title: 2009 m. rugsėjo 16 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyva 2009/104/EB dėl būtiniausių darbo įrenginių naudojimui taikomų darbuotojų saugos ir sveikatos reikalavimų (antroji atskira direktyva, kaip numatyta Direktyvos 89/391/EEB 16 straipsnio 1 dalyje) (Tekstas svarbus EEE)

text:
3.10.2009

               LT

               Europos Sąjungos oficialusis leidinys

               L 260/5

      EUROPOS PARLAMENTO IR TARYBOS DIREKTYVA 2009/104/EB
   2009 m. rugsėjo 16 d.
   dėl būtiniausių darbo įrenginių naudojimui taikomų darbuotojų saugos ir sveikatos reikalavimų (antroji atskira direktyva, kaip numatyta Direktyvos 89/391/EEB 16 straipsnio 1 dalyje)
   (kodifikuota redakcija)
   (Tekstas svarbus EEE)
   EUROPOS PARLAMENTAS IR EUROPOS SĄJUNGOS TARYBA,
   atsižvelgdami į Europos bendrijos steigimo sutartį, ypač į jos 137 straipsnio 2 dalį,
   atsižvelgdami į Komisijos pasiūlymą,
   atsižvelgdami į Europos ekonomikos ir socialinių reikalų komiteto nuomonę (1),
   pasikonsultavę su Regionų komitetu,
   laikydamiesi Sutarties 251 straipsnyje nustatytos tvarkos (2),
   kadangi:

               (1)

               1989 m. lapkričio 30 d. Tarybos direktyva 89/655/EEB dėl būtiniausių darbo įrenginių naudojimui taikomų darbuotojų saugos ir sveikatos reikalavimų (antroji atskira direktyva, kaip numatyta Direktyvos 89/391/EEB 16 straipsnio 1 dalyje) (3) buvo keletą kartų iš esmės keičiama (4). Siekiant aiškumo ir racionalumo minėta direktyva turėtų būti kodifikuota.

               (2)

               Ši direktyva yra atskira direktyva, kaip numatyta 1989 m. birželio 12 d. Tarybos direktyvos 89/391/EEB dėl priemonių darbuotojų saugai ir sveikatos apsaugai darbe gerinti nustatymo (5) 16 straipsnio 1 dalyje. Dėl to Direktyvoje 89/391/EEB išdėstytos nuostatos taikomos darbuotojų naudojamiems darbo įrenginiams, nepažeidžiant šioje direktyvoje nustatytų griežtesnių arba specialių nuostatų.

               (3)

               Sutarties 137 straipsnio 2 dalyje numatyta, kad Taryba direktyvomis gali nustatyti būtiniausius reikalavimus, skatinančius sąlygų, pirmiausia darbo aplinkos, gerinimą, kad būtų užtikrinta geresnė darbuotojų sauga ir sveikatos apsauga.

               (4)

               Pagal minėtą straipsnį šios direktyvos neturi nustatyti tokių administracinių, finansinių ar teisinių apribojimų, kurie trukdytų steigti ir plėtoti mažąsias bei vidutines įmones.

               (5)

               Nuostatos, priimtos pagal Sutarties 137 straipsnio 2 dalį, nedraudžia bet kuriai valstybei narei toliau taikyti arba įvesti griežtesnes darbo sąlygų apsaugos priemones, atitinkančias Sutartį.

               (6)

               Tam, kad būtų užtikrinta darbuotojų sauga ir sveikata, būtina laikytis būtiniausių reikalavimų, garantuojančių geresnę saugą ir sveikatą naudojant darbo įrenginius.

               (7)

               Darbuotojų saugos, higienos ir sveikatos apsaugos gerinimo tikslų neturėtų nusverti vien tik ekonominiai motyvai.

               (8)

               Darbas aukštyje yra susijęs su labai didele rizika darbuotojų sveikatai ir saugai, ypač su rizika nukristi arba tapti kitų sunkių nelaimingų atsitikimų darbe, sudarančių didelę dalį visų nelaimingų atsitikimų, ypač tokių, kurie baigiasi mirtimi, aukomis.

               (9)

               Ši direktyva padeda praktiškai formuoti vidaus rinkos socialinę dimensiją.

               (10)

               Pagal 1998 m. birželio 22 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyvos 98/34/EB, nustatančios informacijos apie techninius standartus, reglamentus ir informacinės visuomenės paslaugų taisykles teikimo tvarką (6), nuostatas valstybės narės turi pranešti Komisijai apie visas rengiamas technines taisykles, susijusias su mechanizmais, įrenginiais ar įtaisais.

               (11)

               Ši direktyva yra tinkamiausia priemonė norimiems tikslams pasiekti ir nustato tik tai, kas būtina jiems įgyvendinti.

               (12)

               Ši direktyva neturėtų pažeisti valstybių narių įsipareigojimų, susijusių su direktyvų perkėlimo į nacionalinę teisę terminais, numatytais III priedo B dalyje,

         PRIĖMĖ ŠIĄ DIREKTYVĄ:
   I   SKYRIUS

      BENDROSIOS NUOSTATOS

   1 straipsnis
   Objektas
   1.   Ši direktyva, kuri yra antroji atskira direktyva, kaip numatyta Direktyvos 89/391/EEB 16 straipsnio 1 dalyje, nustato būtiniausius darbuotojų saugos ir sveikatos reikalavimus dėl darbo įrenginių, kurie apibrėžti 2 straipsnyje, naudojimo.
   2.   Direktyvos 89/391/EEB nuostatos taikomos visai 1 dalyje nurodytai sričiai, nepažeidžiant šioje direktyvoje nustatytų griežtesnių arba specialių nuostatų.
   2 straipsnis
   Apibrėžimai
   Šioje direktyvoje toliau nurodyti terminai reiškia:
   a)   „darbo įrenginys“– kiekviena mašina, aparatas, įrankis ar įrengimai, naudojami darbui;
   b)   „darbo įrenginio naudojimas“– kiekviena veikla, susijusi su darbo įrenginiu, pavyzdžiui, įrenginio paleidimas ar stabdymas, naudojimas ar gabenimas, taisymas ar pertvarkymas, techninė priežiūra, taip pat valymas;
   c)   „pavojaus zona“– bet kokia zona darbo įrenginyje arba aplink jį, kurioje neigiamų veiksnių poveikį patiriantis darbuotojas rizikuoja sveikata ir sauga;
   d)   „neigiamų veiksnių poveikį patiriantis darbuotojas“– kiekvienas darbuotojas, visiškai ar iš dalies esantis pavojaus zonoje;
   e)   „operatorius“– darbuotojas ar darbuotojai, vykdantys užduotį naudoti darbo įrenginį.
   II   SKYRIUS

      DARBDAVIO PAREIGOS

   3 straipsnis
   Bendrosios darbdavio pareigos
   1.   Darbdavys taiko reikiamas priemones, kurios užtikrintų, kad darbo įrenginiai, paskirti darbuotojams naudoti įmonėje arba įstaigoje, būtų tinkami arba pritaikyti atlikti pavestam darbui ir nekenktų darbuotojų saugai ir sveikatai.
   Parinkdamas siūlomus naudoti darbo įrenginius, darbdavys atkreipia dėmesį į specifines darbo sąlygas bei į pavojus, gresiančius darbuotojų saugai ir sveikatai įmonėje arba įstaigoje, visų pirma darbo vietoje, arba į bet kokius papildomus pavojus, kylančius naudojant konkrečius darbo įrenginius.
   2.   Kai neįmanoma visiškai užtikrinti, kad darbuotojai galėtų naudoti darbo įrenginius nekeldami rizikos savo saugai ar sveikatai, darbdavys imasi reikiamų priemonių, kad sumažintų tokią riziką.
   4 straipsnis
   Darbo įrenginių naudojimo taisyklės
   1.   Nepažeisdamas 3 straipsnio, darbdavys įsigyja arba naudoja:

               a)

               darbo įrenginius, kurie, jeigu duodami darbuotojams naudoti įmonėje arba įstaigoje pirmą kartą po 1992 m. gruodžio 31 d., atitinka:

                           i)

                           visų taikomų Bendrijos direktyvų nuostatas;

                           ii)

                           I priede nustatytus būtiniausius reikalavimus, kai bet kuri kita Bendrijos direktyva yra netaikytina arba taikytina tik iš dalies;

               b)

               darbo įrenginius, kurie, jeigu jau buvo duoti darbuotojams naudoti įmonėje arba įstaigoje iki 1992 gruodžio 31 d., ne vėliau kaip per ketverius metus nuo tos dienos pritaikyti darbui taip, kad atitiktų I priede nustatytus būtiniausius reikalavimus;

               c)

               nepažeidžiant a punkto i papunkčio ir nukrypstant nuo a punkto ii papunkčio ir b punkto, specifinius darbo įrenginius, kuriems taikytini I priedo 3 punkto reikalavimai ir kurie, jeigu įmonės arba įstaigos darbuotojai naudojo juos dar iki 1998 m. gruodžio 5 d., atitinka I priede nurodytus būtiniausius reikalavimus ne vėliau kaip po ketverių metų nuo tos datos.

         2.   Darbdavys taiko reikiamas priemones, kurios užtikrintų, kad visą eksploatavimo laiką darbo įrenginiai bus tinkamai techniškai prižiūrimi palaikant reikiamą būklę, kuri atitiktų 1 dalies a punkto arba b punkto reikalavimus.
   3.   Pasitarusios su darbdaviais ir darbuotojais, tinkamai atsižvelgdamos į nacionalinius teisės aktus arba praktiką, valstybės narės nustato veiklos būdus, kuriais galima būtų pasiekti saugos lygį, atitinkantį II priede nurodytus uždavinius.
   5 straipsnis
   Darbo įrenginių patikrinimas
   1.   Darbdavys užtikrina, kad tais atvejais, kai darbo įrenginių sauga priklauso nuo montavimo sąlygų, kompetentingi asmenys pagal nacionalinius teisės aktus arba praktiką atliktų jų pradinį patikrinimą (po sumontavimo ir prieš paleidžiant įrenginį pirmą kartą), taip pat patikrinimą juos surinkus naujoje vietoje ar naujoje vietovėje, siekiant nustatyti, ar šie darbo įrenginiai sumontuoti gerai ir ar jie tinkamai veikia.
   2.   Siekiant užtikrinti, kad bus išlaikytos saugos ir sveikatos apsaugos sąlygos, kad gedimas bus nustatytas ir pašalintas laiku, darbdavys užtikrina, kad darbo įrenginiai, veikiantys tokiomis sąlygomis, kurios nulemia tokius gedimus, yra:

               a)

               kompetentingų asmenų periodiškai tikrinami ir, prireikus, išbandomi, kaip tai apibrėžia nacionaliniai teisės aktai arba praktika;

               b)

               kompetentingų asmenų specialiai tikrinami, kaip tai apibrėžia nacionaliniai teisės aktai arba praktika, kiekvieną kartą, susiklosčius išskirtinėms aplinkybėms, tokioms kaip darbo pasikeitimas, avarijos, gamtos reiškiniai ar ilgi prastovos laikotarpiai, kurios gali sukelti pavojų darbo įrenginių saugai.

         3.   Patikrinimų rezultatai protokoluojami ir atitinkamų institucijų saugomi. Jie privalo būti saugomi tinkamą laikotarpį.
   Kai darbo įrenginys naudojamas už įmonės ribų, fiziškai pažymima, kada buvo atliktas paskutinis patikrinimas.
   4.   Valstybės narės nustato sąlygas, pagal kurias atliekami šie patikrinimai.
   6 straipsnis
   Specifinę riziką keliantys darbo įrenginiai
   Jeigu naudojant darbo įrenginius gali kilti specifinė rizika darbuotojų saugai ar sveikatai, darbdavys taiko reikiamas priemones, kurios užtikrintų, kad:

               a)

               darbo įrenginius naudos tiktai tie asmenys, kuriems pavesta juos naudoti;

               b)

               darbo įrenginius remontuos, pertvarkys, techniškai prižiūrės ir tikrins tiktai tie darbuotojai, kurie yra specialiai paskirti tokius darbus atlikti.

         7 straipsnis
   Ergonomika ir darbuotojo sveikata
   Taikydamas būtiniausius darbų saugos ir sveikatos apsaugos reikalavimus, darbdavys pilnai atsižvelgia į darbo vietą ir darbuotojų darbinę pozą naudojant darbo įrenginius bei į ergonomikos principų taikymą.
   8 straipsnis
   Darbuotojų informavimas
   1.   Nepažeisdamas Direktyvos 89/391/EEB 10 straipsnio nuostatų, darbdavys taiko reikiamas priemones, kurios užtikrintų, kad darbuotojai gautų reikalingą informaciją ir prireikus rašytines instrukcijas apie darbe naudojamus darbo įrenginius.
   2.   Šioje informacijoje ir rašytinėse instrukcijose pateikiama visa reikalinga saugos ir sveikatos informacija:

               a)

               darbo įrenginių naudojimo sąlygos;

               b)

               galimos neįprastos situacijos;

               c)

               tam tikrais atvejais, remiantis darbo įrenginių naudojimo patirtimi padarytos išvados.

