direktyvą. Jos nedelsdamos perduoda Komisijai tų priemonių tekstą.
   Valstybės narės, tvirtindamos tas priemones, daro jose nuorodą į šią direktyvą arba tokia nuoroda daroma jas oficialiai skelbiant. Nuorodos darymo tvarką apibrėžia valstybės narės.
   2.   Valstybės narės pateikia Komisijai šios direktyvos taikymo srityje priimtų pagrindinių nacionalinės teisės nuostatų tekstus.
   3.   1 straipsnio 2, 5, 6 ir 7 punktų nuostatos taikomos nuo 2010 m. sausio 1 d.
   4 straipsnis
   Ši direktyva įsigalioja kitą dieną po jos paskelbimo Europos Sąjungos oficialiajame leidinyje.
   5 straipsnis
   Ši direktyva skirta valstybėms narėms.

      Priimta Strasbūre 2007 m. spalio 23 d.

            Europos Parlamento vardu

            Pirmininkas

         H.-G. PÖTTERING

            Tarybos vardu

            Pirmininkas

         M. LOBO ANTUNES

      (1)  OL C 221, 2005 9 8, p. 56.

      (2)  OL C 71, 2005 3 22, p. 26.

      (3)  2005 m. rugsėjo 28 d. Europos Parlamento nuomonė (OL C 227 E, 2006 9 21, p. 460.), 2006 m. liepos 24 d. Tarybos bendroji pozicija (OL C 289 E, 2006 11 28, p. 30). 2007 m. sausio 18 d. Europos Parlamento pozicija (dar nepaskelbta Oficialiajame leidinyje). 2007 m. rugsėjo 25 d. Europos Parlamento teisėkūros rezoliucija ir 2007 m. rugsėjo 26 d. Tarybos sprendimas.

      (4)  OL L 237, 1991 8 24, p. 25. Direktyva su paskutiniais pakeitimais, padarytais Direktyva 2006/103/EB (OL L 363, 2006 12 20, p. 344).

      (5)  OL L 75, 2001 3 15, p. 29. Direktyva su paskutiniais pakeitimais, padarytais Direktyva 2004/49/EB (OL L 164, 2004 4 30, p. 44); pataisyta OL L 220, 2004 6 21, p. 16.

      (6)  OL L 75, 2001 3 15, p. 1.

      (7)  OL L 164, 2004 4 30, p. 164; pataisyta OL L 220, 2004 6 21, p. 58.

      (8)  OL L 75, 2001 3 15, p. 26.

      (9)  OL L 164, 2004 4 30, p. 44; pataisyta OL L 220, 2004 6 21, p. 16.

      (10)  Žr. šio Oficialiojo leidinio p. 1.

      (11)  OL L 184, 1999 7 17, p. 23. Sprendimas su pakeitimais, padarytais Sprendimu 2006/512/EB (OL L 200, 2006 7 22, p. 11).

      (12)  OL C 321, 2003 12 31, p. 1.

      (13)  OL L 315, 2007  12 3, p. 1.“


title: 1987 m. sausio 14 d. Komisijos direktyva, iš dalies keičianti įvairias Tarybos direktyvas dėl prekybos sėkla ir dauginamąja medžiaga

text:
Svarbus teisinis pranešimas

|

31987L0120

Oficialusis leidinys L 049 , 18/02/1987 p. 0039 - 0043 specialusis leidimas suomių kalba: skyrius 3 tomas 22 p. 0210  specialusis leidimas švedų kalba: skyrius 3 tomas 22 p. 0210

