title: 2013 m. liepos 22 d. Tarybos direktyva 2013/42/ES, kuria iš dalies keičiama Direktyva 2006/112/EB dėl pridėtinės vertės mokesčio bendros sistemos, kiek tai susiję su kovos su sukčiavimu pridėtinės vertės mokesčiu Greitojo reagavimo mechanizmu

text:
26.7.2013

               LT

               Europos Sąjungos oficialusis leidinys

               L 201/1

         TARYBOS DIREKTYVA 2013/42/ES
   2013 m. liepos 22 d.
   kuria iš dalies keičiama Direktyva 2006/112/EB dėl pridėtinės vertės mokesčio bendros sistemos, kiek tai susiję su kovos su sukčiavimu pridėtinės vertės mokesčiu Greitojo reagavimo mechanizmu
   EUROPOS SĄJUNGOS TARYBA,
   atsižvelgdama į Sutartį dėl Europos Sąjungos veikimo, ypač į jos 113 straipsnį,
   atsižvelgdama į Europos Komisijos pasiūlymą,
   perdavus teisėkūros procedūra priimamo akto projektą nacionaliniams parlamentams,
   atsižvelgdama į Europos Parlamento nuomonę (1),
   atsižvelgdama į Europos ekonomikos ir socialinių reikalų komiteto nuomonę (2),
   laikydamasi specialios teisėkūros procedūros,
   kadangi:

               (1)

               dėl sukčiavimo pridėtinės vertės mokesčiu (PVM) patiriama didelių biudžeto nuostolių, daromas poveikis konkurencijos sąlygoms ir kartu vidaus rinkos veikimui. Pastaruoju metu paplito tam tikros naujos staigaus ir stambaus masto sukčiavimo formos, ypač naudojant elektronines priemones, kurios palengvina greitą neteisėtą stambaus masto prekybą;

               (2)

               pagal Tarybos direktyvą 2006/112/EB (3) valstybės narės gali prašyti leidimo taikyti nuo šios direktyvos nukrypti leidžiančią nuostatą, kad galėtų užkirsti kelią tam tikrų formų mokesčių slėpimui ar vengimui;

               (3)

               naujausia patirtis parodė, jog Direktyvos 2006/112/EB 395 straipsnyje numatyta procedūra neužtikrina galimybės pakankamai greitai reaguoti į valstybių narių prašymus imtis skubių priemonių;

               (4)

               be to, patirtis parodė, kad prekių ar paslaugų gavėjo prievolės sumokėti PVM nustatymas (atvirkštinis apmokestinimas) tam tikrais atvejais yra veiksminga priemonė nutraukti sukčiavimą PVM tam tikruose sektoriuose;

               (5)

               pagal Direktyvos 2006/112/EB 199 ir 199a straipsnių nuostatas dėl atvirkštinio apmokestinimo valstybės narės neturi lankstumo galimybės greitai reaguoti į staigų ir stambaus masto sukčiavimą, susijusį su tų kategorijų prekėmis ir paslaugomis, kurios nepatenka į šių straipsnių taikymo sritį. Todėl turi būti nustatyta speciali tų klausimų sprendimo tvarka;

               (6)

               atsižvelgiant į stambaus masto sukčiavimo atvejus, greitas ir išskirtinis atsakas į tolesnius staigaus sukčiavimo atvejus geriausiai užtikrinamas pasitelkiant specialią Greitojo reagavimo mechanizmo (GRM) priemonę, pagal kurią numatyta galimybė trumpą laikotarpį taikyti atvirkštinį apmokestinimą, atsižvelgiant į atitinkamos valstybės narės pateiktą atitinkamą pranešimą. Siekiant užtikrinti, kad naudojimasis šia galimybe būtų proporcingas problemai, Komisijai, kai tik ji gauna atitinkamą informaciją, turėtų būti suteiktas trumpas laikotarpis, per kurį ji įvertintų pranešimą ir patvirtintų, ar ji prieštarauja specialiai GRM priemonei. Turėtų būti numatyta, kad Komisija galėtų atsižvelgti į valstybių narių nuomones, ir todėl jos turėtų būti visokeriopai informuotos apie pranešimą ir šio proceso metu pateiktą papildomą informaciją. Be to, Taryba, priimdama Direktyvos 2006/112/EB 395 straipsnyje numatytą įgyvendinimo sprendimą, turėtų nuspręsti dėl tolesnio atvirkštinio apmokestinimo taikymo;

               (7)

               valstybė narė, pranešusi apie savo ketinimą taikyti specialią GRM priemonę, gali ją taikyti kai tik Komisija praneša, kad jai neprieštarauja;

               (8)

               siekiant numatyti tolesnį atvirkštinio apmokestinimo taikymą, kuo anksčiau ir iki specialios GRM priemonės galiojimo pabaigos, Direktyvos 2006/112/EB 395 straipsnyje nustatytai procedūrai turėtų būti taikomas trumpesnis terminas;

               (9)

               pagal GRM valstybių narių pranešimai bus nagrinėjami greičiau, jei bus nustatyta tų pranešimų ir papildomos informacijos teikimo Komisijai standartinė forma. Todėl rengiant šią standartinę formą Komisijai turėtų būti suteikti įgyvendinimo įgaliojimai;

               (10)

               kadangi GRM gali būti tik laikinas sprendimas, kol nepriimti ilgesnio laikotarpio teisėkūros sprendimai siekiant, kad PVM sistema taptų atsparesnė sukčiavimo PVM atvejams, GRM turėtų būti taikomas tik ribotą laikotarpį;

               (11)

               siekiant įvertinti GRM veiksmingumą, Komisija turėtų parengti bendrą šio mechanizmo poveikio sprendžiant staigaus ir stambaus masto sukčiavimo atvejus įvertinimo ataskaitą;

               (12)

               kadangi šių veiksmų tikslo, t.y. reaguoti į staigius ir stambaus masto sukčiavimo pridėtinės vertės mokesčiu reiškinius, kurie dažnai yra tarptautiniai, valstybės narės negali deramai pasiekti, nes nėra pajėgios pačios įveikti šių sukčiavimo grandinių, kurios susijusios su naujomis prekybos formomis ir kuriose vienu metu dalyvauja daug šalių, o norint greičiau ir kartu tinkamiau bei veiksmingiau reaguoti į šiuos reiškinius, šio tikslo būtų geriau siekti Sąjungos lygiu, laikydamasi Sutarties dėl Europos Sąjungos 5 straipsnyje nustatyto subsidiarumo principo Sąjunga gali patvirtinti priemones. Pagal tame straipsnyje nustatytą proporcingumo principą šia direktyva neviršijama to, kas būtina tam tikslui pasiekti;

               (13)

               todėl Direktyva 2006/112/EB turėtų būti atitinkamai iš dalies pakeista,

         PRIĖMĖ ŠIĄ DIREKTYVĄ:
   1 straipsnis
   Direktyva 2006/112/EB iš dalies keičiama taip:

               1)

