Svarbus teisinis pranešimas

|

31998L0064

1998 m. rugsėjo 3 d. Komisijos direktyva 98/64/EB, nustatanti Bendrijos analizės metodus pašaruose esančioms aminorūgštims, žaliems aliejams ir riebalams bei olakvindoksui nustatyti ir iš dalies pakeičianti Direktyvą 71/393/EEBtekstas svarbus EEE

Oficialusis leidinys L 257 , 19/09/1998 p. 0014 - 0028 CS.ES skyrius 3 tomas 23 p. 433  - 447 ET.ES skyrius 3 tomas 23 p. 433  - 447 HU.ES skyrius 3 tomas 23 p. 433  - 447 LT.ES skyrius 3 tomas 23 p. 433  - 447 LV.ES skyrius 3 tomas 23 p. 433  - 447 MT.ES skyrius 3 tomas 23 p. 433  - 447 PL.ES skyrius 3 tomas 23 p. 433  - 447 SK.ES skyrius 3 tomas 23 p. 433  - 447 SL.ES skyrius 3 tomas 23 p. 433  - 447

		Komisijos direktyva 98/64/EB1998 m. rugsėjo 3 d.nustatanti Bendrijos analizės metodus pašaruose esančioms aminorūgštims, žaliems aliejams ir riebalams bei olakvindoksui nustatyti ir iš dalies pakeičianti Direktyvą 71/393/EEB(tekstas svarbus EEE)EUROPOS BENDRIJŲ KOMISIJA,atsižvelgdama į Europos bendrijos steigimo sutartį,atsižvelgdama į 1970 m. liepos 20 d. Tarybos direktyvą 70/373/EEB dėl oficialios pašarų kontrolės mėginių ėmimo ir analizės metodų įvedimo Bendrijoje [1] su paskutiniais pakeitimais, padarytais Austrijos, Suomijos ir Švedijos Stojimo aktu, ypač į jos 2 straipsnį,kadangi Direktyvoje 70/373/EEB reikalaujama, kad tikrinant, ar pašarai atitinka įstatymų ir kitų teisės aktų jiems keliamus kokybės ir sudėties reikalavimus, oficiali pašarų kontrolė būtų atliekama taikant Bendrijos mėginių ėmimo ir analizės metodus;kadangi 1979 m balandžio 2 d. Tarybos direktyva 79/373/EEB dėl prekybos kombinuotaisiais pašarais [2] su paskutiniais pakeitimais, padarytais Komisijos direktyva 97/47/EB [3], ir 1993 m. rugsėjo 13 d. Tarybos direktyva 93/74/EEB dėl pašarų konkretiems mitybos tikslams [4] su paskutiniais pakeitimais, padarytais Direktyva 96/25/EB [5], nustato, kad aminorūgštys bei žali aliejai ir riebalai turi būti nurodomi pašarų etiketėse;kadangi 1970 m lapkričio 23 d. Tarybos direktyva 70/524/EEB dėl priedų pašaruose [6] su paskutiniais pakeitimais, padarytais Komisijos direktyva 98/19/EB [7], nustato, kad olakvindokso kiekis turi būti nurodytas etiketėje tada, kai šios medžiagos yra įdėta į kombinuotuosius pašarus;kadangi 1971 m lapkričio 18 d. antroji Komisijos direktyva 71/393/EB, nustatanti oficialiai pašarų kontrolei taikytinus analizės metodus [8] su paskutiniais pakeitimais, padarytais Komisijos direktyva 84/4/EEB [9], išdėsto analizės metodus, tarp jų žalių aliejų ir riebalų nustatymo; kadangi aprašytąjį metodą reikėtų pakeisti;kadangi turi būti nustatyti šių medžiagų patikrinimo Bendrijos analizės metodai;kadangi priemonės, numatytos šioje direktyvoje, sutampa su Pašarų nuolatinio komiteto nuomone,PRIĖMĖ ŠIĄ DIREKTYVĄ:1 straipsnisValstybės narės numato, kad oficialiai tikrinant aminorūgščių, žalių aliejų ir riebalų bei olakvindokso kiekį pašaruose, analizės būtų atliekamos priede nurodytais metodais.2 straipsnisKomisijos direktyvos 71/393/EEB priedo 4 punktas "Žalių aliejų ir riebalų nustatymas" pakeistas šios direktyvos priedo B dalimi.3 straipsnis1. Valstybės narės priima įstatymus ir kitus teisės aktus, kurie, įsigalioję iki 1998 m. gruodžio 31 d., įgyvendina šią direktyvą. Apie tai jos nedelsdamos praneša Komisijai.Šias priemones jos taiko nuo 1999 sausio 1 dienos.Valstybės narės, priimdamos šias priemones, daro jose nuorodą į šią direktyvą, arba tokia nuoroda daroma jas oficialiai skelbiant. Nuorodos darymo tvarką nustato valstybės narės.2. Valstybės narės pateikia Komisijai šios direktyvos taikymo srityje priimtų pagrindinių nacionalinių teisės aktų nuostatų tekstus.4 straipsnisŠi direktyva įsigalioja dvidešimtą dieną po jos paskelbimo Europos Bendrijų oficialiajame leidinyje.5 straipsnisŠi direktyva skirta valstybėms narėms.Priimta Briuselyje, 1998 m. rugsėjo 3 d.Komisijos varduFranz FischlerKomisijos narys[1] OL L 170, 1970 8 3, p. 2.[2] OL L 86, 1979 4 6, p. 30.[3] OL L 211, 1997 8 5, p. 45.[4] OL L 237, 1993 9 22, p. 23.[5] OL L 125, 1996 5 23, p. 35.[6] OL L 270, 1970 12 14, p. 1.[7] OL L 96, 1998 3 28, p. 39.[8] OL L 279, 1971 12 20, p. 7.[9] OL L 15, 1984 1 18, p. 28.--------------------------------------------------PRIEDASA DALIS Aminorūgščių nustatymas1. Tikslas ir taikymo sritisŠiuo metodu, naudojant aminorūgščių analizatorių, nustatomas laisvųjų (sintetinių ir natūralių) ir bendrųjų (sujungtų peptiduose ir laisvųjų) aminorūgščių kiekis pašaruose. Šis metodas tinkamas šioms aminorūgštims: cisteinui (cistinui), metioninui, lizinui, treoninui, alaninui, argininui, asparagino ir glutamino rūgštims, glicinui, histidinui, izoleucinui, leucinui, fenilalaninui, prolinui, serinui, tirozinui ir valinui.Šis metodas neišskiria aminorūgščių druskų ir negali atskirti D-aminorūgšties formos nuo L-aminorūgšties formos. Metodas netinka triptofano ar aminorūgščių hidroksilo analogams nustatyti.2. Metodo esmė2.1. Laisvosios aminorūgštysLaisvosios aminorūgštys ekstrahuojamos praskiesta druskos rūgštimi. Kartu ekstrahuojamos azoto makromolekulės nusodinamos sulfosalicilo rūgštimi ir atskiriamos filtruojant. Filtruoto tirpalo pH sureguliuojamas iki 2,20. Aminorūgštys atskiriamos jonų mainų chromatografija ir nustatomos fotometriškai vykdant reakciją su ninhidrinu, bangos ilgiui esant 570 nm.2.2. Bendros aminorūgštysNustatymo metodas pasirenkamas, nelygu tiriamos aminorūgštys. Cisteinas (cistinas) ir metioninas prieš hidrolizę turi būti oksiduojami iki cistino rūgšties ir metionino sulfono. Tirozinas turi būti nustatomas neoksiduotų mėginių hidrolizatuose. Visos kitos aminorūgštys, paminėtos 1 dalyje, gali būti nustatomos arba oksiduotuose, arba neoksiduotuose mėginiuose.Oksidacija atliekama peroksiskruzdžių rūgšties ir fenolio mišiniu, esant 0 °C temperatūrai. Oksidacijos reagento perteklius suskaidomas natrio disulfitu. Oksiduoti ar neoksiduoti mėginiai hidrolizuojami druskos rūgštimi (c = 6 mol/l) 23 valandas. Hidrolizatų pH sureguliuojamas iki 2,20. Aminorūgštys atskiriamos jonų mainų chromatografijos būdu fotometriškai, bangos ilgiui esant 570 nm (prolinui – 440 nm), vykdant reakciją su ninhidrinu.3. ReagentaiTuri būti naudojamas du kartus distiliuotas arba atitinkamos kokybės (elektroninis laidumas < 10 μS) vanduo.3.1. Vandenilio peroksidas, w = 30 %.3.2. Skruzdžių rūgštis, w = 98 – 100 %.3.3. Fenolis.3.4. Natrio disulfitas.3.5. Natrio hidroksidas.3.6. 