title: 2008 m. gegužės 21 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyva 2008/52/EB dėl tam tikrų mediacijos civilinėse ir komercinėse bylose aspektų

text:
24.5.2008

               LT

               Europos Sąjungos oficialusis leidinys

               L 136/3

      EUROPOS PARLAMENTO IR TARYBOS DIREKTYVA 2008/52/EB
   2008 m. gegužės 21 d.
   dėl tam tikrų mediacijos civilinėse ir komercinėse bylose aspektų
   EUROPOS PARLAMENTAS IR EUROPOS SĄJUNGOS TARYBA,
   atsižvelgdami į Europos bendrijos steigimo sutartį, ypač į jos 61 straipsnio c punktą ir 67 straipsnio 5 dalies antrą įtrauką,
   atsižvelgdami į Komisijos pasiūlymą,
   atsižvelgdami į Europos ekonomikos ir socialinių reikalų komiteto nuomonę (1),
   veikdami Sutarties 251 straipsnyje nustatyta tvarka (2),
   kadangi:

               (1)

               Bendrija nustatė sau tikslą išsaugoti ir plėtoti laisvės, saugumo bei teisingumo erdvę, kurioje būtų užtikrintas laisvas asmenų judėjimas. Šiuo tikslu Bendrija, inter alia, turi patvirtinti teismų bendradarbiavimo civilinėse bylose priemones, kurios būtinos tinkamam vidaus rinkos veikimui užtikrinti.

               (2)

               Teisės kreiptis į teismus principas yra pamatinis, o siekdama sudaryti geresnes teisės kreiptis į teismus sąlygas 1999 m. spalio 15–16 d. Tamperės Europos Vadovų Taryba paragino valstybes nares sukurti alternatyvias neteismines procedūras.

               (3)

               2000 m. gegužės mėn. Taryba priėmė Išvadas dėl civilinės ir komercinės teisės ginčų alternatyvių sprendimo būdų, kuriose nurodyta, kad pagrindinių šios srities principų nustatymas yra esminis žingsnis, užtikrinantis neteisminių procedūrų, reikalingų sprendžiant ginčus civilinėse ir komercinėse bylose, išvystymą ir veikimą, kad taip būtų supaprastinta ir sustiprinta teisė kreiptis į teismus.

               (4)

               2002 m. balandžio mėn. Komisija pateikė žaliąją knygą dėl civilinės ir komercinės teisės ginčų alternatyvių sprendimo būdų, kuria apibendrinama esama alternatyvių ginčų sprendimo būdų padėtis Europos Sąjungoje ir inicijuojamos plataus masto konsultacijos su valstybėmis narėmis bei suinteresuotomis šalimis dėl priemonių skatinti mediacijos naudojimą.

               (5)

               Europos Sąjungos laisvės, saugumo ir teisingumo erdvės sukūrimo politikoje numatytas tikslas užtikrinti geresnį teisės kreiptis į teismus įgyvendinimą turėtų apimti teisminius ir neteisminius ginčų sprendimo būdus. Ši direktyva turėtų užtikrinti tinkamą vidaus rinkos veikimą, pirmiausia kiek tai susiję su mediacijos paslaugų užtikrinimu.

               (6)

               Mediacija gali būti ekonomiškai efektyvus ir greitas neteisminis ginčų sprendimo būdas civilinėse ir komercinėse bylose, naudojant šalių poreikiams pritaikytus procesus. Mediacijos būdu pasiektų susitarimų paprastai labiau laikomasi savanoriškai ir jie labiau padeda išsaugoti draugiškus bei tvarius šalių santykius. Šie privalumai ypač išryškėja situacijose, kurioms būdingi tarptautiniai elementai.

               (7)

               Siekiant toliau skatinti mediacijos naudojimą ir užtikrinti, kad ją naudojančios šalys būtų tikros dėl iš anksto žinomos teisinės tvarkos, būtina priimti pagrindinius teisės aktus, visų pirma reglamentuojančius pagrindinius civilinio proceso aspektus.

               (8)

               Šios direktyvos nuostatos turėtų būti taikomos tik mediacijai tarptautiniuose ginčuose, tačiau jokiu būdu neturėtų būti draudžiama valstybėms narėms taikyti tokių nuostatų ir vidaus mediacijos procesams.

               (9)

               Ši direktyva jokiu būdu neturėtų užkirsti kelio mediacijos procese naudoti šiuolaikines ryšių technologijas.

               (10)

               Ši direktyva turėtų būti taikoma procesams, kuriuose dvi ar daugiau tarptautinio ginčo šalių savanoriškai siekia taikiai išspręsti ginčą padedant mediatoriui. Ji turėtų būti taikoma civilinėms ir komercinėms byloms. Tačiau ji neturėtų būti taikoma teisėms ir pareigoms, dėl kurių pačios šalys negali spręsti pagal atitinkamą taikytiną teisę. Tokios teisės ir pareigos yra ypač dažnos šeimos teisėje ir darbo teisėje.

               (11)

               Ši direktyva neturėtų būti taikoma ikisutartinėms deryboms ar teisminio pobūdžio procesams, pavyzdžiui, tam tikroms teisminio taikinimo procedūroms, vartotojų skundų nagrinėjimo schemoms, arbitražui ir ekspertų skyrimui ar formalias rekomendacijas teikiančių asmenų ar institucijų administruojamiems procesams, nepriklausomai nuo to, ar jie sukuria teisinę pareigą dėl ginčo sprendimo.

               (12)

               Ši direktyva turėtų būti taikoma tais atvejais, kai teismas nukreipia šalis ginčą spręsti mediacijos būdu, arba kai mediacija numatyta nacionalinėje teisėje. Be to, jei pagal nacionalinę teisę mediatoriumi gali būti teisėjas, ši direktyva turėtų būti taikoma ir mediacijai, kurią vykdo teisėjas, kuris neatsakingas už jokius teismo procesus, susijusius su ginčo dalyku ar dalykais. Tačiau ši direktyva neturėtų būti taikoma sprendžiančio teismo ar teisėjo pastangoms taikiai išspręsti ginčą teismo proceso metu ar atvejais, kai sprendžiantis teismas ar teisėjas prašo kompetentingo asmens pagalbos ar patarimo.

               (13)

               Šioje direktyvoje numatyta mediacija turėtų būti savanoriškas procesas – šalys pačios vadovautų procesui ir galėtų jį organizuoti kaip nori bei nutraukti bet kuriuo metu. Tačiau pagal nacionalinę teisę teismai turėtų galėti nustatyti mediacijos proceso terminus. Be to, visais tinkamais atvejais teismai turėtų galėti atkreipti šalių dėmesį į mediacijos galimybę.

               (14)

               Jokia šios direktyvos nuostata neturėtų riboti galimybių nacionalinės teisės aktuose numatyti privalomo mediacijos naudojimo ar taikyti paskatas arba sankcijas, jei tokie teisės aktai neužkerta kelio šalims pasinaudoti savo teise kreiptis į teismus. Taip pat jokia šios direktyvos nuostata neturėtų daryti poveikio esamoms savireguliavimu grindžiamoms mediacijos sistemoms tiek, kiek jos reglamentuoja aspektus, kurių neapima ši direktyva.

               (15)

               Siekiant užtikrinti teisinį tikrumą šioje direktyvoje reikėtų nurodyti, kokia data būtų tinkama nustatyti, ar ginčas, kurį šalys stengiasi išspręsti mediacijos būdu, yra tarptautinis ginčas. Nesant rašytinio susitarimo turėtų būti laikoma, kad šalys susitaria naudoti mediaciją tuomet, kai jos imasi konkrečių veiksmų mediacijos procesui pradėti.