               įterpiamas šis straipsnis:
               „199b straipsnis
               1.   Valstybė narė privalomos skubos atvejais ir laikydamasi 2 bei 3 dalių gali nustatyti, kad nukrypstant nuo 193 straipsnio prievolė sumokėti PVM už tam tikras prekes ir paslaugas tenka jų gavėjui, kaip specialią Greitojo reagavimo mechanizmo (GRM) priemonę kovai su staigiu ir stambaus masto sukčiavimu, dėl kurio gali būti patirta didelių ir nepataisomų finansinių nuostolių.
               Valstybė narė vykdo tinkamą specialios GRM priemonės kontrolę apmokestinamųjų asmenų, tiekiančių prekes ar teikiančių paslaugas, kurioms ta priemonė taikoma, atžvilgiu, ir ši kontrolė vykdoma ne ilgiau kaip devynis mėnesius.
               2.   Valstybė narė, pageidaujanti taikyti 1 dalyje numatytą specialią GRM priemonę, siunčia pranešimą Komisijai naudodama pagal 4 dalį nustatytą standartinę formą ir tuo pačiu metu jį siunčia kitoms valstybėms narėms. Valstybė narė pateikia Komisijai informaciją apie atitinkamą sektorių, sukčiavimo formą ir aplinkybes, tai, kad yra privalomos skubos priežasčių, staigų ir stambaus masto sukčiavimo pobūdį bei dėl jo patiriamus didelius ir nepataisomus finansinius nuostolius. Jei Komisija mano, kad ji neturi visos būtinos informacijos, per dvi savaites nuo pranešimo gavimo ji kreipiasi į atitinkamą valstybę narę ir nurodo, kokios papildomos informacijos jai reikia. Atitinkamos valstybės narės Komisijai pateikta papildoma informacija tuo pačiu metu siunčiama kitoms valstybėms narėms. Jei pateikta papildoma informacija yra nepakankama, Komisija per vieną savaitę apie tai praneša atitinkamai valstybei narei.
               Valstybė narė, pageidaujanti taikyti 1 dalyje numatytą specialią GRM priemonę, tuo pačiu metu pateikia prašymą Komisijai laikydamasi 395 straipsnio 2 ir 3 dalyse nustatytos procedūros.
               3.   Gavusi visą informaciją, kuri, jos manymu, būtina 2 dalies pirmoje pastraipoje nurodytam pranešimui įvertinti, Komisija apie tai praneša valstybėms narėms. Jei Komisija prieštarauja specialiai GRM priemonei, per vieną mėnesį nuo to pranešimo gavimo ji pateikia neigiamą nuomonę ir apie tai informuoja atitinkamą valstybę narę bei PVM komitetą. Jei Komisija neprieštarauja, ji tai raštu per tą patį laikotarpį patvirtina atitinkamai valstybei narei ir PVM komitetui. Valstybė narė gali patvirtinti specialią GRM priemonę nuo to patvirtinimo gavimo dienos. Vertindama pranešimą Komisija atsižvelgia į bet kurios kitos valstybės narės jai raštu pateiktą nuomonę.
               4.   Komisija priima įgyvendinimo aktą, kuriuo nustatoma 2 dalyje nurodyto pranešimo dėl specialios GRM priemonės pateikimo ir 2 dalies pirmoje pastraipoje nurodytos informacijos pateikimo standartinė forma. Tas įgyvendinimo aktas priimamas laikantis 5 dalyje nurodytos nagrinėjimo procedūros.
               5.   Kai daroma nuoroda į šią dalį, taikomas Europos Parlamento ir Tarybos reglamento (ES) Nr. 182/2011 (4) 5 straipsnis ir šiuo tikslu komitetas – komitetas, įsteigtas pagal Tarybos reglamento (ES) Nr. 904/2010 (5) 58 straipsnį.

               2)

               395 straipsnis papildomas šia dalimi:
               „5.   199b straipsnio 1 dalyje nurodytais privalomos skubos atvejais 2 ir 3 dalyse nustatyta procedūra užbaigiama per šešis mėnesius nuo tos dienos, kai Komisija gauna prašymą.“.

         2 straipsnis
   Prieš 2018 m. sausio 1 d. Komisija pateikia Europos Parlamentui ir Tarybai bendrą 1 straipsnio 1 punkte numatyto GRM poveikio vertinimo ataskaitą.
   3 straipsnis
   Ši direktyva įsigalioja dvidešimtą dieną po jos paskelbimo Europos Sąjungos oficialiajame leidinyje.

   Ji taikoma iki 2018 m. gruodžio 31 d.
   4 straipsnis
   Ši direktyva skirta valstybėms narėms.

      Priimta Briuselyje 2013 m. liepos 22 d.

            Tarybos vardu

            Pirmininkė

         C. ASHTON

      (1)  2013 m. vasario 7 d. nuomonė (dar nepaskelbta Oficialiajame leidinyje).

      (2)  OL C 11, 2013 1 15, p. 31.

      (3)  2006 m. lapkričio 28 d. Tarybos direktyva 2006/112/EB dėl pridėtinės vertės mokesčio bendros sistemos (OL L 347, 2006 12 11, p. 1).

      (4)  2011 m. vasario 16 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamento (ES) Nr. 182/2011, kuriuo nustatomos valstybių narių vykdomos Komisijos naudojimosi įgyvendinimo įgaliojimais kontrolės mechanizmų taisyklės ir bendrieji principai (OL L 55, 2011 2 28, p. 13).

      (5)  2010 m. spalio 7 d. Tarybos reglamento (ES) Nr. 904/2010,dėl administracinio bendradarbiavimo ir kovos su sukčiavimu pridėtinės vertės mokesčio srityje (OL L 268, 2010 10 12, p. 1).“.


title: 1991 m. gruodžio 23 d. Tarybos direktyva, standartizuojanti ir racionalizuojanti ataskaitas apie tam tikrų su aplinka susijusių direktyvų įgyvendinimą

text:
Svarbus teisinis pranešimas

|

31991L0692

Oficialusis leidinys L 377 , 31/12/1991 p. 0048 - 0054 specialusis leidimas suomių kalba: skyrius 15 tomas 10 p. 0208  specialusis leidimas švedų kalba: skyrius 15 tomas 10 p. 0208