5-sulfosalicilo rūgšties dihidratas.3.7. Druskos rūgštis, tankis apytikriai 1,18 g/ml.3.8. Trinatrio citratas dihidratas.3.9. 2,2’-tiodietanolis (tiodiglikolis).3.10. Natrio chloridas.3.11. Ninhidrinas.3.12. Petroleteris, virimo temperatūros ribos 40–60 °C.3.13. Norleucinas arba kitas junginys, kurį galima naudoti kaip vidinį standartą.3.14. Azoto dujos (mažiau 10 milijonųjų dalių deguonies).3.15. 1-oktanolis.3.16. Aminorūgštys.3.16.1. Medžiagų, paminėtų 1 dalyje, standartai. Grynieji junginiai, neturintys kristalizacinio vandens. Išdžiovinami vakuume virš P2O5 ar H2SO4 likus savaitei iki naudojimo.3.16.2. Cistino rūgštis.3.16.3. Metionino sulfonas.3.17. Natrio hidroksido tirpalas, c = 7,5 mol/l:300 g NaOH (3.5) ištirpinama vandenyje ir praskiedžiama iki 1litro.3.18. Natrio hidroksido tirpalas, c = 1 mol/l:40 g NaOH (3.5) ištirpinama vandenyje ir praskiedžiama iki 1litro.3.19. Skruzdžių rūgšties ir fenolio tirpalas:889 g skruzdžių rūgšties (3.2) sumaišoma su 111 g vandens ir pridedama 4,73 g fenolio (3.3).3.20. Hidrolizuojantis mišinys, HCl c = 6 mol/l su 1 g/l fenolio:įdedama 1 g fenolio (3.3) į 492 ml HCl (3.7) ir praskiedžiama vandeniu iki 1 litro.3.21. Ekstrahavimo mišinys, HCl c = 0,1 mol/l su 2 % tiodiglikolio:8,2 ml HCl (3.7) praskiedžiama su maždaug 900 ml vandens, įpilama 20 ml tiodiglikolio (3.9), praskiedžiama vandeniu iki 1 litro (3.7 ir 3.9 tiesiogiai nemaišoma).3.22. 5-sulfosalicilo rūgštis, β = 6 %60 g 5-sulfosalicilo rūgšties (3.6) ištirpinama vandenyje ir praskiedžiama vandeniu iki 1 litro.3.23. Oksiduojantis mišinys (peroksiskruzdžių rūgštis ir fenolis):menzūrėlėje sumaišoma 0,5 ml vandenilio peroksido (3.1) ir 4,5 ml skruzdžių rūgšties bei fenolio tirpalo (3.19). Palaikoma valandą esant 20–300 °C temperatūrai, kad susidarytų peroksiskruzdžių rūgštis, po to, prieš supilant į mėginį, atšaldoma ledo vandens vonelėje (15 min).Pastaba:Kad neužtikštų ant odos ir drabužių, naudojami apsauginiai drabužiai.3.24. Citratinis buferinis tirpalas, Na+ c = 0,2 mol/l, pH 2,20:Apie 800 ml vandens ištirpinama 19,61 g trinatrio citrato (3.8), 5 ml tiodiglikolio (3.9), 1g fenolio (3.3) ir 16,50 ml HCl (3.7). Praskiedžiama vandeniu iki 1 litro. pH sureguliuojamas iki 2,20.3.25. Eliuentiniai buferiniai tirpalai ruošiami pagal analizatoriaus instrukcijas (4.9).3.26. Ninhidrino reagentas ruošiamas pagal analizatoriaus instrukcijas (4.9).3.27. Standartiniai aminorūgščių tirpalai. Šie tirpalai turi būti laikomi esant žemesnei kaip 50 °C temperatūrai.3.27.1. Pradiniai standartiniai aminorūgščių tirpalai (3.16.1). c = 2,5 μmol/ml kiekvienos aminorūgšties druskos rūgštyje. Gali būti perkami.3.27.2. Pradinis standartinis cistino rūgšties ir metionino sulfono tirpalas, c = 1,25 μmol/ml:0,2115 g cistino rūgšties (3.16.2) ir 0,2265 g metionino sulfono (3.16.3) ištirpinama citratiniame buferiniame tirpale (3.24) 1 litro matavimo kolboje, iki žymės praskiedžiama citratiniu buferiniu tirpalu. Laikoma esant žemesnei kaip 5 °C temperatūrai ne ilgiau kaip 12 mėnesių. Šis tirpalas nenaudojamas, jei pradiniame standartiniame tirpale (3.27.1) yra cistino rūgšties ir metionino sulfono.3.27.3. Pradinis vidinio standarto tirpalas, pvz.: norleucino, c = 20 μmol/ml:0,6560 g norleucino (3.13) ištirpinama citratiniame buferiniame tirpale (3.24) 250 ml matavimo kolboje, iki žymės praskiedžiama citratiniu buferiniu tirpalu. Laikoma esant žemesnei kaip 5 °C temperatūrai ne ilgiau kaip 6 mėnesius.3.27.4. Standartinių aminorūgščių, naudojamų hidrolizatų matavimui, kalibracinis tirpalas, c = 5 nmol/50μl cistino rūgščiai ir metionino sulfonui ir c = 10 nmol/50μl kitoms aminorūgštims:30 ml citratinio buferinio tirpalo (3.24) ištirpinama 2,2 g natrio chlorido (3.10) 100 ml menzūrėlėje. Įpilama 4,00 ml pradinio standartinio aminorūgščių tirpalo (3.27.1), 4,00 ml pradinio standartinio cistino rūgšties bei metionino sulfono tirpalo (3.27.2) ir, jei reikia, 0,50 ml pradinio vidinio standarto tirpalo (3.27.3). Natrio hidroksidu (3.18) pH sureguliuojamas iki 2,20.Šis kiekis perkeliamas į 50 ml matavimo kolbutę, praskiedžiama iki žymės citratiniu buferiniu tirpalu (3.24) ir sumaišoma.Laikoma esant žemesnei kaip 5 °C temperatūrai ne ilgiau kaip 3 mėnesius.Žiūrėkite pastabas 9.1.3.27.5. Hidrolizatų, paruoštų pagal 5.3.3.1 punktą, ir ekstraktų (5.2) nustatymo kalibracinis tirpalas. Kalibracinis tirpalas ruošiamas pagal 3.27.4 nenaudojant natrio chlorido.Laikoma esant žemesnei kaip 5 °C temperatūrai ne ilgiau kaip 3 mėnesius.4. Prietaisai4.1. 100 arba 250 ml apvaliadugnė kolba su grįžtamuoju kondensatoriumi.4.2. 