         Darbuotojai yra supažindinami su jiems kylančiais pavojais dėl jų darbo zonoje ar vietoje esančių darbo įrenginių, ir su bet kokiais juos veikiančiais pokyčiais, kiek tai nulemia darbo įrenginiai, esantys tiesioginėje jų darbo zonoje ar vietoje, netgi jei jie tiesiogiai nenaudoja tokių įrenginių.
   3.   Ši informacija ir rašytinės instrukcijos yra suprantamos tiems darbuotojams, kuriems jos yra skirtos.
   9 straipsnis
   Darbuotojų mokymas
   Nepažeisdamas Direktyvos 89/391/EEB 12 straipsnio, darbdavys taiko reikiamas priemones, kurios užtikrintų, kad:

               a)

               darbuotojai, kuriems pavesta naudoti darbo įrenginius, būtų reikiamai apmokyti ir supažindinti su rizika, kuri gali kilti naudojant darbo priemones;

               b)

               6 straipsnio b punkte nurodyti darbuotojai būtų reikiamai apmokyti dirbti tokį darbą.

         10 straipsnis
   Darbuotojų konsultavimas ir dalyvavimas
   Konsultacijas su darbuotojais arba jų atstovais bei jų dalyvavimą sprendžiant šioje direktyvoje bei jos prieduose išdėstytus klausimus reglamentuoja Direktyvos 89/391/EEB 11 straipsnis.
   III   SKYRIUS

      ĮVAIRIOS NUOSTATOS

   11 straipsnis
   Priedų pakeitimai
   1.   Sutarties 137 straipsnio 2 dalyje nustatyta tvarka Europos Parlamentas ir Taryba papildo I priedą papildomais būtiniausiais reikalavimais, taikomais I priedo 3 punkte minimiems specifiniams darbo įrenginiams.
   2.   Techninio pobūdžio pakeitimai, nurodyti prieduose, priimami Direktyvos 89/391/EEB 17 straipsnio 2 dalyje nustatyta tvarka, tais atvejais, kai:

               a)

               buvo priimtos direktyvos, skirtos techniškai suderinti ir standartizuoti darbo įrenginius; arba

               b)

               buvo pasiekta techninės pažangos, padaryta pakeitimų tarptautinėse taisyklėse bei specifikacijose arba sukaupta žinių apie darbo įrenginius.

         12 straipsnis
   Baigiamosios nuostatos
   Valstybės narės pateikia Komisijai šios direktyvos taikymo srityje priimtų arba priimamų nacionalinių teisės aktų nuostatų tekstus.
   13 straipsnis
   Direktyva 89/655/EEB su pakeitimais, padarytais direktyvomis, nurodytomis III priedo A dalyje, yra panaikinama nepažeidžiant valstybių narių įsipareigojimų, susijusių su direktyvų perkėlimo į nacionalinę teisę terminais, numatytais III priedo B dalyje.
   Nuorodos į panaikintą direktyvą laikomos nuorodomis į šią direktyvą ir skaitomos pagal IV priede pateiktą atitikties lentelę.
   14 straipsnis
   Ši direktyva įsigalioja dvidešimtą dieną nuo jos paskelbimo Europos Sąjungos oficialiajame leidinyje.
   15 straipsnis
   Ši direktyva skirta valstybėms narėms.

      Priimta Strasbūre, 2009 m. rugsėjo 16 d.

            Europos Parlamento vardu

            Pirmininkas

         J. BUZEK

            Tarybos vardu

            Pirmininkė

         C. MALMSTRÖM

      (1)  OL C 100, 2009 4 30, p. 144.

      (2)  2008 m. liepos 8 d. Europos Parlamento nuomonė (dar nepaskelbta Oficialiajame leidinyje) ir 2009 m. liepos 13 d. Tarybos sprendimas.

      (3)  OL L 393, 1989 12 30, p. 13.

      (4)  Žr. III priedo A dalį.

      (5)  OL L 183, 1989 6 29, p. 1.

      (6)  OL L 204, 1998 7 21, p. 37.

      I PRIEDAS

         BŪTINIAUSI REIKALAVIMAI

      (numatyti šios direktyvos 4 straipsnio 1 dalies a punkto ii papunktyje ir b punkte)
      1.   Bendroji pastaba

      Šiame priede nustatytos pareigos taikomos atsižvelgus į šią direktyvą, kai aptariamieji darbo įrenginiai kelia atitinkamą riziką.
      Šie būtiniausi reikalavimai, jei jie taikomi naudojamiems darbo įrenginiams, nebūtinai numato tas pačias priemones kaip numatyta pagrindiniuose reikalavimuose naujiems darbo įrenginiams.
      2.   Bendrieji būtiniausi reikalavimai darbo įrenginiams

                  2.1.

                  Darbo įrenginių valdymo įtaisai, turintys įtakos saugai, turi būti aiškiai matomi ir atpažįstami, o prireikus – reikiamai pažymėti.
                  Išskyrus tam tikrus valdymo įtaisus, valdymo įtaisai turi būti įrengiami taip, kad jie būtų už pavojaus zonos ribų ir nekeltų papildomo pavojaus jais manipuliuojant. Valdymo įtaisai turi nekelti pavojaus manipuliuojant jais netyčia.
                  Jei būtina, operatoriui turi būti sudaryta galimybė iš pagrindinės valdymo vietos užtikrinti, kad joks asmuo nepateks į pavojaus zonas. Jei tai neįmanoma, kiekvieną kartą prieš pradedant mechanizmui veikti, turi automatiškai įsijungti saugos sistema, pavyzdžiui, girdimas arba matomas įspėjamasis signalas. Pavojaus zonoje esančiam darbuotojui turi pakakti laiko arba būti priemonių skubiai išvengti pavojaus, kurį kelia darbo įrenginių paleidimas arba sustabdymas.
                  Valdymo sistemos turi būti saugios ir tinkamai pasirinktos, atsižvelgiant į paklaidas, gedimus ir suvaržymus, kurie tikėtini planuojamomis naudojimosi aplinkybėmis.

                  2.2.

                  Turi būti įmanoma darbo įrenginius paleisti tiktai sąmoningai manipuliuojant šiam tikslui numatytu valdymo įtaisu.
                  Ta pati nuostata taikoma:

                              —

                              pakartotinai paleidžiant darbo įrenginius po to, kai jie buvo sustabdyti dėl bet kurios priežasties,

                              —

                              kontroliuojant žymų veikimo sąlygų (pvz., greičio, slėgio ir pan.) pasikeitimą,

                        išskyrus atvejį, kai taip pakartotinai paleidžiant darbo įrenginius arba taip pasikeitus veikimo sąlygoms pavojaus zonoje esantiems darbuotojams nekyla jokio pavojaus.
                  Šis reikalavimas netaikomas, kai darbo įrenginys pakartotinai paleidžiamas arba veikimo sąlygos pasikeičia pagal normalų automatinio įtaiso veikimo ciklą.

                  2.3.

                  Kiekviename darbo įrenginyje turi būti įrengtas valdymo įtaisas, kuris galėtų jį sustabdyti visiškai ir saugiai.
                  Kiekvienoje darbo vietoje turi būti įrengtas valdymo įtaisas, kuris sustabdytų kai kurias arba visas darbo įrenginio dalis, priklausomai nuo pavojaus pobūdžio, kad toks darbo įrenginys būtų saugus. Toks darbo įrenginio stabdymo įtaisas turi turėti viršenybę paleidimo įtaisams. Darbo įrenginiui arba jo pavojingoms dalims sustojus, turi išsijungti elektros energijos tiekimas į atitinkamus jungiklius.

                  2.4.

                  Jei reikia, atsižvelgus į darbo įrenginio keliamą pavojų bei jo sustabdymo laiką, darbo įrenginyje turi būti įrengtas avarinis stabdymo įtaisas.

                  2.5.

                  Darbo įrenginyje, kuris kelia riziką dėl krintančių ar išsikišusių objektų, turi būti įrengti reikiami saugos įtaisai, atitinkantys keliamą riziką.
                  Darbo įrenginyje, kuris kelia pavojų dėl dujų, garų, skysčių ar dulkių išmetimo, prie pavojaus šaltinių turi būti įrengti reikiami išmetamų medžiagų surinkimo arba išsiurbimo įtaisai.

                  2.6.

                  Darbo įrenginys arba jo dalys turi būti pritvirtintos apkabomis ar kitomis priemonėmis, jei tai būtina dėl darbuotojų saugos ir sveikatos.

                  2.7.

                  Jeigu yra rizika, kad darbo įrenginio dalys gali įtrūkti ar subyrėti, sukeldamos rimtą pavojų darbuotojų saugai ir sveikatai, turi būti imtasi reikiamų apsaugos priemonių.

                  2.8.

                  Jei yra rizika, kad darbuotojas mechaniškai prisilies prie darbo įrenginio judančių dalių ir įvyks nelaimingas atsitikimas, tokios dalys turi būti apsaugotos užtvarais arba įtaisais, kurie neleistų darbuotojui patekti į pavojaus zonas arba sustabdytų pavojingų dalių judėjimą prieš jam pasiekiant pavojaus zonas.
                  Tokie užtvarai ir apsaugos įtaisai turi:

                              —

                              būti tvirtos konstrukcijos,

                              —

                              nekelti jokio papildomo pavojaus,

                              —

                              būti sunkiai nuimami ar padaromi neveiksmingi,

                              —

                              būti įrengti pakankamu atstumu nuo pavojaus zonos,

                              —

                              netrukdyti labiau nei būtina stebėti darbo įrenginio veikimą,

                              —

                              leisti atlikti reikiamas dalių įrengimo ar keitimo bei priežiūros darbų operacijas, trukdydami patekti tik į tą vietą, kur turi būti atliekami darbai, ir, jei įmanoma, nepašalinant įrengto užtvaro ar apsaugos įtaiso.

                  2.9.

                  Vietos, skirtos darbui su darbo įrenginiu arba jo priežiūrai, turi būti tinkamai apšviestos atsižvelgiant į atliekamą operaciją.

                  2.10.

                  Darbo įrenginio dalys, kurių temperatūra yra aukšta arba labai žema, prireikus turi būti apsaugotos, kad darbuotojams nekiltų rizika prisiliesti arba perdaug priartėti prie jų.

                  2.11.

                  Ant darbo priemonės esantys įspėjamieji įtaisai ir ženklai turi būti nedviprasmiški, lengvai pastebimi bei suprantami.

                  2.12.

                  Darbo įrenginys gali būti naudojamas tiktai toms operacijoms ir tiktai tokiomis sąlygomis, kurioms jis yra tinkamas.

                  2.13.

                  Techninę priežiūrą turi būti įmanoma atlikti tada, kai darbo įrenginys yra išjungtas. Jei tai neįmanoma, turi būti sudarytos sąlygos imtis reikiamų apsaugos priemonių, kad būtų galima atlikti tokią priežiūrą arba kad tokia priežiūra būtų atliekama ne pavojaus zonoje.
                  Jeigu prie mechanizmo yra priežiūros žurnalas, jis turi būti periodiškai pildomas.

                  2.14.

                  Kiekviename darbo įrenginyje turi būti įrengtos lengvai atpažįstamos priemonės atjungti jį nuo energijos tiekimo šaltinių.
                  Turi būti numatytas toks darbo įrenginio pakartotinis prijungimas, kuris nekeltų rizikos darbus atliekantiems darbuotojams.

                  2.15.

                  Ant darbo įrenginio turi būti visi įspėjimai ir ženklai, būtini darbuotojų saugai užtikrinti.

                  2.16.

                  Darbuotojams turi būti numatyti saugūs būdai patekti į visas vietas, kurios skirtos gamybos, reguliavimo ar priežiūros operacijoms atlikti, ir saugiai jose būti.

                  2.17.

                  Kiekvienas darbo įrenginys turi būti tinkamas apsaugoti darbuotojus nuo rizikos, jei darbo įrenginys užsidegtų ar perkaistų, arba jei būtų išmesta dujų, dulkių, skysčių, garų ar kitų medžiagų, kurios gaminamos, naudojamos ar laikomos darbo įrenginyje.

                  2.18.

                  Kiekvienas darbo įrenginys turi būti tinkamas užkirsti kelią rizikai, jei sprogtų pats darbo įrenginys arba darbo įrenginyje gaminamos, naudojamos ar laikomos medžiagos.

                  2.19.

                  Kiekvienas darbo įrenginys turi būti tinkamas apsaugoti pavojaus zonoje esančius darbuotojus nuo rizikos tiesiogiai ar netiesiogiai kontaktuoti su elektros srove.

            3.   Papildomi būtiniausi reikalavimai, taikomi specifiniams darbo įrenginiams

      3.1.   Būtiniausi reikalavimai mobiliesiems savaeigiams arba nesavaeigiams darbo įrenginiams
      3.1.1.   Darbo įrenginys, kuriuo važiuoja darbuotojas (-ai), turi būti įrengtas taip, kad būtų sumažinta rizika darbuotojų kelionės metu.
      Į tokią riziką turi būti įtraukta rizika būti užkabintam bei įtrauktam ratų ar vikšrų.
      3.1.2.   Kai nenumatytas mobiliojo darbo įrenginio pavaros ir jo pagalbinių įrenginių arba ko nors buksyruojamo užstrigimas sudaro specifinę riziką, toks darbo įrenginys privalo būti aprūpintas ar pritaikytas taip, kad neužblokuotų pavaros elementų.
      Jei tokio užsikirtimo negalima išvengti, turi būti imamasi visų įmanomų priemonių, kad darbuotojai išvengtų tokio užsikirtimo nepalankių pasekmių.
      3.1.3.   Jei pavaros velenai, teikiantys energiją mobiliojo darbo įrenginio dalims, gali užsiteršti ar susigadinti velkantis žeme, privalo būti priemonės jiems užfiksuoti.
      3.1.4.   Mobilus darbo įrenginys, kuriuo važiuoja darbuotojai, privalo būti sukonstruotas remiantis realiomis jo naudojimo sąlygomis, pritaikytas apriboti galimą riziką, jei darbo įrenginys apsiverstų, ir aprūpintas:

                  —

                  arba apsaugine konstrukcija, galinčia užtikrinti, kad įrenginys nepakryps daugiau negu ketvirčiu apsisukimo, arba

                  —

                  konstrukcija, garantuojančia pakankamą erdvę darbo įrenginiu važiuojantiems darbuotojams, jeigu pakrypimas būtų didesnis negu ketvirtis apsisukimo, arba

                  —

                  kitu atitinkamo poveikio įtaisu.