               (16)

               Siekdamos būtino abipusio pasitikėjimo dėl konfidencialumo, poveikio apribojimų ir senaties terminams bei mediacijos būdu pasiektų susitarimų pripažinimo ir privalomo vykdymo, valstybės narės visomis jų nuomone tinkamomis priemonėmis turėtų skatinti mediatorių mokymą ir veiksmingų mediacijos paslaugų teikimo kokybės kontrolės mechanizmų įdiegimą.

               (17)

               Valstybės narės turėtų apibrėžti tokius mechanizmus, pagal kuriuos būtų galima naudotis rinkos priemonėmis grindžiamais sprendimais, ir iš jų neturėtų būti reikalaujama numatyti finansavimo šiam tikslui. Šiais mechanizmais turėtų būti siekiama išsaugoti mediacijos proceso lankstumą ir šalių autonomiškumą bei užtikrinti, kad mediacija būtų vykdoma veiksmingai, nešališkai ir kompetentingai. Mediatoriai turėtų būti informuoti, kad egzistuoja Europos mediatorių elgesio kodeksas, su kuriuo visuomenė taip pat turėtų galimybę susipažinti internete.

               (18)

               Vartotojų apsaugos srityje Komisija priėmė rekomendaciją (3), nustatančią būtiniausius kokybės kriterijus, kuriuos savo klientams turėtų siūlyti neteisminės institucijos, visų šalių sutikimu dalyvaujančios sprendžiant vartotojų ginčus. Visi mediatoriai arba organizacijos, kuriems taikoma ta rekomendacija, turėtų būti skatinami laikytis joje numatytų principų. Siekdama sudaryti geresnes sąlygas informacijos apie tokias institucijas skleidimui Komisija turėtų sukurti neteisminių sistemų, kurias valstybės narės laiko atitinkančiomis tos rekomendacijos principus, duomenų bazę.

               (19)

               Mediacija neturėtų būti laikoma blogesne alternatyva už teismo procesus dėl to, kad mediacijos būdu pasiektų susitarimų laikymasis priklauso nuo šalių geros valios. Todėl valstybės narės turėtų užtikrinti, kad mediacijos būdu pasiekto rašytinio susitarimo šalims jų susitarimo turinys galėtų būti pripažintas privalomai vykdomu. Valstybė narė turėtų galėti atsisakyti pripažinti susitarimą privalomai vykdomu tik tuo atveju, jeigu jo turinys prieštarauja jos teisei, įskaitant jos tarptautinę privatinę teisę, arba jeigu jos teisėje nenumatytas to konkretaus susitarimo turinio privalomas vykdymas. Taip galėtų atsitikti tuo atveju, jeigu susitarime nustatytos pareigos dėl jos pobūdžio neįmanoma privalomai įvykdyti.

               (20)

               Mediacijos būdu pasiekto susitarimo, pripažinto privalomai vykdomu valstybėje narėje, turinys kitoje valstybėje narėje turėtų būti pripažintas ir paskelbtas privalomai vykdomu laikantis taikytinos Bendrijos ar nacionalinės teisės. Tai galėtų būti daroma, pavyzdžiui, remiantis 2000 m. gruodžio 22 d. Tarybos reglamentu (EB) Nr. 44/2001 dėl jurisdikcijos ir teismo sprendimų civilinėse ir komercinėse bylose pripažinimo ir vykdymo (4) ar 2003 m. lapkričio 27 d. Tarybos reglamentu (EB) Nr. 2201/2003 dėl jurisdikcijos ir teismo sprendimų, susijusių su santuoka ir tėvų pareigomis, pripažinimo bei vykdymo (5).

               (21)

               Reglamente (EB) Nr. 2201/2003 konkrečiai numatyta, jog siekiant, kad šalių sudaryti susitarimai būtų privalomai vykdomi kitoje valstybėje narėje, tokie susitarimai turi būti privalomai vykdomi valstybėje narėje, kurioje jie sudaryti. Todėl, jei šeimos teisės byloje mediacijos būdu pasiektas susitarimas nėra privalomai vykdomas valstybėje narėje, kurioje jis buvo sudarytas ir kurioje buvo pateiktas prašymas dėl jo pripažinimo privalomai vykdomu, ši direktyva neturėtų skatinti šalių vengti tos valstybės narės teisės pripažįstant jų susitarimą privalomai vykdomu kitoje valstybėje narėje.

               (22)

               Ši direktyva neturėtų daryti poveikio valstybių narių taisyklėms dėl mediacijos būdu pasiektų susitarimų privalomo vykdymo.

               (23)

               Mediacijos procese svarbus konfidencialumas, todėl šioje direktyvoje turėtų būti numatytas mažiausias civilinio proceso teisės normų, numatančių, kaip apsaugoti mediacijos konfidencialumą tolesniuose civiliniuose ir komerciniuose teismo procesuose ar arbitražo metu, suderinamumo lygis.

               (24)

               Siekiant paskatinti šalis naudotis mediacija valstybės narės turėtų užtikrinti, kad jų apribojimų ir senaties terminams taikomos taisyklės neužkirstų kelio šalims kreiptis į teismą ar arbitražą, jei mediacijos pastangos nebūtų sėkmingos. Valstybės narės turėtų užtikrinti, kad šis rezultatas būtų pasiektas, nors šia direktyva ir nederinamos nacionalinės apribojimų ir senaties terminams taikomos taisyklės. Šia direktyva neturėtų būti daromas poveikis tarptautinių susitarimų nuostatų dėl apribojimų ir senaties terminų, kurias įgyvendina valstybės narės, pavyzdžiui, transporto teisės srityje, taikymui.

               (25)

               Valstybės narės turėtų skatinti teikti visuomenei informaciją apie tai, kaip kreiptis į mediatorius ir organizacijas, teikiančias mediacijos paslaugas. Jos taip pat turėtų skatinti praktikuojančius teisininkus informuoti savo klientus apie mediacijos galimybę.

               (26)

               Laikantis Tarpinstitucinio susitarimo dėl geresnės teisėkūros (6) 34 punkto, valstybės narės savo pačių ir Bendrijos interesais skatinamos parengti savo lenteles, kuriose kiek įmanoma būtų parodomas šios direktyvos ir jos perkėlimo į nacionalinę teisę priemonių atitikimas, bei jas viešai paskelbti.

               (27)

               Šia direktyva siekiama skatinti pagrindines teises ir atsižvelgiama į principus, pripažįstamus visų pirma Europos Sąjungos pagrindinių teisių chartijoje.

               (28)

               Kadangi šios direktyvos tikslo valstybės narės negali deramai pasiekti ir kadangi dėl veiksmo masto arba poveikio to tikslo būtų geriau siekti Bendrijos lygmeniu, laikydamasi Sutarties 5 straipsnyje nustatyto subsidiarumo principo Bendrija gali patvirtinti priemones. Pagal tame straipsnyje nustatytą proporcingumo principą šia direktyva neviršijama tai, kas būtina nurodytam tikslui pasiekti.

               (29)

               Pagal Protokolo dėl Jungtinės Karalystės ir Airijos pozicijos, pridedamo prie Europos Sąjungos sutarties ir Europos Bendrijos steigimo sutarties, 3 straipsnį Jungtinė Karalystė ir Airija pateikė pranešimą apie jų pageidavimą dalyvauti priimant ir taikant šią direktyvą.