100 ml borosilikatinio stiklo butelis užsukamu kamšteliu su guminiu ar tefloniniu tarpikliu (pvz.: Duran, Schott), tinkantis naudoti krosnyje.4.3. Krosnis, priverstinės ventiliacijos, su termoreguliatorium, kurio tikslumas didesnis kaip ± 2 °C.4.4. pH-metras (trys skaičiai po kablelio).4.5. Membraninis filtras (0,2 μm).4.6. Centrifuga.4.7. Sukamasis vakuuminis garintuvas.4.8. Mechaninė purtyklė arba magnetinė maišyklė.4.9. Aminorūgščių analizatorius arba didelio slėgio skysčių chromatografijos įranga su jonų mainų kolonėle, įrengimas ninhidrinui, po kolonėle esančiu reaktoriumi ir fotometriniu detektoriumi.Kolonėlė užpildyta sulfonuoto polistireno dervomis, galinčiomis atskirti aminorūgštis vieną nuo kitos ir nuo kitų ninhidrin-teigiamų junginių. Tekėjimą buferinio tirpalo ir ninhidrino sistemoje sąlygoja siurbliai, kurių pastovumas yra ± 0,5 % tiek kalibravimo, tiek ir mėginio matavimo metu.Kai kuriais aminorūgščių analizatoriais galima matuoti hidrolizatus, kuriuose natrio jonų koncentracija c = 0,8 mol/l ir kuriuose po oksidacijos yra likęs skruzdžių rūgšties perteklius. Kitais analizatoriais nepatenkinamai atskiriamos tam tikros aminorūgštys, jei hidrolizatuose yra skruzdžių rūgšties likutis ir (arba) didelė natrio jonų koncentracija. Tokiu atveju po hidrolizės, prieš pH sureguliavimą, rūgšties tūris sumažinamas apytiksliai iki 5 ml nugarinant. Garinama turėtų būti vakuume, esant aukštesnei kaip 40 °C temperatūrai.5. Matavimas5.1. Mėginio paruošimasMėginys sumalamas, kad išbyrėtų per 0,5 mm sietelį. Labai drėgni mėginiai prieš sumalant turi būti arba išdžiovinami oru neviršijant 50 °C temperatūros, arba džiovinami šaldant. Daug riebalų turintys mėginiai prieš malimą turi būti ekstrahuojami petroleteriu (3.12).5.2. Laisvųjų aminorūgščių nustatymas pašaruose ir premiksuoseĮ kūginę kolbą 0,2 mg tikslumu pasveriamas atitinkamas paruošto mėginio (5.1) kiekis (1–5 g) ir įpilama 100,0 ml ekstrahavimo mišinio (3.21). Mišinys maišomas 60 min mechanine purtykle ar magnetine maišykle (4.8). Leidžiama nusistovėti nuosėdoms ir 10,0 ml supernatanto tirpalo perpilama pipete į 100 ml menzūrėlę.Maišant įpilama 5,0 ml sulfosalicilo rūgšties tirpalo (3.22) ir maišoma magnetine maišykle 5 minutes. Supernatantas filtruojamas arba centrifuguojamas tam, kad būtų pašalintos bet kokios nuosėdos. 10,0 ml gauto tirpalo įpilama į 100 ml menzūrėlę ir, natrio hidroksido tirpalu (3.18) pH sureguliavus iki 2,20, citratiniu buferiniu tirpalu (3.24) perkeliamas į tinkamo tūrio matavimo kolbą ir iki žymės praskiedžiamas citratiniu buferiniu tirpalu (3.24).Jei naudojamas vidinis standartas, pridedama 1,00 ml vidinio standarto (3.27.3) kiekvienam 100 ml gauto tirpalo ir praskiedžiama iki žymės buferiniu tirpalu (3.24).Atliekama chromatografinė analizė pagal 5.4.Jei ekstraktai nematuojami tą pačią dieną, jie turi būti laikomi esant žemesnei kaip 5 °C temperatūrai.5.3. Bendrų aminorūgščių nustatymas5.3.1. Oksidacija0,2 mg tikslumu pasveriama 0,1–1 g paruošto mėginio (5.1):- į 100 ml apvaliadugnę kolbą (4.1) "atvirajai" hidrolizei (5.3.23),- į 250 ml apvaliadugnę kolbą (4.1), jei reikalinga maža natrio koncentracija (5.3.3.1), arba- į 100 ml butelį su užsukamu kamšteliu (4.2) "uždarajai" hidrolizei (5.3.2.4).Pasvertojoje mėginio dalyje azoto kiekis turi būti apie 10 mg, o drėgnis neviršyti 100 mg.Kolba (butelis) patalpinama į ledo vandens vonelę ir atšaldoma iki 0 °C, įpilama 5 ml oksiduojančio tirpalo (3.23) ir pamaišoma stikline mentele lenktu galiuku. Kolba (butelis), kartu su joje (jame) esančia mentele uždengiama orui nepralaidžia plėvele, ledo vandens vonelė, kurioje yra uždaras indas, patalpinama į šaldytuvą esant 0 °C temperatūrai ir paliekama jame 16 valandų. Po 16 valandų išimama iš šaldytuvo, oksiduojančio reagento perteklius suskaidomas pridedant 0,84 g natrio disulfito (3.4).Toliau vykdoma 5.3.2.1. procedūra.5.3.2. Hidrolizė5.3.2.1. Oksiduoto mėginio hidrolizėĮ oksiduotą mėginį, paruoštą pagal 5.3.1, įpilama 25 ml hidrolizuojančio mišinio, (3.20) stengiantis nuplauti prie indo sienelių ir mentelės prilipusius mėginio likučius. Nelygu naudojama hidrolizės eiga, tęsiama pagal 5.3.2.3 ar 5.3.2.4.5.3.2.2. Neoksiduoto mėginio hidrolizėĮ 100 ml ar 250 ml apvaliadugnę kolbą (4.1) ar į 100 ml butelį su užsukamu kamšteliu (4.2) 0,2 mg tikslumu pasveriama 0,1–1 g paruošto mėginio (5.1). Pasvertojoje mėginio dalyje azoto turėtų būti apie 10 mg. Atsargiai įpilama hidrolizuojančio mišinio (3.20) ir sumaišoma su mėginiu. Tęsiama pagal 5.3.2.3 arba 5.3.2.4.5.3.2.3. "Atviroji" hidrolizė3 stikliniai rutuliukai įdedami į kolbą su mišiniu (paruoštu pagal 5.3.2.1 ar 5.3.2.2) ir virinami 23 valandas. Hidrolizei pasibaigus, kondesatorius išplaunamas 5 ml citratinio buferinio tirpalo (3.24). Kolba nuimama ir atšaldoma ledo vonelėje. Tęsiama pagal 5.3.3.5.3.2.4. "Uždaroji" hidrolizėButelis su mišiniu, paruoštu pagal 5.3.2.1 ar 5.3.2.2, patalpinamas į krosnį (4.3), įkaitintą iki 110 °C. Kad slėgis nedidėtų (dėl dujinių medžiagų susidarymo) ir būtų išvengta sprogimo, pirmąją hidrolizės valandą indas uždengiamas užsukamu kamšteliu. Kamštelis neužsukamas. Po valandos kamštelis užsukamas ir indas paliekamas krosnyje 23 valandoms. Hidrolizei pasibaigus, indas išimamas iš krosnies, atsargiai atsukamas kamštelis ir butelis įstatomas į ledo vandens vonelę. Paliekama, kad atšaltų.Nelygu pH reguliavimo eiga (5.3.3), naudojant citratinį buferinį tirpalą (3.24) butelio turinio kiekis perpilamas į 250 ml menzūrėlę ar 250 ml apvaliadugnę kolbą.Toliau vykdoma 5.3.3. procedūra5.3.3. pH reguliavimasNelygu aminorūgščių analizatoriaus (4.9) tolerancija natriui, pH reguliavimas tęsiamas pagal 5.3.3.1 ar 5.3.3.2.5.3.3.1. Chromatografinėms sistemoms (4.9), reikalaujančioms mažos natrio koncentracijos:kai aminorūgščių analizatoriui reikalinga maža natrio koncentracija (kai rūgšties tūris turi būti sumažintas), pageidautina naudoti pradinį vidinio standarto tirpalą (3.27.3).Šiuo atveju prieš garinimą į hidrolizatą įpilama 2,00 ml pradinio vidinio standarto tirpalo (3.27.3).