            Šios apsauginės konstrukcijos gali būti sudėtinė darbo įrenginių dalis.
      Šių apsauginių konstrukcijų nereikia, kai darbo įrenginiai stabilizuojami darbo metu arba kai jo konstrukcija neleidžia įrenginiui apvirsti.
      Kur yra rizika, kad darbo įrenginiu važiuojantys darbuotojai, įrenginiui apvirtus, gali būti darbo įrenginio dalių prispausti prie žemės, darbo įrenginiu važiuojantiems darbuotojams turi būti įrengta speciali sulaikančioji sistema.
      3.1.5.   Šakiniai griebtuvai, kuriais važiuoja vienas ar daugiau darbuotojų, privalo būti pritaikyti arba tinkamai įrengti, kad būtų sumažinta rizika šakiniam griebtuvui apsiversti, pavyzdžiui:

                  —

                  įrengiant vairuotojo kabiną, arba

                  —

                  konstrukciją, apsaugančią šakinį griebtuvą nuo apvirtimo, arba

                  —

                  konstrukciją, užtikrinančią, kad šakiniam griebtuvui apsivertus, tarp žemės paviršiaus ir krautuvo liktų pakankamai erdvės minėtu krautuvu važiavusiems darbuotojams, arba

                  —

                  konstrukcijas, kurios sulaikytų darbuotojus vairuotojo kėdėje ir neleistų jų prispausti minėto krautuvo dalimis, jeigu jis apvirstų.

            3.1.6.   Savaeigiai darbo įrenginiai, kurie judėdami gali kelti riziką dirbantiesiems, privalo atitikti tokias sąlygas:

                  a)

                  įrenginiai privalo turėti priemones, kurios apsaugotų nuo neleistino paleidimo;

                  b)

                  privalo turėti tinkamus įtaisus, sumažinančius susidūrimo padarinius, kai tuo pačiu metu bėgiais juda daugiau negu vienas darbo įrenginys;

                  c)

                  privalo turėti įrenginio stabdžių ir sulaikymo įtaisus; kur tai reikalinga darbo saugai, valdymo ar automatinės valdymo sistemos avarinės priemonės įrenginiui sustabdyti ir sulaikyti privalo būti lengvai pasiekiamos, jei sugestų pagrindinis įtaisas;

                  d)

                  jei vairuotojo tiesioginis regos laukas neatitinka saugos reikalavimų, privalo būti sumontuojami atitinkami pagalbiniai prietaisai matomumui pagerinti;

                  e)

                  darbo įrenginys, kuriuo dirbama tamsiu paros metu ar neapšviestose vietose, privalo būti aprūpintas atliekamam darbui tinkamomis apšvietimo priemonėmis, kurių pakaktų darbuotojų saugai užtikrinti;

                  f)

                  darbo įrenginys, kuris arba pats kelia gaisro pavojų, arba atitinkamai velka arba veža tai, kas gali sukelti pavojų darbuotojams, privalo būti aprūpintas tinkamomis priešgaisrinėmis priemonėmis, jeigu tokių priemonių nėra pakankamai arti darbo vietos;

                  g)

                  nuotolinio valdymo darbo įrenginys privalo sustoti automatiškai, kai tik jis palieka kontroliuojamą zoną;

                  h)

                  nuotolinio valdymo darbo įrenginys, kuris normaliomis sąlygomis kelia susidūrimo arba prispaudimo pavojus, turi turėti amortizuojančias apsaugas nuo šios rizikos, nebent būtų kiti tinkami esamos rizikos kontrolės įtaisai.

            3.2.   Būtiniausi reikalavimai krovinių kėlimo darbo įrenginiams
      3.2.1.   Kai darbo įrenginys kroviniams kelti sumontuotas nuolatinėje vietoje, jo naudojimo metu privalo būti užtikrinamas tvirtumas ir stabilumas, visų pirma atsižvelgiant į keliamus krovinius ir nešančių dalių apkrovas pakabinimo ar tvirtinimo taškuose.
      3.2.2.   Įrenginys kroviniams kelti privalo būti aiškiai paženklintas nurodant jo leistiną apkrovą. Prireikus tinkamoje apkrovos paskirstymo lentelėje reikia nurodyti leistiną apkrovą kiekvienai įrenginio konfigūracijai.
      Kėlimo reikmenys privalo būti paženklinti taip, kad būtų galima nustatyti esmines charakteristikas, būtinas juos naudoti saugiai.
      Darbo įrenginiai, kurie nėra sukonstruoti žmonėms kelti, bet kurie gali būti taip panaudojami per klaidą, privalo būti atitinkamai ir aiškiai paženklinti.
      3.2.3.   Nuolatinėje vietoje montuojami darbo įrenginiai privalo būti sumontuoti taip, kad sumažintų riziką, kurią gali sukelti krovinys:

                  a)

                  užkliudydamas darbuotojus;

                  b)

                  pavojingai siūbuodamas ar laisvai svyruodamas; arba

                  c)

                  savaime atsipalaidavęs.

            3.2.4.   Darbo įrenginiai darbuotojams kelti ar pervežti privalo:

                  a)

                  turėti tinkamus įtaisus sumažinti kabinos kritimo riziką, jei tokia galima;

                  b)

                  užkirsti kelią rizikai, jei tokia galima, kad patys naudotojai neiškristų iš kabinos;

                  c)

                  užkirsti kelią rizikai, kad patys naudotojai nebūtų sutraiškyti, parblokšti ar užstrigtų, ypač neatsargiai elgdamiesi su kėlimo įrenginiais;

                  d)

                  užtikrinti, kad nelaimingo atsitikimo metu kabinoje įstrigę asmenys nepatektų į pavojų ir galėtų būti išlaisvinti.

            Jeigu dėl vietos ir aukščių skirtumo a punkte apibrėžtos rizikos jokiomis saugos priemonėmis išvengti negalima, turi būti sumontuotas ir kiekvieną darbo dieną tikrinamas padidinto saugos koeficiento pakabinimo lynas.

      II PRIEDAS

         NURODYTŲ DARBO ĮRENGINIŲ

      Nuostatos dėl 4 straipsnio 3 dalyje

         Bendroji pastaba

      Šiame priede nustatytos pareigos taikomos atsižvelgiant į šią direktyvą, kai aptariamieji darbo įrenginiai kelia atitinkamą riziką.
      1.   Bendrosios nuostatos visiems darbo įrenginiams

                  1.1.

                  Darbo įrenginiai privalo būti sumontuoti, išdėstyti ir naudojami taip, kad sumažintų riziką darbo įrenginių naudotojams ar kitiems darbuotojams, pavyzdžiui, užtikrintų, kad būtų numatyta pakankamai saugios erdvės tarp judančių darbo įrenginių dalių ir aplink jų fiksuotas ar judančias dalis, kad visų rūšių energija ir naudojamomis ar pagaminamomis medžiagomis būtų apsirūpinama arba jos būtų pašalinamos saugiai.

                  1.2.

                  Darbo įrenginiai privalo būti sumontuoti arba išmontuoti saugiai, visų pirma laikantis sąlygų, kurios yra privalomos ir nurodytos gamintojo pateiktose instrukcijose.

                  1.3.

                  Darbo įrenginiai, į kuriuos juos naudojant gali trenkti žaibas, privalo būti apsaugoti nuo jo poveikio specialiais įtaisais ar tinkamomis priemonėmis.

            2.   Nuostatos, taikomos visiems mobiliems savaeigiams ir nesavaeigiams darbo įrenginiams

                  2.1.

                  Savaeigius darbo įrenginius privalo valdyti tik darbuotojai, kurie buvo atitinkamai apmokyti saugiai valdyti tokius įrenginius.

                  2.2.

                  Jeigu darbo įrenginiai juda savo darbo zonoje, privalo būti parengtos eismo taisyklės ir jų laikomasi.

                  2.3.

                  Privalo būti imtasi priemonių, draudžiančių darbuotojams vaikščioti savaeigių įrenginių veikimo zonoje.
                  Jeigu tinkamai atlikti darbą reikia, kad šioje zonoje vaikščiotų darbuotojai, privaloma imtis tinkamų priemonių apsaugoti juos, kad įrenginiai nesužalotų.

                  2.4.

                  Darbuotojus vežti mechaniškai vairuojamu mobiliu darbo įrenginiu leidžiama tik tada, kai tam yra sudarytos saugios sąlygos. Jeigu dirbama kelionės metu, privalo būti nustatytas tinkamas greitis.

                  2.5.

                  Mobilieji darbo įrenginiai su vidaus degimo varikliu negali būti naudojami darbo zonose esančiose patalpose, nebent yra garantuojamas pakankamas oro kiekis, nekeliantis rizikos darbuotojų sveikatai ar saugai.

            3.   Nuostatos, taikomos krovinius keliantiems darbo įrenginiams

      3.1.   Bendrosios pastabos
      3.1.1.   Darbo įrenginiai, kurie yra mobilūs ar gali būti išmontuojami ir kurie yra suprojektuoti kelti krovinius, privalo būti naudojami taip, kad užtikrintų darbo įrenginio stabilumą visomis numatomomis sąlygomis, bei atsižvelgiant į grunto pobūdį.
      3.1.2.   Asmenys gali būti keliami tik šiam tikslui skirtais darbo įrenginiais ir reikmenimis.
      Nepažeidžiant Direktyvos 89/391/EEB 5 straipsnio, išskirtiniais atvejais darbo įrenginiai, kurie nėra specialiai sukurti kelti žmones, gali būti tam naudojami, jeigu buvo imtasi tinkamų veiksmų, kurie numato atitinkamą priežiūrą ir užtikrina saugą pagal nacionalinius teisės aktus arba praktiką.
      Kol darbuotojai yra darbo įrenginyje, suprojektuotame kelti krovinius, visą laiką padėtį privalo kontroliuoti žmogus. Keliami asmenys privalo turėti patikimas ryšio priemones. Jų evakuacija pavojaus atveju turi būti suplanuota iš anksto.
      3.1.3.   Privalu imtis priemonių užtikrinant, kad po pakeltu kroviniu nebūtų darbuotojų, išskyrus tuos atvejus, kai tokio buvimo neišvengiamai reikalauja darbo operacija.
      Krovinių negalima kelti virš neapsaugotų darbo vietų, kuriose paprastai būna darbuotojai.
      Tuo atveju, kai darbo negalima tinkamai atlikti kokiu nors kitu būdu, turi būti nustatomi ir taikomi atitinkami veiklos būdai.
      3.1.4.   Kėlimo reikmenys privalo būti parinkti atsižvelgiant į keliamų krovinių paskirtį, užkabinimo vietas, pritvirtinimo įrangą ir atmosferos sąlygas, įvertinant užkabinimo būdą ir konfigūraciją. Kėlimo reikmenys, kai jie nėra išmontuojami po naudojimo, privalo būti aiškiai paženklinti, kad naudotojai žinotų jų charakteristikas.
      3.1.5.   Kėlimo reikmenys privalo būti saugomi taip, kad jie nesugestų ar nepablogėtų jų kokybė.
      3.2.   Darbo įrenginiai kelti nepalydimus krovinius
      3.2.1.   Kai du ar daugiau darbo įrenginių, naudojamų kelti nepalydimus krovinius, yra sumontuojami ar pastatomi taip, kad jų darbo sritys sutampa, privalo būti imtasi tinkamų priemonių, padedančių išvengti krovinių arba pačių darbo įrenginio dalių susidūrimo.
      3.2.2.   Naudojant mobiliuosius darbo įrenginius nepalydimiems kroviniams kelti, privalu imtis priemonių apsaugoti įrenginius, kad jie nepasvirtų, neapvirstų arba nejudėtų iš vietos ir neslystų. Privaloma tikrinti, ar tinkamai tos priemonės taikomos.
      3.2.3.   Jeigu darbo įrenginio, suprojektuoto kelti nepalydimus krovinius, operatorius negali matyti viso krovinio kelio tiesiogiai ar su papildoma įranga, suteikiančia būtinos informacijos, kompetentingas asmuo privalo palaikyti ryšį su operatoriumi ir tiksliai nukreipti krovinį. Privalo būti imtasi organizacinių priemonių apsaugoti darbuotojus, jei kroviniai susidurtų.
      3.2.4.   Darbas privalo būti organizuojamas taip, kad darbuotojas galėtų saugiai rankomis užkabinti ar atkabinti krovinį, ir šis darbuotojas tiesiogiai ar netiesiogiai kontroliuotų įrenginio darbą.
      3.2.5.   Visos kėlimo operacijos privalo būti tinkamai planuojamos, atitinkamai prižiūrimos ir atliekamos užtikrinant darbuotojų saugą.
      Ypač tais atvejais, kai krovinys yra vienu metu keliamas dviem ar daugiau darbo įrenginiais nepalydimiems kroviniams kelti, privalu užtikrinti koordinuotą operatorių darbą.
      3.2.6.   Jeigu darbo įrenginiai, sukonstruoti kelti nepalydimus krovinius, negali išlaikyti krovinio visiškai ar iš dalies nutrūkus energijos tiekimui, turi būti imtasi tinkamų priemonių apsaugant darbuotojus nuo bet kokios iš to kylančios rizikos.
      Pakabintų krovinių negalima palikti be priežiūros, nebent įeiti į pavojaus zoną būtų draudžiama, o krovinys būtų saugiai pakabintas ir saugiai laikomas.
      3.2.7.   Darbo įrenginių, suprojektuotų kelti nepalydimus krovinius, naudojimas atvirame ore privalo būti nutrauktas, kai meteorologinės sąlygos pablogėja taip, kad kelia pavojų saugiai naudoti įrenginį ir tampa pavojingos darbuotojams. Privalu imtis tinkamų priemonių, kad darbo įrenginys neapvirstų ir nesukeltų rizikos darbuotojams.
      4.   Nuostatos, susijusios su darbo įrenginių, numatytų laikinam darbui aukštyje, naudojimu