		Tarybos direktyva1991 m. gruodžio 23 d.standartizuojanti ir racionalizuojanti ataskaitas apie tam tikrų su aplinka susijusių direktyvų įgyvendinimą(91/692/EEB)EUROPOS BENDRIJŲ TARYBA,atsižvelgdama į Europos ekonominės bendrijos steigimo sutartį, ypač jos 130s straipsnį,atsižvelgdama į Komisijos pasiūlymą [1],atsižvelgdama į Europos Parlamento nuomonę [2],atsižvelgdama į Ekonomikos ir socialinių reikalų komiteto nuomonę [3],kadangi kai kurios su aplinka susijusios Bendrijos direktyvos reikalauja, kad valstybės narės pateiktų ataskaitą apie jų įgyvendinimo priemones; kadangi Komisija rengia suvestinę ataskaitą; kadangi kitos su aplinka susijusios Bendrijos direktyvos tokių ataskaitų nereikalauja;kadangi esamos nuostatos dėl ataskaitų nurodo skirtingus laiko tarpus, kada tos ataskaitos turi būti rengiamos, ir nustato jų turiniui skirtingus reikalavimus;kadangi toks reikalavimas turėtų būti įvestas, kad ir valstybės narės, ir Komisija galėtų įvertinti šių direktyvų įgyvendinimo visoje Bendrijos teritorijoje pažangą ir kartu gyventojams tai būtų informacijos šaltinis šiuo klausimu;kadangi dėl to esamos nuostatos turėtų būti suderintos, kad atskiruose sektoriuose jos būtų nuoseklesnės ir išsamesnės;kadangi turėtų būti nustatyta, kad valstybės narės tokias ataskaitas turi teikti Komisijai kas trejus metus, o sektorių ataskaitas kas vienerius metus; kadangi ataskaitos turi būti rengiamos, remiantis Komisijos klausimynu, parengtu komitetui padedant ir atsiųstu valstybėms narėms prieš šešis mėnesius iki to laikotarpio, už kurį atsiskaitoma; kadangi Komisija turi paskelbti suvestinę ataskaitą apie atitinkamą sektorių per devynis mėnesius, valstybėms narėms pateikus savo ataskaitas;kadangi kasmet visų pirma turėtų pasirodyti ataskaita, kaip įgyvendinama 1975 m. gruodžio 8 d. Tarybos direktyva 76/160/EEB dėl maudyklų vandens kokybės [4], su paskutiniais pakeitimais, padarytais 1985 m. Stojimo aktu, kad gyventojai laiku būtų informuojami apie esamą maudyklų vandens kokybę;kadangi priemonės, kurių valstybės narės turi imtis, nereikalauja priimti įstatymų ar kitų teisės aktų, kadangi pranešimų apie Bendrijos direktyvų įgyvendinimą rengimas šiuo metu nereikalauja, kad valstybės narės priimtų tokias nuostatas,PRIĖMĖ ŠIĄ DIREKTYVĄ:1 straipsnisŠi direktyva racionalizuoja ir tobulina informacijos perdavimo nuostatas pagal sektorius ir ataskaitų skelbimą apie tam tikras Bendrijos aplinkos apsaugos direktyvas, nepažeidžiant Sutarties 155 straipsnio pirmosios įtraukos nuostatų.2 straipsnis1. I priede minimos nuostatos pakeičiamos taip:"Kas trejus metus valstybės narės siunčia Komisijai informaciją apie šios direktyvos įgyvendinimą pagal sektorius, kuri taip pat apima ir kitas su aplinkos apsauga susijusias Bendrijos direktyvas. Tokia ataskaita parengiama pagal klausimyną ar gaires, kurias Komisija sudaro Direktyvos 91/692/EEB [5] 6 straipsnyje numatyta tvarka. Toks klausimynas ar gairės valstybėms narėms atsiunčiamas prieš šešis mėnesius iki laikotarpio, nurodyto ataskaitoje. Ataskaita nusiunčiama Komisijai per devynis mėnesius nuo ja apimamo trejų metų trukmės ataskaitinio laikotarpio pabaigos.Pirma ataskaita apima 1993–1995 metus imtinai.Komisija per devynis mėnesius po valstybių narių ataskaitų gavimo paskelbia Bendrijos pranešimą apie direktyvos įgyvendinimą."2. 1 dalies tekstas įterpiamas į II priede išvardytas direktyvas, kaip nurodyta.3 straipsnisDirektyvos 76/160/EEB 13 straipsnis pakeičiamas taip:"13 straipsnisValstybės narės kasmet, o pirmą kartą iki 1993 m. gruodžio 31 d., atsiunčia Komisijai ataskaitą apie šios direktyvos įgyvendinimą tais metais. Ataskaita parengiama pagal klausimyną ar gaires, sudarytas Komisijos direktyvos 91/692/EEB [6] 6 straipsnyje numatyta tvarka. Klausimynas ar gairės valstybėms narėms atsiunčiamos prieš šešis mėnesius iki ataskaita apimamo laikotarpio pradžios. Ataskaita pateikiama Komisijai prieš atitinkamų metų pabaigą.Komisija per keturis mėnesius po valstybių narių ataskaitų gavimo paskelbia Bendrijos pranešimą apie direktyvos įgyvendinimą."4 straipsnis1. III priede minimos nuostatos pakeičiamos taip:"Valstybės narės kas trejus metus siunčia Komisijai informaciją apie šios direktyvos įgyvendinimą pagal sektorius, kurioje turi atsispindėti ir kitos atitinkamos Bendrijos direktyvos. Ši ataskaita parengiama Direktyvos 91/692/EEB [7] 6 straipsnyje numatyta tvarka Komisijos sudaryto klausimyno arba gairių pagrindu. Klausimynas arba gairės atsiunčiamos valstybėms narėms prieš šešis mėnesius iki ataskaita apimamo laikotarpio pradžios. Ataskaita nusiunčiama Komisijai per devynis mėnesius nuo ja apimamo trejų metų trukmės ataskaitinio laikotarpio pabaigos.Pirma ataskaita apima 1994–1996 metus imtinai.Komisija per devynis mėnesius po ataskaitų iš valstybių narių gavimo paskelbia Bendrijos pranešimą apie direktyvos įgyvendinimą."2. 1 dalies tekstas įterpiamas į IV priede minimą direktyvą, kaip nurodyta.3. Į direktyvas, išvardytas V priede, kaip nurodyta, įterpiamas toks tekstas:"Komisija kasmet praneša valstybėms narėms informaciją, kurią ji gavo pagal šį straipsnį."5 straipsnisVI priede minimos nuostatos pakeičiamos taip:"Valstybės narės kas trejus metus atsiunčia Komisijai informaciją apie šios direktyvos įgyvendinimą pagal sektorius, kurioje atsispindi ir kitos atitinkamos Bendrijos direktyvos. Ši ataskaita parengiama Direktyvos 91/692/EEB [8] 6 straipsnyje numatyta tvarka Komisijos sudaryto klausimyno arba gairių pagrindu. Klausimynas arba gairės atsiunčiamos valstybėms narėms prieš šešis mėnesius iki ataskaita apimamo laikotarpio pradžios. Ataskaita nusiunčiama Komisijai per devynis mėnesius nuo ja apimamo trejų metų trukmės ataskaitinio laikotarpio pabaigos.Pirma ataskaita apima 1995–1997 metus imtinai.Komisija per devynis mėnesius po ataskaitų iš valstybių narių gavimo paskelbia Bendrijos pranešimą apie direktyvos įgyvendinimą."6 straipsnisKomisijai padeda komitetas, sudarytas iš valstybių narių atstovų ir pirmininkaujamas Komisijos atstovo.Komisijos atstovas komitetui pateikia numatomų priemonių projektą. Komitetas savo nuomonę dėl projekto pareiškia per tokį laiką, kurį nustato pirmininkas, priklausomai nuo klausimo skubumo. Nuomonė patvirtinama balsų dauguma, kuri yra valstybių nustatyta Sutarties 148 straipsnio 2 dalyje tam atvejui, kai Taryba turi priimti sprendimą Komisijos siūlymu. Valstybių narių balsai skaičiuojami taip, kaip numatyta tame straipsnyje. Pirmininkas nebalsuoja.Komisija numatytas priemones priima nedelsdama. Tačiau jei tos priemonės neatitinka komiteto nuomonės, apie jas Komisija nedelsdama praneša Tarybai. Šiuo atveju:- Komisija gali atidėti savo priimtų priemonių taikymą ne ilgiau kaip vienam mėnesiui po šio pranešimo dienos,- Taryba kvalifikuota balsų dauguma gali priimti kitokį sprendimą per tokį laiką, koks nurodytas pirmojoje įtraukoje.7 straipsnis1. Valstybės narės imasi tokių priemonių, kokių reikia toliau nurodytoms nuostatoms įgyvendinti:- 2 ir 3 straipsnio – vėliausiai iki 1993 m. sausio 1 d.,- 4 straipsnio – vėliausiai iki 1994 m. sausio 1 d.,- 5 straipsnio – vėliausiai iki 1995 m. sausio 1 d.Apie priimtas priemones jos nedelsdamos praneša Komisijai.2. Įvairių direktyvų, kurios buvo pakeistos, nuostatos galioja iki 1 dalyje nurodytų datų.3. Valstybės narės, tvirtindamos priemones, minimas šio straipsnio 1 dalyje, daro jose nuorodą į šią direktyvą arba tokia nuoroda daroma jas oficialiai skelbiant. Nuorodos darymo tvarką nustato pačios valstybės narės.8 straipsnisŠi direktyva skirta valstybėms narėms.Priimta Briuselyje, 1991 m. gruodžio 23 d.Tarybos varduPirmininkasV. Van Rooy[1] OL C 214, 1990 8 29, p. 6.[2] OL C 19, 1991 1 28, p. 587.[3] OL C 60, 1991 3 8, p. 15.[4] OL L 31, 1976 2 5, p. 1.[5] OL L 377, 1991 12 31, p. 48.[6] OL L 377, 1991 12 31, p. 48.