Į hidrolizatus, gautus pagal 5.3.2.3 ar 5.3.2.4, įlašinama 2 lašai 1-octanolio.Sukamuoju garintuvu, vakuume esant 40 °C, tūris sumažinamas iki 5 ml–10 ml. Jei atsistiktinai tūris sumažinamas mažiau kaip iki 5 ml, hidrolizatas išpilamas, o matavimas atliekamas pakartotinai.Natrio hidroksido tirpalu (3.18) pH sureguliuojamas iki 2,20 ir toliau vykdoma 5.3.4. procedūra.5.3.3.2. Visiems kitiems aminorūgščių analizatoriams (4.9):Hidrolizatai, gauti pagal 5.3.2.3 ar 5.3.2.4, iš dalies neutralizuojami atsargiai pilant ir tuo pat metu maišant 17 ml natrio hidroksido tirpalo (3.17), įsitikinama, ar temperatūra yra žemesnė kaip 40 °C.Esant kambario temperatūrai pH sureguliuojamas iki 2,20 naudojant natrio hidroksido tirpalą (3.17), paskui – natrio hidroksido tirpalą (3.18). Toliau vykdoma 5.3.4. procedūra.5.3.4. Mėginio tirpalas chromatografijaiVisas hidrolizato, kurio pH sureguliuotas (5.3.3.1 ar 5.3.3.2) citratiniu buferiniu tirpalu (3.24), kiekis perpilamas į 200 ml matavimo kolbą, iki žymės praskiedžiant buferiniu tirpalu (3.24).Jei vidinis standartas dar nebuvo naudotas, įpilama 2,00 ml vidinio standarto (3.27.3) ir iki žymės praskiedžiama citratiniu buferiniu tirpalu (3.24). Gerai išmaišoma.Atliekama chromatografinė analizė (5.4).Jei mėginio tirpalai nebus matuojami tą pačią dieną, jie turi būti laikomi esant žemesnei nei 5 °C temperatūrai.5.4. ChromatografijaPrieš chromatografiją ekstraktas (5.2) ar hidrolizatas (5.3.4) palaikomas kambario temperatūroje. Mišinys suplakamas ir filtruojamas 0,2 μm poringumo membraniniu filtru (4.5). Panaudojant aminorūgščių analizatorių (4.9) atliekama gauto skaidraus tirpalo chromatografija.Injekcija gali būti atliekama rankiniu būdu arba automatiškai. Svarbu, kad matuojant ir standartus, ir mėginius į kolonėlę būtų įvedamas toks pat tirpalo kiekis ± 0,5 %, išskyrus tuos atvejus, kai naudojamas vidinis standartas, ir kad natrio ir aminorūgščių kiekių santykis standarte ir mėginio tirpale būtų kiek įmanoma vienodesnis.Paprastai kalibravimo dažnis priklauso nuo ninhidrino reagento stabilumo ir analizinės sistemos. Standartas ar mėginys skiedžiamas citratiniu buferiniu tirpalu (3.24), kad standarto smailės plotas sudarytų 30–200 % mėginio aminorūgšties smailės ploto.Nelygu naudojamo analizatoriaus tipas ir dervos, aminorūgščių chromatografija šiek tiek skiriasi. Pasirinkta sistema turi atskirti vieną aminorūgštį nuo kitos ir nuo kitų ninhidrin-teigiamų junginių. Atliekant chromatografiją turėtų būti gauti duomenys apie į aminorūgščių, pridedamų į kolonėlę, kiekio pasikeitimus.Kai matuojami ekvimoliniai tirpalai (nustatomų aminorūgščių), vykstant chromatografijai naudojamasi toliau minimu smailės pagrindo pločio ir aukščio santykiu. Šį ekvimolinį tirpalą turi sudaryti mažiausiai 30 % kiekvienos su mėginiu pridedamos aminorūgšties maksimalus kiekis, kurį galima tiksliai išmatuoti aminorūgščių analizavimo sistema (4.9).Atskiriant treoniną ir seriną, mažesnės iš persidengiančių aminorūgščių smailės pagrindo pločio ir aukščio santykis chromatogramoje neturi viršyti 2:10 (jei matuojamas tik cisteinas (cistinas), metioninas, treoninas ir lizinas, nepakankamas atskyrimas nuo besišliejančios smailės turi nepalankią įtaką nustatymui). Visoms kitoms aminorūgštims atskyrimo santykis turi būti didesnis kaip 1:10.Sistema turi garantuoti, kad lizinas būtų atskirtas nuo "lizino artifaktų" ir ornitino.6. Rezultatų skaičiavimasMatuojamas mėginio ir standarto kiekvienos aminorūgšties smailės plotas ir skaičiuojamas kiekis gramais kilograme mėginio.Aminorūgštis g/kg mėginio =Jei buvo naudotas vidinis standartas, dauginama išA = hidrolizato ar ekstrakto smailės plotasB = kalibracinio standartinio tirpalo smailės plotasC = vidinio standarto hidrolizate ar ekstrakte smailės plotasD = vidinio standarto kalibraciniame standartiniame tirpale smailės plotasMW = matuojamos aminorūgšties santykinė molekulinė masėE = standarto koncentracija μmol/mlW = mėginio svoris (g) (pakoreguotas iki pradinio svorio, jei mėginys buvo džiovintas ar iš jo pašalinti riebalai)F = bendras hidrolizato tūris ml (5.3.4) ar apskaičiuotas bendras praskiesto ekstrakto tūris (6.1) ml.Oksiduotų mėginių hidrolizatuose cistinas ir cisteinas nustatomi kaip cistino rūgštis, bet apskaičiuojami kaip cistinas (C6H12N2O4S2 MW 240,30 naudojant MW 120,15 (0,5 x 240,30).Oksiduotų mėginių hidrolizatuose metioninas nustatomas kaip metionino sulfonas, bet apskaičiuojamas kaip metioninas naudojant metionino MW: 149,21.Laisvasis metioninas, kurio buvo įdėta, po ekstrakcijos nustatomas kaip metioninas, apskaičiavimui naudojant metionino MW.6.1. Bendras praskiesto ekstrakto tūris (F) nustatant laisvąsias aminorūgštis (5.2) apskaičiuojamas taip:F = 100 ml xxV = gauto ekstrakto tūris.7. Metodo įvertinimasŠis metodas buvo patikrintas ir palygintas tarptautiniu lygiu 1990 metais panaudojant keturis skirtingus pašarus (maišytuosius kiaulių pašarus, kombinuotuosius pašarus broileriams, baltyminį koncentratą, premiksus). Matematinio vidurkio ir standartinio nuokrypio rezultatai, atmetus išskirtis, pateikiami toliau esančioje lentelėje:Vidurkiai g/kgPamatinė medžiaga | Aminorūgštys |Treoninas | Cisteinas (cistinas) | Metioninas | Lizinas |Maišytieji kiaulių pašarai | 6,94 n = 15 | 3,01 n = 17 | 3,27 n = 17 | 9,55 n = 13 |Kombinuotieji pašarai broileriams | 9,31 n = 16 | 3,92 n = 18 | 5,08 n = 18 | 13,93 n = 16 |Baltyminis koncentratas | 22,32 n = 16 | 5,06 n = 17 | 12,01 n = 17 | 47,74 n = 15 |Premiksas | 58,42 n = 16 | – | 90,21 n = 16 | 98,03 n = 16 |n = dalyvaujančių laboratorijų skaičius.7.1. PakartojamumasVienoje laboratorijoje gautų duomenų standartinio nuokrypio pakartojamumas pateikiamas toliau esančiose lentelėse.Laboratorijoje gautų duomenų standartinis nuokrypis (S r) g/kgPamatinė medžiaga | Aminorūgštys |Treoninas | Cisteinas (cistinas) | Metioninas | Lizinas |Maišytieji kiaulių pašarai | 0,13 n = 15 | 0,10 n = 17 | 0,11 n = 17 | 0,26 n = 13 |Kombinuotieji pašarai broileriams | 0,20 n = 16 | 0,11 n = 18 | 0,16 n = 18 | 0,28 n = 16 |Baltyminis koncentratas | 0,48 n = 16 | 0,13 n = 17 | 0,27 n = 17 | 0,99 n = 15 |Premiksas | 1,30 n = 16 | – | 2,19 n = 16 | 2,06 n = 16 |n = dalyvaujančių laboratorijų skaičius.Laboratorijoje gautų duomenų standartinio nuokrypio (S r) variacijos koeficientas ( %)Pamatinė medžiaga | Aminorūgštys |Treoninas | Cisteinas (cistinas) | Metioninas | Lizinas |Maišytieji kiaulių pašarai | 1,9 n = 15 | 3,3 n = 17 | 3,4 n = 17 | 2,8 n = 13 |Kombinuotieji pašarai broileriams | 2,1 n = 16 | 2,8 n = 18 | 3,1 n = 18 | 2,1 n = 16 |Baltyminis koncentratas | 2,7 n = 16 | 2,6 n = 17 | 2,2 n = 17 | 2,4 n = 15 |Premiksas | 