      4.1.   Bendrosios nuostatos
      4.1.1.   Jeigu pagal Direktyvos 89/391/EEB 6 straipsnį ir šios direktyvos 3 straipsnį laikinas darbas aukštyje negali būti atliktas saugiai bei normaliam paviršiui tinkamomis ir būdingomis ergonominėmis sąlygomis, būtina pasirinkti tokius darbo įrenginius, kurie geriausiai užtikrina ir išlaiko saugias darbo sąlygas. Kolektyvinių apsaugos priemonių taikymui turi būti teikiama pirmenybė asmeninių apsaugos priemonių atžvilgiu. Darbo įrenginių matmenys turi atitikti darbo, kurį reikia atlikti, pobūdį ir galimą apkrovą bei numatyti saugų judėjimą.
      Turi būti pasirinktos tinkamiausios patekimo (kėlimo) į darbo vietas aukštyje priemonės, atsižvelgiant į jų naudojimo dažnumą ir trukmę bei nustatytą kėlimo aukštį. Pasirinkta priemonė turi būti pritaikyta evakuotis, kilus neišvengiamam pavojui. Judėjimas bet kuria kryptimi tarp kėlimo įrenginių ir platformų, pastolių aukštų arba laipteliais neturi kelti papildomos rizikos nukristi.
      4.1.2.   Kopėčias darbui aukštyje galima naudoti tik tokiomis sąlygomis, kai, atsižvelgiant į 4.1.1 punktą, kitų saugesnių įrenginių naudojimas yra nepagrįstas dėl mažos rizikos ir trumpos naudojimo trukmės arba statybvietės ypatumų, kurių darbdavys negali pakeisti.
      4.1.3.   Lynai kėlimui ar padėties nustatymui gali būti naudojami tik tokiomis sąlygomis, kai, atsižvelgiant į rizikos įvertinimą, toks darbas gali būti atliktas saugiai ir kai kitų saugesnių įrenginių naudojimas yra nepagrįstas.
      Atsižvelgiant į rizikos įvertinimą ir ypač į darbo trukmę bei ergonomines sąlygas, minėtos priemonės turi būti aprūpintos atraminiu paviršiumi sėdėjimui su atitinkamais priedais.
      4.1.4.   Atsižvelgiant į tai, kokie darbo įrenginiai pasirenkami pagal pirmiau išvardytus reikalavimus, būtina nustatyti atitinkamas priemones, mažinančias riziką, kurią šios rūšies darbo įrenginiai kelia darbuotojams. Prireikus būtina įrengti apsaugos priemones, saugančias nuo nukritimo. Jos turi būti tinkamos konfigūracijos ir pakankamai tvirtos, kad neleistų nukristi arba sulaikytų krentant ir, jeigu yra galimybė, apsaugotų darbuotojus nuo sužeidimo. Kolektyvinės priemonės, apsaugančios nuo nukritimo, turi būti įrengtos visur, išskyrus tik tas vietas, kuriose yra priėjimas prie kopėčių arba laiptų.
      4.1.5.   Jeigu atliekant konkrečią užduotį kolektyvinę apsaugos priemonę, saugančią nuo nukritimo, reikia laikinai nuimti, būtina imtis kitų veiksmingų saugos priemonių. Minėta užduotis neturi būti atliekama tol, kol nebus imtasi tokių priemonių. Visiškai arba laikinai užbaigus konkrečią užduotį, kolektyvines apsaugos priemones, saugančias nuo nukritimo, reikia sumontuoti iš naujo.
      4.1.6.   Laikinas darbas aukštyje gali būti atliekamas tik tuo atveju, jeigu meteorologinės sąlygos nekelia pavojaus darbuotojų saugai ir sveikatai.
      4.2.   Specialiosios nuostatos dėl kopėčių naudojimo
      4.2.1.   Kopėčios turi būti pastatytos taip, kad stovėtų stabiliai jomis naudojantis. Nešiojamos kopėčios turi būti statomos ant nejudančio, tvirto, tinkamo dydžio pagrindo, kad jų skersiniai būtų horizontalioje padėtyje. Pakabinamos kopėčios turi būti saugiai pritvirtintos taip, kad, išskyrus virvines kopėčias, nejudėtų ir nesisuptų.
      4.2.2.   Nešiojamų kopėčių atramos turi būti apsaugotos nuo slydimo, pritvirtinant prie jų viršutinių ar apatinių galų bet kokį kopėčioms nuslysti neleidžiantį įtaisą arba panaudojant kitas tokias pat veiksmingas priemones. Kopėčios, kuriomis lipama į darbo vietą, turi būti pakankamai ilgos, kad kyšotų virš platformos, ant kurios reikia užlipti, jeigu daugiau nėra už ko tvirtai laikytis. Naudojant jungiamąsias ir ištraukiamąsias kopėčias, atskiros jų dalys turi būti tvirtai sujungtos viena su kita. Slankiosios kopėčios, prieš lipant ant jų, turi nejudėti.
      4.2.3.   Kopėčios turi būti naudojamos taip, kad darbuotojai visada galėtų tvirtai laikytis ir turėtų saugią atramą, ypač jeigu stovint ant kopėčių rankoje reikia laikyti krovinį, tai neturi trukdyti saugiai laikytis.
      4.3.   Specialiosios nuostatos dėl pastolių naudojimo
      4.3.1.   Jeigu nėra pažymos su pasirinktų pastolių charakteristikų apskaičiavimais arba jeigu tokioje pažymoje nėra nurodytas numatomų struktūrinių elementų išdėstymas, būtina atlikti tvirtumo ir stabilumo apskaičiavimus, išskyrus tuos atvejus, kai pastoliai yra sumontuoti pagal visuotinai pripažintą tipinę konfigūraciją.
      4.3.2.   Atsižvelgiant į pasirinktų pastolių sudėtingumą, kompetentingas asmuo privalo parengti jų surinkimo, naudojimo ir išmontavimo planą. Tai gali būti tipinis planas, papildytas punktais dėl konkrečių atitinkamų pastolių elementų.
      4.3.3.   Atraminės pastolių dalys turi būti apsaugotos nuo slydimo pritvirtinant jas prie atraminio paviršiaus neslystančiu įtaisu arba pritvirtinant jas prie atraminio paviršiaus, arba panaudojant nuslysti neleidžiantį įtaisą ar kitas tokias pat veiksmingas priemones; apkrovą laikantis paviršius turi būti pakankamai tvirtas. Pastoliai turi būti pastatyti tvirtai. Perstumiamieji pastoliai turi būti apsaugoti nuo savaiminių poslinkių dirbant aukštyje.
      4.3.4.   Pastolių paklotų išmatavimai, forma ir išdėstymas turi atitikti atliktino darbo pobūdį ir turi būti pritaikyti kroviniams nešioti bei garantuoti saugų darbą ir judėjimą. Pastolių paklotai turi būti sumontuoti taip, kad normaliai naudojant pastolius jų struktūrinės dalys neslankiotų. Tarp pastolių paklotų struktūrinių elementų ir vertikalių kolektyvinių apsaugos priemonių, saugančių nuo nukritimo, neturi būti pavojingo plyšio.
      4.3.5.   Neparuoštos naudoti pastolių dalys, pavyzdžiui, kai pastoliai surenkami, išmontuojami ar keičiami, pagal 1992 m. birželio 24 d. Tarybos direktyvos 92/58/EEB dėl būtiniausių reikalavimų įrengiant darbo saugos arba sveikatos ženklus (devintoji atskira direktyva, kaip numatyta Direktyvos 89/391/EEB 16 straipsnio 1 dalyje) (1) perkėlimo į nacionalinę teisę nuostatas turi būti pažymėti bendrais įspėjamaisiais ženklais ir tinkamai aptverti fizinėmis priemonėmis, kad kliudytų patekti į pavojingą zoną.
      4.3.6.   Pastolius surinkti, išmontuoti ar atlikti didelių pakeitimų juose galima tik prižiūrint kompetentingam asmeniui, ir šį darbą gali atlikti tik tie darbuotojai, kurie, kaip nurodoma 9 straipsnyje, buvo atitinkamai ir specialiai apmokyti atlikti numatytas operacijas, atsižvelgiant į specifinę riziką, tai yra, kurie buvo supažindinti su:

                  a)

                  atitinkamų pastolių surinkimo, išmontavimo ar keitimo planu;

                  b)

                  saugos reikalavimais, susijusiais su atitinkamų pastolių surinkimu, išmontavimu ar keitimu;

                  c)

                  priemonėmis, apsaugančiomis žmones ar daiktus nuo nukritimo;

                  d)

                  saugos priemonėmis, kurių reikia laikytis pablogėjus meteorologinėms sąlygoms, galinčioms pakenkti atitinkamų pastolių saugumui;

                  e)

                  leistinomis apkrovomis;

                  f)

                  bet kokia kita rizika, su kuria gali būti susijusios pirmiau nurodytos surinkimo, išmontavimo ar keitimo operacijos.

            Prižiūrintis asmuo ir darbus atliekantys asmenys turi turėti 4.3.2 punkte nurodytą surinkimo ir išmontavimo planą, įskaitant visas instrukcijas, kurios gali būti jame pateiktos.
      4.4.   Specialiosios nuostatos dėl lyno naudojimo kėlimui ir padėties nustatymui
      Naudojant lyną kėlimui ar padėties nustatymui būtina laikytis šių sąlygų:

                  a)

                  sistema turi būti sudaryta bent iš dviejų atskirai pritvirtintų lynų, kurių vienas naudojamas kėlimui, nuleidimui ir prilaikymui (darbinis lynas), o kitas – kaip atsarginis (apsauginis lynas);

                  b)

                  darbuotojai privalo turėti ir naudoti atitinkamą diržą, kuriuo jie turi būti prisitvirtinę prie apsauginių lynų;

                  c)

                  prie darbinio lyno turi būti pritvirtintos saugios kėlimo ir nuleidimo priemonės bei automatinio blokavimo sistema, sauganti, kad lyną naudojantis darbuotojas nenukristų, jeigu nebegalėtų kontroliuoti savo judesių. Prie apsauginio lyno turi būti pritvirtinta mobili darbuotojo judesius sekanti sistema, sauganti, kad jis nenukristų;

                  d)

                  įrankiai ir kiti reikmenys, kuriuos privalo naudoti darbuotojas, turi būti pritvirtinti prie jo diržo ar atramos arba kitu tinkamu būdu;

                  e)

                  darbas turi būti tinkamai suplanuotas ir prižiūrimas, kad nelaimės atveju darbuotojas būtų nedelsiant išgelbėtas;

                  f)

                  vadovaujantis 9 straipsniu, darbus atliekantys asmenys turi būti specialiai apmokyti atlikti tokias užduotis, ypač gelbėjimo operacijas.

            Išimtiniais atvejais, atsižvelgiant į rizikos vertinimą, kai dėl antro lyno naudojimo darbas tampa dar pavojingesnis, gali būti leidžiama naudoti vieną lyną, jeigu pagal nacionalinius teisės aktus arba praktiką buvo imtasi atitinkamų saugos užtikrinimo priemonių.

         (1)  OL L 245, 1992 8 26, p. 23.

      III PRIEDAS
      A   DALIS

         Panaikinama direktyva ir jos vėlesni pakeitimai

      (nurodyta 13 straipsnyje)

                  Tarybos direktyva 89/655/EEB
                  (OL L 393, 1989 12 30, p. 13).

                  Tarybos direktyva 95/63/EB
                  (OL L 335, 1995 12 30, p. 28).

                  Europos Parlamento ir Tarybos direktyva 2001/45/EB
                  (OL L 195, 2001 7 19, p. 46).

                  Europos Parlamento ir Tarybos direktyva 2007/30/EB
                  (OL L 165, 2007 6 27, p. 21).

                  tik 3 straipsnyje pateikta nuoroda į Direktyvą 89/655/EEB

      B   DALIS

         Perkėlimo į nacionalinę teisę terminai

      (nurodyti 13 straipsnyje)

                  Direktyva

                  Perkėlimo terminas

                  89/655/EEB

                  1992 m. gruodžio 31 d.