		Komisijos direktyva1987 m. sausio 14 d.iš dalies keičianti įvairias Tarybos direktyvas dėl prekybos sėkla ir dauginamąja medžiaga(87/120/EEB)EUROPOS BENDRIJŲ KOMISIJA,atsižvelgdama į Europos ekonominės bendrijos steigimo sutartį,atsižvelgdama į 1966 m. birželio 14 d. Tarybos direktyvą 66/400/EEB dėl prekybos runkelių sėkla [1] su paskutiniais pakeitimais, padarytais Reglamentu (EEB) Nr. 3768/85 [2], ypač į jos 21a straipsnį,atsižvelgdama į 1966 m. birželio 14 d. Tarybos direktyvą 66/401/EEB dėl prekybos pašarinių augalų sėkla [3] su paskutiniais pakeitimais, padarytais Direktyva 86/155/EEB [4], ypač į jos 2 straipsnio 1a dalį ir 21a straipsnį,atsižvelgdama į 1966 m. birželio 14 d. Tarybos direktyvą 66/402/EEB dėl prekybos javų sėkla [5] su paskutiniais pakeitimais, padarytais Komisijos direktyva 86/320/EEB [6], ypač į jos 2 straipsnio 1a dalį ir 21a straipsnį,atsižvelgdama į 1969 m. birželio 30 d. Tarybos direktyvą 69/208/EEB dėl prekybos aliejinių ir pluoštinių augalų sėkla [7] su paskutiniais pakeitimais, padarytais Direktyva 86/155/EEB, ypač į jos 2 straipsnio 1a dalį ir 20a straipsnį,atsižvelgdama į 1970 m. rugsėjo 29 d. Tarybos direktyvą 70/458/EEB dėl prekybos daržovių sėkla [8] su paskutiniais pakeitimais, padarytais Direktyva 86/155/EEB, ypač į jos 2 straipsnio 1a dalį ir 40a straipsnį,kadangi atsižvelgiant į mokslo ir technikos žinių raidą, dėl toliau išvardytų priežasčių reikėtų iš dalies pakeisti Direktyvas 66/400/EEB, 66/401/EEB, 66/402/EEB, 69/208/EEB ir 70/458/EEB;kadangi kai kurie botaniniai pavadinimai, vartojami Direktyvose 66/401/EEB, 66/402/EEB, 69/208/EEB ir 70/458/EEB, pasirodė esą neteisingi arba abejotino autentiškumo;kadangi šie pavadinimai turi būti suderinti su įprastais tarptautiniais pavadinimais;kadangi šiuolaikiniai tarptautiniai metodai leidžia 5 % nuokrypį nuo maksimalaus sėklos partijos svorio;kadangi pageidautina, kad panašus nuokrypis būtų taikomas pagal Bendrijos direktyvas;kadangi Ekonominio bendradarbiavimo ir plėtros organizacijos reikalavimai dėl priešsėlių ir izoliacinio atstumo tarp pasėlių auginant cukrinių bei pašarinių runkelių sėklą, pasirodė tinkami taikyti Bendrijoje;kadangi atsižvelgiant į paprastai išgaunamos sėklos kokybės pokyčius, reikėtų patobulinti taisykles dėl karčiųjų lubinų sėklų kiekio saldžiųjų lubinų sėkloje;kadangi ryžių sėklos pasėliuose būtina kontroliuoti laukinius augalus ir raudongrūdžių augalų kiekį;kadangi turi būti nustatyti griežtesni reikalavimai dėl raudonų grūdų kiekio ryžių sėkloje;kadangi buvo peržiūrėtos dabartinės tarptautinės taisyklės dėl didžiausio tam tikrų javų rūšių sėklos partijos svorio; kadangi Bendrija šiam patikslinimui pritarė;kadangi atitinkamai reikėtų peržiūrėti Bendrijos taisyklės dėl didžiausio tų rūšių sėklos partijos svorio;kadangi šioje direktyvoje numatytos priemonės atitinka Žemės ūkio, sodininkystės, daržininkystės ir miškininkystės sėklos bei dauginamosios medžiagos nuolatinio komiteto nuomonę,PRIĖMĖ ŠIA DIREKTYVĄ:1 straipsnisDirektyva 66/400/EEB iš dalies keičiama taip:1) Prieš I priedo A dalies 1 punktą įterpiamas šis skirsnis:"01. Lauke augintas priešsėlis turi derėti prie Beta vulgaris sėklai auginamų veislių pasėlių, o lauke neturi augti tokie iš priešsėlio savaime įsisėję augalai."2) I priedo A dalies 5 punktas pakeičiamas taip:"5. Minimalūs atstumai iki kaimyninių žiedadulkių šaltinių:Pasėliai | Minimalus atstumas |1.Auginant elitinę sėklą: | |nuo visų Beta rūšies žiedadulkių šaltinių | 1000 m |2.Auginant sertifikuotą sėklą: | |a)cukrinių runkelių: | |–nuo visų išskyrus toliau neišvardytų Beta rūšies žiedadulkių šaltinių | 1000 m |–numatytas apdulkintojas arba vienas iš numatytų apdulkintojų yra diploidinis, nuo tetraploidinių cukrinių runkelių žiedadulkių šaltinių | 600 m |–numatytas apdulkintojas yra tik tetraploidinis, nuo diploidinių cukrinių runkelių žiedadulkių šaltinių | 600 m |–nuo cukrinių runkelių žiedadulkių šaltinių, kurių ploidiškumas nežinomas | 600 m |–numatytas apdulkintojas arba vienas iš numatytų apdulkintojų yra diploidinis, nuo diploidinių cukrinių runkelių žiedadulkių šaltinių | 300 m |–numatytas apdulkintojas yra tik tetraploidinis, nuo tetraploidinių cukrinių runkelių žiedadulkių šaltinių | 300 m |–tarp dviejų cukrinių runkelių, kuriuose nenaudojamas vyriškasis sterilumas, sėklinių pasėlių laukų, kuriuose nenaudojamas vyriškasis sterilumas | 300 m |b)pašarinių runkelių: | |–nuo visų žemiau neišvardytų Beta rūšies žiedadulkių šaltinių | 1000 m |–numatytas apdulkintojas arba vienas iš numatytų apdulkintojų yra diploidinis, nuo tetraploidinių pašarinių runkelių žiedadulkių šaltinių | 600 m |–numatytas apdulkintojas yra tik tetraploidinis, nuo diploidinių pašarinių runkelių žiedadulkių šaltinių | 600 m |–nuo pašarinių runkelių žiedadulkių šaltinių, kurių ploidiškumas nežinomas | 600 m |–numatytas apdulkintojas arba vienas iš numatytų apdulkintojų yra diploidinis, nuo diploidinių pašarinių runkelių žiedadulkių šaltinių | 300 m |–numatytas apdulkintojas yra tik tetraploidinis, nuo tetraploidinių pašarinių runkelių žiedadulkių šaltinių | 300 m |–tarp dviejų pašarinių runkelių, kuriuose nenaudojamas vyriškasis sterilumas, sėklinių pasėlių laukų | 300 m |Šių atstumų galima nesilaikyti, jei yra pakankamai apsisaugota nuo nepageidaujamo pašalinio apsidulkinimo. Izoliaciniai atstumai tarp sėklinių pasėlių yra nebūtini, jei naudojamas tas pats žiedadulkių šaltinis.Sėklinių pasėlių sėklas ir žiedadulkes formuojančių komponentų ploidiškumas nustatomas pagal bendrąjį žemės ūkio augalų veislių katalogą, sudarytą pagal Tarybos direktyvą 70/457/EEB [1] OL L 225, 1970 10 12, p. 1. su paskutiniais pakeitimais, padarytais Direktyva 86/155/EEB [2] OL L 118, 1985 5 7, p. 23., arba pagal nacionalinius veislių katalogus, sudarytus remiantis šia direktyva. Jei apie kurią nors veislę šios informacijos nėra, ploidiškumas laikomas nežinomu, todėl reikalingas ne mažesnis kaip 600 m izoliacinis atstumas."3) II priedas papildomas šiuo sakiniu:"Maksimalus partijos svoris neviršijamas daugiau kaip 5 %."2 straipsnisDirektyva 66/401/EEB iš dalies keičiama taip:1) 2 straipsnio 1 dalies A punkte kairėje pusėje esantys žodžiai atitinkamai pakeičiami dešinėje pusėje nurodytais žodžiais:Agrostis tenuis Sibth. | Agrostis capillaris L. |Arrhenatherum elatius (L.) Beauv. ex J. et K. Presl | Arrhenatherum elatius (L.) P. Beauv. ex J. S. et K. B. Presl |Festuca arundinacea Schreb. | Festuca arundinacea Schreber |Festuca pratensis Huds. | Festuca pratensis Hudson |Lolium × hybridum Hausskn. | Lolium × boucheanum Kunth |Trisetum flavescens (L.) Beauv. | Trisetum flavescens (L.) P. Beauv. |Medicago × varia Martyn | Medicago × varia T. Martyn |Brassica napus L. var. napobrassica (L.) Peterm. | Brassica napus L. var. napobrassica (L.) Rchb. |Brassica oleracea L. convar. acephala (DC) | Brassica oleracea L. convar. acephala (DC.) Alef. var. medullosa Thell. + var. varidis L. |Raphanus sativus L. ssp. oleifera (DC) Metzg. | Raphanus sativus L. var. oleiformis Pers. |2) 3 straipsnio 1 dalyje kairėje pusėje nurodyti žodžiai atitinkamai pakeičiami dešinėje pusėje nurodytais žodžiais:Brassica napus L. var. napobrassica (L.) Peterm. | Brassica napus L. var. napobrassica (L.) Rchb. |Brassica oleracea L. convar. acephala (DC) | Brassica oleracea L. convar. acephala (DC.) Alef. var. medullosa Thell. + var. viridis L. |Festuca arundinacea Schreb. | Festuca arundinacea Schreber |Festuca pratensis Huds. | Festuca pratensis Hudson |Lolium × hybridum Hausskn. | Lolium × boucheanum Kunth |Medicago × varia Martyn | Medicago × varia T. Martyn |Raphanus sativus L. ssp. oleifera (DC) Metzg. | Raphanus sativus L. var. oleiformis Pers. |3) II priedo I dalies 2 skirsnio A punkto lentelės 1 skiltyje:- "Agrostis tenuis" pakeičiamas "Agrostis capillaris",- "Lolium × hybridum" pakeičiamas "Lolium × boucheanum",- "ssp. oleifera" pakeičiamas "var. oleiformis".4) II priedo I dalies 2 skirsnio B punkto p papunktyje po žodžio "viršija" įterpiama "2,5 %", o likusi papunkčio dalis išbraukiama.5) II priedo II dalies 2 skirsnio A punkto lentelės 1 skiltyje:- "Agrostis tenuis" pakeičiamas "Agrostis capillaris",- "Lolium × hybridum" pakeičiamas "Lolium × boucheanum",- "ssp. oleifera" pakeičiamas "var. oleiformis".6) II priedo III dalies 6 punkto c papunktis punktas išbraukiamas.7) III priedo lentelės 1 skiltyje:- "Agrostis tenuis" pakeičiamas "Agrostis capillaris",- "Lolium × hybridum" pakeičiamas "Lolium × boucheanum",- "ssp. oleifera" pakeičiamas "var. oleiformis".8) III priede po lentelės įrašoma:"Maksimalus partijos svoris neviršijamas daugiau kaip 5 %."3 straipsnisDirektyva 66/402/EEB iš dalies keičiama taip:1) 2 straipsnio 1 dalies A punkte "išskyrus Zea mays convar. microsperma (Koern) ir Zea mays convar. saccharata (Koern)" pakeičiama "(partim)".2) I priedo 3 dalies trečiosios pastraipos įžanginėje dalyje po žodžio "pasėliai" įterpiami žodžiai "Oryza sativa,".3) I priedo 3 dalies trečioji pastraipa papildoma taip:"D. Oryza sativa:augalų, kurie aiškiai atpažįstami kaip laukiniai augalai ar raudongrūdžių javų augalai, skaičius neviršija:- auginant elitinę sėklą – 0,- auginant sertifikuotą sėklą – vieno 50 m2."4) II priedo 2 dalies A skirsnio lentelės 5 skiltyje skaičiai "2", "5" ir "10" pakeičiami skaičiais "1", "3" ir "5".5) III priedo lentelės 2 skiltyje skaičius "20" abiejose vietose pakeičiamas skaičiumi "25".6) III priedas papildomas šiuo sakiniu:"Maksimalus partijos svoris neviršijamas daugiau kaip 5 %".4 straipsnisDirektyva 69/208/EEB iš dalies keičiama taip:1) 2 straipsnio 1 dalies A punkte kairėje pusėje esantys žodžiai atitinkamai pakeičiami dešinėje pusėje nurodytais žodžiais:Brassica juncea (L.) Czern. et Coss. in Czern. | Brassica juncea (L.) Czernj. et Cosson |Brassica napus L. | Brassica napus L. (partim) |Brassica nigra (L.) W. Koch | Brassica nigra (L.) Koch |Brassica rapa L. (partim) | Brassica rapa L. var. silvestris (Lam.) Briggs |2) 3 straipsnio 1 dalyje kairėje pusėje esantys žodžiai atitinkamai pakeičiami dešinėje pusėje nurodytais žodžiais:Brassica napus L. ssp. oleifera (Metzg.) Sinsk. | Brassica napus L. (partim) |Brassica rapa L. (partim) | Brassica rapa L. var. silvestris (Lam.) Briggs |3) I priedo 2 dalies lentelės 1 skiltyje abiejose vietose išbraukiami žodžiai "ssp. oleifera".4) II priedo I dalies 1 skirsnio lentelės 1 skiltyje abiejose vietose išbraukiami žodžiai "ssp. oleifera".5) II priedo I dalies 3 skyriaus A punkto lentelės 1 skiltyje išbraukiami žodžiai "ssp. oleifera".6) III priedo lentelės 1 skiltyje išbraukiami žodžiai "ssp. oleifera".7) III priedas papildomas šiuo sakiniu:"Maksimalus partijos svoris neviršijamas daugiau kaip 5 %."5 straipsnisDirektyva 70/458/EEB iš dalies keičiama taip:1) 2 straipsnio 1 dalies A punkte kairėje pusėje esantys žodžiai atitinkamai pakeičiami dešinėje pusėje nurodytais žodžiais:Beta vulgaris L. var. cycla (L.) Ulrich | Beta vulgaris L. var. vulgaris |Beta vulgaris L. var. esculenta L. | Beta vulgaris L. var. conditiva Alef. |Brassica oleracea L. var. acephala DC subvar. laciniata L. | Brassica oleracea L. convar. acephala (DC.) Alef. var sabellica L. |Brassica oleracea L. convar. botrytis (L.) Alef. var. botrytis | Brassica oleracea L. convar. botrytis (L.) Alef. var. botrytis L. |Brassica oleracea L. convar. botrytis (L.) Alef. var. italica Plenck | Brassica oleracea L. convar. botrytis (L.) Alef. var. cymosa Duch. |Brassica oleracea L. var. bullata subvar. gemmifera DC. | Brassica oleracea L. convar. oleracea var. gemmifera DC. |Brassica oleracea L. var. bullata DC. et var. subauda L. | Brassica oleracea L. convar. capitata (L.) Alef. var. sabauda L. |Brassica oleracea L. var. capitata L. f. alba DC. | Brassica oleracea L. convar. capitata (L.) Alef. var. alba DC. |Brassica oleracea L. var. capitata L. f. rubra (L.) Thell. | Brassica oleracea L. convar. capitata (L.) Alef. var. rubra DC. |Brassica oleracea L. var. gongylodes L. | Brassica oleracea L. convar. acephala (DC.) Alef. var. gongylodes |Brassica rapa L. var. rapa (L.) Thell. | Brassica rapa L. var. rapa |Cichorium intybus L. var. foliosum Bisch. | Cichorium intybus L. (partim) |Foeniculum vulgare P. Mill. | Foeniculum vulgare Miller |Lycopersicon lycopersicum (L.) Karst. ex Farwell | Lycopersicon lycopersicum (L.) Karsten ex Farw. |Petroselinum crispum (Mill.) Nym. ex A. W. Hill | Petroselinum crispum (Miller) Nyman ex A. W. Hill |2) II priedo 3 dalies a punkto lentelės pirmoje skiltyje "var. botrytis" pakeičiama "(žiedinis kopūstas)" ir "(kitos rūšys)" pakeičiama "(kiti porūšiai)".3) III priedo 1 dalis papildoma šiuo sakiniu:"Maksimalus partijos svoris neviršijamas daugiau kaip 5 %."6 straipsnisValstybės narės priima įstatymus ir kitus teisės aktus, kurie, įsigalioję ne vėliau kaip 1988 m. liepos 1 d., įgyvendina šią direktyvą. Apie tai jos nedelsdamos praneša Komisijai.7 straipsnisŠi direktyva skirta valstybėms narėms.Priimta Briuselyje, 1987 m. sausio 14 d.Komisijos varduFrans AndriessenPirmininko pavaduotojas[1] OL 125, 1966 7 11, p. 2290/66.[2] OL L 362, 1985 12 31, p. 8.[3] OL 125, 1966 7 11, p. 2298/66.[4] OL L 118, 1986 5 7, p. 23.[5] OL 125, 1966 7 11, p. 2309/66.[6] OL L 200, 1986 7 23, p. 38.[7] OL L 169, 1969 7 10, p. 3.[8] OL L 225, 1970 10 12, p. 7.--------------------------------------------------