2,2 n = 16 | – | 2,4 n = 16 | 2,1 n = 16 |n = dalyvaujančių laboratorijų skaičius.7.2. AtkuriamumasTarplaboratorinio standartinio nuokrypio, gauto lyginant pirmiau pateiktus tarplaboratorinius rezultatus, pateikiami toliau esančiose lentelėse.Tarplaboratorinių duomenų standartinis nuokrypis (S r) g/kgPamatinė medžiaga | Aminorūgštys |Treoninas | Cisteinas (cistinas) | Metioninas | Lizinas |Maišytieji kiaulių pašarai | 0,28 n = 15 | 0,30 n = 17 | 0,23 n = 17 | 0,30 n = 13 |Kombinuotieji pašarai broileriams | 0,48 n = 16 | 0,34 n = 18 | 0,55 n = 18 | 0,75 n = 16 |Baltyminis koncentratas | 0,85 n = 16 | 0,62 n = 17 | 1,57 n = 17 | 1,24 n = 15 |Premiksas | 2,49 n = 16 | – | 6,20 n = 16 | 6,62 n = 16 |n = dalyvaujančių laboratorijų skaičius.Tarplaboratorinio standartinio nuokrypio (S r) variacijos koeficientas ( %)Pamatinė medžiaga | Aminorūgštys |Treoninas | Cisteinas (cistinas) | Metioninas | Lizinas |Maišytieji kiaulių pašarai | 4,1 n = 15 | 9,9 n = 17 | 7,0 n = 17 | 3,2 n = 13 |Kombinuotieji pašarai broileriams | 5,2 n = 16 | 8,8 n = 18 | 10,9 n = 18 | 5,4 n = 16 |Baltyminis koncentratas | 3,8 n = 16 | 12,3 n = 17 | 13,0 n = 17 | 3,0 n = 15 |Premiksas | 4,3 n = 16 | – | 6,9 n = 16 | 6,7 n = 16 |n = dalyvaujančių laboratorijų skaičius.8. Pamatinių medžiagų naudojimasTeisingas šio metodo pritaikymas yra patvirtinamas atliekant pakartotinus sertifikuotųjų pamatinių medžiagų matavimus, kai šios medžiagos yra turimos. Rekomenduojama kalibruoti sertifikuotaisiais aminorūgščių kalibraciniais tirpalais.9. Pastabos9.1. Dėl aminorūgščių analizatorių skirtingumų standartinių aminorūgščių kalibracinių tirpalų (žr. 5.27.4 ir 5.27.5) ir hidrolizatų (žr. 5.3.4) galutinės koncentracijos turėtų būti ruošiamos pagal instrukcijas.Prietaiso parodymų diapazonas turi būti tikrinamas visoms aminorūgštims.Tam, kad smailės plotas būtų diapazono viduryje, standartinis tirpalas skiedžiamas citratiniu buferiniu tirpalu.9.2. Jei hidrolizatų matavimui buvo naudota didelio slėgio skysčių chromatografijos įranga, eksperimentui palankiausios sąlygos turi būti sudaromos pagal gamintojo rekomendacijas.9.3. Šiuo metodu tiriant pašarus, kuriuose yra daugiau kaip 1 % chloridų (koncentratai, mineraliniai pašarai, papildai), yra galimas nepakankamas metionino įvertinimas, todėl turi būti atliktas specialus apdorojimas.B DALIS ŽALIŲ ALIEJŲ IR RIEBALŲ NUSTATYMAS1. Tikslas ir taikymo sritisŠis metodas taikomas žalių aliejų ir riebalų kiekio nustatymui pašaruose. Metodas netaikomas aliejingosioms sėkloms ir aliejiniams vaisiams, nurodytiems 1966 m. rugsėjo 22 d. Tarybos reglamente (EEB) Nr. 136/66.Nelygu pašarų prigimtis ir sudėtis, gali būti naudojamas vienas iš dviejų metodų.1.1. A metodas – Tiesiogiai ekstrahuojami žali aliejai ir riebalaiŠis metodas taikomas augalinės kilmės pašarams, išskyrus pašarus, kurie patenka į B metodo taikymo sritį.1.2. B metodas – bendri žali aliejai ir riebalaiŠis metodas taikomas gyvūninės kilmės pašarams ir visiems kombinuotiesiems pašarams. Jis turi būti naudojamas tiriant visas medžiagas (grūdų glitimą, mieles, bulvių baltymus ir supleišėjusius, iškaitintus bei ekstruzijos paveiktus produktus), iš kurių žali aliejai ir riebalai negali būti iki galo pašalinti ekstrakcijos būdu prieš tai neatlikus hidrolizės.1.3. Rezultatų vertinimasVisais atvejais, kai rezultatas, gautas taikant B metodą, yra didesnis už rezultatą, gautą taikant A metodą, teisingu yra laikomas rezultatas, gautas taikant B metodą.2. Metodų esmė2.1. A metodasMėginys ekstrahuojamas petroleteriu. Tirpiklis išgarinamas, o likutis išdžiovinamas ir pasveriamas.2.2. B metodasMėginys veikiamas druskos rūgštimi kaitinant. Mišinys atšaldomas ir filtruojamas. Likutis išplaunamas, išdžiovinamas ir ekstrahuojamas A metodu.3. Reagentai3.1. Petroleteris: virimo temperatūra 40–60 °C, bromo kiekio turi būti mažiau kaip 1 mg/100ml, o jo likučio po išgarinimo mažiau kaip 2 mg/100ml.3.2. Natrio sulfatas, bevandenis.3.3. Druskos rūgšties tirpalas, c = 3 mol HCl/l.3.4. Filtravimo priemonė, pvz.: diatomitas, Hyflo-supercel.4. Prietaisai4.1. Ekstrahavimo prietaisas. Jei ekstrahavimo prietaisas sujungtas su sifonu (Soksleto aparatas), tirpiklio tekėjimo greitis turi būti toks, kad įvyktų 10 ciklų per valandą; jei prietaisas be sifono, tirpiklio tekėjimo greitis turi būti apie 10 ml per minutę.4.2. Ekstrahavimo kapsulės, kuriose nėra tirpių petroleteryje medžiagų ir kurių poringumas atitinka 4.1 punkto reikalavimus.4.3. Džiovinimo spinta – vakuuminė spinta su nustatyta 75 ± 3 °C temperatūra arba džiovinimo spinta su oro cirkuliacija bei nustatyta 100 °C ± 3 °C temperatūra.5. Matavimas5.1. A metodas (žr. 8.1)5 g mėginio, kuris pasveriamas miligramo tikslumu, perkeliamas į ekstrahavimo kapsulę (4.2) ir uždengiamas vatos, iš kurios pašalinti riebalai, kamšteliu.Kapsulė patalpinama į ekstrahavimo prietaisą (4.1) ir ekstrahuojama 6 valandas petroleteriu (3.1). Petroleterio ekstraktas surenkamas į sausą, prieš tai pasvertą kolbą su pemzos gabaliukais [1].Tirpiklis distiliuojamas. Likutis džiovinamas 1,5 val., kolbą laikant džiovinimo spintoje (4.3). Kolba atvėsinama eksikatoriuje ir pasveriama. Džiovinama dar 30 min., kad būtų įsitikinta, ar riebalų ir aliejų svoris išlieka pastovus (svorio skirtumas tarp dviejų gretimų svėrimų turi būti mažesnis nei 1 mg).5.2. B metodas2,5 g mėginio, kuris pasveriamas miligramo tikslumu (žr. 8.2), suberiamas į 400 ml menzūrą arba 300 ml kūginę kolbą ir užpilamas 100 ml druskos rūgšties (3.3), įmetami keli pemzos gabaliukai. Menzūra uždengiama laikrodžio stikleliu. Naudojant kūginę kolbą, ji sujungiama su grįžtamuoju kondensatoriumi. Mišinys atsargiai virinamas valandą virš nedidelės ugnies arba ant kaitinimo plytelės. Produktas neturi prilipti prie indo sienelių.Tirpalas atvėsinamas ir pridedama pakankamai filtravimo priemonės (3.4), kad būtų išvengta riebalų nuostolių filtruojant. Filtruojama per sudrėkintą dvigubą