[7] OL L 377, 1991 12 31, p. 48.[8] OL L 377, 1991 12 31, p. 48.--------------------------------------------------I PRIEDASDirektyvos, pakeistos pagal šios direktyvos 2 straipsnio 1 dalį:a) 1976 m. gegužės 4 d. Tarybos direktyvos 76/464/EEB dėl tam tikrų į Bendrijos vandenis išleidžiamų pavojingų medžiagų sukeltos taršos [1] 13 straipsnio 1 dalis;b) 1978 m. vasario 20 d. Tarybos direktyvos 78/176/EEB dėl titano oksido pramonės atliekų [2] su paskutiniais pakeitimais, padarytais Direktyva 83/29/EEB [3], 14 straipsnis;c) 1978 m. liepos 18 d. Tarybos direktyvos 78/659/EEB dėl žuvims reikalingos gėlųjų vandenų kokybės išsaugojimo ar pagerinimo [4] su paskutiniais pakeitimais, padarytais 1985 m. Stojimo aktu, 16 straipsnis;d) 1979 m. spalio 9 d. Tarybos direktyvos 79/869/EEB dėl paviršinių vandenų, skirtų geriamajam vandeniui imti valstybėse narėse, matavimo metodų bei mėginių ėmimo ir tyrimo dažnumo [5] su paskutiniais pakeitimais, padarytais Direktyva 81/855/EEB [6], 8 straipsnis;e) 1979 m. spalio 30 d. Tarybos direktyvos 79/923/EEB dėl vėžiagyviams reikalingos vandenų kokybės [7] 14 straipsnis;f) 1979 m. gruodžio 17 d. Tarybos direktyvos 80/68/EEB dėl požeminių vandenų apsaugos nuo tam tikrų pavojingų medžiagų keliamos taršos [8] 16 straipsnio 1 dalis;g) 1982 m. kovo 22 d. Tarybos direktyvos 82/176/EEB dėl gyvsidabrio išleidimo iš chloro šarminės elektrolizės pramonės ribinių verčių ir kokybės normų [9] 5 straipsnio 1 dalis ir 2 straipsnio 1 dalies pirmoji pastraipa;h) 1983 m. rugsėjo 26 d. Tarybos direktyvos 83/513/EEB dėl kadmio išleidimo ribinių verčių ir kokybės normų [10] 5 straipsnio 1 ir 2 dalys;i) 1984 m. kovo 8 d. Tarybos direktyvos 84/156/EEB dėl pramonės sektorių, išskyrus chloro šarminės elektrolizės pramonę, gyvsidabrio teršalų išleidimo ribinių verčių ir kokybės normų [11] 6 straipsnio 1 dalis;j) 1982 m. spalio 9 d. Tarybos direktyvos 84/491/EEB dėl heksachlorcikloheksano išleidimo ribinių verčių ir kokybės siektinų normų [12] 5 straipsnio 1 ir 2 dalys;k) 1986 m. birželio 12 d. Tarybos direktyvos 86/280/EEB dėl tam tikrų pavojingų medžiagų, įtrauktų į Direktyvos 76/464/EEB [13] su paskutiniais pakeitimais, padarytais Direktyva 90/415/EEB [14], priedo I sąrašą, išleidimo ribinių verčių ir kokybės normų 6 straipsnio 1 ir 2 dalys.[1] OL L 129, 1976 5 18, p. 23.[2] OL L 54, 1978 2 25, p. 19.[3] OL L 32, 1983 2 3, p. 28.[4] OL L 222, 1978 8 14, p. 1.[5] OL L 271, 1979 10 29, p. 44.[6] OL L 319, 1981 11 7, p. 16.[7] OL L 281, 1979 11 10, p. 47.[8] OL L 20, 1980 1 26, p. 43.[9] OL L 81, 1982 3 27, p. 29.[10] OL L 291, 1983 10 24, p. 2.[11] OL L 74, 1984 3 17, p. 49.[12] OL L 274, 1984 10 17, p. 11.[13] OL L 181, 1986 7 4, p. 16.[14] OL L 219, 1990 8 14, p. 49.--------------------------------------------------II PRIEDASDirektyvos, papildytos pagal šios direktyvos 2 straipsnio 2 dalįa) 1975 m. birželio 16 d. Tarybos direktyva 75/440/EEB dėl paviršinių vandenų, skirtų geriamajam vandeniui imti valstybėse narėse, kokybės [1] su paskutiniais pakeitimais, padarytais Direktyva 79/869/EEB [2].Šios direktyvos 2 straipsnio 1 dalis yra įtraukta kaip 9a straipsnis;b) 1980 m. liepos 15 d. Tarybos direktyva 80/778/EEB dėl žmonėms skirto vandens kokybės [3] su paskutiniais pakeitimais, padarytais Direktyva 81/858/EEB [4].Šios direktyvos 2 straipsnio 1 dalis yra įtraukta kaip 17a straipsnis.[1] OL L 194, 1975 7 25, p. 26.[2] OL L 271, 1979 10 29, p. 44.[3] OL L 229, 1980 8 30, p. 11.[4] OL L 319, 1981 11 7, p. 19.--------------------------------------------------III PRIEDASDirektyvos, pakeistos pagal šios direktyvos 4 straipsnio 1 dalįa) 1980 m. liepos 15 d. Tarybos direktyvos 80/779/EEB dėl oro kokybės ribinių verčių ir orientacinių verčių sieros dioksidui ir suspenduotoms dalelėms [1] su paskutiniais pakeitimais, padarytais Direktyva 89/427/EEB [2], 8 straipsnis;b) 1982 m. birželio 24 d. Tarybos direktyvos 82/501/EEB dėl tam tikros pramoninės veiklos keliamo stambių avarijų pavojaus [3] su paskutiniais pakeitimais, padarytais Direktyva 88/610/EEB [4], 18 straipsnis;c) 1982 m. gruodžio 3 d. Tarybos direktyvos 82/884/EEB dėl ore esamo švino ribinės vertės [5] 6 straipsnis;d) 1985 m. kovo 7 d. Tarybos direktyvos 85/203/EEB dėl oro kokybės normų azoto dioksidui [6] su paskutiniais pakeitimais, padarytais Direktyva 85/580/EEB [7], 8 straipsnis;e) 1987 m. kovo 19 d. Tarybos direktyvos 87/217/EEB dėl aplinkos taršos asbestu prevencijos ir mažinimo [8] 13 straipsnio 1 dalis.[1] OL L 229, 1980 8 30, p. 30.[2] OL L 201, 1989 7 14, p. 53.[3] OL L 230, 1982 8 5, p. 1.[4] OL L 336, 1988 12 7, p. 14.[5] OL L 378, 1982 12 31, p. 15.[6] OL L 87, 1985 3 27, p. 1.[7] OL L 372, 1985 12 31, p. 36.[8] OL L 85, 1987 3 28, p. 40.--------------------------------------------------IV PRIEDASDirektyvos, pakeistos šios direktyvos 4 straipsnio 2 dalimia) 1975 m. lapkričio 24 d. Tarybos direktyva 75/716/EEB dėl valstybių narių įstatymų, susijusių su sieros kiekiu tam tikrose skysto kuro rūšyse, derinimo [1] su paskutiniais pakeitimais, padarytais Direktyva 87/219/EEB [2].Šios direktyvos 4 straipsnio 2 dalis įtraukta kaip 7a straipsnis;b) 1984 m. birželio 28 d. Tarybos direktyva 84/360/EEB dėl kovos su pramonės įmonių keliama oro tarša [3].Šios direktyvos 4 straipsnio 2 dalis įtraukta kaip 15a straipsnis.[1] OL L 307, 1975 11 27, p. 22.[2] OL L 91, 1987 4 3, p. 19.[3] OL L 188, 1984 7 16, p. 20.--------------------------------------------------V PRIEDASDirektyvos, pakeistos šios direktyvos 4 straipsnio 3 dalimia) 1980 m. liepos 15 d. Tarybos direktyvos 80/779/EEB dėl oro kokybės ribinių verčių ir orientacinių verčių sieros dioksidui ir suspenduotoms dalelėms su paskutiniais pakeitimais, padarytais Direktyva 89/427/EEB.Šios direktyvos 4 straipsnio 3 dalis įtraukta kaip 7 straipsnio 4 dalis;b) 1982 m. gruodžio 3 d. Tarybos direktyva 82/884/EEB dėl ore esamo švino ribinės vertės.Šios direktyvos 4 straipsnio 3 dalis įtraukta kaip 5 straipsnio 4 dalis;c) 1985 m. kovo 7 d. Tarybos direktyva 85/203/EEB dėl oro kokybės normų azoto dioksidui su paskutiniais pakeitimais, padarytais Direktyva 85/580/EEB.Šios direktyvos 4 straipsnio 3 dalis įtraukta kaip 7 straipsnio 4 dalis.--------------------------------------------------VI PRIEDASDirektyvos, pakeistos šios direktyvos 5 straipsniua) 1975 m. birželio 16 d. Tarybos direktyvos 74/439/EEB dėl naudotų alyvų šalinimo [1] su paskutiniais pakeitimais, padarytais Direktyva 87/101/EEB [2], 18 straipsnis;b) 1975 m. liepos 15 d. Tarybos direktyvos 75/442/EEB dėl atliekų [3] su pakeitimais, padarytais Direktyva 81/156/EEB [4], 16 straipsnis;c) 1976 m. balandžio 6 d. Tarybos direktyvos 76/403/EEB dėl polichloruotų bifenilų ir polichlorintų terfenilų šalinimo [5] 10 straipsnis;d) 1978 m. kovo 20 d. Tarybos direktyvos 78/319/EEB dėl nuodingų ir pavojingų atliekų [6] su paskutiniais pakeitimais, padarytais 1985 m. Stojimo aktu, 16 straipsnis;e) 1984 m. gruodžio 6 d. Tarybos direktyvos 84/631/EEB dėl pavojingų atliekų pervežimo per valstybių sienas Europos Bendrijos viduje priežiūros ir kontrolės [7] su paskutiniais pakeitimais, padarytais Komisijos direktyva 87/112/EEB [8], 13 straipsnio 1 dalis;f) 1985 m. birželio 27 d. Tarybos direktyvos 85/339/EEB dėl žmonėms skirtų skysčių konteinerių [9] 6 straipsnis;g) 1986 m. birželio 12 d. Tarybos direktyvos 86/278/EEB dėl aplinkos, ypač dirvožemio, apsaugos, žemės ūkyje naudojant nuotėkų dumblą [10] 17 straipsnis.[1] OL L 194, 1975 7 25, p. 23.[2] OL L 42, 1987 2 12, p. 43.[3] OL L 194, 1975 7 25, p. 39.[4] OL L 78, 1991 3 26, p. 32.[5] OL L 108, 1976 4 26, p. 41.[6] OL L 84, 1978 3 31, p. 43.[7] OL L 236, 1984 12 13, p. 31.[8] OL L 48, 1987 2 17, p.31.[9] OL L 176, 1985 7 6, p. 18.[10] OL L 181, 1986 7 4, p. 6.--------------------------------------------------