               (30)

               Pagal Protokolo dėl Danijos pozicijos, pridedamo prie Europos Sąjungos sutarties ir Europos bendrijos steigimo sutarties, 1 ir 2 straipsnius Danija nedalyvauja priimant šią direktyvą, dėl to ji nėra jai privaloma ar taikoma,

         PRIĖMĖ ŠIĄ DIREKTYVĄ:
   1 straipsnis
   Tikslas ir taikymo sritis
   1.   Šios direktyvos tikslas – sudaryti geresnes alternatyvaus ginčų sprendimo galimybes ir propaguoti taikų ginčų sprendimą skatinant naudotis mediacija bei užtikrinant subalansuotą mediacijos ir teismo proceso ryšį.
   2.   Ši direktyva taikoma civilinėms ir komercinėms byloms tarptautinių ginčų atveju, išskyrus teises ir pareigas, kuriomis šalys pačios negali disponuoti pagal atitinkamą taikytiną teisę. Visų pirma ši direktyva netaikoma mokesčių, muitų ar administracinėms byloms, arba valstybės atsakomybei už veiksmus ir neveikimą vykdant valstybės įgaliojimus („acta iure imperii“).
   3.   Šioje direktyvoje sąvoka „valstybė narė“ reiškia valstybes nares, išskyrus Daniją.
   2 straipsnis
   Tarptautiniai ginčai
   1.   Šioje direktyvoje tarptautinis ginčas – ginčas, kai bent vienos iš ginčo šalių nuolatinė arba įprastinė gyvenamoji vieta ar buveinė yra kitoje nei bet kurios kitos ginčo šalies valstybėje narėje tą dieną, kurią:

               a)

               šalys susitaria naudotis mediacija kilus ginčui;

               b)

               teismas nurodo naudotis mediacija;

               c)

               pagal nacionalinę teisę kyla pareiga naudotis mediacija; ar

               d)

               taikant 5 straipsnį šalys paraginamos naudotis mediaciją.

         2.   Nepaisant 1 dalies, taikant 7 ir 8 straipsnius tarptautinis ginčas taip pat yra ginčas, kuriam išspręsti po tarp ginčo šalių įvykusio mediacijos proceso inicijuojami teismo procesai ar arbitražas kitoje valstybėje narėje nei ta, kurioje yra ginčo šalių nuolatinė arba įprastinė gyvenamoji vieta ar buveinė 1 dalies a, b ar c punktuose nurodytą dieną.
   3.   Taikant 1 ir 2 dalis, gyvenamoji vieta ar buveinė nustatoma pagal Reglamento (EB) Nr. 44/2001 59 ir 60 straipsnius.
   3 straipsnis
   Sąvokų apibrėžtys
   Šioje direktyvoje vartojamos šios sąvokų apibrėžtys:

               a)

               mediacija – struktūrinis procesas, neatsižvelgiant į tai, kaip jis pavadintas ar nurodytas, kai dvi ar daugiau ginčo šalių savanoriškai stengiasi pačios susitarti dėl jų ginčo sprendimo padedant mediatoriui. Šis procesas gali būti inicijuotas šalių arba pasiūlytas ar nurodytas pradėti teismo, arba numatytas pagal valstybės narės teisę.
               Jis apima mediaciją, vykdomą teisėjo, kuris neatsakingas už jokį su tuo ginču susijusį teismo procesą. Ši sąvoka neapima ginčą nagrinėjančio teismo ar teisėjo pastangų išspręsti ginčą dėl to ginčo vykstančio teismo proceso metu;

               b)

               mediatorius – trečiasis asmuo, kurio prašoma veiksmingai, nešališkai ir kompetentingai vykdyti mediaciją, neatsižvelgiant į jo statusą arba profesiją atitinkamoje valstybėje narėje ir į tai, kaip šis trečiasis asmuo buvo paskirtas ar paprašytas vykdyti mediaciją.

         4 straipsnis
   Mediacijos kokybės užtikrinimas
   1.   Valstybės narės visomis jų nuomone tinkamomis priemonėmis skatina mediatorių ir mediacijos paslaugas teikiančių organizacijų savanoriškų elgesio kodeksų rengimą ir jų laikymąsi bei kitus veiksmingus mediacijos paslaugų teikimo kokybės kontrolės mechanizmus.
   2.   Valstybės narės skatina pirminį ir tolesnį mediatorių mokymą siekiant užtikrinti, kad mediacija ginčo šalių atžvilgiu būtų vykdoma veiksmingai, nešališkai ir kompetentingai.
   5 straipsnis
   Pasinaudojimas mediacija
   1.   Teismas, kuriam pateikta byla, prireikus ir atsižvelgdamas į visas bylos aplinkybes, gali paraginti ginčo šalis pasinaudoti mediacija ginčui išspręsti. Teismas taip pat gali paraginti šalis dalyvauti informaciniuose posėdžiuose dėl naudojimosi mediacija, jei tokie posėdžiai rengiami ir juose dalyvauti paprasta.
   2.   Šia direktyva nedaromas poveikis nacionalinės teisės aktams, kuriuose nustatyta, kad mediacija yra privaloma, arba kuriais taikomos su mediacija susijusios paskatos arba sankcijos, tiek prieš prasidedant teismo procesui, tiek jam jau prasidėjus, jeigu šie teisės aktai neužkerta kelio ginčo šalims pasinaudoti teise kreiptis į teismą.
   6 straipsnis
   Mediacijos būdu pasiektų susitarimų privalomas vykdymas
   1.   Valstybės narės užtikrina, kad ginčo šalys arba viena ginčo šalis, gavusi aiškų kitų šalių sutikimą, turėtų galimybę prašyti mediacijos būdu pasiekto rašytinio susitarimo turinį pripažinti privalomai vykdomu. Tokio susitarimo turinys tampa privalomai vykdomu, išskyrus atitinkamus atvejus, kai susitarimo turinys prieštarauja valstybės narės, kurioje pateikiamas prašymas, teisei arba tos valstybės narės teisėje nenumatytas jo privalomas vykdymas.
   2.   Susitarimo turinį teismas ar kita kompetentinga institucija gali pripažinti privalomai vykdomu nutartimi ar sprendimu arba autentišku dokumentu pagal valstybės narės, kurioje pateikiamas prašymas, teisę.
   3.   Valstybės narės praneša Komisijai, kurie teismai arba kitos valdžios institucijos yra kompetentingi priimti prašymus pagal 1 ir 2 dalis.
   4.   Nei viena šio straipsnio nuostata nedaro įtakos taisyklėms, kurios taikomos susitarimo, tapusio privalomai vykdomu pagal šio straipsnio 1 dalį, pripažinimui ir privalomam vykdymui kitoje valstybėje narėje.
   7 straipsnis
   Mediacijos konfidencialumas
   1.   Atsižvelgiant į tai, kad mediacija turi vykti konfidencialiai, valstybės narės užtikrina, išskyrus atvejus, kai ginčo šalys susitaria kitaip, kad nei mediatoriai, nei mediacijos procesą administruojantys asmenys nebūtų įpareigojami civiliniuose ir komerciniuose teismo procesuose ir arbitražo metu teikti įrodymų dėl informacijos, kuri tiesiogiai ar netiesiogiai susijusi su mediacijos procesu, išskyrus šiuos atvejus:

               a)

               tai būtina dėl viršenybę turinčių atitinkamos valstybės narės viešosios politikos interesų, visų pirma kai reikia užtikrinti vaikų geriausių interesų apsaugą arba išvengti fizinės ar psichologinės žalos asmeniui; arba

               b)

               kai atskleisti mediacijos būdu pasiekto susitarimo turinį būtina, kad tas susitarimas būtų įgyvendintas ar privalomai vykdomas.