filtravimo popierių, iš kurio pašalinti riebalai. Likutis plaunamas šaltu vandeniu, kol filtratas tampa neutralus. Patikrinama, ar filtrate nėra riebalų. Jų buvimas filtrate rodo, kad mėginys prieš hidrolizę turi būti ekstrahuojamas petroleteriu pagal A metodą.Dvigubas filtravimo popierius su likučiu padedamas ant laikrodžio stiklelio ir džiovinamas 1,5 val. džiovinimo spintoje su oro cirkuliacija(4.3), esant 100 °C ± 3 °C temperatūrai.Dvigubas filtravimo popierius su sausu likučiu patalpinamas ekstrahavimo kapsulėje (4.2), kuri užkemšama vatos, iš kurios pašalinti riebalai, kamšteliu. Kapsulė įdedama į ekstrahavimo prietaisą (4.1) ir toliau dirbama, kaip nurodyta 5.1 punkto antroje ir trečioje pastraipose.6. Rezultatų išraiškaLikučio svoris išreiškiamas procentais mėginyje.7. PakartojamumasRezultatų skirtumas tarp dviejų lygiagrečiųjų vieno mėginio rezultatų, atliekamų to paties tyrėjo, neturėtų būtų didesnis negu:- 0,2 % absoliučios reikšmės, kai aliejų ir riebalų kiekis mėginyje yra mažesnis kaip 5 %,- 4,0 % didesnio rezultato atžvilgiu, kai riebalų kiekis mėginyje sudaro 5–10 %,- 0,4 % absoliučios reikšmės, kai riebalų kiekis mėginyje sudaro daugiau nei 10 %.8. Pastabos8.1. Produktus, turinčius didelį riebalų ir aliejų kiekį, sunku susmulkinti ir paimti jų vidutinį homogeninį mėginį, todėl dirbama, kaip nurodyta toliau.Miligramo tikslumu pasveriama 20 g mėginio ir sumaišoma su 10 g ar daugiau bevandenio natrio sulfato (3.2). Ekstrahuojama petroleteriu (3.1), kaip nurodyta 5.1. Ekstraktas praskiedžiamas iki 500 ml su petroleteriu (3.1) ir sumaišoma. 50 ml tirpalo supilama į nedidelę sausą, prieš tai pasvertą kolbutę su pemzos gabalėliais [2]. Tirpiklis nugarinamas, išdžiovinamas ir atliekama 5.1 punkto paskutinėje pastraipoje aprašyta procedūra.Tirpiklis pašalinamas iš ekstrahavimo kapsulės, likutis susmulkinamas ne didesnėmis kaip 1 mm dydžio dalelėmis, grąžinamas į ekstrahavimo kapsulę (natrio sulfato nedėti) ir atliekamos 5.1 punkto antroje ir trečioje pastraipose nurodytos procedūros.Riebalų ir aliejų kiekis apskaičiuojamas procentais mėginyje pagal tokią formulę:(10 a + b) x 5čiaa = riebalų likučio svoris gramais po pirmojo ekstrahavimo (alikvotinė ekstrakto dalis),b = riebalų likučio svoris gramais po antrojo ekstrahavimo.8.2. Jei produkte yra nedaug riebalų, mėginio masė gali būti padidinta iki 5 g.8.3. Naminių gyvūnėlių ėdalas, turintis daug vandens, prieš hidrolizę ir ekstrahavimą prireikus gali būti sumaišomas su bevandeniu natrio sulfatu, kaip ir taikant B metodą.8.4. Atliekant 5.2 punkte aprašytas procedūras, nufiltruotas likutis veiksmingiau gali būti išplautas ne šaltu, o karštu vandeniu.8.5. Kai kurių pašarų atveju prireikus laikomasi 1,5 val. riebalų likučio džiovinimo trukmės. Per ilgo džiovinimo vengiama, nes dėl to gali būti gauti sumažinti matavimo rezultatai. Džiovinimui gali būti naudojama mikrobangų krosnelė.8.6. Išankstinis ekstrahavimas prieš hidrolizę A metodu ir pakartotinis ekstrahavimas B metodu rekomenduojamas tuo atveju, jei žalių aliejų ir riebalų kiekis yra didesnis kaip 15 % Ekstrahavimo trukmė priklauso ir nuo pašarų, ir nuo riebalų ar aliejaus, esančių pašaruose, kilmės.C DALIS OLAKVINDOKSO NUSTATYMAS[N-(2-hidroksietil)-3-metil-2-kvinoksalinkarboksiamido 1,4-dioksido]1. Tikslas ir taikymo sritisŠiuo metodu nustatomas olakvindokso kiekis pašaruose. Mažiausia nustatymo riba yra 5 mg/kg.2. Metodo esmėMėginys ekstrahuojamas vandens ir etanolio mišiniu. Olakvindokso kiekis nustatomas atvirkštinių fazių didelio slėgio skysčių chromatografija (HPLC), naudojant UV detektorių.3. Reagentai3.1. Metanolis.3.2. Metanolis, HPLC grynumo kategorijos.3.3. Vanduo, HPLC grynumo kategorijos.3.4. HPLC judančioji fazė:vandens (3.3) ir metanolio (3.2) mišinys, 900 + 100 (V + V).3.5. Pamatinė medžiaga: grynasis olakvindoksas (N-(2-hidroksietil)-3-metil-2-kvinoksalinkarboksiamido 1,4-dioksidas), E 851.3.5.1. Olakvindokso pradinis standartinis tirpalas, 250 μg/ml.Į 200 ml matavimo kolbą 0,1 mg tikslumu pasveriama 50 mg olakvindokso (3.5) ir pripilama apie 190 ml vandens. Po to kolba 20 minučių patalpinama į ultragarsinę vonelę (4.1). Po apdorojimo ultragarsu tirpalas atvėsinamas iki kambario temperatūros, iki žymės praskiedžiama vandeniu ir sumaišoma. Kolba apvyniojama aliuminio folija ir laikoma šaldytuve. Šis tirpalas turi būti ruošiamas iš naujo kiekvieną mėnesį.3.5.2. Olakvindokso tarpinis standartinis tirpalas, 25 μg/ml.10,0 ml pradinio standartinio tirpalo (3.5.1) supilama į 100 ml matavimo kolbą, praskiedžiama iki žymės judančiąja faze (3.4) ir sumaišoma. Kolba apvyniojama aliuminio folija ir laikoma šaldytuve. Šis tirpalas turi būti ruošiamas iš naujo kiekvieną dieną.3.5.3. Kalibraciniai tirpalai:Į 50 ml matavimo kolbutes įpilama 1,0 ml, 2,0 ml, 5,0 ml, 10,0 ml, 15,0 ml ir 20,0 ml tarpinio standartinio tirpalo (3.5.2). Praskiedžiama iki žymės judančiąja faze (3.4) ir sumaišoma. Kolba apvyniojama aliuminio folija. Šiuose tirpaluose yra atitinkamai 0,5 μg/ml, 1,0, μg/ml, 2,5 μg/ml, 5,0 μg/ml, 7,5 μg/ml ir 10,0 μg/ml olakvindokso.Šie tirpalai turi būti ruošiami iš naujo kiekvieną dieną.4. Prietaisai4.1. Ultragarsinė vonelė.4.2. Mechaninė purtyklė.4.3. Didelio slėgio skysčių chromatografijos įranga su kintamo bangos ilgio UV detektorium arba diodine matrica.4.3.1. Skysčių chromatografinė kolonėlė 250 mm x 4 mm, C18, 10 μm ar panašios įkrovos4.4. Membraniniai filtrai, 0,45 μm.5. MatavimasPastaba:Olakvindoksas jautrus šviesai. Visus matavimus atlikite esant susilpnintai šviesai arba rudo stiklo induose.5.1. Bendrosios nuostatos5.1.1. Reikėtų tirti pašarą be priedų, kad būtų patikrinta, ar jame nėra nei olakvindokso, nei trukdančių medžiagų.5.1.2. Atliekant grįžtamumo testą, į tuščiąjį (blank) pašarą turėtų būti pridėta maždaug tiek olakvindokso, kiek jo yra mėginyje. Tam, kad koncentracija būtų papildyta iki 50 mg/kg, į 250 ml kūginę kolbą įpilama 10,0 ml pradinio standartinio tirpalo (3.5.1) ir tirpalas nugarinamas iki maždaug 0,5 ml. Pridedama 50 g tuščiojo (blank) pašaro, gerai sumaišoma, paliekama 10 min. ir prieš ekstrahavimą (5.2) dar keletą kartų pamaišoma.Pastaba:šiuo tikslu naudojamas tuščiasis (blank) pašaras turi būti be olakvindokso ir to paties kaip mėginys tipo.5.2. Ekstrahavimas0,01 g tikslumu pasveriama maždaug 50 g mėginio. Supilama į 1000 ml kūginę kolbą, įpilama 100 ml metanolio (3.1). Kolba 5 minutėms patalpinama į ultragarsinę vonelę (4.1). Įpilama 410 ml vandens ir kolba 15 min. paliekama ultragarsinėje vonelėje. Kolba išimama iš ultragarsinės vonelės, 30 min. purtoma purtykle (4.2) ir filtruojama per gofruotą filtrą. 