title: 1996 m. rugsėjo 3 d. Europos Parlamento ir Tarybos Direktyva 96/57/EB dėl energijos naudojimo efektyvumo reikalavimų buitiniams elektriniams šaldytuvams, šaldikliams ir jų deriniams

text:
Svarbus teisinis pranešimas

|

31996L0057

Oficialusis leidinys L 236 , 18/09/1996 p. 0036 - 0043

		Europos Parlamento ir Tarybos direktyva 96/57/EB1996 m. rugsėjo 3 d.dėl energijos naudojimo efektyvumo reikalavimų buitiniams elektriniams šaldytuvams, šaldikliams ir jų deriniamsEUROPOS PARLAMENTAS IR EUROPOS SĄJUNGOS TARYBA,atsižvelgdami į Europos bendrijos steigimo sutartį, ypač į jos 100a straipsnį,atsižvelgdami į Komisijos pasiūlymą [1],atsižvelgdami į Ekonomikos ir socialinių reikalų komiteto nuomonę [2],laikydamiesi Sutarties 189b straipsnyje nustatytos tvarkos [3],(1) kadangi svarbu skatinti priemones, skirtas vidaus rinkos deramam veikimui;(2) kadangi 1985 sausio 15 d. rezoliucijoje dėl energijos taupymo programų tobulinimo valstybėse narėse [4] Taryba paragino pastarąsias siekti, ir, jeigu būtina, didinti pastangas, skatinančias racionalų energijos panaudojimą, toliau plėtojant integruotą energijos taupymo politiką;(3) kadangi elektros energija, kurią vartoja buitiniai šaldymo prietaisai, sudaro labai didelę Bendrijoje suvartojamos buitinėms reikmėms, o tuo pačiu ir bendrai suvartojamos, elektros energijos dalį; kadangi skirtingų šaldymo prietaisų modelių, kuriuos galima įsigyti Bendrijos rinkoje, elektros energijos sunaudojimo lygis yra labai skirtingas, nepaisant jų panašių charakteristikų ir talpos, t. y. yra labai skiriasi šių prietaisų energijos vartojimo efektyvumas;(4) kadangi kai kurios valstybės narės ketina priimti nuostatas dėl buitinių šaldytuvų ir šaldiklių efektyvumo, o dėl to gali atsirasti kliūtys, trukdančios prekiauti šiais gaminiais Bendrijoje;(5) kadangi yra tikslinga remtis aukšto lygio apsaugos reikalavimais, pateikiamais pasiūlymuose dėl įstatymų ir kitų teisės aktų nuostatų, reglamentuojančių sveikatos apsaugą, saugą, aplinkos apsaugą ir vartotojų apsaugą, derinimo valstybėse narėse; kadangi ši direktyva, kuria siekiama ženkliai pagerinti minėtų prietaisų energijos vartojimo efektyvumą, užtikrina aukštą vartotojų ir aplinkos apsaugos lygį;(6) kadangi tokių priemonių patvirtinimas priklauso Bendrijos kompetencijai; kadangi šios direktyvos reikalavimai neviršija joje nustatytų tikslų ir dėl to atitinka Sutarties 3b straipsnio reikalavimus;(7) kadangi, be to, Sutarties 130r straipsnyje skatinama aplinkos apsauga ir jos gerinimas bei apdairus ir racionalus gamtos išteklių naudojimas, o šie du tikslai yra įtraukti į Bendrijos aplinkos politiką; kadangi dėl elektros energijos gamybos ir vartojimo susidaro 30 % žmogaus sukeltos anglies dioksido (CO2) emisijos ir apie 35 % pirminės energijos vartojimo Bendrijoje, kadangi šie procentai auga;(8) kadangi, be kita ko, 1989 birželio 5 d. Tarybos sprendimas 89/364/EEB dėl Bendrijos veiksmų programos elektros energijos vartojimo efektyvumui gerinti [5] taip pat nustato ir kitus analogiškus tikslus — skatinti vartotojus teikti pirmenybę tiems prietaisams ir įrengimams, kurių elektros vartojimo efektyvumas yra didesnis, ir toliau gerinti prietaisų ir įrangos efektyvumą;(9) kadangi Taryba 1990 m. spalio 29 dienos išvadose nutarė siekti iki 2000 metų stabilizuoti anglies dioksido (CO2) emisiją Bendrijoje pagal 1990 metų lygį; kadangi siekiant šio tikslo Bendrijai reikalingos griežtesnės CO2 emisijos stabilizavimo priemonės;(10) kadangi Sprendimu 91/565/EEB [6] buvo sukurta programa energijos vartojimo efektyvumui Bendrijoje skatinti (SAVE programa);(11) kadangi dėl energijos vartojimo efektyvumo priemonių, įtrauktų į naujausius šaldymo prietaisų modelius, kuriuos galima įsigyti rinkoje, jų gamybos sąnaudos pernelyg nedidėja, o elektros energijos taupymas padengia jų pradines gamybos išlaidas per keletą metų ar dar greičiau; kadangi šiuose skaičiavimuose neatsižvelgiama į papildomą naudą, gaunamą dėl išorinių elektros energijos gamybos sąnaudų sumažėjimo, susijusių su anglies dioksido (CO2) ir kitų teršalų emisijomis;(12) kadangi yra apskaičiuota, kad natūralus energijos vartojimo efektyvumo didėjimas dėl rinkos spaudimo ir tobulesnių gamybos procesų sudarys apie 2 % per metus, o tai paskatins griežtesnių energijos vartojimo standartų nustatymą;(13) kadangi laikantis Direktyvos 92/75/EEB [7] (pagrindų direktyva) ir Komisijos direktyvos 94/2/EB [8] (direktyva, įgyvendinanti Direktyvą 92/75/EEB), kurios įpareigoja privalomai nurodyti energijos suvartojimą ženklinant elektros prietaisus ir pateikti tokią nuorodą kitokia forma, didės vartotojų supratimas apie buitinių šaldymo prietaisų energijos vartojimo efektyvumą; kadangi šios priemonės taip pat paskatins įvairius tarpusavyje konkuruojančius prietaisų gamintojus siūlyti aukštesnius energijos vartojimo efektyvumo lygius nei standartai, kurių reikalaujama šioje direktyvoje; tačiau kadangi siekiant visapusiškos naudos ir realiai geresnio parduodamų elektrinių prietaisų bendro vidutinio efektyvumo bet kuriuo atveju kartu su vartotojams teikiama informacija turi būti nurodomi standartai;(14) kadangi šioje direktyvoje, kuria siekiama pašalinti technines kliūtis, kad būtų galima gerinti buitinių šaldymo prietaisų energijos vartojimo efektyvumą, būtina laikytis "naujo požiūrio", nustatyto 1985 m. gegužės 7 d. Tarybos rezoliucijoje dėl naujo požiūrio į techninį suderinimą ir standartus [9] konkrečiai nurodant, kad teisės aktų suderinimas apsiriboja direktyvose nustatytais esminiais reikalavimais, kuriuos turi atitikti į rinką pateikiami gaminiai;(15) kadangi reikalinga veiksminga vykdymo sistema, užtikrinanti deramą šios direktyvos įgyvendinimą, garantuojanti gamintojams sąžiningos konkurencijos sąlygas ir apsauganti vartotojų teises;(16) kadangi reikėtų atsižvelgti į 1993 liepos 22 d. Tarybos sprendimą 93/465/EEB dėl atitikties įvertinimo procedūrų įvairių etapų modulių ir dėl žymėjimo CE atitikties ženklu bei jo naudojimo taisyklių [10], kurių reikia laikytis techninio suderinimo direktyvose;(17) kadangi tarptautinės prekybos labui, tam tikrais atvejais turėtų būti naudojami tarptautiniai standartai; kadangi elektros energijos suvartojimas šaldymo prietaisuose apibrėžiamas Europos standartizacijos komiteto 1995 liepos mėnesį priimtame Standarte EN 153, kuris grindžiamas tarptautiniu standartu;(18) kadangi buitiniai šaldymo prietaisai, atitinkantys šios direktyvos energijos vartojimo efektyvumo reikalavimus, turi būti pažymėti CE ženklu ir juose turi būti nurodyta atitinkama informacija, o tai leistų šiems prietaisams laisvai judėti rinkoje;(19) kadangi ši direktyva taikoma tik buitiniams šaldymo prietaisams, kuriuose laikomi maisto produktai ir kurie jungiami į elektros tinklą, išskyrus tuos, kurių gamyba yra vienetinė; kadangi komercinės paskirties šaldymo įrengimų įvairovė yra daug didesnė ir jie neturėtų būti įtraukti į šią direktyvą,PRIĖMĖ ŠIĄ DIREKTYVĄ:1 straipsnisŠi Direktyva taikoma naujiems į elektros tinklą jungiamiems buitiniams šaldytuvams, šaldyto maisto saugojimo kameroms, maisto šaldikliams ir jų deriniams, kaip apibrėžta I priede (toliau — šaldymo prietaisai). Ši direktyva netaikoma prietaisams, kurie gali naudoti kitus energijos šaltinius, ypač akumuliatoriams ir buitiniams šaldymo prietaisams, dirbantiems absorbciniu principu, bei prietaisams, kurių gamyba yra vienetinė.2 straipsnis1. Valstybės narės imasi visų būtinų priemonių užtikrinti, kad šaldymo prietaisai, kuriems taikoma ši direktyva, galėtų būti pateikti į Bendrijos rinką tik tuo atveju, kai minėto prietaiso elektros energijos suvartojimas yra mažesnis arba lygus maksimaliai leistinai elektros energijos suvartojimo vertei, nustatytai šiai prietaisų