         2.   Nei viena 1 dalies nuostata neužkerta kelio valstybėms narėms imtis griežtesnių priemonių mediacijos konfidencialumui apsaugoti.
   8 straipsnis
   Mediacijos poveikis apribojimų ir senaties terminams
   1.   Valstybės narės užtikrina, kad šalims, kurios siekdamos išspręsti ginčą pasirenka mediaciją, dėl mediacijos proceso metu pasibaigusių apribojimų ir senaties terminų nebūtų užkertamas kelias vėliau pradėti su tuo ginču susijusį teismo procesą ar kreiptis į arbitražą.
   2.   Šio straipsnio 1 dalimi nedaromas poveikis tarptautinių susitarimų, kurių šalimis yra valstybės narės, nuostatų dėl apribojimų ir senaties terminų taikymui.
   9 straipsnis
   Informacija visuomenei
   Valstybės narės visomis jų nuomone tinkamomis priemonėmis skatina, kad visuomenei būtų prieinama informacija, visų pirma internete, apie galimybes kreiptis į mediatorius ir organizacijas, teikiančias mediacijos paslaugas.
   10 straipsnis
   Informacija apie kompetentingus teismus ir institucijas
   Komisija visomis tinkamomis priemonėmis viešai skelbia informaciją apie kompetentingus teismus ar institucijas, kuriuos valstybės narės jai nurodo pagal 6 straipsnio 3 dalį.
   11 straipsnis
   Peržiūra
   Ne vėliau kaip 2016 m. gegužės 21 d. Komisija pateikia Europos Parlamentui, Tarybai ir Europos ekonomikos ir socialinių reikalų komitetui ataskaitą apie šios direktyvos taikymą. Šioje ataskaitoje aptariama mediacijos raida Europos Sąjungoje ir šios direktyvos poveikis valstybėse narėse. Prireikus prie ataskaitos pridedami pasiūlymai dėl šios direktyvos pataisų.
   12 straipsnis
   Perkėlimas į nacionalinę teisę
   1.   Valstybes narės priima įstatymus, reglamentus ir administracines nuostatas, kurie, įsigalioję iki 2011 m. gegužės 21 d., įgyvendina šią direktyvą, išskyrus 10 straipsnį, kurio įgyvendinimo data – ne vėliau kaip 2010 m. lapkričio 21 d. Jos nedelsdamos apie tai praneša Komisijai.
   Valstybėms narėms tvirtinant šias priemones, jose daroma nuoroda į šią direktyvą arba tokia nuoroda daroma jas oficialiai skelbiant. Tokios nuorodos darymo tvarką nustato valstybės narės.
   2.   Valstybės narės perduoda Komisijai pagrindinių nacionalinės teisės nuostatų, kurias jos priima šios direktyvos taikymo srityje, tekstą.
   13 straipsnis
   Įsigaliojimas
   Ši direktyva įsigalioja dvidešimtą dieną nuo jos paskelbimo Europos Sąjungos oficialiajame leidinyje.
   14 straipsnis
   Adresatai
   Ši direktyva skirta valstybėms narėms.

      Priimta Strasbūre, 2008 m. gegužės 21 d.

            Europos Parlamento vardu

            Pirmininkas

         H.-G. PÖTTERING

            Tarybos vardu

            Pirmininkas

         J. LENARČIČ

      (1)  OL C 286, 2005 11 17, p. 1.

      (2)  2007 m. kovo 29 d. Europos Parlamento nuomonė (OL C 27 E, 2008 1 31, p. 129), 2008 m. vasario 28 d. Tarybos bendroji pozicija (dar nepaskelbta Oficialiajame leidinyje) ir 2008 m. balandžio 23 d. Europos Parlamento pozicija (dar nepaskelbta Oficialiajame leidinyje).

      (3)  2001 m. balandžio 4 d. Komisijos rekomendacija 2001/310/EB dėl principų, kuriais vadovaujasi neteisminės institucijos, spręsdamos vartotojų ginčus susitarimo būdu (OL L 109, 2001 4 19, p. 56).

      (4)  OL L 12, 2001 1 16, p. 1. Reglamentas su paskutiniais pakeitimais, padarytais Reglamentu (EB) Nr. 1791/2006 (OL L 363, 2006 12 20, p. 1).

      (5)  OL L 338, 2003 12 23, p. 1. Reglamentas su pakeitimais, padarytais Reglamentu (EB) Nr. 2116/2004 (OL L 367, 2004 12 14, p. 1).

      (6)  OL C 321, 2003 12 31, p. 1.


title: 1986 m. birželio 12 d. Tarybos Direktyva dėl tam tikrų pavojingų medžiagų, įtrauktų į Direktyvos 76/464/EEB priedo I sąrašą, išleidimo ribinių verčių ir kokybės siektinų normų

text:
Svarbus teisinis pranešimas

|

31986L0280

Oficialusis leidinys L 181 , 04/07/1986 p. 0016 - 0027 specialusis leidimas suomių kalba: skyrius 15 tomas 7 p. 0134  specialusis leidimas švedų kalba: skyrius 15 tomas 7 p. 0134