                  95/63/EB

                  1998 m. gruodžio 4 d.

                  2001/45/EB

                  2004 m. liepos 19 d. (1)

                  2007/30/EB

                  2012 m. gruodžio 31 d.

         (1)  Valstybės narės, įgyvendindamos Direktyvos 89/655/EEB II priedo 4 punktą, turi teisę pasinaudoti pereinamuoju laikotarpiu, kuris tęsiasi ne ilgiau kaip dvejus metus nuo 2004 m. liepos 19 d., kad būtų atsižvelgta į įvairias situacijas, susijusias su praktišku Direktyvos 2001/45/EB įgyvendinimu, visų pirma mažų ir vidutinių įmonių atveju.

      IV PRIEDAS

         Atitikties lentelė

                  Direktyva 89/655/EEB

                  Ši direktyva

                  1 straipsnis

                  1 straipsnis

                  2 straipsnis

                  2 straipsnis

                  3 straipsnis

                  3 straipsnis

                  4 straipsnis

                  4 straipsnis

                  4a straipsnio 1 dalis

                  5 straipsnio 1 dalis

                  4a straipsnio 2 dalies pirma ir antra įtraukos

                  5 straipsnio 2 dalies a ir b punktai

                  4a straipsnio 3 dalis

                  5 straipsnio 3 dalis

                  4a straipsnio 4 dalis

                  5 straipsnio 4 dalis

                  5 straipsnio pirma ir antra įtraukos

                  6 straipsnio a ir b punktai

                  5a straipsnis

                  7 straipsnis

                  6 straipsnio 1 dalis

                  8 straipsnio 1 dalis

                  6 straipsnio 2 dalies pirmos pastraipos pirma, antra ir trečia įtraukos

                  8 straipsnio 2 dalies pirmos pastraipos a, b ir c punktai

                  6 straipsnio 2 dalies antra pastraipa

                  8 straipsnio 2 dalies antra pastraipa

                  6 straipsnio 3 dalis

                  8 straipsnio 3 dalis

                  7 straipsnio pirma įtrauka

                  9 straipsnio a punktas

                  7 straipsnio antra įtrauka

                  9 straipsnio b punktas

                  8 straipsnis

                  10 straipsnis

                  9 straipsnio 1 dalis

                  11 straipsnis 1 dalis

                  9 straipsnio 2 dalies pirma ir antra įtraukos

                  11 straipsnio 2 dalies a ir b punktai

                  10 straipsnio 1 dalis

                  —

                  10 straipsnio 2 dalis

                  12 straipsnis

                  —

                  13 straipsnis

                  —

                  14 straipsnis

                  11 straipsnis

                  15 straipsnis

                  I priedas

                  I priedas

                  II priedas

                  II priedas

                  —

                  III priedas

                  —

                  IV priedas


title: 2005 m. spalio 12 d. Tarybos direktyva 2005/71/EB dėl konkrečios įleidimo trečiųjų šalių piliečiams atvykti mokslinių tyrimų tikslais tvarkos

text:
3.11.2005

               LT

               Europos Sąjungos oficialusis leidinys

               L 289/15

      TARYBOS DIREKTYVA 2005/71/EB
   2005 m. spalio 12 d.
   dėl konkrečios įleidimo trečiųjų šalių piliečiams atvykti mokslinių tyrimų tikslais tvarkos
   EUROPOS SĄJUNGOS TARYBA,
   atsižvelgdama į Europos bendrijos steigimo sutartį, ypač į jos 63 straipsnio 3 dalies a punktą ir 4 dalį,
   atsižvelgdama į Komisijos pasiūlymą,
   atsižvelgdama į Europos Parlamento nuomonę (1),
   atsižvelgdama į Europos ekonomikos ir socialinių reikalų komiteto nuomonę (2),
   atsižvelgdama į Regionų komiteto nuomonę (3),
   kadangi:

               (1)

               Siekdama sustiprinti Europos mokslinių tyrimų politiką ir nustatyti jos struktūrą, 2000 m. sausio mėn. Komisija nusprendė, kad yra būtina sukurti Europos mokslinių tyrimų erdvę, kuri būtų pagrindinis būsimų Bendrijos veiksmų šioje srityje elementas.

               (2)

               Palaikydama Europos mokslinių tyrimų erdvę, 2000 m. kovo mėn. Europos Vadovų Taryba Lisabonoje iškėlė Bendrijai tikslą iki 2010 m. tapti konkurencingiausia ir dinamiškiausia žiniomis pagrįsta ekonomika pasaulyje.

               (3)

               Ekonomikos globalizacija reikalauja didesnio tyrėjų mobilumo, kaip buvo pripažinta Europos bendrijos šeštojoje mokslinių tyrimų pamatinėje programoje (4), labiau atveriant jos programas ES narėmis nesančių šalių tyrėjams.

               (4)

               2002 m. kovo mėn. Europos Vadovų Tarybos Barselonoje iškeltam tikslui – investuoti 3 % BVP į mokslinius tyrimus – pasiekti tyrėjų, kurių reikės Bendrijai, skaičius yra 700 000. Šis tikslas turi būti pasiektas tarpusavyje susijusiomis priemonėmis, tokiomis kaip jaunimo sudominimas mokslininko profesija, moterų dalyvavimo moksliniuose tyrimuose skatinimas, mokymo ir mobilumo galimybių mokslinių tyrimų srityje plėtimas, tyrėjų karjeros perspektyvų Bendrijoje gerinimas ir Bendrijos atvėrimas trečiųjų šalių piliečiams, kuriems galėtų būti leista atvykti mokslinių tyrimų tikslais.

               (5)

               Šia direktyva ketinama prisidėti, kad šie tikslai būtų pasiekti, skatinant leidimą atvykti trečiųjų šalių piliečiams ir jų mobilumą mokslinių tyrimų tikslais, kai jie atvyksta ilgiau kaip trim mėnesiams, kad Bendrija taptų patrauklesnė viso pasaulio tyrėjams ir labiau įsitvirtintų kaip tarptautinis mokslinių tyrimų centras.

               (6)

               Direktyvos įgyvendinimas neturėtų paskatinti protinio potencialo nutekėjimo iš šalių, kurių ekonomika dar formuojasi, arba iš besivystančių šalių. Gretutinių priemonių, kuriomis siekiama padėti tyrėjams iš naujo integruotis savo kilmės šalyse, taip pat palengvinti tyrėjų judėjimą, turėtų būti imamasi kartu su kilmės šalimis, kad būtų suformuota visa apimanti migracijos politika.

               (7)

               Tam, kad būtų pasiekti Lisabonos proceso tikslai, taip pat yra svarbu skatinti tyrėjų, kurie yra ES piliečiai, ir ypač 2004 m. įstojusių valstybių narių tyrėjų, judėjimą ES mokslinių tyrimų tikslais.

               (8)

               Atsižvelgiant į atvirumą, kurį sąlygoja pasaulio ekonomikos pokyčiai, ir tikėtinus reikalavimus siekiant 3 % BVP investicijų į mokslinius tyrimus tikslo, turėtų būti nustatytas platus trečiųjų šalių tyrėjų, kuriems gali būti taikoma ši direktyva, apibrėžimas, atsižvelgiant į jų kvalifikaciją ir mokslinių tyrimų projektą, kurį jie ketina vykdyti.

               (9)

               Kadangi daugiausia pastangų, kurių reikia minėtam 3 % BVP tikslui pasiekti, turi dėti privatus sektorius, kuris artimiausioje ateityje turi įdarbinti daugiau tyrėjų, mokslinių tyrimų organizacijos, kurioms gali būti taikoma ši direktyva, priklauso ir valstybiniam, ir privačiam sektoriui.

               (10)

               Kiekviena valstybė narė turėtų užtikrinti, kad būtų viešai prieinama, pirmiausia internetu, kuo išsamesnė ir nuolat atnaujinama informacija apie mokslinių tyrimų organizacijas, patvirtintas pagal šią direktyvą, su kuriomis tyrėjai galėtų sudaryti susitarimus dėl priėmimo, ir informacija apie atvykimo bei gyvenimo jos teritorijoje mokslinių tyrimų tikslais sąlygas bei tvarką, patvirtintas pagal šią direktyvą.

               (11)

               Tikslinga supaprastinti įleidimą atvykti tyrėjams nustatant įleidimo atvykti tvarką, kuri nepriklauso nuo jų teisinių santykių su priimančia mokslinių tyrimų organizacija, ir nebereikalaujant leidimo dirbti, o tik leidimo gyventi. Valstybės narės galėtų taikyti panašias taisykles trečiųjų šalių piliečiams, prašantiems leidimo atvykti dėstyti aukštosiose mokyklose vykdant mokslinių tyrimų projektą pagal nacionalinius teisės aktus arba administracinę praktiką.

               (12)

               Kartu turėtų būti išlaikyti tradiciniai įleidimo atvykti keliai (tokie kaip įdarbinimas ir stažuotės), pirmiausia skirti doktorantams, vykdantiems mokslinius tyrimus kaip studentai, kuriems ši direktyva netaikoma ir taikoma 2004 m. gruodžio 13 d. Tarybos direktyva 2004/114/EB dėl trečiosios šalies piliečių įleidimo studijų, mokinių mainų, neatlygintino stažavimosi ar savanoriškos tarnybos tikslais sąlygų (5).

               (13)

               Speciali tyrėjams skirta tvarka grindžiama mokslinių tyrimų organizacijų ir valstybių narių imigracijos institucijų bendradarbiavimu: pagal ją taikant įleidimo tvarką organizacijoms tenka svarbiausias vaidmuo siekiant palengvinti ir paspartinti trečiųjų šalių tyrėjų atvykimą ir gyvenimą Bendrijoje, išsaugant valstybių narių prerogatyvas imigracijos politikos srityje.

               (14)

               Valstybių narių iš anksto patvirtintos mokslinių tyrimų organizacijos turėtų galėti pasirašyti su trečiosios šalies piliečiu susitarimus dėl priėmimo mokslinių tyrimų projektui vykdyti. Valstybės narės išduos leidimą gyventi remdamosi susitarimu dėl priėmimo, jei įvykdomos atvykimo ir gyvenimo sąlygos.

               (15)

               Siekiant, kad Bendrija taptų patrauklesnė trečiųjų šalių tyrėjams, jų buvimo joje metu jiems tam tikrose srityse turėtų būti suteikiamos tokios pačios socialinės ir ekonominės teisės, kurios suteikiamos priimančiosios valstybės narės piliečiams, ir sudaroma galimybė dėstyti aukštosiose mokyklose.

               (16)

               Šia direktyva nustatomas labai svarbus patobulinimas socialinio draudimo srityje, nes nediskriminavimo principas taip pat taikomas asmenims, atvykstantiems į valstybę narę tiesiogiai iš trečiosios šalies. Nepaisant to, kad ši direktyva neturėtų suteikti daugiau teisių nei tos, kurias trečiųjų šalių piliečiams, kuriems taikomas daugiau nei vienos valstybės narės režimas, jau suteikia esami Bendrijos teisės aktai socialinio draudimo srityje. Be to, ši direktyva neturėtų suteikti teisių situacijose, kurios nepatenka į Bendrijos teisės aktų taikymo sritį, pavyzdžiui, trečiojoje šalyje gyvenančių šeimos narių atveju.

               (17)

               Svarbu skatinti tyrėjams, kurie yra trečiųjų šalių piliečiai, kuriems leista vykdyti mokslinius tyrimus, mobilumą kaip viso pasaulio partnerių kontaktų ir tinklų plėtojimo bei stiprinimo priemonę ir pakeliant Europos mokslinių tyrimų erdvę į pasaulinį lygmenį. Tyrėjai turėtų galėti pasinaudoti teise į mobilumą šioje direktyvoje nustatytomis sąlygomis. Naudojimosi teise į mobilumą pagal šią direktyvą sąlygos neturėtų įtakos taisyklėms, šiuo metu reglamentuojančioms kelionės dokumentų galiojimo pripažinimą.

               (18)

               Ypatingas dėmesys turėtų būti skiriamas tyrėjų šeimos narių susijungimo užtikrinimui ir paremti pagal 2005 m. spalio 12 d. Tarybos rekomendaciją siekiant palengvinti trečiųjų šalių piliečių, atvykstančių vykdyti mokslinius tyrimus Europos bendrijoje, įleidimą (6).

               (19)

               Siekiant išlaikyti šeimos susijungimą ir sudaryti sąlygas mobilumui, šeimos nariai turėtų galėti gyventi su tyrėju kitoje valstybėje narėje tokios valstybės narės nacionalinėje teisėje, įskaitant įsipareigojimus pagal dvišalius ar daugiašalius susitarimus, nustatytomis sąlygomis.

               (20)

               Leidimus gyventi turintiems asmenims iš esmės turėtų būti leidžiama pateikti prašymą leisti atvykti būnant atitinkamos valstybės narės teritorijoje.

               (21)

               Valstybės narės turėtų turėti teisę nustatyti pareiškėjams mokesčius už prašymų gauti leidimą gyventi tvarkymą.

               (22)

               Ši direktyva jokiomis aplinkybėmis neturėtų daryti įtakos 2002 m. birželio 13 d. Tarybos reglamento (EB) Nr. 1030/2002, nustatančio vienodą leidimų apsigyventi trečiųjų šalių piliečiams formą (7), taikymui.