kategorijai ir apskaičiuotai I priede nustatyta tvarka.2. Šaldymo prietaisų, kuriems yra taikoma ši direktyva, gamintojas, jo įgalioti atstovai, įsisteigę Bendrijoje, arba už prietaiso pateikimą į Bendrijos rinką atsakingas asmuo atsako už tai, kad kiekvienas į rinką pateikiamas prietaisas atitiktų šio straipsnio 1 dalyje nustatytus reikalavimus.3 straipsnis1. Valstybės narės negali uždrausti, apriboti ar trukdyti šaldymo prietaisų, pažymėtų CE ženklu, patvirtinančiu jų atitiktį pagal visas šios direktyvos nuostatas, pateikimą į jų teritorijos rinką.2. Valstybės narės, jeigu neturi priešingų įrodymų, mano, kad šaldymo prietaisai, pažymėti CE ženklu, kaip reikalaujama pagal 5 straipsnį, atitinka visas šios direktyvos nuostatas.3. a) Jeigu šaldymo prietaisams taikomos kitos direktyvos, reglamentuojančios kitus aspektus, taip pat numatančius žymėjimą CE ženklu, šiame ženkle nurodoma, jeigu nėra priešingų įrodymų, kad minėti šaldymo prietaisai laikomi atitinkantys tų kitų direktyvų nuostatas;b) tačiau jeigu pagal vieną ar kelias šias direktyvas gamintojui pereinamuoju laikotarpiu leidžiama pasirinkti taisykles, kurių jis laikysis, CE ženklas nurodo atitiktį tik pagal tų direktyvų nuostatas, kurių laikosi gamintojas. Šiuo atveju nuorodos į taikomas direktyvas, kaip jos yra paskelbtos Europos Bendrijų oficialiajame leidinyje, turi būti pateikiamos dokumentuose, pranešimuose arba instrukcijose, pridedamose prie šaldymo prietaisų.4 straipsnisAtitikties įvertinimo procedūra ir įsipareigojimai, susiję su šaldymo prietaisų žymėjimu CE ženklu, nustatyti II priede.5 straipsnis1. Į rinką pateikiami įrengimai turi būti pažymėti CE ženklu, kurį sudaro santrumpa "CE". Ženklo forma, kuri turi būti naudojama, pateikiama III priede. CE ženklas aiškiai, įskaitomai ir neišdildomai žymimas ant šaldymo prietaisų, o tam tikrais atvejais — ant jų pakuotės.2. Draudžiama šaldymo prietaisus žymėti bet kokiais ženklais, kurie gali klaidinti trečiąsias šalis dėl CE ženklo formos ir reikšmės. Visi kiti ženklai gali būti žymimi ant prietaisų, jų pakuotės, instrukcijos lapelyje ir kituose dokumentuose, jeigu CE ženklas išlieka matomas ir įskaitomas.6 straipsnis1. Jeigu valstybės narės nustato, kad CE ženklas yra dedamas neteisėtai, gamintojas arba jo įgaliotas atstovas, įsisteigęs Bendrijoje, turi imtis veiksmų, kad gaminys atitiktų reikalavimus, ir pašalinti šį pažeidimą laikantis valstybės narės nustatytų sąlygų. Jeigu nei gamintojas, nei jo įgaliotas atstovas nėra įsisteigę Bendrijoje, šiuos įsipareigojimus prisiima asmuo, pateikęs minėtus šaldymo prietaisus į rinką.2. Jeigu gaminys ir toliau neatitinka reikalavimų, valstybė narė, laikydamasi 7 straipsnio nuostatų, imasi visų būtinų priemonių apriboti arba uždrausti tokio gaminio pateikimą į rinką arba užtikrinti jo pašalinimą iš rinkos.7 straipsnis1. Bet kokiame pagal šios direktyvos nuostatas priimtame sprendime, kuris apriboja šaldymo prietaisų pateikimą į rinką, nurodomos tikslios šio apribojimo priežastys. Atitinkamai šaliai nedelsiant pranešama apie tokį sprendimą, kartu informuojant apie galimybes ir terminus, susijusius su teisiniais veiksmais, kurių ji gali imtis padėčiai ištaisyti pagal toje valstybėje narėje galiojančius įstatymus.2. Valstybė narė nedelsiant informuoja Komisiją apie bet kurią tokią priemonę, nurodydama savo sprendimo priežastis. Komisija apie tai informuoja kitas valstybes nares.8 straipsnisBaigiantis ketverių metų laikotarpiui nuo šios direktyvos priėmimo, Komisija įvertina gautus rezultatus, palygindama juos su tais, kurių buvo tikėtasi. Siekdama pradėti antrąjį energijos vartojimo efektyvumo didinimo etapą, Komisija, pasikonsultavusi su suinteresuotomis šalimis, sprendžia apie būtinybę parengti antrą tinkamų priemonių energijos vartojimo efektyvumui buitiniuose šaldymo prietaisuose didinti paketą. Tuo atveju kiekviena energijos vartojimo efektyvumo didinimo priemonė ir jos įsigaliojimo data priklausys nuo techniškai ir ekonomiškai pagrįstų pagal tuo metu susidariusias aplinkybes energijos vartojimo efektyvumo lygių. Taip pat bus apsvarstytos visos kitos priemonės, laikomos tinkamomis buitinių šaldymo prietaisų energijos vartojimo efektyvumui didinti.9 straipsnis1. Valstybės narės priima ir paskelbia įstatymus ir kitus teisės aktus, kurie, įsigalioję per vienerius metus nuo šios direktyvos priėmimo dienos, ją įgyvendina. Apie tai jos nedelsdamos praneša Komisijai.Valstybės narės taiko šias nuostatas pasibaigus trejų metų laikotarpiui nuo šios direktyvos priėmimo dienos.Valstybės narės, priimdamos šias priemones, daro jose nuorodą į šią direktyvą arba tokia nuoroda daroma jas oficialiai skelbiant. Nuorodos darymo tvarką nustato valstybės narės.2. Valstybės narės pateikia Komisijai šios direktyvos taikymo srityje priimtų nacionalinės teisės nuostatų tekstus.3. Per trejų metų laikotarpį nuo šios direktyvos priėmimo, valstybės narės leidžia pateikti į rinką šaldymo prietaisus, atitinkančius tas pačias sąlygas, kurios buvo taikomos jų teritorijoje šios direktyvos priėmimo dieną.10 straipsnisŠi direktyva įsigalioja dvidešimtą dieną po jos paskelbimo Europos Bendrijų oficialiajame leidinyje.11 straipsnisŠi direktyva skirta valstybėms narėms.Priimta Briuselyje, 1996 m. rugsėjo 3 d.Europos Parlamento varduPirmininkasK. HänschTarybos varduPirmininkasI. Yates[1] OL C 390, 1994 12 31, p. 30 ir OL C 49, 1996 2 20, p. 10.[2] OL C 155, 1995 6 21, p. 18.[3] 1995 m. spalio 26 d. Europos Parlamento nuomonė (OL C 308, 1995 11 20, p. 134), 1996 m. kovo 11 d. Tarybos bendroji pozicija (OL C 120, 1996 4 24, p. 10) ir 1996 m. birželio 18 d. Europos Parlamento sprendimas (OL C 198, 1996 7 8).[4] OL C 20, 1985 1 22, p. 1.[5] OL L 157, 1989 6 9, p. 32.[6] OL L 307, 1991 11 8, p. 34.[7] OL L 297, 1992 10 13, p. 16.[8] OL L 45, 1994 2 17, p. 1.[9] OL C 136, 1985 6 4, p. 1.[10] OL L 220, 1993 8 30, p. 23.--------------------------------------------------I PRIEDASMAKSIMALAUS LEISTINO ŠALDYMO PRIETAISO ELEKTROS ENERGIJOS SUVARTOJIMO SKAIČIAVIMO METODIKA IR ATITIKTIES PATIKRINIMO PROCEDŪRAŠaldymo prietaiso elektros energijos suvartojimas (kuris gali būti išreikštas kWh per 24 val.) yra kategorijos, kuriai priskiriamas prietaisas (pvz., 1 žvaigždute pažymėtas šaldytuvas, skrynios tipo šaldiklis ir t. t.), jo talpos, projektinio energijos vartojimo efektyvumo (izoliacijos storio, kompresoriaus efektyvumo ir t. t.) ir skirtumo tarp aplinkos temperatūros ir temperatūros prietaiso viduje funkcija. Todėl nustatant energijos vartojimo efektyvumo standartus, turi būti numatomos paklaidos pagrindiniams endogeniniams veiksniams, darantiems įtaką energijos suvartojimui (t. y. prietaiso kategorijai ir jo talpai). Dėl šios priežasties maksimalus leistinas šaldymo prietaiso elektros energijos suvartojimas nustatomas pagal tiesinę lygtį, kuri išreiškia prietaiso talpos funkciją, kiekvienai prietaiso kategorijai taikant skirtingas lygtis.Apskaičiuojant maksimalų leistiną tam tikro prietaiso elektros energijos suvartojimą, jis visų pirma turi būti priskirtas atitinkamai kategorijai pagal žemiau pateiktą sąrašą:Kategorija | Aprašymas |1 | Šaldytuvas be žemos temperatūros kameros [1] |2 | Šaldytuvas/šaldymo prietaisas su 5 °C ir (arba) 12 °C temperatūros kamera |3 | Šaldytuvas su žemos temperatūros kamera, nepažymėta žvaigždute |4 | Šaldytuvas su žemos temperatūros kamera, pažymėta žvaigždute (*) |5 | Šaldytuvas su žemos temperatūros kamera, pažymėta dviem žvaigždutėmis (**) |6 | Šaldytuvas su žemos temperatūros kamera, pažymėta trimis žvaigždutėmis (***) |7 | Šaldytuvas/šaldiklis su šaldiklio kamera (****) |8 | Maisto produktų šaldiklis, vertikalus |9 | Maisto produktų šaldiklis, skrynios tipo |10 | Šaldytuvas/šaldiklis