10,0 ml filtrato nupilama į 20 ml matavimo kolbutę, iki žymės praskiedžiama vandeniu ir sumaišoma. Mėginys filtruojamas per membraninį filtrą (4.4). (žr. 9. Pastabos). Atliekami HPLC matavimai (5.3).5.3. HPLC matavimas5.3.1. Parametrai:Siūloma vadovautis šiomis sąlygomis, tačiau gali būti naudojamos kitos sąlygos, jei joms esant gaunami panašūs rezultatai.Analizinė kolonėlė (4.3.1)Judančioji fazė (3.4): | vandens (3.3) ir metanolio (3.2) mišinys, 900 + 100 (V + V) |Tekėjimo greitis: | 1,5 ml/min – 2 ml/min. |Matavimo bangos ilgis: | 380 nm |Injekcinis tūris: | 20–100 μl |Chromatografinės sistemos stabilumas tikrinamas įleidžiant keletą kartų 2,5 μg/ml kalibracinio tirpalo (3.5.3), kol smailės aukščiai ir sulaikymo trukmė bus pastovūs.5.3.2. Kalibracinė kreivėKiekvienos koncentracijos kiekvienas kalibracinis tirpalas (3.5.3) įleidžiamas keletą kartų ir išmatuojamas kiekvienos koncentracijos smailės aukščių (plotų) vidurkis. Nubraižoma kalibracinė kreivė, ant ordinačių ašies atidedant kalibracinių tirpalų smailių aukščių (plotų) vidurkius, ant abscisių – atitinkamų koncentracijų dydžius μg/ml.5.3.3. Mėginio tirpalasKeletą kartų įleidžiamas mėginio ekstraktas (5.2), tokio pat kaip ir kalibracinių tirpalų atveju tūrio, ir išmatuojamas olakvindokso smailių aukščių (plotų) vidurkis.6. Rezultatų skaičiavimasPagal mėginio tirpalo olakvindokso smailių aukščių (plotų) vidurkį, remiantis kalibracine kreive (5.3.2), nustatoma mėginio tirpalo koncentracija mikromoliais mililitre.Olakvindokso kiekis w miligramais kilograme mėginio skaičiuojamas pagal tokią formulę:w =čia:c = olakvindokso koncentracija mėginio ekstrakte (5.2) mikromoliais mililitre,m = matavimui paimto mėginio dalies svoris gramais (5.2).7. Rezultatų patvirtinimas7.1. TapatumasAnalitės tapatumas gali būti patvirtintas kochromatografija ar diodinės matricos metodu, kuriuo palyginami mėginio ekstrakto (5.2) ir 5,0 μg/ml kalibracinio tirpalo (3.5.3) spektrai.7.1.1. KochromatografijaMėginio ekstraktas (5.2) papildomas, pridedant į jį atitinkamą kalibracinio tirpalo (3.5.3) kiekį. Pridedamas olakvindokso kiekis turėtų būti panašus į išmatuotą olakvindokso kiekį mėginio ekstrakte.Atsižvelgiant tiek į pridėtą kiekį, tiek į ekstrakto praskiedimą, padidėti turėtų tik olakvindokso smailės aukštis. Smailės plotis pusėje jos aukščio turėtų sudaryti ± 10 % nepapildyto mėginio ekstrakto olakvindokso smailės pločio.7.1.2. Diodinė matricaRezultatai vertinami remiantis tokiais kriterijais:a) mėginio ir standarto spektrų absorbcijos maksimumo bangos ilgis, užregistruotas chromatogramos smailės viršūnėje, turi atitikti detekcinės sistemos skiriamosios gebos nustatytas ribas. Detekcijai diodine matrica tai yra ± 2 nm;b) tarp 220 nm ir 400 nm užregistruoti mėginio ir standarto chromatogramų smailių viršūnių spektrai neturi skirtis santykinės absorbcijos riboms esant nuo 10 % iki 100 % Šis kriterijus taikomas ir tais atvejais, kai maksimalūs absorbcijos dydžiai yra tokie patys ir kai nėra nei vieno taško, kuriame nuokrypis tarp dviejų spektrų būtų didesnis nei 15 % standarto analitės absorbcijos;c) tarp 220 ir 400 nm mėginio ekstrakto smailės pakilimo, viršūnės ir nusileidimo spektrai neturi skirtis vienas nuo kito, santykinio absorbavimo riboms esant nuo 10 % iki 100 % Šis kriterijus taikomas ir tais atvejais, kai maksimalūs absorbcijos dydžiai visuose stebimuose taškuose yra tokie patys ir kai nuokrypis tarp spektrų nėra didesnis nei 15 % smailės viršūnės spektro absorbcijos.Jei nesilaikoma nors vieno iš šių kriterijų, analitės buvimas nėra patvirtintas.7.2. PakartojamumasRezultatų skirtumas tarp dviejų lygiagrečiųjų vieno mėginio matavimų rezultatų neturi būti didesnis kaip 15 % didesnio rezultato atžvilgiu, kai olakvindokso kiekis yra tarp 10 mg/kg ir 200 mg/kg.7.3. IšgavaTuščiojo (blank) mėginio atveju išgava turi būti bent jau 90 %.8. Tarplaboratorinių tyrimų rezultataiEB organizavo tarplaboratorinius tyrimus, kurių metu 13-oje laboratorijų buvo tiriami keturi kiaulių pašarų mėginiai, tarp jų ir tuščiasis (blank) pašaras. Rezultatai pateikiami toliau:| 1 mėginys | 2 mėginys | 3 mėginys | 4 mėginys |L | 13 | 10 | 11 | 11 |n | 40 | 40 | 44 | 44 |Vidurkis (mg/kg) | – | 14,6 | 48,0 | 95,4 |(Sr) (mg/kg) | – | 0,82 | 2,05 | 6,36 |(SR) (mg/kg) | – | 1,62 | 4,28 | 8,42 |CVr ( %) | – | 5,6 | 4,3 | 6,7 |CVR ( %) | – | 11,1 | 8,9 | 8,8 |Nominalus kiekis (mg/kg) | – | 15 | 50 | 100 |Išgava ( %) | – | 97,3 | 96,0 | 95,4 |L : laboratorijų skaičiusn : vienetinių verčių skaičiusSr : pakartojamumo standartinis nuokrypisSR : atkuriamumo standartinis nuokrypisCVr : pakartojamumo variacijos koeficientasCVR : atkuriamumo variacijos koeficientas.9. PastabaNors metodas nebuvo patvirtintas pašarams, kuriuose olakvindokso yra daugiau kaip 100 mg/kg, patenkinamus rezultatus galima gauti naudojant mažesnio svorio mėginį ir (arba) praskiedžiant ekstraktą (5.2) tam, kad būtų gauta koncentracija, atitinkanti kalibracinės kreivės ribas (5.3.2).[1] Jei po to atliekama riebalų kokybinė analizė, pemzos gabaliukai pakeičiami stikliniais rutuliukais.[2] Jei po to atliekama riebalų kokybinė analizė, pemzos gabaliukai pakeičiami stikliniais rutuliukais.--------------------------------------------------