		Tarybos Direktyva1986 m. birželio 12 d.dėl tam tikrų pavojingų medžiagų, įtrauktų į Direktyvos 76/464/EEB priedo I sąrašą, išleidimo ribinių verčių ir kokybės siektinų normų(86/280/EEB)EUROPOS BENDRIJŲ TARYBA,atsižvelgdama į Europos ekonominės bendrijos steigimo sutartį, ypač į jos 100 ir 235 straipsnius,atsižvelgdama į 1976 m. gegužės 4 d. Tarybos direktyvą 76/464/EEB dėl tam tikrų į Bendrijos vandenis išleidžiamų pavojingų medžiagų sukeltos taršos [1] ir ypač į jos 6 straipsnį,atsižvelgdama į Komisijos pasiūlymą [2],atsižvelgdama į Europos Parlamento nuomonę [3],atsižvelgdama į Ekonomikos ir socialinių reikalų komiteto nuomonę [4],kadangi siekiant apsaugoti Bendrijos vandenis nuo tam tikrų pavojingų medžiagų keliamos taršos, Direktyvos 76/464/EEB 3 straipsniu įvedama išankstinių leidimų sistema, nustatanti tos direktyvos priedo I sąraše išvardintoms medžiagoms teršalų išleidimo normas; kadangi minėtos direktyvos 6 straipsnis numato, kad tokioms išleidimo normoms turi būti nustatytos ribinės vertės, o vandenims, į kuriuos tos medžiagos išleidžiamos – kokybės siektinos normos;kadangi valstybės narės privalo taikyti ribines vertes, išskyrus atvejus, kai jos gali taikyti kokybės siektinas normas;kadangi pavojingos medžiagos, kurioms taikoma ši direktyva, yra parinktos daugiausia pagal Direktyvos 76/464/EEB priimtus kriterijus;kadangi dėl to, kad šias medžiagas į vandenis išleidžia ir tokiu būdu taršą kelia daug įmonių, yra būtina priklausomai nuo pramonės tipo tokioms nuotekoms nustatyti konkrečias ribines vertes, o vandenims, į kuriuos tos medžiagos yra išleidžiamos, – kokybės siektinas normas;kadangi ribinių verčių ir kokybės siektinų normų tikslas – panaikinti taršą įvairiuose vandenyse, kurie gali būti užteršti tokiomis išleidžiamomis medžiagomis;kadangi tokias ribines vertes ir kokybės siektinas normas reikia nustatyti nurodytu tikslu, o ne dėl to, kad būtų galima parengti vartotojų apsaugos taisykles ar vandenų kilmės produktų prekybos taisykles;kadangi tam, kad valstybės narės galėtų parodyti, jog vykdo kokybės siektinas normas, apie kiekvieną parinktą ir taikomą kokybės siektiną normą turėtų būti numatyta pranešti Komisijai;kadangi valstybės narės turėtų stengtis užtikrinti, kad pagal šią direktyvą priimtos priemonės nedidintų dirvožemio ar oro taršos;kadangi, be to, siekiant veiksmingai įgyvendinti šią direktyvą, valstybės narės turi numatyti vandenų, į kuriuos išleidžiamos medžiagos, monitoringą; kadangi Direktyva 76/464/EEB nenumato įgaliojimų tokiam monitoringui įvesti; kadangi Sutartyje konkretūs įgaliojimai nenumatyti, reikia remtis jos 235 straipsniu;kadangi tam tikriems svarbiems šių medžiagų keliamos taršos šaltiniams, kuriems netaikomos Bendrijos ribinės vertės ar nacionalinės teršalų išleidimo normos, turėtų būti sukurtos specialios programos taršai panaikinti; kadangi tokių įgaliojimų Direktyvoje 76/464/EEB nėra numatyta; kadangi dėl to, kad konkrečių įgaliojimų Sutartyje nenumatyta, reikia remtis jos 235 straipsniu;kadangi požeminiam vandeniui ši direktyva gali būti netaikoma, nes jiems taikoma Direktyva 80/68/EEB [5];kadangi siekiant veiksmingai įgyvendinti šią direktyvą, svarbu, kad Komisija kas penkerius metus Tarybai atsiųstų lyginamąjį vertinimą, kaip valstybės narės ją įgyvendina;kadangi ši direktyva turi būti pakeista ir papildyta pagal Komisijos pasiūlymus ir mokslo žinias apie minėtų medžiagų nuodingumą, patvarumą ir kaupimąsi gyvuose organizmuose bei nuosėdose arba geriausias prieinamas technikos priemones; kadangi būtina šia direktyva numatyti papildomas priemones kitų pavojingų medžiagų atžvilgiu ir jos priedų turinio pakeitimus,PRIĖMĖ ŠIĄ DIREKTYVĄ:1 straipsnis1. Ši direktyva- pagal Direktyvos 76/464/EEB 6 straipsnio 1 dalį nustato išmetamų teršalų, minimų 2 straipsnio a punkte, išleidimo su nuotekomis iš pramonės įmonių, kaip apibrėžta 2 straipsnio e punkte, normų ribines vertes,- pagal Direktyvos 76/464/EEB 6 straipsnio 2 dalį nustato kokybės siektinas normas vandenims, į kuriuos išleidžiamos šios direktyvos 2 straipsnio a punkte minimos medžiagos,- pagal Direktyvos 76/464/EEB 6 straipsnį 4 dalį nustato terminus, kada turi būti pradėtos vykdyti valstybių narių kompetentingų institucijų išduotuose leidimuose nurodytos sąlygos dėl išleidžiamų teršalų,- pagal Direktyvos 76/464/EEB 12 straipsnio 1 dalį nustato pamatinius matavimo metodus, leidžiančius nustatyti šios direktyvos 2 straipsnio a punkte minimų medžiagų kiekį nuotekose ir vandenyse,- pagal Direktyvos 76/464/EEB 6 straipsnio 3 dalį nustato monitoringą,- reikalauja, kad valstybės narės bendradarbiautų, kai nuotekos teršia ne vienos, o kelių valstybių narių vandenis,- reikalauja, kad valstybės narės sudarytų programas, siekiančias vengti ar visai panaikinti taršą iš 5 straipsnyje minimų šaltinių,- I priede numato bendrąsias nuostatas, kurios taikomos visoms 2 straipsnio a punkte minimoms medžiagoms ir yra ypač susijusios su teršalų išleidimo normų ribinėmis vertėmis (A dalis), kokybės siektinomis normomis (B dalis) ir matavimo pamatiniais metodais (C dalis),- II priede nustato specialias nuostatas, kurios išplečia ir papildo nurodytas dalis atskirų medžiagų atžvilgiu.2. Ši direktyva taikoma vandenims, minimiems Direktyvos 76/464/EEB 1 straipsnyje, išskyrus požeminius vandenis.2 straipsnisŠioje direktyvoje:a) "medžiagos" reiškiatokias pavojingas medžiagas, priklausančias medžiagų kategorijoms ir grupėms, įrašytoms į Direktyvos 76/464/EEB priedo I sąrašą, kurios nurodytos šios direktyvos II priede;b) "ribinės vertės" reiškiavertes, nurodytas II priedo A dalyje, taikomas a punkte nurodytoms medžiagoms;c) "kokybės siektinos normos" reiškiaII priedo B dalyje nurodytus reikalavimus, taikomus a punkte nurodytoms medžiagoms;d) "medžiagų apdorojimas" reiškiabet kurį pramoninį procesą, susijusį su a punkte minimų medžiagų gamyba, perdirbimu ar panaudojimu, arba bet kurį kitą pramoninį procesą, kuriame tokios medžiagos yra absoliučiai būtinos;e) "pramonės įmonė" reiškiaįmonę, kurioje apdorojamos a punkte minimos medžiagos ar bet kurios kitos medžiagos, kurių sudėtyje yra a punkte minimų medžiagų;f) "esama įmonė" reiškiapramonės įmonę, kuri veikia praėjus 12 mėnesių nuo pranešimo apie šią direktyvą dienos arba atitinkamais atvejais praėjus 12 mėnesių po šią direktyvą pakeičiančios ir su tokiomis įmonėmis susijusios direktyvos pranešimo;g) "nauja įmonė" reiškia:- bet kurią įmonę, kuri pradeda veikti praėjus daugiau kaip 12 mėnesių nuo pranešimo apie šią direktyvą dienos arba atitinkamais atvejais