su daugiau kaip dvejomis durelėmis arba kiti nepaminėti prietaisai |Kadangi šaldymo prietaisuose yra skirtingos kameros, kuriose palaikoma skirtinga temperatūra (o tai daro labai didelę įtaką elektros energijos suvartojimui), praktiškai maksimalus leistinas elektros energijos suvartojimas yra apibrėžiamas kaip koreguojamos talpos funkcija, kuri yra skirtingų kamerų bendra talpa.Todėl šioje direktyvoje šaldymo prietaiso koreguojama talpa (Vadj) apibrėžiama kaip:Vadj = Σ Vc × Wc × Fc × CcWc = (25 — Tc) / 20,kai:Tc yra kiekvienos kameros projektinė temperatūra, išreikšta °C;Vc yra tam tikro prietaiso kameros naudinga talpa; Fc yra koeficientas, kurio skaitinė vertė kameroms, kuriose nėra apledėjimo, yra 1,2, o visoms kitoms kameroms šio koeficiento skaitinė vertė yra 1;Cc = 1 | šaldymo prietaisams, kurie priskiriami normalaus (N) ir pusiau švelnaus (SN — subnormal) klimato klasėms; |Cc = Xc | šaldymo prietaisams, kurie priskiriami subtropinio (ST) klimato klasei; |Cc = Yc | šaldymo prietaisams, kurie priskiriami tropinio klimato klasei (T). |Lyginamieji koeficientai Xc ir Yc skirtingiems kamerų tipams yra šie:Lyginamųjų koeficientų Xc ir Yc lentelė pagal kameros temperatūrą| Xc | Yc |Apatinė kamera | 1,25 | 1,35 |Kamera šviežiam maistui | 1,20 | 1,30 |0 °C kamera | 1,15 | 1,25 |Kamera, nepažymėta žvaigždute | 1,15 | 1,25 |Kamera, pažymėta 1 žvaigždute (*) | 1,12 | 1,20 |Kamera, pažymėta 2 žvaigždutėmis (**) | 1,08 | 1,15 |Kameros, pažymėtos 3 žvaigždutėmis (***) ir 4 žvaigždutėmis (****) | 1,05 | 1,10 |Koreguojama talpa ir naudinga talpa išreiškiamos litrais.Maksimalus leistinas elektros energijos suvartojimas (Emax, išreikštas kWh per 24 valandas, apskaičiuotas apvalinant iki dviejų skaitmenų po kablelio) tiems prietaisų tipams, kurių keičiama talpa Vadj, kiekvienai prietaiso kategorijai nustatomas taikant šias lygtis:Kategorija | Aprašymas | E max (kWh/24 val.) |1 | Šaldytuvas be žemos temperatūros kameros | (0,207 × Vadj + 218) / 365 |2 | Šaldytuvas/šaldymo prietaisas su 5 °C ir (arba) 12 °C temperatūros kamera | (0,207 × Vadj + 218) / 365 |3 | Šaldytuvas su žemos temperatūros kamera, nepažymėta žvaigždute | (0,207 × Vadj + 218) / 365 |4 | Šaldytuvas su žemos temperatūros kamera (*) | (0,557 × Vadj + 166) / 365 |5 | Šaldytuvas su žemos temperatūros kamera (**) | (0,402 × Vadj + 219) / 365 |6 | Šaldytuvas su žemos temperatūros kamera (***) | (0,573 × Vadj + 206) / 365 |7 | Šaldytuvas/šaldiklis su šaldiklio kamera (****) | (0,697 × Vadj + 272) / 365 |8 | Maisto produktų šaldiklis, vertikalus | (0,434 × Vadj + 262) / 365 |9 | Maisto produktų šaldiklis, skrynios tipo | (0,480 × Vadj + 195) / 365 |Šaldytuvų/šaldiklių su daugiau kaip dvejomis durelėmis bei kitų aukščiau nepaminėtų prietaisų maksimalus leistinas elektros energijos suvartojimas (Emax) nustatomas pagal kameros, kurios temperatūra yra žemiausia, temperatūrą ir žvaigždute pažymėtą reitingą taip, kaip nurodyta žemiau:Temperatūra šalčiausioje kameroje | Kategorija | E max (kWh/24 val.) |> — 6°C | 1/2/3 | (0,207 × Vadj + 218) / 365 |≤ — 6 °C (*) | 4 | (0,557 × Vadj + 166) / 365 |≤ — 12 °C (**) | 5 | (0,402 × Vadj + 219) / 365 |≤ — 18 °C (***) | 6 | (0,573 × Vadj + 206) / 365 |≤ — 18 °C (****) | 7 | (0,697 × Vadj + 272) / 365 |Bandymų, atliekamų patikrinti, ar prietaisas atitinka šioje direktyvoje nustatytus elektros energijos suvartojimo reikalavimus, procedūraJeigu patikrai pateikto šaldymo prietaiso elektros energijos suvartojimas yra mažesnis arba lygus Emax (maksimalus leistinas elektros energijos suvartojimo dydis šiai kategorijai, kaip apibrėžta aukščiau) plius 15 %, prietaisas sertifikuojamas kaip atitinkantis šioje direktyvoje nustatytus elektros energijos suvartojimo reikalavimus. Jeigu prietaiso elektros energijos suvartojimas didesnis kaip Emax plius 15 %, turi būti matuojamas kitų trijų prietaisų elektros energijos suvartojimas. Jeigu šių trijų prietaisų elektros energijos suvartojimo vidurkis yra mažesnis arba lygus Emax. plius 10 %, prietaisas sertifikuojamas kaip atitinkantis šioje direktyvoje nustatytus elektros energijos suvartojimo reikalavimus. Jeigu jų aritmetinis vidurkis yra didesnis kaip Emax. plius 10 %, laikoma, kad prietaisas neatitinka šios direktyvos elektros energijos suvartojimo reikalavimų.ApibrėžimaiŠiame priede naudojami terminai atitinka jų apibrėžimus, pateiktus Europos standartizacijos komiteto 1995 birželio mėnesį patvirtintame Europos standarte EN 153.[1] Bet kokia šaldymo kamera, kurios temperatūra yra — 6 °C arba žemesnė.--------------------------------------------------II PRIEDASATITIKTIES ĮVERTINIMO PROCEDŪRA (A MODULIS)1. Šiuo moduliu apibrėžiama procedūra, kurios laikantis 2 punkte nustatytus įpareigojimus vykdantis gamintojas arba jo įgaliotas Bendrijoje įsisteigęs atstovas užtikrina ir pareiškia, kad šaldymo prietaisas atitinka tam tikrus šios direktyvos reikalavimus. Gamintojas kiekvieną savo pagamintą šaldymo prietaisą pažymi CE ženklu ir parengia raštišką atitikties deklaraciją.2. Gamintojas turi parengti 3 punkte apibrėžtą techninę dokumentaciją ir jis arba jo įgaliotas atstovas, įsisteigęs Bendrijoje, turi leisti atitinkamoms nacionalinėms institucijoms naudotis šia dokumentacija tikrinimo reikmėms ne trumpesniu kaip trejų metų laikotarpiu nuo paskutinio prietaiso pagaminimo datos.Jeigu nei gamintojas, nei jo įgaliotas atstovas nėra įsisteigę Bendrijoje, asmuo, pateikiantis šiuos šaldymo prietaisus į Bendrijos rinką, atsako už tai, kad būtų vykdomas įpareigojimas leisti susipažinti su technine dokumentacija.3. Techninė dokumentacija turi leisti įvertinti šaldymo prietaiso atitiktį pagal šios direktyvos reikalavimus. Šią dokumentaciją, kiek tai tikslinga vertinant, sudaro duomenys apie šaldymo prietaiso projektą, pagaminimą bei eksploataciją ir joje nurodoma tokia informacija:i) gamintojo pavadinimas ir adresas;ii) bendras modelio aprašymas, pakankamas, kad būtų galima vienareikšmiškai jį identifikuoti;iii) informacija, įskaitant atitinkamus brėžinius, apie pagrindines modelio projektines charakteristikas, ypač nurodant tuos dalykus, kurie daro ženklią įtaką elektros energijos suvartojimui, pavyzdžiui, parametrai, talpa, kompresoriaus charakteristikos, specialiosios charakteristikos ir t. t.iv) eksploatacijos instrukcijos, jeigu tokios yra;v) elektros energijos suvartojimo matavimų, atliktų kaip reikalaujama 5 punkte, rezultatai;vi) duomenys apie tokių matavimų atitiktį, palyginant su I priede nurodytais energijos suvartojimo reikalavimais.4. Gali būti panaudota ir techninė dokumentacija, parengta pagal kitus Bendrijos teisės aktus, jeigu ji atitinka šio priedo reikalavimus.5. Šaldymo priemonių gamintojai atsako už tai, kad būtų nustatytas kiekvieno šaldymo prietaiso, kuriam taikoma ši direktyva, elektros energijos suvartojimas laikantis Europos standarte EN 153 nustatytos procedūros, taip pat už prietaiso atitiktį pagal 2 straipsnio reikalavimus.6. Gamintojas arba jo įgaliotas atstovas kartu su technine dokumentacija turi saugoti atitikties deklaracijos kopiją.7. Gamintojas imasi visų priemonių, būtinų, kad gamybos procesas užtikrintų, jog pagaminti šaldymo prietaisai atitinka 2 punkte nurodytą techninę dokumentaciją ir tam tikrus šios direktyvos reikalavimus.--------------------------------------------------III PRIEDASCE ATITIKTIES ŽENKLASAtitikties ženklą sudaro santrumpa "CE" ir jis pateikiamas tokia forma:+++++ TIFF +++++Jeigu CE ženklas yra mažinamas arba didinamas, būtina išlaikyti aukščiau pateikto graduoto brėžinio proporcijas.Įvairūs CE ženklo komponentai turi iš esmės išlaikyti tokius pačius vertikalius parametrus, kurie negali būti mažesni, negu 5 mm.--------------------------------------------------