title: 1983 m. sausio 24 d. Tarybos Direktyva iš dalies keičianti Direktyvą 78/176/EEB dėl titano dioksido pramonės atliekų

text:
Svarbus teisinis pranešimas

|

31983L0029

Oficialusis leidinys L 032 , 03/02/1983 p. 0028 - 0028 specialusis leidimas suomių kalba: skyrius 15 tomas 4 p. 0120  specialusis leidimas ispanų kalba: skyrius 15 tomas 4 p. 0083  specialusis leidimas švedų kalba: skyrius 15 tomas 4 p. 0120  specialusis leidimas portugalų kalba skyrius 15 tomas 4 p. 0083

		Tarybos Direktyva1983 m. sausio 24 d.iš dalies keičianti Direktyvą 78/176/EEB dėl titano dioksido pramonės atliekų(83/29/EEB)EUROPOS BENDRIJŲ TARYBA,atsižvelgdama į Europos ekonominės bendrijos steigimo sutartį, ypač į jos 100 ir 235 straipsnius,atsižvelgdama į Komisijos pasiūlymą,atsižvelgdama į Europos Parlamento nuomonę [1],atsižvelgdama į Ekonomikos ir socialinių reikalų komiteto nuomonę [2],kadangi Komisijai sunku per Direktyvos 78/176/EEB [3] 9 straipsnio 3 dalyje nurodytą laiką pateikti tinkamus pasiūlymus dėl laipsniško taršos mažinimo programų suderinimo; kadangi dėl to būtina tą laiką pratęsti,PRIĖMĖ ŠIĄ DIREKTYVĄ:1 straipsnisDirektyvos 78/176/EEB 9 straipsnio 3 dalies teiginys "Šio straipsnio 1 dalyje minimos programos atsiunčiamos Komisijai ne vėliau kaip iki 1980 m. liepos 1 d., kad, gavusi visas nacionalines programas, per šešis mėnesius galėtų parengti tinkamus pasiūlymus Tarybai…" pakeičiamas: "Šio straipsnio 1 dalyje minimos programos Komisijai atsiunčiamos ne vėliau kaip iki 1980 m. liepos 1 d., o ji iki 1983 m. kovo 15 d. pateikia Tarybai tinkamus pasiūlymus…"2 straipsnisŠi direktyva skirta valstybėms narėms.Priimta Briuselyje, 1983 m. sausio 24 d.Tarybos varduPirmininkasH. W. Lautenschlager[1] OL C 292, 1982 11 8, p. 101.[2] OL C 326, 1982 12 13, p. 1.[3] OL L 54, 1978 2 25, p. 19.--------------------------------------------------


title: 2004 m. balandžio 29 d. Tarybos Direktyva 2004/75/EB iš dalies keičianti Direktyvą 2003/96/EB numatant Kiprui galimybę taikyti laikiną atleidimą nuo mokesčių ar apmokestinimo lygių mažinimą energetikos produktams ir elektros energijai

text:
Svarbus teisinis pranešimas

|

32004L0075

Oficialusis leidinys L 157 , 30/04/2004 p. 0100 - 0105

		Tarybos Direktyva 2004/75/EB2004 m. balandžio 29 d.iš dalies keičianti Direktyvą 2003/96/EB numatant Kiprui galimybę taikyti laikiną atleidimą nuo mokesčių ar apmokestinimo lygių mažinimą energetikos produktams ir elektros energijaiEUROPOS SĄJUNGOS TARYBA,atsižvelgdama į Europos bendrijos steigimo sutartį, ypač į jos 93 straipsnį,atsižvelgdama į Komisijos pasiūlymą,atsižvelgdama į Europos Parlamento nuomonę [1],atsižvelgdama į Europos ekonomikos ir socialinių reikalų komiteto nuomonę [2],kadangi:(1) 2003 m. spalio 27 d. Tarybos direktyva 2003/96/EB pakeičianti Bendrijos energetikos produktų ir elektros energijos mokesčių struktūrą [3] nuo 2004 m. sausio 1 d. pakeitė 1992 m. spalio 19 d. Tarybos direktyvą 92/81/EEB dėl akcizo už mineralines alyvas struktūrų derinimo [4] ir 1992 m. spalio 19 d. Tarybos direktyvą 92/82/EEB dėl mineralinėms alyvoms taikomų akcizo tarifų suderinimo [5]. Ji apibrėžia biudžeto struktūras ir mokesčių lygį, kuris bus taikomas energetikos produktams ir elektros energijai.(2) Direktyvoje 2003/96/EB nustatyti minimalūs tarifai gali sukelti rimtų ekonominių ir socialinių sunkumų tam tikroms valstybėms narėms, taip pat ir Kiprui, atsižvelgiant į palyginti žemus anksčiau jų taikytus akcizo tarifus, esamą ekonominę padėtį, jų santykinai nedidelį pajamų lygį ir ribotą galimybę kompensuoti papildomą mokesčių naštą mažinant kitus mokesčius. Būtent dėl Direktyvoje 2003/96/EB nustatytų minimalių tarifų taikymo atsiradęs kainų padidėjimas gali turėti neigiamą poveikį jų piliečiams ir nacionaliniams ūkiams, pavyzdžiui, jeigu smulkias ir vidutines įmones užgula nepakeliama našta.(3) Todėl Kiprui laikinai leidžiama taikyti papildomą atleidimą nuo mokesčių ar apmokestinimo lygių mažinimą, jeigu tai nekenkia sklandžiam vidaus rinkos funkcionavimui ir neiškraipo konkurencijos. Be to, laikantis principų, kuriais remiantis pagal Direktyvą 2003/96/EB iš pradžių buvo nustatyti pereinamieji laikotarpiai, turi būti sukurtos visos priemonės, reikalingos suderinti mokesčių tarifus su Bendrijos taikomais minimaliais tarifais.(4) Ši direktyva nepažeidžia su bendrosios rinkos veikimo iškraipymu susijusių procedūrų, kurių galima imtis, ypač remiantis Sutarties 87 ir 88 straipsniais. Ji nėra aukščiau už reikalavimą valstybėms narėms pranešti Komisijai apie galimus valstybės pagalbos atvejus pagal Sutarties 88 straipsnį.(5) Direktyvos 2003/96/EB 30 straipsnio formuluotė turi būti išaiškinta.(6) Šios direktyvos nuostatos turi būti taikomos nuo naujų valstybių narių įstojimo dienos. Esant būtinybei padaroma išimtis ne ilgesniam nei šešių savaičių laikotarpiui, numatytam Protokolo dėl nacionalinių parlamentų vaidmens Europos Sąjungoje I punkto 3 papunktyje.(7) Todėl Direktyva 2003/96/EB turi būti atitinkamai pakeista,PRIĖMĖ ŠIĄ DIREKTYVĄ:1 straipsnisDirektyva 2003/96/EB iš dalies keičiama taip:1. Įterpiamas šis straipsnis:"18 straipsnis b1. Neatsižvelgdamos į straipsnio 2 dalyje nurodytus laikotarpius, jei tai labai neiškreipia konkurencijos, valstybės narės, turinčios sunkumų įgyvendinant naujus minimalius apmokestinimo lygius, galės taikyti pereinamąjį laikotarpį iki 2007 m. sausio 1 d., ypač siekiant išvengti pavojaus kainų stabilumui.2. Kipro Respublika gali taikyti pereinamąjį laikotarpį iki 2008 m. sausio 1 d., kad suderintų savo nacionalinį gazolio ir žibalo, naudojamo kaip raketinis kuras, apmokestinimo lygį su nauju minimaliu 302 eurų už 1000 l lygiu, ir kad iki 2010 m. sausio 1 d. šis lygis pasiektų 330 eurų. Tačiau gazolio ir žibalo, naudojamo kaip raketinis kuras, apmokestinimo lygis neturi būti mažesnis nei 245 eurai už 1000 l nuo 2004 m. gegužės 1 d.Kipro Respublika gali taikyti pereinamąjį laikotarpį iki 2010 m. sausio 1 d., kad suderintų savo nacionalinį bešvinio benzino, naudojamo kaip raketinis kuras, apmokestinimo lygį su nauju minimaliu 359 eurų už 1000 l lygiu. Tačiau bešvinio benzino apmokestinimo lygis neturi būti mažesnis nei 287 eurai už 1000 l nuo 2004 m. gegužės 1 d.3. Nustatytų pereinamųjų laikotarpių metu valstybės narės palaipsniui mažina atitinkamą skirtumą tarp savo ir naujų minimalių apmokestinimo lygių. Tačiau, kai skirtumas tarp nacionalinio lygio ir minimalaus lygio neviršija 3 % šio minimalaus lygio, suinteresuotos valstybės narės gali palaukti iki laikotarpio pabaigos, kad pritaikytų savo nacionalinį lygį."2. 30 straipsnyje pridedama ši dalis:"Nuorodos į panaikintas direktyvas laikomos nuorodomis į šią direktyvą."2 straipsnis1. Valstybės narės priima įstatymus ir kitus teisės aktus, kurie, įsigaliojus šiai direktyvai, įgyvendina šią direktyvą. Jos pateikia Komisijai tų priemonių tekstą ir tų priemonių ir šios direktyvos koreliacinę lentelę.Valstybės narės, tvirtindamos šias priemones, daro jose nuorodą į šią direktyvą arba tokia nuoroda daroma jas oficialiai skelbiant. Nuorodos darymo būdą nustato valstybės narės.2. Valstybės narės pateikia Komisijai šios direktyvos taikymo srityje priimtų nacionalinės teisės aktų pagrindinių nuostatų tekstus.3 straipsnisŠis direktyva įsigalioja nuo Čekijos Respublikos, Estijos, Kipro, Latvijos, Lenkijos, Lietuvos, Maltos, Slovakijos, Slovėnijos ir Vengrijos stojimo sutarties įsigaliojimo dienos. Tą pačią dieną valstybės narės ją perkelia į nacionalinę teisę. Apie tai jos informuoja Komisiją.4 straipsnisŠi direktyva skirta valstybėms narėms.Priimta Liuksemburge, 2004 m. balandžio 29 d.Tarybos varduPirmininkasM. McDowell[1] 2004 m. balandžio 20 d. pateikta nuomonė (dar nepaskelbta Oficialiajame leidinyje).[2] 2004 m. kovo 31 d. pateikta nuomonė (dar nepaskelbta Oficialiajame leidinyje).[3] OL L 283, 2003 10 31, p. 51.[4] OL L 316, 1992 10 31, p. 12. Direktyva su paskutiniais pakeitimais, padarytais Direktyva 2003/96/EB[5] OL L 316, 1992 10 31, p. 19. Direktyva su paskutiniais pakeitimais, padarytais Direktyva 2003/96/EB.--------------------------------------------------