praėjus daugiau kaip 12 mėnesių po šią direktyvą pakeičiančios ir su tokiomis įmonėmis susijusios direktyvos pranešimo,- esamą pramonės įmonę, kurios pajėgumai apdoroti tokias medžiagas yra smarkiai padidinti praėjus daugiau kaip 12 mėnesių nuo pranešimo apie šią direktyvą dienos arba atitinkamais atvejais daugiau kaip 12 mėnesių po šią direktyvą pakeičiančios ir su tokiomis įmonėmis susijusios direktyvos pranešimo.3 straipsnis1. Ribinės vertės, terminai, kada reikia pradėti laikytis ribinių verčių, ir nuotekų monitoringo tvarka yra nustatyti priedų A dalyje.2. Ribinės vertės paprastai taikomos ten, kur 2 straipsnio (a) punkte minimų medžiagų turinčios nuotekos išleidžiamos iš pramonės įmonės.Jei tam tikrų medžiagų atveju būtų reikalinga nustatyti kitas vietas, kuriose turėtų būti taikomos ribinės vertės, tokios vietos turi būti išvardytos II priede.Kai tokių medžiagų turinčios nuotekos valomos už pramonės įmonės ribų joms šalinti skirtoje valymo įmonėje, valstybės narės gali leisti ribines vertes taikyti toje vietoje, kur nuotekos išleidžiamos iš valymo įmonės.3. Direktyvos 76/464/EEB 3 straipsnyje minimų leidimų nuostatos turi būti tokios pat griežtos kaip ir šios direktyvos priedų A dalyje išdėstytos nuostatos, išskyrus atvejus, kai valstybė narė laikosi Direktyvos 76/464/EEB 6 straipsnio 3 dalies pagal šios direktyvos priedų B dalį.Leidimus būtina peržiūrėti bent kas ketverius metus.4. Nepažeisdamos savo prievolių pagal 1, 2 ir 3 dalis ir Direktyvos 76/464/EEB nuostatų, valstybės narės gali išduoti leidimus naujoms įmonėms tik tada, jei toms įmonėms taikomos normos atitinka geriausias prieinamas technikos priemones taršai pagal minėtos direktyvos 2 straipsnį pašalinti arba neleidžia iškraipyti konkurencijos.Kokį metodą valstybė narė betaikytų, kai numatomos priemonės dėl techninių priežasčių neatitinka geriausių prieinamų technikos priemonių, ji prieš išduodama leidimą pateikia Komisijai įrodymus, pagrindžiančius tokias priežastis.Komisija nedelsiant tokius įrodymus persiunčia kitoms valstybėms narėms ir kuo greičiau visoms valstybėms narėms atsiunčia pranešimą, išdėstydama savo nuomonę apie antrojoje pastraipoje minimą nukrypti leidžiančią nuostatą. Jei reikia, kartu ji pateikia Tarybai atitinkamus pasiūlymus.5. Pamatinis tyrimo metodas, taikytinas nustatant 2 straipsnio a punkte minimas medžiagas, aprašytas II priedo C dalyje. Kiti metodai gali būti naudojami su sąlyga, jei tokių metodų aptikimo riba, tikslumas ir patikimumas yra neprastesnis, kaip ir metodų, nurodytų II priedo C dalyje.6. Valstybės narės užtikrina, kad pagal šią direktyvą taikomos priemonės nepadidintų tokių medžiagų keliamos taršos kitoje aplinkoje, ypač dirvožemyje ir ore.4 straipsnisAtitinkamos valstybės narės yra atsakingos už vandenų, į kuriuos išleidžiamos nuotekos iš pramonės įmonių ir kitų svarbesnių šaltinių, monitoringą.Kai nuotekos teršia ne vienos, o kelių valstybių narių vandenis, tos valstybės narės turi bendradarbiauti, derindamos monitoringą.5 straipsnis1. Medžiagoms, kurios konkrečiai minimos II priede, valstybės narės sudaro specialias programas, kuriomis būtų siekiama išvengti ar pašalinti šių medžiagų keliamą taršą iš šaltinių (įskaitant grupinius ir pasklidusius šaltinius), kuriems netaikomos Bendrijos ribinės vertės taisyklės ar nacionalinės teršalų normos.2. Programose turi būti numatomos tinkamiausios priemonės ir būdai, kuo pakeisti bei kaip sulaikyti ir (ar) perdirbti 1 dalyje minimas medžiagas.3. Specialios programos turi būti įgyvendintos ne vėliau kaip praėjus penkeriems metams nuo pranešimo apie direktyvą, taikomą konkrečiai toms medžiagoms, dienos.6 straipsnis1. Komisija, remdamasi informacija, kurią jai paprašius, teikia valstybės narės pagal Direktyvos 76/464/EEB 13 straipsnį, atlieka lyginamąjį vertinimą, kaip valstybės narės įgyvendina šią direktyvą. Informacijoje pirmiausia nurodoma:- duomenys apie leidimuose nustatytas medžiagų išleidimo normas,- į 1 straipsnio 2 dalyje minimus vandenis išleidžiamų medžiagų inventorinis sąrašas,- kaip laikomasi ribinių verčių ar kokybės siektinų normų, išdėstytų II priedo A ir B dalyse,- vandenų, kuriuos teršia išleidžiamos nuotekos, 4 straipsnyje minimo monitoringo rezultatai,- 5 straipsnyje minimos specialiosios taršos vengimo ar pašalinimo programos.2. Šio straipsnio 1 dalyje minimą lyginamąjį vertinimą Komisija siunčia Tarybai kas penkerius metus, o pirmą kartą – praėjus ketveriems metams po šios direktyvos pranešimo.3. Jei pasikeičia mokslo žinios apie 2 straipsnio a punkte minimų medžiagų toksiškumą, patvarumą ir kaupimąsi gyvuose organizmuose ir nuosėdose, arba jei patobulėja geriausios prieinamos technikos priemonės, Komisija pateikia Tarybai atitinkamus pasiūlymus prireikus sugriežtinti ribines vertes ir kokybės siektinas normas arba nustatyti papildomas ribines vertes ir papildomas kokybės siektinas normas.7 straipsnis1. Valstybės narės priima nuostatas, kurios, įsigaliojusios iki 1988 m. sausio 1 d., įgyvendina šią direktyvą. Apie tai jos nedelsdamos praneša Komisijai.2. Valstybės narės pateikia Komisijai šios direktyvos taikymo srityje priimtų pagrindinių nacionalinės teisės aktų nuostatų tekstus tuojau po jų priėmimo.8 straipsnisŠi direktyva skirta valstybėms narėms.Priimta Liuksemburge, 1986 m. birželio 12 d.Tarybos varduPirmininkasP. Winsemius[1] OL L 129, 1976 5 18, p. 23.[2] OL C 70, 1985 3 18, p. 15.[3] OL C 120, 1986 5 20.[4] OL C 188, 1985 7 29, p. 19.[5] OL L 20, 1980 1 26, p. 43.--------------------------------------------------I PRIEDASBENDROSIOS NUOSTATOSŠis priedas padalintas į tris dalis, kuriose išdėstytos bendrosios nuostatos, taikytinos visoms atitinkamoms medžiagoms.A : išleidžiamų teršalų normų ribinės vertės,B : kokybės siektinos normos,C : matavimų pamatiniai metodai.Bendrosios nuostatos II priede išplėstos ir papildytos specialiomis nuostatomis, taikytinoms atskiroms medžiagoms.A DALISRibinės vertės, terminai, nuo kada reikia pradėti jų laikytis, ir nuotekų monitoringas1. Ribinės vertės ir nustatytos datos, kada reikia pradėti jų laikytis, išdėstytos II priedo A dalyje skirtingų rūšių pramonės įmonėms.2. Išleistų medžiagų kiekiai išreiškiami per tą patį laiką pramonės įmonėje pagamintų, apdorotų ar panaudotų medžiagų kiekiais arba, laikantis Direktyvos 76/464/EEB 6 straipsnio 1 dalies, kitokiu parametru, būdingu atitinkamai veiklai.3. Ribines vertes pramonės įmonėms, kurios išleidžia 2 straipsnio a punkte minimas medžiagas ir kurios nėra paminėtos II priedo A dalyje, Taryba nustatys, jei bus reikalinga, vėliau. Tuo tarpu valstybės narės turi savarankiškai pagal Direktyvą 76/464/EEB nustatyti tokių medžiagų išleidimo normas. Nustatant tokias normas, reikia atsižvelgti į geriausias prieinamas technikos priemones, be to jos negali būti mažiau griežtos negu lengviausiai palyginamos ribinės vertės, išdėstytos II priedo A dalyje.