title: 1988 m. gruodžio 21 d. Tarybos direktyva dėl valstybių narių įstatymų, reglamentuojančių maisto priedus, kuriuos leidžiama naudoti žmonėms vartoti skirtuose maisto produktuose, suderinimo

text:
Svarbus teisinis pranešimas

|

31989L0107

Oficialusis leidinys L 040 , 11/02/1989 p. 0027 - 0033 specialusis leidimas suomių kalba: skyrius 13 tomas 17 p. 0200  specialusis leidimas švedų kalba: skyrius 13 tomas 17 p. 0200

		Tarybos direktyva1988 m. gruodžio 21 d.dėl valstybių narių įstatymų, reglamentuojančių maisto priedus, kuriuos leidžiama naudoti žmonėms vartoti skirtuose maisto produktuose, suderinimo(89/107/EEB)EUROPOS BENDRIJŲ TARYBA,atsižvelgdama į Europos ekonominės bendrijos steigimo sutartį, ypač į jos 100a straipsnį,atsižvelgdama į Komisijos pasiūlymą,bendradarbiaudama su Europos Parlamentu [1],atsižvelgdama į Ekonomikos ir socialinių reikalų komiteto nuomonę [2],kadangi skirtumai tarp nacionalinės teisės aktų, susijusių su maisto priedais ir jų naudojimo sąlygomis, stabdo laisvą maisto prekių judėjimą; kadangi šie skirtumai gali sudaryti sąlygas nesąžiningai konkurencijai ir taip tiesiogiai paveikti bendros rinkos sukūrimą ir veikimą;kadangi todėl būtina tuos įstatymus suderinti;kadangi šiuos reikalavimus reikėtų įtraukti į vieną išsamią direktyvą, ir, jei reikia, juos nustatyti etapais;kadangi maisto priedų kategorijų, kurias reglamentuotų ši direktyva, sąrašų sudarymas yra dalykas, dėl kurio turi nuspręsti Taryba Sutarties 100a straipsnyje numatyta tvarka;kadangi tokioms kategorijoms priklausantys maisto priedai galėtų būti leidžiami naudoti tik pagal Tarybos nustatytus mokslinius ir technologinius kriterijus;kadangi sudarant priedų sąrašus ir nustatant jų naudojimo sąlygas ir iki priimant visuomenės sveikatą galinčias paveikti nuostatas derėtų pasitarti su Komisijos sprendimu 74/234/EEB [3] įkurtu Maisto produktų moksliniu komitetu;kadangi turėtų būti galimybės priderinti leistinų priedų sąrašą prie mokslinės ir techninės pažangos; kadangi tokiu atveju būtų tikslinga be sutartyje nustatytos tvarkos turėti sistemą, pagal kurią priimdamos laikinas nacionalines priemones, valstybės narės padėtų ieškoti visai Bendrijai taikytinų sprendimų;kadangi tokių maisto priedų grynumo kriterijų bei analizės ir bandinių ėmimo metodų nustatymas yra techniniai dalykai, kuriuos galima patikėti Komisijai;kadangi, remiantis šia direktyva, jau priimtos Bendrijos nuostatos dėl dažančiųjų medžiagų, konservantų, antioksidantų ir emulsiklių, stabilizatorių, tirštiklių ir standiklių turės būti iš dalies pakeistos;kadangi visais atvejais, kai Taryba suteikia teisę Komisijai įgyvendinti maisto produktams taikomas taisykles, reikėtų priimti nuostatą dėl tvarkos, kuria vyktų valstybių narių ir Komisijos bendradarbiavimas Maisto produktų nuolatiniame komitete, įkurtame Tarybos sprendimu 69/414/EEB [4],PRIĖMĖ ŠIĄ DIREKTYVĄ:1 straipsnis1. Ši direktyva yra taikoma maisto priedams, kurių įvairios kategorijos yra pateiktos I priede ir kurie yra naudojami ar ketinami naudoti kaip sudedamoji dalis gaminant ar ruošiant maisto produktą, kurių, net jeigu ir pakitusio pavidalo, būna ir galutiniame produkte ir kurie toliau yra vadinami "maisto priedais".2. Šioje direktyvoje "maisto priedas" yra bet kuri medžiaga, paprastai atskirai nevartojama kaip maisto produktas ir nevartojama kaip būdinga maisto produkto sudedamoji dalis, nepriklausomai nuo to, ar ji turi, ar neturi mitybinę vertę ir kurios sąmoningas dėjimas į maisto produktą pagal gamybos, perdirbimo, ruošimo, apdorojimo, pakavimo, transportavimo ar saugojimo technologiją reiškia ar gali reikšti, kad ji arba jos šalutiniai produktai tiesiogiai ar netiesiogiai tampa tų maisto produktų komponentu.3. Šios direktyvos nuostatos netaikomos:a) pagalbinėms perdirbimo medžiagoms [5];b) augalų ir augalų produktų apsaugai pagal Bendrijos augalų sveikatai nustatytas taisykles naudojamoms medžiagoms;c) maisto produktuose naudojamiems prieskoniams, kuriems taikoma Tarybos direktyva 88/388/EEB [6];d) medžiagoms, kurios maisto produktuose yra naudojamos kaip maistingosios medžiagos (pvz., mineralai, mikroelementai ar vitaminai).2 straipsnis1. Iš visų I priede pateiktų maisto priedų rūšių, kurių sąrašai buvo sudaryti pagal 3 straipsnio 3 dalies nuostatas, gaminant ar ruošiant maisto produktus galima naudoti tik tuos maisto priedus, kurie yra tuose sąrašuose ir tik pagal juose nurodytus reikalavimus.2. Maisto priedai yra priskiriami kuriai nors I priede nurodytai kategorijai pagal pagrindinę to maisto priedo atliekamą funkciją. Tačiau priedo priskyrimas vienai kategorijai netrukdo, kad tą priedą būtų leista naudoti ir pagal kitokią paskirtį.3. Maisto priedai yra įtraukiami į sąrašą pagal bendruosius II priede pateiktus kriterijus.3 straipsnis1. Konkrečios nuostatos dėl I priede pateiktų maisto priedų kategorijų bus išdėstytos išsamioje direktyvoje, įskaitant jau galiojančias specifines direktyvas dėl konkrečių maisto priedų kategorijų. Tokia direktyva, beje, gali būti rengiama keliais etapais.2. Taryba, balsuodama už Komisijos pasiūlymą pagal 100a straipsnyje nustatytą tvarką, patvirtina:a) sąrašą maisto priedų, kuriuos leidžiama naudoti tik tada, kai nenaudojama jokių kitų priedų;b) sąrašą maisto produktų, į kuriuos galima pridėti tų maisto priedų, sąlygas, kurių laikantis jų galima pridėti ir, jei reikia, jų naudojimo pagal numatytą technologiją ribas;c) taisykles dėl priedų, naudojamų kaip nešikliai ir tirpikliai, ir, jei reikia, jų grynumo kriterijus.3. Pagal 11 straipsnyje numatytą tvarką yra patvirtinama:a) aptariamų priedų grynumo kriterijai;b) jei reikia, analizės metodai, leidžiantys patikrinti, ar yra laikomasi a punkte minėtų grynumo kriterijų;c) jei reikia, bandinių ėmimo tvarka ir kiekybinės bei kokybinės maisto priedų buvimo maisto produktuose ir ant jų analizės metodai;d) kitos taisyklės, būtinos, kad būtų laikomasi 2 straipsnio nuostatų.4 straipsnis1. Kai gavusi naują informaciją arba iš naujo įvertinusi turimą informaciją, surinktą priėmus šią direktyvą ar 3 straipsnyje minėtą išsamią direktyvą, valstybė narė turi svarių priežasčių manyti, kad priedų naudojimas maisto produktuose, nors ir atitinkantis šios direktyvos nuostatas ar yra pagal 3 straipsnio reikalavimus sudarytame sąraše, kelia grėsmę žmonių sveikatai, ta valstybė narė gali laikinai sustabdyti arba apriboti minėtų nuostatų taikymą savo teritorijoje. Ji nedelsdama apie tai praneša kitoms valstybėms narėms ir Komisijai bei nurodo tokio sprendimo priežastis.2. Komisija kuo greičiau valstybės narės nurodytas straipsnio 1 dalyje minėtas priežastis išanalizuoja Maisto produktų nuolatiniame komitete ir apie jas nedelsdama išsako savo nuomonę bei imasi reikiamų priemonių.3. Jei Komisija mano, kad norint susidoroti su straipsnio 1 dalyje minėtais sunkumais ir apsaugoti žmonių sveikatą, būtina padaryti pakeitimus šioje ar 3 straipsnyje minėtoje išsamioje direktyvoje, ji inicijuoja 11 straipsnyje numatytą procedūrą, kad galėtų padaryti tuos pakeitimus; tokiu atveju, kol bus priimti pakeitimai, apsaugos priemones taikiusi valstybė narė gali ir toliau jas taikyti.5 straipsnis1. Tam, kad galėtų pasinaudoti mokslo ir technikos laimėjimais, pasiektais po to, kai pagal 3 straipsnio nuostatas buvo sudarytas sąrašas, valstybė narė gali laikinai leisti pateikti rinkai ir savo teritorijoje naudoti vienai iš I priede pateiktų kategorijų priklausantį, bet į tam tikrą sąrašą dar neįtrauktą priedą, jei yra laikomasi tokių reikalavimų:a) leidimas yra išduodamas ne ilgiau kaip dvejiems metams;b) valstybė narė užtikrina, kad jos leisto priedo turintys maisto produktai būtų oficialiai kontroliuojami;c) išduodama leidimą, valstybė narė gali pareikalauti, kad su tuo priedu pagaminti produktai būtų ženklinami specialia žyma.2. Per du mėnesius nuo tos dienos, kai įsigalioja sprendimas, valstybė narė pateikia kitoms valstybėms narėms ir Komisijai savo pagal šio straipsnio 1 dalies nuostatas priimto sprendimo tekstą.3. Iki pasibaigiant šio straipsnio 1 dalies a punkte nurodytam dviejų metų laikotarpiui, valstybė narė gali paprašyti, kad Komisija pagal šio straipsnio 1 dalį savo šalyje leistą naudoti maisto priedą įtrauktų į pagal 3 straipsnio nuostatas sudarytą sąrašą. Valstybė narė kartu pateikia ir įrodymus, kurie, jos nuomone, leidžia tokį priedą įtraukti į sąrašą, ir nurodo, kaip juo derėtų naudotis. Jei Komisija mano, kad prašymas yra pagrįstas, ji pasinaudoja Sutarties 100a straipsnyje nustatyta tvarka pagal 3 straipsnio nuostatas sudarytam sąrašui pakeisti. Pritarusi Komisijos pasiūlymui, Taryba per 18 mėnesių nuo medžiagos įteikimo dienos priima sprendimą.4. Jei per šio straipsnio 1 dalyje minėtą dviejų metų laikotarpį Komisija nepateikia pasiūlymo pagal šio straipsnio 3 dalies nuostatas arba jei Taryba nesiima jokių veiksmų pagal šio straipsnio 3 dalyje nurodytą 18 mėnesių laikotarpį, nacionalinis leidimas turi būti panaikinamas. Kartu turi būti panaikinamas ir bet koks kitas, kitos valstybės narės išduotas leidimas naudoti tą patį maisto priedą.5. Negalima vėl leisti naudoti tą patį priedą, nebent per laiką, praėjusį po šio straipsnio 4 dalyje numatyto leidimo panaikinimo, pasiekti mokslo ir technikos laimėjimai leistų tai padaryti.6 straipsnisNuostatos, galinčios daryti įtaką žmonių sveikatai, yra priimamos po konsultacijų su Maisto produktų moksliniu komitetu.7 straipsnis1. Ne galutiniam vartotojui parduoti skirtus maisto priedus galima pateikti rinkai tik tada, kai ant jų pakuočių ar talpų matomoje vietoje yra tokia aiškiai įskaitoma ir neištrinama informacija:a) - jei priedai yra parduodami atskirai arba sumaišyti vienas su kitu, mažėjančia pagal svorio dalį visame produkte tvarka – kiekvieno priedo pavadinimas, numatytas bet kurioje taikytinoje Bendrijos nuostatoje ir jo EEB numeris, o jei tokių nuostatų nėra, toks priedo aprašymas, kuris būtų pakankamai tikslus ir leistų jį atskirti nuo kitų priedų, su kuriais jį galima supainioti,- kai prieduose yra kitokių medžiagų ar maisto sudedamųjų dalių, kurios padeda saugoti, parduoti, standartizuoti, atskiesti ar ištirpinti maisto priedą ar priedus, kiekvieno priedo pavadinimas pagal pirmos įtraukos nuostatas, kiekvieną komponentą nurodant, mažėjančia pagal svorio dalį visame produkte tvarka;b) - užrašas "naudoti maisto produktuose",- užrašas "ribotai naudoti maisto produktuose",- arba dar konkretesnė nuoroda dėl numatomo naudojimo maisto produktuose;c) jei