title: 1984 m. birželio 28 d. Tarybos Direktyva dėl kovos su pramonės įmonių keliama oro tarša

text:
Svarbus teisinis pranešimas

|

31984L0360

Oficialusis leidinys L 188 , 16/07/1984 p. 0020 - 0025 specialusis leidimas suomių kalba: skyrius 15 tomas 4 p. 0199  specialusis leidimas ispanų kalba: skyrius 15 tomas 5 p. 0043  specialusis leidimas švedų kalba: skyrius 15 tomas 4 p. 0199  specialusis leidimas portugalų kalba skyrius 15 tomas 5 p. 0043

		Tarybos Direktyva1984 m. birželio 28 d.dėl kovos su pramonės įmonių keliama oro tarša(84/360/EEB)EUROPOS BENDRIJŲ TARYBA,atsižvelgdama į Europos ekonominės bendrijos steigimo sutartį, ypač į jos 100 ir 235 straipsnius,atsižvelgdama į Komisijos pasiūlymą [1],atsižvelgdama į Europos Parlamento nuomonę [2],atsižvelgdama į Ekonomikos ir socialinių reikalų komiteto nuomonę [3],kadangi 1973 [4], 1977 [5] ir 1983 m. [6] Europos Bendrijų aplinkos apsaugos veiksmų programoje pabrėžiama oro taršos prevencijos ir mažinimo svarba;kadangi 1973 ir 1977 m. veiksmų programos numato ne tik objektyviai vertinti dėl oro taršos kylantį žmonėms ir aplinkai pavojų, bet ir suformuluoti kokybės tikslus bei nustatyti kokybės standartus, ypač patiems pavojingiausiems teršalams;kadangi pagal šias programas Taryba jau priėmė keletą direktyvų;kadangi Sprendimu 81/462/EEB [7] Bendrija pasirašė konvenciją dėl tolimų atmosferos teršalų pernašų;kadangi 1983 m. veiksmų programa, kurios bendrąsias gaires yra patvirtinusi Europos Bendrijos Taryba ir valstybių narių atstovai, susirenkantys į Tarybą, numato, kad Komisija ir toliau turi stengtis nustatyti oro kokybės normas, o prireikus — teršalų išmetimo iš tam tikrų šaltinių ribines vertes;kadangi visos valstybės narės turi įstatymus ir kitus teisės aktus, kaip kovoti su stacionarių pramonės įmonių keliama oro tarša; kadangi keletas valstybių narių šiuo metu keičia ir papildo galiojančias nuostatas;kadangi įvairiose valstybėse narėse galiojančių ar šiuo metu keičiamų nuostatų dėl kovos su pramonės įmonių keliama tarša skirtumai gali sukurti nevienodas konkurencijos sąlygas ir tiesiogiai paveikti bendrosios rinkos funkcionavimą; kadangi dėl to reikia derinti įstatymus šioje srityje, kaip numato Sutarties 100 straipsnis;kadangi vienas iš esminių Bendrijos tikslų – visoje Bendrijoje skatinti harmoningą ekonominės veiklos plėtrą bei jos nuolatinį ir subalansuotą didinimą, o tokie uždaviniai neįmanomi, jei nevykdoma kovos su tarša, gyvenimo kokybės gerinimo ir aplinkos apsaugos kampanija;kadangi Bendrija ne tik turėtų, bet ir privalo didinti valstybių narių vykdomų kovos su stacionarių pramonės įmonių keliama oro tarša veiksmų efektyvumą;kadangi norint pasiekti tokį tikslą, reikia nustatyti tam tikrus principus, kuriais būtų siekiama įdiegti priemones ir tvarką bendrijos pramonės įmonių keliamai oro taršai mažinti ir jai išvis neleisti susidaryti;kadangi turint galvoje padėties ir pagrindinių principų, kuriais remiasi įvairių valstybių politika, sudėtingumą, Bendrijos pastangos įvesti tokius principus gali būti vykdomos tik laipsniškai;kadangi iš pradžių turėtų būti įvesti tik bendros sistemos metmenys, kad valstybės narės galėtų, jei būtina, pritaikyti savo galiojančias taisykles prie Bendrijos lygiu priimtų principų; kadangi dėl to stacionarių pramonės įmonių, kurios gali teršti orą, veiklai ir svarbiems pakeitimams valstybės narės turėtų įvesti išankstinių leidimų sistemą;kadangi, be to, nacionalinės kompetentingos institucijos negali išduoti tokių leidimų, jei nėra įvykdytos tam tikros sąlygos, pavyzdžiui, reikalavimas, kad būtų imtasi visų prevencinių priemonių neleisti, kad dėl įmonės keliamos taršos žymiai padidėtų oro tarša;kadangi ypač užterštose ir saugotinose vietovėse turėtų būti galima taikyti specialias nuostatas;kadangi leidimų išdavimo tvarkai ir išleidžiamų teršalų nustatymui taikomos taisyklės turi atitikti tam tikrus reikalavimus;kadangi tam tikrais atvejais kompetentingos institucijos privalo ištirti, ar reikia kelti papildomus reikalavimus, kurie vis dėlto neturėtų konkrečiai įmonei sudaryti per didelių sąnaudų;kadangi pagal šią direktyvą priimtos esamoms įmonėms nuostatos turi būti taikomos laipsniškai, atsižvelgiant į techninius veiksnius ir ekonomines pasekmes;kadangi būtina numatyti pačių valstybių narių bei valstybių narių ir Komisijos bendradarbiavimo nuostatas, kad būtų galima lengviau įdiegti numatytas priemones oro taršai sumažinti bei prevencinei technologijai sukurti,PRIĖMĖ ŠIĄ DIREKTYVĄ:1 straipsnisŠia direktyva numatomos tolesnės priemonės ir tvarka Bendrijos pramonės įmonių, ypač priskiriamų I priedo kategorijoms, keliamai taršai stabdyti ar mažinti.2 straipsnisŠioje direktyvoje:1. "Oro tarša" reiškia medžiagų ar energijos tiesioginį ar netiesioginį išmetimą į orą, kurio kenksmingi padariniai kelia pavojų žmonėms, kenkia gyviesiems ištekliams, ekologinėms sistemoms bei materialiam turtui, žaloja gamtą ir trukdo teisėtai ja naudotis.2. "Įmonė" reiškia bet kurią įstaigą ar stacionarią įmonę, naudojamą pramonės ar komunaliniams tikslams, kuri gali kelti oro taršą.3. "Esama įmonė" reiškia įmonę, kuri veikė, buvo pastatyta ar kuriai buvo išduotas leidimas iki 1987 m. liepos 1 d.4. "Oro kokybės ribinės vertės" reiškia teršalų koncentraciją ore per tam tikrą nustatytą laiką, kurios negalima viršyti.5. "Teršalų išleidimo ribinės vertės" reiškia teršalų koncentraciją ir (arba) masę įmonės išleidžiamuose teršaluose per tam tikrą nurodytą laiką, kurios negalima viršyti.3 straipsnis1. Valstybės narės turi imtis būtinų priemonių, kad I priede išvardytoms kategorijoms priklausančių įmonių veiklai reikėtų gauti kompetentingų institucijų išankstinius leidimus. Jau įmonę projektuojant, turi būti atsižvelgta, kad būtinai reikės laikytis tokiems leidimams keliamų reikalavimų.2. Taip pat būtina derinti projektą, kai I priede išvardintoms kategorijoms priklausančiose įmonėse daromi svarbūs pakeitimai arba kai dėl tokių pakeitimų įmonė bus priskirta toms kategorijoms.3. Valstybės narės gali reikalauti, kad ir kitų kategorijų įmones savo veiklai turėtų gauti leidimus arba apie veiklą pranešti iš anksto, jei nacionaliniai įstatymai tokius pranešimus numato.4 straipsnisNepažeidžiant ne šios direktyvos, o kitokiais tikslais numatytų nacionalinių ir Bendrijos nuostatų reikalavimų, leidimą galima išduoti tik kompetentingajai institucijai įsitikinus, kad:1) yra imtasi atitinkamų prevencinių priemonių oro taršai mažinti, pavyzdžiui, taikoma geriausia prieinama technologija, su sąlyga, kad tokių priemonių taikymas nesudaro per didelių sąnaudų;2) įmonės eksploatavimas