               (23)

               Direktyvos tikslų – patvirtinti specialią įleidimo atvykti tvarką ir atvykimo bei gyvenimo sąlygas, taikomas trečiųjų šalių piliečiams, atvykstantiems ilgesniam kaip trijų mėnesių laikotarpiui mokslinių tyrimų projektui vykdyti pagal susitarimą dėl priėmimo, sudarytą su mokslinių tyrimų organizacija – valstybės narės negali deramai pasiekti, ypač užtikrinant mobilumą tarp valstybių narių, ir todėl tų tikslų būtų geriau siekti Bendrijos lygmeniu; laikydamasi Sutarties 5 straipsnyje nustatyto subsidiarumo principo Bendrija gali patvirtinti priemones. Pagal tame straipsnyje nustatytą proporcingumo principą ši direktyva neviršija būtinų priemonių nurodytiems tikslams pasiekti.

               (24)

               Valstybės narės turėtų įgyvendinti šios direktyvos nuostatas nediskriminuodamos dėl asmens lyties, rasės, odos spalvos, tautinės ar socialinės kilmės, genetinių bruožų, kalbos, religijos ar tikėjimo, politinių ar kitokių pažiūrų, priklausymo tautinei mažumai, turtinės padėties, gimimo, negalios, amžiaus ar seksualinės orientacijos.

               (25)

               Šioje direktyvoje gerbiamos pagrindinės teisės ir laikomasi principų, kurie pirmiausia yra pripažinti Europos Sąjungos pagrindinių teisių chartijoje.

               (26)

               Pagal Tarpinstitucinio susitarimo dėl geresnės įstatymų leidybos 34 punktą valstybės narės skatinamos savo ir Bendrijos interesų labui parengti lenteles, kurios kuo geriau iliustruotų šios direktyvos ir perkėlimo į nacionalinę teisę priemonių tarpusavio santykį, ir viešai jas paskelbti.

               (27)

               Pagal Europos Sąjungos sutarties ir Europos bendrijos steigimo sutarties protokolo dėl Jungtinės Karalystės ir Airijos pozicijos 3 straipsnį Airija 2004 m. liepos 1 d. laišku pranešė apie savo norą dalyvauti priimant ir taikant šią direktyvą.

               (28)

               Pagal Europos Sąjungos sutarties ir Europos bendrijos steigimo sutarties protokolo dėl Jungtinės Karalystės ir Airijos pozicijos 1 ir 2 straipsnius bei nepažeidžiant minėto protokolo 4 straipsnio, Jungtinė Karalystė nedalyvauja priimant šią direktyvą ir dėl to ji nėra jai privaloma ar taikytina.

               (29)

               Pagal Europos Sąjungos sutarties ir Europos bendrijos steigimo sutarties protokolo dėl Danijos pozicijos 1 ir 2 straipsnius, Danija nedalyvauja priimant šią direktyvą, ir dėl to ji nėra jai privaloma ar taikytina,

         PRIĖMĖ ŠIĄ DIREKTYVĄ:
   1 SKYRIUS
   BENDROSIOS NUOSTATOS
   1 straipsnis
   Tikslas
   Šia direktyva nustatomos trečiųjų šalių tyrėjų įleidimo į valstybių narių teritoriją sąlygos ilgesniam kaip trijų mėnesių laikotarpiui mokslinių tyrimų projektui vykdyti pagal susitarimą dėl priėmimo, sudarytą su mokslinių tyrimų organizacija.
   2 straipsnis
   Sąvokų apibrėžimai
   Šioje direktyvoje:

               a)

               trečiosios šalies pilietis – bet kuris asmuo, kuris nėra Europos Sąjungos pilietis, kaip apibrėžta Sutarties 17 straipsnio 1 dalyje;

               b)

               moksliniai tyrimai – sistemingas kūrybinis darbas siekiant padidinti pažinimo visumą, įskaitant žmogaus, kultūros ir visuomenės pažinimą, ir šios pažinimo visumos naudojimas naujai ją pritaikant;

               c)

               mokslinių tyrimų organizacijos – mokslinius tyrimus atliekančios viešos arba privačios organizacijos, valstybės narės patvirtintos šios direktyvos taikymo tikslais pagal tos valstybės narės teisės aktus ar administracinę praktiką;

               d)

               tyrėjas – trečiosios šalies pilietis, turintis atitinkamą aukštojo išsilavinimo diplomą, suteikiantį jam teisę dalyvauti doktorantūros programose, kurį mokslinių tyrimų organizacija pasirenka mokslinių tyrimų projektui, kuriam paprastai reikia pirmiau nurodyto diplomo, vykdyti;

               e)

               leidimas gyventi – valstybės narės valdžios institucijų išduotas leidimas su nuoroda „tyrėjas“, leidžiantis trečiosios šalies piliečiui teisėtai būti jos teritorijoje pagal Reglamento (EB) Nr. 1030/2002 1 straipsnio 2 dalies a punktą.

         3 straipsnis
   Taikymo sritis
   1.   Ši direktyva taikoma trečiųjų šalių piliečiams, kurie kreipiasi dėl įleidimo į valstybės narės teritoriją mokslinių tyrimų projektui vykdyti.
   2.   Ši direktyva netaikoma:

               a)

               trečiųjų šalių piliečiams, esantiems valstybėje narėje kaip tarptautinės apsaugos prašytojai arba pagal laikinosios apsaugos schemą;

               b)

               trečiųjų šalių piliečiams, prašantiems leidimo gyventi valstybėje narėje kaip studentai, kaip apibrėžta Direktyvoje 2004/114/EB, turint tikslą vykdyti mokslinius tyrimus daktaro laipsniui gauti;

               c)

               trečiųjų šalių piliečiams, kurių išsiuntimas buvo sustabdytas dėl faktinių ar teisinių priežasčių;

               d)

               tyrėjams, kuriuos viena mokslinių tyrimų organizacija komandiruoja į kitą mokslinių tyrimų organizaciją, esančią kitoje valstybėje narėje.

         4 straipsnis
   Palankesnės nuostatos
   1.   Ši direktyva nepažeidžia palankesnių šių susitarimų nuostatų:

               a)

               dvišalių ar daugiašalių susitarimų, kuriuos yra sudariusi Bendrija arba Bendrija bei jos valstybės narės ir viena ar daugiau trečiųjų šalių;

               b)

               dvišalių ar daugiašalių susitarimų, kuriuos yra sudariusios viena ar daugiau valstybių narių ir viena ar daugiau trečiųjų šalių.

         2.   Ši direktyva neturi įtakos valstybių narių teisei priimti arba toliau taikyti palankesnes nuostatas asmenims, kuriems ji yra taikoma.
   II SKYRIUS
   MOKSLINIŲ TYRIMŲ ORGANIZACIJOS
   5 straipsnis
   Patvirtinimas
   1.   Bet kurią mokslinių tyrimų organizaciją, pageidaujančią priimti tyrėją pagal šioje direktyvoje nustatytą įleidimo tvarką, pirmiausia turi tuo tikslu patvirtinti atitinkama valstybė narė.
   2.   Mokslinių tyrimų organizacijos patvirtinamos laikantis valstybės narės nacionalinėje teisėje arba administracinėje praktikoje nustatytos tvarkos. Viešųjų ir privačių organizacijų paraiškos dėl patvirtinimo pateikiamos laikantis tos tvarkos ir grindžiamos atitinkamai įstatymo nustatytais jų uždaviniais arba bendrovės tikslais ir įrodymais, kad jos vykdo mokslinius tyrimus.
   Mokslinių tyrimų organizacijoms patvirtinimas suteikiamas ne trumpesniam kaip penkerių metų laikotarpiui. Išimtiniais atvejais valstybės narės gali suteikti patvirtinimą trumpesniam laikotarpiui.
   3.   Valstybės narės pagal nacionalinius teisės aktus gali iš mokslinių tyrimų organizacijos reikalauti rašytinio įsipareigojimo, kad tais atvejais, kai tyrėjas neteisėtai pasilieka atitinkamos valstybės narės teritorijoje, minėta organizacija turi kompensuoti su jo (jos) buvimu ir grįžimu susijusias išlaidas, kurios buvo sumokėtos iš valstybės lėšų. Mokslinių tyrimų organizacijos finansinės atsakomybės laikotarpis baigiasi vėliausiai po šešių mėnesių nuo susitarimo dėl priėmimo galiojimo pabaigos.
   4.   Valstybės narės gali numatyti, kad per du mėnesius nuo susitarimo dėl priėmimo galiojimo pabaigos patvirtinta organizacija pateikia valstybės narės tuo tikslu paskirtoms kompetentingoms institucijoms patvirtinimą, jog buvo atliktas darbas, susijęs su kiekvienu iš mokslinių tyrimų projektų, dėl kurių pagal 6 straipsnį buvo pasirašytas susitarimas dėl priėmimo.
   5.   Kiekvienos valstybės narės kompetentingos institucijos paskelbia ir reguliariai atnaujina šios direktyvos tikslais patvirtintų mokslinių tyrimų organizacijų sąrašus.
   6.   Valstybė narė, be kitų priemonių, gali atsisakyti pratęsti arba gali nuspręsti panaikinti mokslinių tyrimų organizacijos patvirtinimą, jei ši nebesilaiko 2, 3 ir 4 dalyse nustatytų sąlygų, jei patvirtinimas buvo gautas apgaulės būdu arba jei mokslinių tyrimų organizacija susitarimą dėl priėmimo su trečiosios šalies piliečiu pasirašė apgaulės būdu arba netvarkingai. Jei atsisakoma patvirtinti arba patvirtinimas panaikinamas, atitinkamai organizacijai gali būti draudžiama pakartotinai pateikti paraiškas patvirtinimui gauti laikotarpiu, kurio trukmė gali būti iki penkerių metų nuo sprendimo dėl patvirtinimo panaikinimo arba atsisakymo pratęsti paskelbimo dienos.
   7.   Valstybės narės savo nacionaliniuose teisės aktuose gali nustatyti patvirtinimo panaikinimo arba atsisakymo jį pratęsti pasekmes esamiems susitarimams dėl priėmimo, sudarytiems pagal 6 straipsnį, taip pat pasekmes atitinkamų tyrėjų leidimams gyventi.
   6 straipsnis
   Susitarimas dėl priėmimo
   1.   Mokslinių tyrimų organizacija, pageidaujanti priimti tyrėją, pasirašo su juo susitarimą dėl priėmimo, kuriuo tyrėjas įsipareigoja užbaigti mokslinių tyrimų projektą, o organizacija įsipareigoja tuo tikslu priimti tyrėją nepažeisdama 7 straipsnio.
   2.   Mokslinių tyrimų organizacijos gali pasirašyti susitarimus dėl priėmimo tik jei laikomasi šių sąlygų:

               a)

               atitinkami organizacijos padaliniai patvirtino mokslinių tyrimų projektą, apsvarstę:

                           i)

                           mokslinių tyrimų tikslą bei trukmę, taip pat, ar yra būtini finansiniai ištekliai jiems atlikti;

                           ii)

                           tyrėjo kvalifikaciją atsižvelgiant į mokslinių tyrimų tikslus, kurią įrodo patvirtinta jo diplomo kopija pagal 2 straipsnio d punktą;

               b)

               tyrėjo buvimo valstybėje narėje metu jis turi pakankamas mėnesines pajamas savo išlaidoms ir kelionės atgal išlaidoms padengti pagal tuo tikslu valstybės narės paskelbtą mažiausią sumą, kad neturėtų kreiptis į valstybės narės socialinės pagalbos sistemą;

               c)

               tyrėjas buvimo valstybėje narėje metu turi ligos draudimą, apimantį visą riziką, kuri paprastai numatoma apdraudžiant atitinkamos valstybės narės piliečius;

               d)

               susitarime dėl priėmimo nurodomi teisiniai santykiai ir tyrėjų darbo sąlygos.

         3.   Pasirašius susitarimą dėl priėmimo, pagal nacionalinius teisės aktus gali būti reikalaujama, kad mokslinių tyrimų organizacija pateiktų tyrėjui individualų pareiškimą, jog ji prisiima finansinę atsakomybę už 5 straipsnio 3 dalyje nurodytas išlaidas.
   4.   Susitarimas dėl priėmimo automatiškai netenka galios, jei tyrėjui neleidžiama atvykti arba kai tyrėjo ir mokslinių tyrimų organizacijos teisiniai santykiai nutraukiami.
   5.   Mokslinių tyrimų organizacijos nedelsdamos informuoja valstybių narių tuo tikslu paskirtą instituciją apie bet kokį įvykį, kuris gali sukliudyti įgyvendinti susitarimą dėl priėmimo.
   III SKYRIUS
   TYRĖJŲ ĮLEIDIMAS
   7 straipsnis
   Įleidimo sąlygos
   1.   Trečiosios šalies pilietis, kuris kreipiasi dėl įleidimo šioje direktyvoje nurodytais tikslais:

               a)

               pateikia nacionaliniuose teisės aktuose nustatytą galiojantį kelionės dokumentą. Valstybės narės gali reikalauti, kad kelionės dokumento galiojimo laikas apimtų bent leidimo gyventi laikotarpį;

               b)

               pateikia su mokslinių tyrimų organizacija pagal 6 straipsnio 2 dalį pasirašytą susitarimą dėl priėmimo; ir

               c)

               prireikus pateikia mokslinių tyrimų organizacijos pagal 6 straipsnio 3 dalį išduotą pareiškimą dėl finansinės atsakomybės, ir

               d)

               nėra laikomas keliančiu grėsmę viešajai tvarkai, visuomenės saugumui ar visuomenės sveikatai.