Ši pastraipa taip pat turi būt taikoma, kai pramonės įmonė vykdo veiklą, kuriai nėra numatytos II priedo A dalyje išdėstytos ribinės vertės ir kuri gali tapti 2 straipsnio a dalyje minimų išleidžiamų teršalų šaltiniu.4. II priedo A dalyje atitinkamoms pramonės įmonėms yra pateiktos ribinės vertės, išreikštos kaip koncentracija, kurių iš principo viršyti negalima. Kai ribinės vertės, išreikštos didžiausia koncentracija, yra ne vienintelės taikomos vertės, jos niekada negali būti didesnės už ribines vertes, išreikštas svoriu, padalytu iš vandens poreikio vienam elementui, būdingam taršai. Tačiau kadangi šių medžiagų koncentracija nuotekose priklauso nuo vandens kiekio, kuris įvairiose įmonėse ir procesuose yra skirtingas, būtina visais atvejais laikytis ribinių verčių, išreikštų išleidžiamų medžiagų svorio santykiu su II priedo A dalyje nurodytai veiklai būdingais parametrais.5. Būtina nustatyti monitoringą, kad galima būtų tikrinti, ar 2 straipsnio a punkte minimų medžiagų išleidimas atitinka normas.Toks monitoringas turi numatyti mėginių ėmimo ir tyrimo tvarką, nuotekų srauto ir apdorojamų medžiagų matavimą arba, jei įmanoma, taršą keliančios veiklos, nurodytos II priedo A dalyje, būdingų parametrų matavimą.Ypač jei apdorojamų medžiagų kiekio nustatyti neįmanoma, monitoringas gali būti vykdomas pagal medžiagų kiekį, imamą kaip gamybos pajėgumų, kuriais paremtas išduotas leidimas, tam tikra funkcija.6. Imamas tipiškas 24 valandų periodo nuotekų mėginys. Per mėnesį išleidžiamų medžiagų kiekis apskaičiuojamas pagal išleidžiamų medžiagų dienos kiekį.Tačiau II priede gali būti nustatytos tam tikrų medžiagų kiekybinės ribos, žemiau kurių valstybės narės gali taikyti supaprastintą monitoringą.7. 5 paragrafe numatyti mėginiai paprastai imami ir srauto matavimai atliekami tose vietose, kur taikomos 3 straipsnio 2 dalyje numatytos ribinės vertės.Tačiau kai būtina užtikrinti, kad matavimai atitiktų priedų C dalies reikalavimus, valstybė narė gali leisti mėginius imti ir srautą matuoti kitoje vietoje, esančioje prieš tą vietą, kur taikomos ribinės vertės, su sąlyga, kad:- matuojant atsižvelgiama į visas iš įmonės išleidžiamas nuotekas, kurios gali būti užterštos atitinkama medžiaga,- reguliarūs patikrinimai rodo, kad matavimų duomenys tipiškai atspindi išleidžiamus kiekius tose vietose, kur taikomos ribinės vertės, arba visuomet yra didesni.B DALISKokybės siektinos normos, terminai, nuo kada reikia pradėti jų laikytis, ir jų laikymosi monitoringas1. Toms valstybėms narėms, kurios pasirenka Direktyvos 76/464/EEB 6 straipsnio 3 dalyje numatytą išimtį, teršalų išleidimo normos, kurias pagal tos direktyvos 5 straipsnį jos privalo nustatyti ir taikyti, turi būti nustatytos taip, kad teritorijoje, kurią teršia išleidžiamos 2 straipsnio a punkte minimos medžiagos, būtų laikomasi pagal žemiau nurodytas šio straipsnio 2 ir 3 dalis nustatytos atitinkamos kokybės siektinos normos ar normų. Kompetentinga institucija kiekvienu atveju nustato teršiamą teritoriją ir iš kokybės siektinų normų, nustatytų pagal 2 ir 3 dalis, išrenka tokią ar tokias siektinas normas, kurios, jos nuomone, yra būtinos, atsižvelgiant į teritorijos paskirtį ir tai, kad šios direktyvos pagrindinis tikslas – panaikinti bet kokią taršą.2. Siekiant panaikinti taršą, kaip apibrėžta Direktyva 76/464/EEB, ir laikantis jos 2 straipsnio, kokybės siektinos normos ir nustatytos datos, kada reikia pradėti jų laikytis, išdėstytos II priedo B dalyje.3. Jei II priedo B dalyje nėra kitaip nurodyta, visos koncentracijos, vadinamos kokybės siektinomis normomis, reiškia per metus gautų duomenų aritmetinį vidurkį.4. Kai vienoje teritorijoje vandenims taikomas ne vienas o daugiau kokybės siektinų normų, vandens kokybė turi atitikti visas siektinas normas.5. Kiekvienam pagal šią direktyvą išduotam leidimui kompetentinga institucija nurodo detalias taisykles, monitoringą ir terminus, nuo kada reikia užtikrinti, kad būtų laikomasi kokybės siektinos normos ar normų.6. Pagal Direktyvos 76/464/EEB 6 straipsnio 3 dalį valstybės narės apie kiekvieną pasirinktą ir taikomą kokybės siektiną normą Komisijai praneša:- nuotekų išleidimo vietas ir pasklidimo būdus,- teritoriją, kur taikomos kokybės siektinos normos,- mėginių ėmimo vietas,- mėginių ėmimo dažnumą,- mėginių ėmimo ir matavimo metodus,- gautus duomenis.7. Mėginiai turi būti imami pakankamai arti išleidimo vietos, kad jie tipiškai atspindėtų nuotekų teršiamoje teritorijoje esančių vandenų kokybę, taip pat mėginiai turi būti imami pakankamai dažnai, kad būtų galima pastebėti vandenyse vykstančius pokyčius, ypač atsižvelgiant į natūralius hidrologinių sąlygų svyravimus.C DALISMatavimo pamatiniai metodai ir aptikimo riba1. Šioje direktyvoje taikomi apibrėžimai yra pateikti 1979 m. spalio 9 d. Tarybos direktyvoje 79/869/EEB dėl matavimo metodų, mėginių ėmimo dažnumo ir geriamajam vandeniui imti skirtų paviršinių vandenų tyrimo valstybėse narėse [1].2. Pamatiniai matavimo metodai, naudotini medžiagų koncentracijai nustatyti, ir aptikimo riba atitinkamai aplinkai yra išdėstyti II priedo C dalyje.3. Aptikimo riba, metodo tikslumas ir patikimumas kiekvienai medžiagai yra nurodytas II priedo C dalyje.4. Nuotekų srautas turi būti matuojamas ± 20 % tikslumu.[1] OL L 271, 1979 10 29, p. 44.--------------------------------------------------II PRIEDASSPECIALIOSIOS NUOSTATOS1. Susijusios su tetrachlormetanu.2. Susijusios su DDT.3. Susijusios su pentachlorfenoliu.