nesukels didesnės oro taršos ypač dėl II priede nurodytų medžiagų išmetimo;3) nė viena taikytina teršalų išmetimo ribinė vertė nebus viršyta;4) bus atsižvelgta į visas taikytinas oro kokybės ribines vertes.5 straipsnisValstybės narės gali:- apibrėžti ypač užterštas vietoves, kurioms gali būti nustatyti griežtesnės nei 4 straipsnyje minimos teršalų išmetimo ribinės vertės,- apibrėžti ypač saugotinas vietoves, kurioms gali būti nustatytos griežtesnės nei 4 straipsnyje minimos oro kokybės ribinės vertės ir teršalų išmetimo ribinės vertės,- nuspręsti, kad aukščiau minėtose vietovėse negali būti statomos ar eksploatuojamos I priede nurodytų kategorijų įmonės, jei nėra laikomasi specialių sąlygų.6 straipsnisKartu su prašymu leidimui gauti turi būti pateiktas įmonės aprašas ir informacija, būtina nuspręsti, ar galima išduoti leidimą pagal 3 ir 4 straipsnius.7 straipsnisLaikydamosi komercinės paslapties nuostatų, valstybės narės tarp savęs ir su Komisija turi keistis informacija apie savo patirtį ir žinias apie oro taršos prevencijos ir mažinimo priemones, techninius procesus, įrangą, oro kokybės bei išleidžiamų teršalų ribines vertes.8 straipsnis1. Taryba, vieningai balsuodama dėl Komisijos pasiūlymo, turi, jei būtina, nustatyti teršalų išmetimo ribines vertes remdamasi geriausia prieinama ir ne per brangia technologija ir atsižvelgdama į konkrečių išleidžiamų teršalų pobūdį, kiekius ir kenksmingumą.2. Taryba, vieningai balsuodama dėl Komisijos pasiūlymo, turi numatyti tinkamus matavimo ir vertinimo būdus bei metodus.9 straipsnis1. Valstybės narės turi imtis būtinų priemonių, kad prašymai leidimams gauti ir atitinkami kompetentingos institucijos sprendimai būtų prieinami visuomenei nacionalinės teisės aktuose numatyta tvarka.2. 1 dalis turi būti taikoma, nepažeidžiant konkrečių nacionalinių ir Bendrijos nuostatų dėl privačių ir valstybinių projektų poveikio aplinkai vertinimo ir laikantis komercinės paslapties nuostatų.10 straipsnisValstybės narės kaip visų jų dvišaliams santykiams būtinų konsultacijų pagrindą turi pateikti kitoms valstybėms narėms tokią pat informaciją, kaip teikia ir savo piliečiams.11 straipsnisValstybės narės turi imtis būtinų priemonių, kad būtų nustatomi įmonės išmetami teršalai ir kad taip būtų galima stebėti, kaip įmonė laikosi 4 straipsnyje minėtų reikalavimų. Išmetamų teršalų nustatymo būdus privalo tvirtinti kompetentingos institucijos.12 straipsnisValstybės narės seka, kaip klostosi ekologinė situacija ir kokia yra nauja geriausia prieinama technologija.Tokių stebėjimų pamatu valstybės narės įmonėms, kurioms pagal šią direktyvą yra išduoti leidimai, prireikus kelia atitinkamus reikalavimus atsižvelgdamos į ekologinę situaciją ir naujoves, vengdamos įmonėms per didelių sąnaudų ir kreipdamos ypatingą dėmesį į atitinkamai kategorijai priklausančių įmonių ekonominę situaciją.13 straipsnisRemdamosi ekologinės situacijos ir geriausios prieinamos technologijos naujovių stebėjimais valstybės narės diegia laipsniško I priedo kategorijoms priklausančių esamų įmonių taikymo prie geriausių prieinamų technologijų priemones, politiką ir strategiją, ypač atsižvelgdamos į:- įmonės technines charakteristikas,- jos naudojimo intensyvumą ir likusį tarnavimo laiką,- įmonės išmetamų teršalų pobūdį ir kiekį,- būtinumą vengti įmonėms per didelių sąnaudų ir kreipdamos ypatingą dėmesį į atitinkamai kategorijai priklausančių įmonių ekonominę situaciją.14 straipsnisSiekdamos apsaugoti žmonių sveikatą ir aplinką, valstybės narės gali priimti griežtesnes už šia direktyva numatytas priemones.15 straipsnisDirektyva netaikoma pramonės įmonėms, tarnaujančioms nacionalinės gynybos poreikiams.16 straipsnis1. Valstybės narės priima įstatymus ir kitus teisės aktus, kurie, įsigalioję ne vėliau kaip iki 1987 m. birželio 30 d., įgyvendina šią direktyvą.2. Valstybės narės pateikia Komisijai šios direktyvos taikymo srityje priimtų nacionalinių įstatymų nuostatų tekstus.17 straipsnisŠi direktyva skirta valstybėms narėms.Priimta Liuksemburge, 1984 m. birželio 28 d.Tarybos varduPirmininkasH. Bouchardeau[1] OL C 139, 1983 5 27, p. 5.[2] OL C 342, 1983 12 19, p. 160.[3] OL C 23, 1984 1 30, p. 27.[4] OL C 112, 1973 12 20, p. 1.[5] OL C 139, 1977 6 13, p. 1.[6] OL C 46, 1983 2 17, p.1.[7] OL L 171, 1981 6 27, p. 11.--------------------------------------------------I PRIEDASĮMONIŲ KATEGORIJOS [1](kurioms taikomas 3 straipsnis)1. Energetika1.1. Kokso krosnys1.2. Naftos perdirbimo įmonės (išskyrus įmones, gaminančias tepalus iš žalios naftos)1.3. Akmens anglies dujofikavimo ir skystinimo įmonės1.4. Šiluminės elektrinės (išskyrus atomines elektrines) ir kitos deginimo įmonės, kurių nominalus pajėgumas yra didesnis kaip 50 MW.2. Metalų gamyba ir apdirbimas2.1. Kalcinavimo ir kaitinimo įmonės, kurių pajėgumas didesnis kaip 1000 tonų metalų rūdos per metus2.2. Integruotos ketaus ir plieno gamyklos2.3. Juodųjų metalų liejyklos su lydymo įrenginiais, kurių bendras pajėgumas didesnis kaip 5 tonos.2.4. Spalvotųjų metalų gamybos ir lydymo įmonės su įrenginiais, kurių bendras pajėgumas didesnis kaip 1 tona sunkiųjų metalų arba 0,5 tonos spalvotųjų metalų.3. Mineralinių produktų gamyba.3.1. Cemento ir kalkių gamyklos su rotacinėmis krosnimis3.2. Asbesto gamybos ir apdirbimo bei asbestinių gaminių įmonės3.3. Stiklo ir mineralinio pluošto įmonės3.4. Stiklo (paprasto ir specialaus) įmonės, kurių pajėgumas didesnis kaip 5000 tonų per metus3.5. Grubios keramikos gamyklos, ypač gamyklos, gaminančios ugniai atsparias plytas, keraminius vamzdžius, sienų ir grindų plyteles bei stogo čerpes.4. Chemijos pramonė4.1. Olefinų ir jų darinių, monomerų bei polimerų įmonės4.2. Kitų organinių pusprodukčių chemijos gamyklos4.3. Bazinių neorganinių cheminių medžiagų gamyklos5. Atliekų šalinimas5.1. Toksiškų ir pavojingų atliekų deginimo įmonės5.2. Kitų kietų ir skystų atliekų deginimo įmonės6. Kitos pramonės rūšysPopieriaus masės cheminiu būdu gaminančios įmonės, kurių pajėgumas didesnis kaip 25000 tonų per metus[1] Šiame priede pateiktos ribos taikomos gamybos pajėgumams.--------------------------------------------------II PRIEDASSVARBIAUSIŲ TERŠIANČIŲ MEDŽIAGŲ SĄRAŠAS(pagal 4 straipsnio 2 dalį)1. Sieros dioksidas ir kiti sieros junginiai2. Azoto oksidai ir kiti azoto junginiai3. Anglies monoksidas4. Organiniai junginiai, ypač angliavandeniliai (išskyrus metaną)5. Sunkieji metalai ir jų junginiai6. Dulkės; asbestas (suspenduotos dalelės ir skaidulos), stiklo ir mineraliniai pluoštai7. Chloras ir jo junginiai8. Fluoras ir jo junginiai--------------------------------------------------