         Valstybės narės patikrina, ar įvykdytos visos a, b, c ir d punktuose nurodytos sąlygos.
   2.   Valstybės narės taip pat gali patikrinti sąlygas, kuriomis grindžiamas susitarimas dėl priėmimo, ir sąlygas, kuriomis jis buvo sudarytas.
   3.   Atlikus 1 ir 2 dalyse nurodytus patikrinimus, kurių rezultatas yra teigiamas, tyrėjams leidžiama atvykti į valstybių narių teritoriją susitarimui dėl priėmimo vykdyti.
   8 straipsnis
   Leidimo gyventi galiojimo trukmė
   Valstybės narės išduoda leidimą gyventi mažiausiai vienerių metų laikotarpiui ir pratęsia jį, jei tebesilaikoma 6 ir 7 straipsniuose nustatytų sąlygų. Jei numatoma mokslinių tyrimų projekto trukmė yra mažesnė nei vieneri metai, leidimas gyventi išduodamas projekto vykdymo laikotarpiui.
   9 straipsnis
   Šeimos nariai
   1.   Kai valstybė narė nusprendžia suteikti leidimą gyventi tyrėjo šeimos nariams, leidimo gyventi galiojimo trukmė yra tokia pati kaip tyrėjui išduoto leidimo gyventi galiojimo trukmė, kiek tai leidžia jų kelionės dokumentų galiojimo trukmė. Deramai pagrįstais atvejais tyrėjo šeimos nario leidimo gyventi galiojimo trukmė gali būti sutrumpinta.
   2.   Leidimo gyventi išdavimas tyrėjo, kuriam leista atvykti į valstybę narę, šeimos nariams nepriklauso nuo tyrėjui nustatyto reikalavimo dėl trumpiausio buvimo laikotarpio.
   10 straipsnis
   Leidimo gyventi panaikinimas arba atsisakymas jį pratęsti
   1.   Valstybės narės gali panaikinti arba atsisakyti pratęsti remiantis šia direktyva išduotą leidimą gyventi, jeigu jis buvo gautas apgaulės būdu arba paaiškėjus, kad jį turintis asmuo nesilaikė arba nesilaiko 6 ir 7 straipsniuose numatytų atvykimo ir buvimo sąlygų arba gyvena kitais tikslais, nei jam buvo leista gyventi.
   2.   Valstybės narės gali panaikinti arba atsisakyti pratęsti leidimą gyventi viešosios tvarkos, visuomenės saugumo ar visuomenės sveikatos sumetimais.
   IV SKYRIUS
   TYRĖJŲ TEISĖS
   11 straipsnis
   Dėstymas
   1.   Tyrėjai, kuriems leista atvykti pagal šią direktyvą, gali dėstyti pagal nacionaliniuose teisės aktuose nustatytą tvarką.
   2.   Valstybės narės gali nustatyti didžiausią dėstymo veiklai skirtų valandų ar dienų skaičių.
   12 straipsnis
   Vienodas požiūris
   Leidimą gyventi turintys asmenys turi teisę, kad jiems būtų taikomos tos pačios sąlygos, kurios taikomos piliečiams dėl:

               a)

               diplomų, pažymėjimų ir kitų profesinę kvalifikaciją įrodančių dokumentų pripažinimo pagal atitinkamą nacionalinę tvarką;

               b)

               darbo sąlygų, įskaitant darbo užmokestį ir atleidimą;

               c)

               socialinės apsaugos sričių, kaip apibrėžta 1971 m. birželio 14 d. Tarybos reglamente (EEB) Nr. 1408/71 dėl socialinės apsaugos sistemų taikymo pagal darbo sutartį dirbantiems asmenims ir jų šeimos nariams, judantiems Bendrijoje (8). Atitinkamai taikomos 2003 m. gegužės 14 d. Tarybos reglamento (EB) Nr. 859/2003, išplečiančio Reglamento (EEB) Nr. 1408/71 ir Reglamento (EEB) Nr. 574/72 nuostatų taikymą trečiųjų šalių piliečiams, kuriems jos dar netaikomos dėl jų pilietybės (9), priedo specialiosios nuostatos;

               d)

               mokesčių lengvatų;

               e)

               galimybės naudotis prekėmis bei paslaugomis ir visuomenei prieinamų prekių tiekimu bei paslaugų teikimu.

         13 straipsnis
   Mobilumas tarp valstybių narių
   1.   Trečiosios šalies piliečiui, kuriam pagal šią direktyvą buvo leista atvykti kaip tyrėjui, šiame straipsnyje nustatytomis sąlygomis leidžiama atlikti dalį mokslinių tyrimų kitoje valstybėje narėje.
   2.   Jei tyrėjas būna kitoje valstybėje narėje mažiau kaip tris mėnesius, moksliniai tyrimai gali būti atliekami remiantis pirmojoje valstybėje narėje sudarytu susitarimu dėl priėmimo, jei tyrėjas kitoje valstybėje narėje turi pakankamai lėšų ir antrojoje valstybėje narėje nėra laikomas keliančiu grėsmę viešajai tvarkai, visuomenės saugumui ar visuomenės sveikatai.
   3.   Jei tyrėjas būna kitoje valstybėje ilgiau kaip tris mėnesius, valstybė narė gali reikalauti, kad būtų sudarytas naujas susitarimas dėl priėmimo moksliniams tyrimams atitinkamoje valstybėje narėje atlikti. Bet kuriuo atveju suinteresuotos valstybės narės atžvilgiu turi būti laikomasi 6 ir 7 straipsniuose išdėstytų sąlygų.
   4.   Jei atitinkamuose teisės aktuose numatytas reikalavimas gauti vizą ar leidimą gyventi, pasinaudojimui teise į mobilumą užtikrinti tokia viza ar leidimas išduodamas laiku, per tokį laikotarpį, kuris nesudaro kliūčių moksliniams tyrimams ir kurio pakanka kompetentingoms institucijoms prašymui tvarkyti.
   5.   Valstybės narės nereikalauja, kad tyrėjas išvyktų iš jų teritorijos tam, kad pateiktų prašymą išduoti vizą ar leidimą gyventi.
   V SKYRIUS
   TVARKA IR SKAIDRUMAS
   14 straipsnis
   Prašymai dėl įleidimo
   1.   Valstybės narė nustato, ar prašymus išduoti leidimus gyventi turi pateikti tyrėjas, ar atitinkama mokslinių tyrimų organizacija.
   2.   Prašymas apsvarstomas ir išnagrinėjamas, kai atitinkamas trečiosios šalies pilietis gyvena ne tos valstybės, į kurią jis pageidauja leidimo atvykti, teritorijoje.
   3.   Valstybės narės pagal savo nacionalinės teisės aktus gali priimti prašymą, pateikiamą trečiosios šalies piliečiui jau esant jų teritorijoje.
   4.   Atitinkamos valstybės narės sudaro prašymą pateikusiam trečiosios šalies piliečiui, atitinkančiam 6 ir 7 straipsniuose nustatytas sąlygas, visas galimybes gauti reikiamas vizas.
   15 straipsnis
   Procedūrinės apsaugos priemonės
   1.   Valstybių narių kompetentingos institucijos kiek įmanoma greičiau priima sprendimą dėl išsamaus prašymo ir prireikus numato greitesnę tvarką.
   2.   Jei pateikta prašymą patvirtinanti informacija neatitinka reikalavimų, prašymo nagrinėjimas gali būti sustabdomas, o kompetentingos institucijos praneša pareiškėjui, kokios papildomos informacijos joms reikia.
   3.   Suinteresuotam trečiosios šalies piliečiui apie visus sprendimus atmesti leidimo gyventi prašymą pranešama laikantis atitinkamos pagal nacionalinės teisės aktus numatytos pranešimo tvarkos. Pranešime aiškiai nurodomos galimos apskundimo procedūros bei terminas, per kurį galima imtis veiksmų.
   4.   Kai prašymas yra atmetamas arba panaikinamas pagal šią direktyvą išduotas leidimas gyventi, suinteresuotas asmuo turi teisę imtis teisinių veiksmų atitinkamos valstybės narės valdžios institucijose.
   VI SKYRIUS
   BAIGIAMOSIOS NUOSTATOS
   16 straipsnis
   Ataskaitos
   Periodiškai, pirmą kartą ne vėliau kaip per trejus metus nuo šios direktyvos įsigaliojimo, Komisija pateikia Europos Parlamentui ir Tarybai šios direktyvos taikymo valstybėse narėse ataskaitas ir pasiūlo būtinus pakeitimus.
   17 straipsnis
   Perkėlimas į nacionalinę teisę
   1.   Valstybės narės priima įstatymus ir kitus teisės aktus, kurie, įsigalioję iki 2007 m. spalio 12 d., įgyvendina šią direktyvą.
   Valstybės narės, patvirtindamos tas priemones, daro jose nuorodą į šią direktyvą arba tokia nuoroda daroma jas oficialiai skelbiant. Nuorodos darymo tvarką nustato valstybės narės.
   2.   Valstybės narės pateikia Komisijai pagrindinių nacionalinės teisės nuostatų, kurias jos priima šios direktyvos taikymo srityje, tekstus.
   18 straipsnis
   Nukrypdamos nuo III skyriuje išdėstytų nuostatų, valstybės narės neprivalo išduoti leidimų gyventi pagal šią direktyvą trumpesniam kaip dviejų metų laikotarpiui po 17 straipsnio 1 dalyje nustatytos datos.
   19 straipsnis
   Jokia šios direktyvos nuostata neturi įtakos Airijos teisei toliau taikyti bendros kelionių erdvės susitarimus, nurodytus Amsterdamo sutartimi prie Europos Sąjungos sutarties ir prie Europos bendrijos steigimo sutarties pridėtame protokole dėl tam tikrų Europos bendrijos steigimo sutarties 14 straipsnio aspektų taikymo Jungtinei Karalystei ir Airijai.
   20 straipsnis
   Įsigaliojimas
   Ši direktyva įsigalioja dvidešimtą dieną po jos paskelbimo Europos Sąjungos oficialiajame leidinyje.
   21 straipsnis
   Adresatai
   Ši direktyva skirta valstybėms narėms pagal Europos bendrijos steigimo sutartį.

      Priimta Liuksemburge, 2005 m. spalio 12 d.

            Tarybos vardu

            Pirmininkas

         C. CLARKE

      (1)  2005 m. balandžio mėn. 12 d. nuomonė (dar nepaskelbta Oficialiajame leidinyje).

      (2)  OL C 120, 2005 5 20, p. 60.

      (3)  OL L 71, 2005 3 22, p. 6.

      (4)  2002 m. birželio 27 d. Europos Parlamento ir Tarybos sprendimas Nr. 1513/2002/EB dėl Europos bendrijos šeštosios pamatinės mokslinių tyrimų, technologijų plėtros ir demonstravimo veiklos programos, prisidedančios prie Europos mokslinių tyrimų srities kūrimo ir naujovių (2002–2006 m.) (OL L 232, 2002 8 29, p. 1), sprendimas su pakeitimais, padarytais Sprendimu Nr. 786/2004/EB (OL L 138, 2004 4 30, p. 7).

      (5)  OL L 375, 2004 12 23, p. 12.

      (6)  Žr. šio Oficialiojo leidinio 26 p.

      (7)  OL L 157, 2002 6 15, p. 1.

      (8)  OL L 149, 1971 7 5, p. 2. Reglamentas su paskutiniais pakeitimais, padarytais Europos Parlamento ir Tarybos reglamentu (EB) Nr. 647/2005 (OL L 117, 2005 5 4, p. 1).

      (9)  OL L 124, 2003 5 20, p. 1.


title: 2009 m. balandžio 23 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyva 2009/21/EB dėl vėliavos valstybės reikalavimų laikymosi (Tekstas svarbus EEE)

text:
28.5.2009

               LT

               Europos Sąjungos oficialusis leidinys

               L 131/132

      EUROPOS PARLAMENTO IR TARYBOS DIREKTYVA 2009/21/EB
   2009 m. balandžio 23 d.
   dėl vėliavos valstybės reikalavimų laikymosi
   (Tekstas svarbus EEE)
   EUROPOS PARLAMENTAS IR EUROPOS SĄJUNGOS TARYBA,
   atsižvelgdami į Europos bendrijos steigimo sutartį, ypač į jos 80 straipsnio 2 dalį,
   atsižvelgdami į Komisijos pasiūlymą,
   atsižvelgdami į Europos ekonomikos ir socialinių reikalų komiteto nuomonę (1),
   atsižvelgdami į Regionų komiteto nuomonę (2),
   laikydamiesi Sutarties 251 straipsnyje nustatytos tvarkos (3),
   kadangi:

               (1)

               Bendrijos laivybos bei ja besinaudojančių piliečių sauga ir aplinkos apsauga turėtų būti užtikrintos visą laiką.

               (2)

               Priėmus kelias konvencijas, kurių depozitarė yra Tarptautinė jūrų organizacija (toliau - TJO), tarptautinės laivybos srityje buvo sukurta išsami sistema, stiprinanti saugią laivybą ir gerinanti aplinkos apsaugą nuo teršimo iš laivų.