reikia, konkrečios laikymo ir naudojimo sąlygos;d) naudojimo instrukcija, jei jos nebuvimas neleistų priedo tinkamai naudoti;e) partiją arba siuntą nurodantis ženklas;f) Bendrijoje įsisteigusio gamintojo, pakuotojo arba pardavėjo pavadinimas arba komercinės įmonės pavadinimas ir adresas;g) bet kurios sudedamosios dalies, kuriai yra taikomi kiekybiniai apribojimai maisto produkte, nurodymas procentais arba tinkama informacija apie sudėtį, kuri leistų pirkėjui laikytis bet kokių Bendrijos nuostatų, o jei tokių nėra – nacionalinių maistui taikomų nuostatų. Kai tokie patys kiekybiniai apribojimai yra taikomi visai sudedamųjų dalių, vartojamų po vieną ar derinant vieną su kitomis, grupei, bendrą procentą galima nurodyti vienu skaičiumi;h) grynasis (net) kiekis;i) 3 straipsnyje minėtoje išsamioje direktyvoje pateikiama bet kokia kita informacija.2. Nukrypstant nuo šio straipsnio 1 dalies nuostatų, a punkto antroje įtraukoje ir d ir g punktuose reikalaujama informacija gali būti pateikta tik su siunta susijusiuose dokumentuose, pateikiamuose išsiunčiant prekes arba iki jų išsiuntimo, su sąlyga, kad nuoroda "skirtas maisto produktams gaminti, o ne mažmeninei prekybai" yra aiškiai matomoje to produkto pakuotės ar talpos vietoje.8 straipsnisGalutiniam vartotojui parduoti skirti maisto priedai gali būti pateikti rinkai tik tada, kai aiškiai matomoje vietoje ant pakuotės ar talpų yra tokia lengvai įskaitoma ir neištrinama informacija:a) pavadinimas, kuriuo produktas yra parduodamas. Šis pavadinimas susideda iš bet kokiose šiam produktui taikytinose Bendrijos nuostatose numatyto pavadinimo ir jo EEB numerio, o jei tokių nuostatų nėra, produkto aprašymo, kuris yra pakankamai tikslus, kad jį būtų galima atskirti nuo tų produktų, su kuriais jį galima supainioti;b) 7 straipsnio 1 dalies a–f ir h punktuose reikalaujama informacija;c) minimali suvartojimo trukmė pagal Tarybos direktyvos 79/112/EEB [7] 9 straipsnio nuostatas;d) 3 straipsnyje minėtoje išsamioje direktyvoje pateikiama visa kita informacija.9 straipsnis7 ir 8 straipsniai netaikytini priimant išsamius ar plačiau apibūdinančius įstatymus ir kitus teisės aktus dėl svorio ir matmenų ar dėl pavojingų medžiagų ar preparatų pateikimo, klasifikavimo, pakavimo ir žymėjimo bei jų pervežimo.10 straipsnisValstybės narės nekelia išsamesnių reikalavimų negu tie, kurie yra pateikti 7 ir 8 straipsniuose, dėl to, kaip reikėtų pateikti juose numatytą produktų aprašą.Jei nebuvo imtasi kitų priemonių pirkėjams informuoti, 7 ir 8 straipsniuose minimas produktų aprašas yra pateikiamas pirkėjams lengvai suprantama kalba. Ši nuostata nedraudžia pateikti tokį aprašą įvairiomis kalbomis.11 straipsnis1. Kai privalu laikytis šiame straipsnyje nustatytos tvarkos, pirmininkas savo iniciatyva arba valstybės narės atstovo prašymu, pateikia svarstomą dalyką Maisto produktų nuolatiniam komitetui.2. Komisijos atstovas pateikia komitetui priemonių, kurių turi būti imtasi, projektą. Komitetas savo nuomonę dėl projekto pareiškia per tokį laiką, kurį nustato pirmininkas atsižvelgdamas į reikalo skubumą. Nuomonė patvirtinama Sutarties 148 straipsnio 2 dalyje numatyta nustatyta balsų dauguma. Pirmininkas nebalsuoja.3. a) Komisija priima numatomas priemones, jei jos atitinka Komiteto nuomonę;b) kai numatytos priemonės neatitinka komiteto nuomonės arba nuomonė nepareiškiama, Komisija nedelsdama pateikia Tarybai pasiūlymą dėl priemonių, kurių turi būti imtasi. Taryba sprendžia kvalifikuota balsų dauguma.Jeigu Taryba per tris mėnesius nuo tos dienos, kai klausimas jai buvo perduotas, nepriima jokio sprendimo, pasiūlytas priemones patvirtina Komisija.12 straipsnis1. Valstybės narės imasi visų reikiamų priemonių, užtikrinančių, jog I priede apibrėžtoms kategorijoms priklausantys maisto priedai būtų pateikiami rinkai tik tada, kai jie atitinka šioje direktyvoje ir jos prieduose pateiktus apibrėžimus ir taisykles.2. Valstybės narės negali uždrausti, riboti ar trukdyti pateikti maisto priedus rinkai dėl su maisto priedais susijusių priežasčių, jei jie atitinka šios direktyvos, jau priimtų konkrečių direktyvų ir 3 straipsnyje minėtos išsamios direktyvos nuostatas.3. Antroji straipsnio dalis netaikoma toms nacionalinėms nuostatoms, kurios yra taikomos nesant atitinkamų nuostatų 3 straipsnyje minėtoje išsamioje direktyvoje.13 straipsnisPriemonės skirtos galiojančioms Bendrijos direktyvoms suderinti su šia direktyva, priimamos pagal 11 straipsnyje numatytą tvarką.14 straipsnis1. Valstybės narės patvirtina priemones, būtinas šios direktyvos įgyvendinimui per 18 mėnesių nuo pranešimo apie ją. Apie tai jos nedelsdamos praneša Komisijai. Šios priemonės:- leidžia, praėjus 2 metams po šios direktyvos paskelbimo, pateikti rinkai ir naudoti šios direktyvos nuostatas atitinkančius priedus,- draudžia, praėjus daugiau kaip trejiems metams po pranešimo apie šią direktyvą [8], pateikti rinkai ir naudoti šios direktyvos nuostatų neatitinkančius maisto priedus.2. Šio straipsnio 1 dalies nuostatos neturi įtakos toms Bendrijos ar nacionalinėms nuostatoms, kurios, nesant 3 straipsnyje minėtų išsamių direktyvų, yra taikomos konkrečioms maisto priedų grupėms, arba nurodo tuos maisto produktus, kuriuose arba su kuriais gali būti naudojami šios direktyvos nuostatas atitinkantys maisto priedai.15 straipsnisŠi direktyva skirta valstybėms narėms.Priimta Briuselyje, 1988 m. gruodžio 21 d.Tarybos varduPirmininkasV. Papandreou[1] OL C 99, 1987 4 13, p. 65 ir OL C 12, 1989 1 16.[2] OL C 328, 1986 12 22, p. 5.[3] OL L 136, 1974 5 20, p. 1.[4] OL L 291, 1969 11 19, p. 9.[5] Šioje direktyvoje "pagalbinės perdirbimo medžiagos" – tai bet kokia atskirai kaip maisto produktas nevartojama medžiaga, kurios yra sąmoningai pridedama perdirbant žaliavas, maisto produktus ar jų sudedamąsias dalis, kad jos atliktų tam tikrą vaidmenį apdorojant ar perdirbant ir kurios neplanuoti, tačiau techniniu požiūriu neišvengiami likučiai ar jų dariniai būna galutiniame produkte, su sąlyga, kad tie likučiai nekelia pavojaus sveikatai ar nedaro kokio nors technologinio poveikio galutiniam produktui.[6] OL L 184, 1988 7 15, p. 61.[7] OL L 33, 1979 2 8, p. 1.[8] Apie šią direktyvą valstybėms narėms buvo pranešta 1988 m. gruodžio 28 d.--------------------------------------------------I PRIEDASMaisto priedų kategorijosDažiklisKonservantasAntioksidantasEmulsiklisEmulsinimo druskaTirštiklisStingdiklisStabilizatorius [1]Aromatą ir skonį stiprinanti medžiagaRūgštisRūgštumo reguliatorius [2]Lipnumą reguliuojanti medžiagaModifikuotasis krakmolasSaldiklisTešlos kildymo medžiagaPutojimo slopiklisGlazūravimo medžiaga [3]Miltus (sodrinanti) apdorojanti medžiagaKietiklis ar standiklisDrėkiklisAtskiriklis [4]Fermentas [5] [6]Tūrio keitiklisAerozolinėse talpose naudojamos dujos ir pakuojant naudojamos dujos[1] Šiai kategorijai priklauso ir putų stabilizatoriai.[2] Jie gali veikti kaip rūgštumo sumažinimo ir padidinimo reguliatoriai.[3] Prie šių medžiagų priskiriami ir tepalai.[4] Šių terminų įtraukimas į sąrašą nepažeidžia tolesnių sprendimų dėl jų ar jų paminėjimo galutiniam vartotojui skirtų maisto produktų etiketėse.[5] Šių terminų įtraukimas į sąrašą nepažeidžia tolesnių sprendimų dėl jų ar jų paminėjimo galutiniam vartotojui skirtų maisto produktų etiketėse.[6] Tik tie, kurie yra vartojami kaip priedai.--------------------------------------------------II PRIEDASBendri maisto priedų naudojimo kriterijai1. Maisto priedai gali būti patvirtinti tik tada, kai:- galima įrodyti, kad yra pagrįstas technologinis poreikis ir tikslo negalima pasiekti kitomis ekonominiu ir technologiniu požiūriu priimtinomis priemonėmis,- sprendžiant pagal turimus mokslinius duomenis, siūlomas naudoti kiekis nekelia grėsmės vartotojo sveikatai,- jie neklaidina vartotojų.2. Maisto priedų naudojimas svarstytinas tik tada, kai yra įrodymų, jog siūlomas naudoti priedas duos vartotojui apčiuopiamos naudos, kitaip tariant, reikia įrodyti, kad yra tai, kas paprastai vadinama "būtinybe". Maisto priedų naudojimas turėtų padėti pasiekti vieną ar daugiau punktuose a–d nurodytų tikslų ir tik tais atvejais, kai tų tikslų negalima pasiekti kitomis priemonėmis, kurios ekonominiu ir technologiniu požiūriu būtų priimtinos ir kai jie nekelia grėsmės vartotojo sveikatai:a) išlaikyti maisto produkto mitybines savybes; tyčinis mitybinės maisto produkto vertės sumažinimas būtų pateisinamas tik tada, kai maisto produktas nėra reikšminga normalios mitybos dalis arba, kai priedo reikia norint pagaminti maisto produktus skirtus ypatingų mitybos poreikių turinčioms vartotojų grupėms;b) aprūpinti reikiamomis sudedamosiomis dalimis maisto produktus, gaminamus ypatingų mitybos poreikių turinčioms vartotojų grupėms;c) padėti išlaikyti maisto produkto kokybę ar stabilumą arba pagerinti jo organoleptines savybes, su sąlyga, kad jie nepakeis maisto produkto pobūdžio, turinio ar kokybės tiek, kad būtų galima apgauti vartotoją;d) pagelbėti gaminant, perdirbant, ruošiant, apdorojant, pakuojant, vežant ar laikant maisto produktus su sąlyga, kad priedas nebūtų naudojamas norint paslėpti prastos žaliavos naudojimo padarinius arba netinkamai (ir nehigieniškai) atliekamą darbą, naudojamą techniką bet kuriuo minėtos veiklos atveju.3. Norint nustatyti galimą žalingą maisto priedo ar jo darinių poveikį, privalu jį tinkamai ištirti dėl toksiškumo ir įvertinti. Vertinant taip pat derėtų atsižvelgti, pavyzdžiui, į bet kokį galimą kaupimosi organizme, sinergetinį ar jėgų teikimo poveikį jį naudojant ir žmogaus organizmo nepakantumo neįprastoms medžiagoms reiškinį.4. Visus maisto priedus reikia nuolat stebėti ir prireikus iš naujo įvertinti, atsižvelgiant į kintančias naudojimo sąlygas ir naują mokslinę informaciją.5. Maisto priedai visada privalo atitikti patvirtintus grynumo kriterijus.6. Tvirtinant maisto priedus, būtina:a) nurodyti maisto produktus, į kuriuos galima dėti tokių maisto priedų, ir sąlygas, kuriomis tai galima padaryti;b) apriboti jų naudojimą iki minimumo, kurio reikia norint gauti pageidaujamą rezultatą;c) atsižvelgti į priimtiną kasdienio suvartojimo kiekį arba ekvivalentišką tam priedui nustatytą įvertinimą, galimą kasdienį jo suvartojimą su visais galimais maisto produktais. Kai maisto priedo yra dedama į ypatingoms vartotojų grupėms gaminamą maistą, derėtų atsižvelgti į tai, kiek tų grupių vartotojams yra leidžiama jo suvartoti per dieną.--------------------------------------------------