title: Pirmoji Tarybos direktyva nustatanti tam tikras bendrąsias tarptautinio transporto (krovinių vežimo keliais samdos pagrindais ar už atlygį) taisykles

text:
Svarbus teisinis pranešimas

|

31962L2005

Oficialusis leidinys 070 , 06/08/1962 p. 2005 - 2006 specialusis leidimas suomių kalba: skyrius 7 tomas 1 p. 0030  specialusis leidimas danų kalba: serija I skyrius 1959-1962 p. 0237  specialusis leidimas švedų kalba: skyrius 7 tomas 1 p. 0030  specialusis leidimas anglų kalba: serija I skyrius 1959-1962 p. 0267  specialusis leidimas graikų k.: skyrius 07 tomas 1 p. 0028  specialusis leidimas ispanų kalba: skyrius 07 tomas 1 p. 0055  specialusis leidimas portugalų kalba skyrius 07 tomas 1 p. 0055

		Pirmoji Tarybos direktyvanustatanti tam tikras bendrąsias tarptautinio transporto (krovinių vežimo keliais samdos pagrindais ar už atlygį) taisyklesEUROPOS EKONOMINĖS BENDRIJOS TARYBA,atsižvelgdama į Europos ekonominės bendrijos steigimo sutartį, ypač į jos 75 straipsnio 1 dalį,atsižvelgdama į Komisijos pasiūlymą,atsižvelgdama į Ekonomikos ir socialinių reikalų komiteto nuomonę,atsižvelgdama į Europos Parlamento nuomonę,kadangi bendros transporto politikos suformavimas, inter alia, apima bendrąsias taisykles dėl tarptautinio krovinių vežimo keliais į valstybių narių teritorijas arba iš jų arba kertant vienos arba kelių valstybių narių teritoriją taisykles;kadangi laipsniškam bendrosios rinkos organizavimui neturi trukdyti transporto sektorius; kadangi, atsižvelgiant į prekybos plėtrą ir prekių judėjimą Bendrijoje, būtina užtikrinti laipsnišką tarptautinio krovinių vežimo keliais plėtrą,PRIĖMĖ ŠIĄ DIREKTYVĄ:1 straipsnis1. Visos valstybės narės iki 1962 m. pabaigos 2 bei 3 dalyse nustatytu būdu liberalizuoja tarptautinio krovinių vežimo keliais samdos pagrindais arba už atlygį rūšis, į kurias įtrauktos šios direktyvos I ir II prieduose išvardytos kitos valstybės narės, jeigu toks vežimas atliekamas į tos valstybės narės teritoriją arba iš jos, arba vežama tranzitu per valstybės narės teritoriją.2. I priede išvardytoms vežimo rūšims netaikomos jokios kvotų ar leidimų sistemos.3. II priede išvardytoms vežimo rūšims nuo šiol kvotų sistema netaikoma. Tačiau joms gali būti reikalingas leidimas, jeigu šios vežimo rūšys nesusijusios su kiekybiniais apribojimais; šiuo atveju valstybės narės užtikrina, kad sprendimai dėl paraiškų leidimui gauti būtų priimami per penkias dienas nuo paraiškos gavimo.4. Du šios direktyvos priedai sudaro neatsiejamą šios direktyvos dalį.2 straipsnisValstybės narės per tris mėnesius nuo šios direktyvos įsigaliojimo ir bet kuriuo atveju iki 1962 m. pabaigos praneša Komisijai apie priemones, kurių imtasi šiai direktyvai įgyvendinti.3 straipsnisŠi direktyva neturi įtakos reikalavimams, pagal kuriuos visos valstybės narės leidžia savo piliečiams užsiimti šioje direktyvoje nurodyta veikla.4 straipsnisŠi direktyva skiriama valstybėms narėms.Priimta Briuselyje, 1962 m. liepos 23 d.Tarybos varduPirmininkasE. Colombo--------------------------------------------------I PRIEDASVežimo rūšys, kurioms netaikomos jokios transporto kvotų ar leidimų sistemos1. Pasienio susisiekimas, vykstantis į abi puses nuo pasienio tiesia linija, vienoje pasienio pusėje nusitęsiančia ne daugiau nei 25 km, jeigu bendras nuotolis tiesia linija yra ne didesnis kaip 50 km.2. Nereguliarus krovinių vežimas į oro uostą arba iš jo, jeigu aviakompanijos paslaugos nukreipiamos kitur.3. Bagažo vežimas priekabomis, sukabintomis su keleivinėmis transporto priemonėmis, ir bagažo vežimas visų rūšių transporto priemonėmis į oro uostus ir iš jų.4. Pašto vežimas.5. Sugadintų transporto priemonių vežimas.6. Atliekų ir nuotėkų vežimas.7. Gyvūnų skerdenų vežimas realizuoti.8. Bičių ir keptos žuvies vežimas.9. Laidotuvių transportas.--------------------------------------------------II PRIEDASVežimo rūšys, kurioms netaikoma jokia kvotų sistema, tačiau kurioms, laikantis 1 straipsnio 3 dalies nuostatos, reikia turėti leidimą1. Vežimas iš valstybės narės į gretimos valstybės narės pasienio zoną, kai atstumas nuo šių valstybių narių bendros sienos tiesia linija nusitęsia 25 km.2. Krovinių vežimas motorinėmis transporto priemonėmis, kai pakrautos transporto priemonės svoris, įskaitant priekabas, yra ne didesnis kaip 6000 kg.3. Meno dirbinių ir kūrinių vežimas į parodą arba komerciniais tikslais.4. Nereguliarus gaminių ir medžiagų vežimas išimtinai reklamos ir informavimo tikslais.5. Įmonių, turinčių specialius darbuotojus ir įrangą, atliekamas perkraustomo turto vežimas.6. Medžiagų, rekvizitų ir gyvūnų vežimas į teatro spektaklius, muzikinius, kino ar sporto renginius, cirkus, parodas ar muges, ar į radijo, televizijos ar filmų programų kūrimo vietas ir iš jų.--------------------------------------------------