               (3)

               Pagal 1982 m. Jungtinių Tautų jūrų teisės konvencijos (UNCLOS) ir pagal konvencijų, kurių depozitarė yra TJO (toliau - TJO konvencijos), nuostatas valstybės, kurios yra tų dokumentų šalys, yra atsakingos už įstatymų ir kitų teisės aktų paskelbimą ir už visus kitus veiksmus, kurių gali prireikti imtis siekiant visiškai įgyvendinti šiuos dokumentus, kad būtų užtikrinta, jog žmogaus gyvybės apsaugos jūroje ir jūros aplinkos apsaugos požiūriu laivas būtų tinkamas naudoti pagal paskirtį, o jo įgulą sudarytų kompetentingas jūroje dirbantis personalas.

               (4)

               Reikia deramai atsižvelgti į 2006 m. Tarptautinės darbo organizacijos (TDO) priimtą Darbo jūroje konvenciją, kuri taip pat apima su vėliavos valstybe susijusius įsipareigojimus.

               (5)

               2008 m. spalio 9 d. valstybės narės priėmė pareiškimą, kuriame jos vieningai pripažino, kaip svarbu taikyti su vėliavos valstybių įsipareigojimais susijusias tarptautines konvencijas, kad būtų stiprinama saugi laivyba ir būtų prisidedama prie teršimo iš laivų prevencijos.

               (6)

               Įgyvendinus procedūras, kurias TJO rekomendavo 2004 m. gruodžio 20 d. aplinkraščiuose MSC/Circ.1140/MEPC/Circ.424 dėl vienos valstybės laivų perdavimo kitai valstybei, turėtų sustiprėti TJO konvencijų bei Bendrijos saugios laivybos teisės aktų su laivų vėliavos pakeitimu susijusios nuostatos bei, siekiant saugios laivybos, padidėti vėliavos valstybių santykių skaidrumas.

               (7)

               Esant galimybei susipažinti su informacija apie laivus, plaukiojančius su valstybės narės vėliava, bei laivus, kurie buvo išbraukti iš valstybės narės registro, turėtų būti padidintas aukštos kokybės laivyno veiklos skaidrumas, taip pat tai turėtų padėti pagerinti vėliavos valstybės įsipareigojimų vykdymo stebėseną bei užtikrinti vienodas sąlygas administracijoms.

               (8)

               Siekiant padėti valstybėms narėms toliau gerinti savo kaip vėliavos valstybių veiklos rezultatus, reguliariai turėtų būti atliekamas jų administracijos auditas.

               (9)

               Administracinių procedūrų kokybės sertifikavimas pagal Tarptautinės standartizacijos organizacijos (ISO) arba lygiaverčius standartus turėtų dar labiau padėti užtikrinti vienodas sąlygas administracijoms.

               (10)

               Priemonės, būtinos šiai direktyvai įgyvendinti, turėtų būti patvirtintos pagal 1999 m. birželio 28 d. Tarybos sprendimą 1999/468/EB, nustatantį Komisijos naudojimosi jai suteiktais įgyvendinimo įgaliojimais tvarką (4).

               (11)

               Kadangi šios direktyvos tikslų, t. y. įdiegti ir įgyvendinti atitinkamas priemones jūrų transporto politikos srityje, valstybės narės negali deramai pasiekti ir kadangi dėl jos masto ir poveikio tų tikslų būtų geriau siekti Bendrijos lygmeniu, laikydamasi Sutarties 5 straipsnyje nustatyto subsidiarumo principo Bendrija gali patvirtinti priemones. Pagal tame straipsnyje nustatytą proporcingumo principą šia direktyva neviršijama to, kas būtina nurodytiems tikslams pasiekti,

         PRIĖMĖ ŠIĄ DIREKTYVĄ:
   1 straipsnis
   Dalykas
   1.   Šios direktyvos tikslas yra:

               a)

               užtikrinti, kad valstybės narės veiksmingai ir nuosekliai vykdytų savo kaip vėliavos valstybių įsipareigojimus; ir

               b)

               didinti saugumą ir užkirsti kelią teršimui iš laivų, plaukiojančių su valstybės narės vėliava.

         2.   Ši direktyva nepažeidžia Bendrijos jūrų teisės aktų, išvardytų 2002 m. lapkričio 5 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamento (EB) Nr. 2099/2002, įsteigiančio Jūrų saugumo ir teršimo iš laivų prevencijos komitetą (COSS) (5), 2 straipsnio 2 dalyje, ir 1999 m. birželio 21 d. Tarybos direktyvos 1999/63/EB dėl Europos bendrijos laivų savininkų asociacijos (ECSA) ir Europos Sąjungos transporto darbuotojų profesinių sąjungų federacijos (FST) susitarimo dėl jūreivių darbo laiko organizavimo (6).
   2 straipsnis
   Taikymo sritis
   Ši direktyva taikoma valstybės, su kurios vėliava laivas plaukioja, administracijai.
   3 straipsnis
   Sąvokų apibrėžtys
   Šioje direktyvoje taikomos tokios sąvokų apibrėžtys:

               a)

               laivas – laivas arba valtis, plaukiojantys su valstybės narės vėliava, kuriems taikomos atitinkamos TJO konvencijos ir kurie privalo turėti liudijimą;

               b)

               administracija – valstybės narės, su kurios vėliava laivas plaukioja, kompetentingos institucijos;

               c)

               pripažinta organizacija – organizacija, pripažinta pagal 2009 m. balandžio 23 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamentą (EB) Nr. 391/2009 dėl laivų patikrinimo ir apžiūros organizacijų bendrųjų taisyklių ir standartų (nauja redakcija) (7);

               d)

               liudijimai – privalomi liudijimai, išduoti pagal atitinkamas TJO konvencijas;

               e)

               TJO auditas – auditas, atliekamas laikantis 2005 m. gruodžio 1 d. TJO Asamblėjos priimtos Rezoliucijos A.974 (24) nuostatų.

         4 straipsnis
   Sąlygos, kuriomis laivui leidžiama vykdyti veiklą, suteikus teisę plaukioti su valstybės narės vėliava
   1.   Prieš leisdama vykdyti veiklą laivui, kuriam buvo suteikta teisė plaukioti su valstybės narės vėliava, atitinkama valstybė narė imasi priemonių, kurias ji laiko tinkamomis, kad užtikrintų, jog atitinkamas laivas laikytųsi taikomų tarptautinių taisyklių ir reglamentų. Visų pirma ji visomis pagrįstomis priemonėmis patikrina su laivo sauga susijusią informaciją. Prireikus ji konsultuojasi su ankstesne vėliavos valstybe, kad nustatytų, ar tebėra nepašalintų tos valstybės nustatytų trūkumų ar saugos problemų.
   2.   Visais atvejais, kai kita vėliavos valstybė prašo informacijos apie laivą, kuris anksčiau plaukiojo su valstybės narės vėliava, ta valstybė narė nedelsdama pateikia informacijos prašančiai vėliavos valstybei išsamią informaciją apie nepašalintus trūkumus ir kitą su sauga susijusią informaciją.
   5 straipsnis
   Su valstybės narės vėliava plaukiojančio laivo sulaikymas
   Kai valstybės narės administracija informuojama, kad uosto valstybė sulaikė su tos valstybės narės vėliava plaukiojantį laivą, ji, laikydamasi savo šiuo tikslu nustatytų procedūrų, prižiūri, kaip užtikrinama, kad laivas laikytųsi atitinkamų TJO konvencijų.
   6 straipsnis
   Papildomos priemonės
   Valstybės narės užtikrina, kad šios direktyvos tikslais apie laivus, kurie plaukioja su jų vėliava, būtų galima lengvai gauti bent jau toliau išvardytą informaciją:

               a)

               išsamią informaciją apie laivą (pavadinimas, TJO numeris ir kt.);

               b)

               apžiūrų, įskaitant papildomas ir tolimesnes apžiūras, jeigu tokios atliekamos, ir audito datas;

               c)

               duomenis apie pripažintas organizacijas, dalyvavusias išduodant laivui liudijimą ir jį klasifikuojant;

               d)

               duomenis apie kompetentingą instituciją, patikrinusią laivą pagal uosto valstybės kontrolės nuostatas, ir tų patikrinimų datas;

               e)

               uosto valstybės kontrolės patikrinimo rezultatus (trūkumai: taip arba ne, sulaikymai: taip arba ne);

               f)

               informaciją apie jūrines avarijas;

               g)

               duomenis apie laivus, kurie per ankstesnius 12 mėnesių baigė plaukioti su atitinkamos valstybės narės vėliava.

         7 straipsnis
   Vėliavos valstybės audito procesas
   Valstybės narės imasi būtinų priemonių, kad bent kartą per septynerius metus būtų atliktas jų administracijos TJO auditas, jei gautas teigiamas TJO atsakymas į atitinkamos valstybės narės laiku pateiktą prašymą, ir skelbia šio audito rezultatus laikydamosi atitinkamų nacionalinės teisės aktų dėl konfidencialumo.
   Šis straipsnis nustoja galioti ne vėliau kaip 2017 m. birželio 17 d. arba anksčiau, kaip numato Komisija pagal 10 straipsnio 2 dalyje nurodytą reguliavimo procedūrą su tikrinimu, jei įsigalioja privaloma TJO valstybių narių audito sistema.
   8 straipsnis
   Kokybės valdymo sistema ir vidaus vertinimas
   1.   Kiekviena valstybė narė iki 2012 m. birželio 17 d. parengia, įgyvendina ir tvarko savo administracijos veiklos, susijusios su vėliavos valstybės įsipareigojimais, operatyvinių sričių kokybės valdymo sistemą. Tokia kokybės valdymo sistema sertifikuojama pagal taikomus tarptautinius kokybės standartus.
   2.   Valstybės narės, esančios juodajame sąraše arba dvejus metus iš eilės esančios pilkajame sąraše, skelbiamuose Paryžiaus susitarimo memorandumo dėl uosto valstybės kontrolės (toliau - Paryžiaus MOU) naujausioje metinėje ataskaitoje, ne vėliau kaip per keturis mėnesius nuo Paryžiaus MOU ataskaitos paskelbimo pateikia Komisijai ataskaitą apie savo kaip vėliavos valstybių veiklos rezultatus.
   Ataskaitoje nustatomos ir analizuojamos pagrindinės reikalavimų nesilaikymo, dėl kurio buvo vykdomi sulaikymai bei atsirado trūkumų, kuriais remiantis buvo suteiktas juodasis arba pilkasis statusas, priežastys.
   9 straipsnis
   Ataskaitos
   Kas penkerius metus, pradedant nuo 2012 m. birželio 17 d. Komisija pateikia Europos Parlamentui ir Tarybai šios direktyvos taikymo ataskaitą.
   Šioje ataskaitoje įvertinami valstybių narių kaip vėliavos valstybių veiklos rezultatai.
   10 straipsnis
   Komiteto procedūra
   1.   Komisijai padeda pagal Reglamento (EB) Nr. 2099/2002 3 straipsnį įsteigtas Jūrų saugumo ir teršimo iš laivų prevencijos komitetas (COSS).
   2.   Jei yra nuoroda į šią dalį, taikomi Sprendimo 1999/468/EB 5 ir 7 straipsniai, atsižvelgiant į jo 8 straipsnį.
   Sprendimo 1999/468/EB 5 straipsnio 6 dalyje nustatytas terminas yra du mėnesiai.
   11 straipsnis
   Perkėlimas į nacionalinę teisę
   1.   Valstybės narės užtikrina, kad iki 2011 m. birželio 17 d. įsigaliotų įstatymai ir kiti teisės aktai, būtini šiai direktyvai įgyvendinti. Jos nedelsdamos apie tai praneša Komisijai.
   Priimdamos šias priemones, valstybės narės daro jose nuorodą į šią direktyvą arba tokia nuoroda daroma jas oficialiai skelbiant. Tokios nuorodos darymo tvarką nustato valstybės narės.
   2.   Valstybės narės pateikia Komisijai šios direktyvos taikymo srityje priimtų nacionalinės teisės pagrindinių nuostatų tekstus.
   12 straipsnis
   Įsigaliojimas
   Ši direktyva įsigalioja dvidešimtą dieną po jos paskelbimo Europos Sąjungos oficialiajame leidinyje.
   13 straipsnis
   Adresatai
   Ši direktyva skirta valstybėms narėms.

      Priimta Strasbūre, 2009 m. balandžio 23 d.

            Europos Parlamento vardu

            Pirmininkas

         H.-G. PÖTTERING

            Tarybos vardu

            Pirmininkas

         P. NEČAS

      (1)  OL C 318, 2006 12 23, p. 195.

      (2)  OL C 229, 2006 9 22, p. 38.

      (3)  2007 m. kovo 29 d. Europos Parlamento nuomonė (OL C 27 E, 2008 1 31, p. 140), 2008 m. gruodžio 9 d. Tarybos bendroji pozicija (OL C 330 E, 2008 12 30, p. 13) ir 2009 m. kovo 11 d. Europos Parlamento pozicija (dar nepaskelbta Oficialiajame leidinyje).

      (4)  OL L 184, 1999 7 17, p. 23.

      (5)  OL L 324, 2002 11 29, p. 1.

      (6)  OL L 167, 1999 7 2, p. 33.

      (7)  Žr. šio Oficialiojo leidinio p. 11.