Šiame priede išvardytų medžiagų numeracija atitinka 129 medžiagų sąrašą, duotą 1982 m. birželio 22 d. Komisijos informaciniame pranešime Tarybai [1].Jei ateityje į šį priedą būtų įtrauktos medžiagos, kurių nėra aukščiau minėtame sąraše, jos turi būti numeruojamos chronologine įrašymo tvarka, pradedant 130 numeriu.I. Specialiosios nuostatos, susijusios su tetrachloridu (Nr. 13) [2] 5 straipsnio nuorodos ypač taikomos, naudojant anglies tetrachloridą pramoninėse skalbyklose.CAS Nr. 56-23-5 [3] CAS (leidinio Chemical Abstract Service) numeris.A (13) dalis: teršalų išleidimo normų ribinės vertėsPramonės įmonės tipas | Vidurkis | Ribinės vertės | Turi būti laikomasi nuo |svoris | koncentracija |1.Tetrachlormetano gamyba perchloravimo būdu | Mėnesio | a)plaunant: 40 g CC14 vienai tonai visų CC14 gamybos ir perchloravimo pajėgumų | 1,5 mg/l | 1988 1 1 || b)be plovimo: 2,5 g/tonai | 1,5 mg/l || Dienos | a)plaunant: 80 g/tonai | 3 mg/l || b)be plovimo: 5 g/tonai | 3 mg/l |2.Chlormetanų gamyba metano chlorinimo būdu (įskaitant chloro susidarymą aukšto slėgio elektrolizės būdu) ir iš metanolio | Mėnesio | 10 g CC14 vienai tonai visų chlormetanų gamybos pajėgumų | 1,5 mg/l | 1988 1 1 || Dienos | 20 g/tonai | 3 mg/l |3.Anglies chloridų ir fluoridų gamyba | Mėnesio | – | – | – || Dienos | – | – | – |B (13) dalis: kokybės siektinos normos [8]Aplinka | Kokybės siektinos normos | Matavimo vienetas | Turi būti laikomasi nuo |Vidaus paviršiniai vandenys | 12 | μg/l CC14 | 1988 1 1 |Estuarijų vandenys |Vidaus pakrančių vandenys, išskyrus estuarijų vandenis |Teritoriniai vandenys |C (13) dalis: pamatinis matavimo metodas1. Norint nustatyti anglies tetrachloridą nuotekose ir vandenyje, reikia naudoti dujų chromatografijos pamatinį matavimo metodą.Kai koncentracija yra mažesnė kaip 0,5 mg/l, būtina naudoti jautrų detektorių, o nustatymo riba [9] šiuo atveju yra 0,1 μg/l. Kai koncentracija didesnė kaip 0,5 mg/l, priimtina nustatymo riba [10] yra 0,1 mg/l.2. Metodo tikslumas ir patikimumas turi būti ± 50 %, esant koncentracijai, dvigubai didesnei už nustatymo ribą [11].II. Specialiosios nuostatos, susijusios su DDT (Nr. 46) [12] [13]CAS Nr. 50-29-3 [14].BE POKYČIŲ:DDT koncentracija vandenyse, nuosėdose, moliuskuose, vėžiagyviuose ir (arba) žuvyse laikui bėgant neturi smarkiau didėti.A (46) dalis: teršalų išleidimo normų ribinės vertės [15] [16]Pramonės įmonės tipas | Vidurkis | Ribinė vertė, išreikšta | Turi būti laikomasi nuo |g/tonai pagamintos, apdorotos ar naudotos medžiagos | mg/l išleisto vandens |DDT gamyba, įskaitant ir DDT maišymą toje pačioje vietoje | Mėnesio | 8 | 0,7 | 1988 1 1 |Dienos | 16 | 1,3 | 1988 1 1 |Mėnesio | 4 | 0,2 | 1991 1 1 |Dienos | 8 | 0,4 | 1991 1 1 |B (46) dalis: kokybės siektinos normosAplinka | Kokybės siektinos normos | Matavimo vienetas | Turi būti laikomasi nuo |Vidaus paviršiniai vandenys | 10 izomerui para-para-DDT | μg/l | 1988 1 1 |Estuarijų vandenys |Vidaus pakrančių vandenys, išskyrus estuarijų vandenis | 25 visam DDT |Teritoriniai vandenys |C (46) dalis: pamatinis matavimo metodas1. Nustatant DDT nuotekose ir vandenyse naudotinas pamatinis metodas – dujų chromotografija gaudant elektronus po ekstrahavimo atitinkamo tirpiklio pagalba. Viso DDT nustatymo riba [19] yra apytikriai 4 μg/l vandenims ir 1 μg/l nuotekoms, priklausomai nuo mėginyje esančių pašalinių medžiagų.2. Nustatant DDT nuosėdose ir organizmuose naudotinas pamatinis metodas – dujų chromotografija gaudant elektronus, atitinkamai paruošus mėginius. Nustatymo riba [20] – 1 μg/l.3. Metodo tikslumas ir patikimumas turi būti ± 50 %, esant koncentracijai, dvigubai didesnei už nustatymo ribą [21].III. Specialiosios nuostatos, susijusios su pentachlorfenoliu (Nr. 102) [22] [23]CAS Nr. 87-86-5 [24]BE POKYČIŲ:DDT koncentracija vandenyse, nuosėdose, moliuskuose, vėžiagyviuose ir (arba) žuvyse laikui bėgant neturi smarkiau didėti.A (102) dalis: teršalų išleidimo normų ribinės vertėsPramonės įmonės tipas | Vidurkis | Ribinė vertė, išreikšta | Turi būti laikomasi nuo |g/produkcijos tonos/panaudojimo pajėgumų | mg/l išleisto vandens |Natrio pentachlorfenato gamyba hidrolizuojant heksachlorbenzeną | Mėnesio | 25 | 1 | 1988 1 1 |Dienos | 50 | 2 | 1988 1 1 |B (102) dalis: kokybės siektinos normosAplinka | Kokybės siektinos normos | Matavimo vienetas | Turi būti laikomasi nuo |Vidaus paviršiniai vandenys | 2 | μg/l | 1988 1 1 |Estuarijų vandenys |Vidaus pakrančių vandenys, išskyrus estuarijų vandenis |Teritoriniai vandenys |C (102) dalis: pamatinis matavimo metodas1. Pentachlorfenoliui nuotekose ir akvatorijose nustatyti naudotinas pamatinis metodas – aukšto slėgio skysčių chromotografija ar dujų chromotografija gaudant elektronus po ekstrahavimo atitinkamo tirpiklio pagalba. Nustatymo riba [27] yra apytikriai 2 μg/l vandenims ir 0,1 μg/l nuotekoms.2. Pentachlorfenoliui nuosėdose ir organizmuose nustatyti naudotinas pamatinis metodas – aukšto slėgio skysčių chromotografija ar dujų chromotografija gaudant elektronus, atitinkamai paruošus mėginius. Nustatymo riba [28] – 1 μg/l.3. Metodo tikslumas ir patikimumas turi būti ± 50 %, esant koncentracijai, dvigubai didesnei už nustatymo ribą [29].[1] OL C 176, 1982 7 14, p. 3.[9] Tam tikros medžiagos nustatymo riba xg yra mažiausias kiekis, kurį galima nustatyti mėginyje tam tikru darbo metodu, ir kuris yra šiek tiek didesnis už nulį.[10] Izomerų suma 1,1,1-trichlor-2,2 bis(p-chlorfenil) etanas;1,1,1-trichlor-2 (o-chlorfenil)-2-(p-chlorfenil) etanas;1,1-dichlor-2,2 bis (p-chlorfenil) etilenas; ir1,1-dichlor-2,2 bis (p-chlorfenil) etanas.[11] 5 straipsnis taikomas DDT, jei yra nustatyti kiti šaltiniai, nenurodyti siame priede.[12] Izomerų suma 1,1,1-trichlor-2,2 bis(p-chlorfenil) etanas;1,1,1-trichlor-2 (o-chlorfenil)-2-(p-chlorfenil) etanas;1,1-dichlor-2,2 bis (p-chlorfenil) etilenas; ir1,1-dichlor-2,2 bis (p-chlorfenil) etanas.[13] 5 straipsnis taikomas DDT, jei yra nustatyti kiti šaltiniai, nenurodyti siame priede.[14] Cas (leidinio Chemical Abstract Service) numeris.[19] Tam tikros medžiagos nustatymo riba xg yra mažiausias kiekis, kurį galima nustatyti mėginyje tam tikru darbo metodu, ir kuris yra šiek tiek didesnis už nulį.[20] Tam tikros medžiagos nustatymo riba xg yra mažiausias kiekis, kurį galima nustatyti mėginyje tam tikru darbo metodu, ir kuris yra šiek tiek didesnis už nulį.[21] Tam tikros medžiagos nustatymo riba xg yra mažiausias kiekis, kurį galima nustatyti mėginyje tam tikru darbo metodu, ir kuris yra šiek tiek didesnis už nulį.[22] Cheminis junginys 2,3,4,5,6-pentachloro-1-hidroksibenzenas ir jo druskos.[23] 5 straipsnis taikomas pentachlorfenoliui, ypač kai pentachlorfenolis naudojamas medienos apdorojimui.[24] CAS (leidinio Chemical Abstract Service) numeris.[27] Tam tikros medžiagos nustatymo riba xg yra mažiausias kiekis, kurį galima nustatyti mėginyje tam tikru darbo metodu, ir kuris yra šiek tiek didesnis už nulį.[28] Tam tikros medžiagos nustatymo riba xg yra mažiausias kiekis, kurį galima nustatyti mėginyje tam tikru darbo metodu, ir kuris yra šiek tiek didesnis už nulį.[29] Tam tikros medžiagos nustatymo riba xg yra mažiausias kiekis, kurį galima nustatyti mėginyje tam tikru darbo metodu, ir kuris yra šiek tiek didesnis už nulį.--------------------------------------------------