title: 1967 m. balandžio 11 d. Pirmoji Tarybos direktyva dėl valstybių narių teisės aktų, reglamentuojančių apyvartos mokesčius, suderinimo

text:
Svarbus teisinis pranešimas

|

31967L0227

Oficialusis leidinys 071 , 14/04/1967 p. 1301 - 1303 specialusis leidimas suomių kalba: skyrius 9 tomas 1 p. 0003  specialusis leidimas danų kalba: serija I skyrius 1967 p. 0012  specialusis leidimas švedų kalba: skyrius 9 tomas 1 p. 0003  specialusis leidimas anglų kalba: serija I skyrius 1967 p. 0014  specialusis leidimas graikų k.: skyrius 09 tomas 1 p. 0003  specialusis leidimas ispanų kalba: skyrius 09 tomas 1 p. 0003  specialusis leidimas portugalų kalba skyrius 09 tomas 1 p. 0003

		Pirmoji Tarybos direktyva1967 m. balandžio 11 d.dėl valstybių narių teisės aktų, reglamentuojančių apyvartos mokesčius, suderinimo(67/227/EEB)EUROPOS EKONOMINĖS BENDRIJOS TARYBA,atsižvelgdama į Europos ekonominės bendrijos steigimo sutartį ir ypač į jos 99 bei 100 straipsnius,atsižvelgdama į Komisijos pasiūlymą,atsižvelgdama į Europos Parlamento nuomonę,atsižvelgdama į Ekonomikos ir socialinių reikalų komiteto nuomonę,kadangi pagrindinis Sutarties tikslas yra ekonominės sąjungos sistemoje sukurti bendrąją rinką, kurioje vyktų sveika konkurencija ir kurios savybės būtų panašios į vidaus rinkos savybes;kadangi šiam tikslui pasiekti valstybės narės prieš tai turi pradėti taikyti tokius apyvartos mokesčius reglamentuojančius teisės aktus, kurie neiškreiptų konkurencijos sąlygų ir nesudarytų kliūčių laisvam prekių bei paslaugų judėjimui bendrojoje rinkoje;kadangi šiuo metu galiojantys teisės aktai neatitinka šių reikalavimų; kadangi dėl to bendrajai rinkai būtų naudingas toks apyvartos mokesčius reglamentuojančių teisės aktų suderinimas, kuris panaikintų, kiek tai įmanoma, veiksnius, galinčius iškreipti konkurencijos sąlygas nacionaliniu arba Bendrijos lygmeniu, ir ilgainiui prekyboje tarp valstybių narių leistų panaikinti apmokestinimą importo atveju ir mokesčio grąžinimą eksporto atveju;kadangi, atsižvelgus į atliktus tyrimus, tapo aišku, kad siekiant tokio mokesčių suderinimo būtina panaikinti kaupiamuosius daugiapakopius mokesčius ir visose valstybėse narėse įdiegti bendrą pridėtinės vertės mokesčio sistemą;kadangi pridėtinės vertės mokesčio sistema yra paprasčiausia ir neutraliausia tuomet, kai mokestis yra taikomas kiek galima bendresniu būdu ir kai jo taikymo sritis apima visus gamybos ir paskirstymo bei paslaugų teikimo etapus; kadangi dėl to bendrajai rinkai ir valstybėms narėms būtų naudinga priimti bendrą sistemą, kuri apimtų ir mažmeninę prekybą;kadangi, taikant šį mokestį mažmeninei prekybai, kai kuriose valstybėse narėse vis dėlto gali kilti praktinių ir politinių sunkumų; kadangi dėl to valstybėms narėms turėtų būti leista, prieš tai pasikonsultavus, taikyti bendrąją sistemą tik iki didmeninės prekybos etapo imtinai, ir, prireikus, taikyti atskirą papildomą mokestį mažmeninės prekybos arba prieš jį einančiame etape;kadangi tai reikia įgyvendinti etapais, nes apyvartos mokesčių suderinimas sukels valstybėse narėse esminius mokesčių struktūros pokyčius ir turės didelės įtakos biudžeto, ekonominėms ir socialinėms sferoms;kadangi daugumoje valstybių narių galiojančios kaupiamosios daugiapakopės mokesčių sistemos pakeitimas bendrąja pridėtinės vertės mokesčio sistema, net jeigu tuo pačiu metu nebus suderinti mokesčio tarifai ir atleidimo nuo mokesčio atvejai, sudarys sąlygas neutraliai konkurencijai, nes kiekvienoje šalyje panašioms prekėms teks vienoda mokesčių našta, nepriklausomai nuo gamybos ir paskirstymo grandinės ilgio, o tarptautinėje prekyboje prekėms tenkanti mokesčių našta bus žinoma, todėl bus galima užtikrinti tikslų tos naštos subalansavimą; kadangi dėl to pirmajame etape turėtų būti numatyta visose valstybėse narėse įvesti bendrąją pridėtinės vertės mokesčio sistemą, kol kas nesuderinus mokesčio tarifų ir atleidimo nuo mokesčio atvejų;kadangi šiuo metu neįmanoma numatyti, kaip ir per kokį laikotarpį suderinus apyvartos mokesčius prekyboje tarp valstybių narių bus panaikintas apmokestinimas importo atveju ir mokesčio grąžinimas eksporto atveju; kadangi dėl to pageidautina, kad antrasis etapas ir su juo susijusios priemonės būtų nustatyti vėliau remiantis Komisijos Tarybai pateiktais pasiūlymais,PRIĖMĖ ŠIĄ DIREKTYVĄ:1 straipsnisValstybės narės pakeičia jose galiojančią apyvartos mokesčių sistemą 2 straipsnyje nurodyta bendrąja pridėtinės vertės mokesčio sistema.Teisės aktai, kurie leistų įgyvendinti minėtą pakeitimą, kiekvienoje valstybėje narėje priimami kiek galima greičiau, kad galėtų įsigalioti tam tikrą dieną, kurią valstybė narė nustato atsižvelgdama į konjunktūrinę situaciją; ši diena negali būti vėlesnė kaip 1970 m. sausio 1 d.Įsigaliojus minėtiems teisės aktams, valstybė narė nebetaiko jokių buvusių ir neįveda naujų priemonių apyvartos mokesčiams importo ir eksporto atveju prekyboje tarp valstybių narių subalansuoti.2 straipsnisPagal bendrosios pridėtinės vertės mokesčio sistemos principą, prekės ir paslaugos apmokestinamos bendru vartojimo mokesčiu, kuris yra tiksliai proporcingas prekių bei paslaugų kainai, nepriklausomai nuo operacijų skaičiaus gamybos ir paskirstymo procese iki to etapo, kuriame skaičiuojamas mokestis.Kiekvienos operacijos metu iš apskaičiuojamo atsižvelgiant į prekių ar paslaugų kainą tokioms prekėms ar paslaugoms nustatytu tarifu pridėtinės vertės mokesčio, gali būti atimama pridėtinės vertės mokesčio dalis, kuri tiesiogiai priskirtina įvairioms sąnaudų sudedamosioms dalims.Bendroji pridėtinės vertės mokesčio sistema taikoma iki mažmeninės prekybos etapo imtinai. Tačiau kol prekyboje tarp valstybių narių nėra panaikintas apmokestinimas importo atveju ir mokesčio grąžinimas eksporto atveju, valstybės narės gali, pasikonsultavusios kaip numatyta 5 straipsnyje, taikyti šią sistemą tik iki didmeninės prekybos etapo imtinai, o mažmeninės prekybos arba prieš jį einančiame etape taikyti, jei tikslinga, atskirą mokestį.3 straipsnisTaryba Komisijos siūlymu išleidžia antrąją direktyvą dėl bendrosios pridėtinės vertės mokesčio sistemos struktūros ir taikymo tvarkos.4 straipsnisKad Taryba galėtų tai aptarti ir, jei galima, iki pereinamojo laikotarpio pabaigos priimti sprendimus, Komisija iki 1968 m. pabaigos pateikia Tarybai pasiūlymus dėl to, kaip ir per kokį laikotarpį, suderinus apyvartos mokesčius, prekyboje tarp valstybių narių būtų panaikintas apmokestinimas importo atveju ir mokesčio grąžinimas eksporto atveju, tuo pačiu užtikrinant šių mokesčių neutralumą prekių bei paslaugų kilmės atžvilgiu.Šiuo atžvilgiu ypatingas dėmesys skiriamas santykiui tarp tiesioginių ir netiesioginių mokesčių, kuris yra skirtingas įvairiose valstybėse narėse; mokesčių sistemų pakeitimo poveikiui valstybių narių mokesčių ir biudžeto politikai; ir įtakai, kurios mokesčių sistemos turi konkurencijos ir socialinėms sąlygoms Bendrijoje.5 straipsnisJeigu valstybė narė ketintų pasinaudoti 2 straipsnio paskutinėje pastraipoje nurodyta teise, ji, atsižvelgdama į Sutarties 102 straipsnį, apie tai laiku informuoja Komisiją.6 straipsnisŠi direktyva skirta valstybėms narėms.Priimta Briuselyje, 1967 m. balandžio 11 d.Tarybos varduPirmininkasR. Van Elslande--------------------------------------------------


title: 2005 m. sausio 28 d. Komisijos direktyva 2005/9/EB, iš dalies keičianti Tarybos direktyvą Nr. 76/768/EEB, reglamentuojančią kosmetikos gaminius, siekiant suderinti VII priedą su technikos pažangaTekstas svarbus EEE

text:
29.1.2005

               LT

               Europos Sąjungos oficialusis leidinys

               L 27/46

         KOMISIJOS DIREKTYVA 2005/9/EB
   2005 m. sausio 28 d.
   iš dalies keičianti Tarybos direktyvą Nr. 76/768/EEB, reglamentuojančią kosmetikos gaminius, siekiant suderinti VII priedą su technikos pažanga
   (Tekstas svarbus EEE)
   EUROPOS BENDRIJŲ KOMISIJA,
   atsižvelgdama į Europos bendrijos steigimo sutartį,
   atsižvelgdama į 1976 m. liepos 27 d. Tarybos direktyvą 76/768/EEB dėl valstybių narių įstatymų, susijusių su kosmetikos gaminiais, suderinimo (1), ypač į jos 8 straipsnio 2 dalį,
   pasikonsultavusi su Kosmetikos gaminių ir vartotojams skirtų ne maisto produktų moksliniu komitetu,
   kadangi:

               (1)

               Direktyvos 76/768/EB VII priedo 1 dalyje pateikiamas UV filtrų, kurių gali būti kosmetikos gaminiuose, sąrašas.

               (2)

               Kosmetikos gaminių ir vartotojams skirtų ne maisto produktų mokslinis komiteto nuomone nuo saulės poveikio apsaugančiuose gaminiuose naudojama benzoinė rūgštis, 2-[4-(dietilamino)-2-hidroksibenzoilo]-, heksilesteris, viena arba derinyje su kitomis UV spindulius sugeriančiomis medžiagomis, yra nekenksminga, jeigu neviršija 10 %. Todėl benzoinę rūgštį, 2-[4-(dietilamino)-2-hidroksibenzoilo]-, heksilesterį reikėtų įtraukti į Direktyvos 76/768/EEB VII priedo 1 dalį 28 eilės numeriu.

               (3)

               Todėl Direktyva 76/768/EEB turėtų būti atitinkamai iš dalies pakeista.

               (4)

               Šioje direktyvoje numatytos priemonės atitinka Kosmetikos gaminių nuolatinio komiteto nuomonę,

         PRIĖMĖ ŠIĄ DIREKTYVĄ:
   1 straipsnis
   Direktyvos 76/768/EEB VII priedas iš dalies keičiamas pagal šios direktyvos priedą.
   2 straipsnis
   1.   Valstybės narės priima įstatymus ir kitus teisės aktus, kurie, įsigalioję iki 2005 m. liepos 28 d., įgyvendina šią direktyvą. Jos nedelsdamos pateikia Komisijai tų nuostatų tekstus bei tų nuostatų ir šios direktyvos atitikmenų lentelę.
   Valstybės narės, tvirtindamos šias nuostatas, daro jose nuorodą į šią direktyvą arba tokia nuoroda daroma jas oficialiai skelbiant. Nuorodos darymo tvarką nustato valstybės narės.
   2.   Valstybės narės pateikia Komisijai šios direktyvos taikymo srityje priimtų nacionalinės teisės aktų pagrindinių nuostatų tekstus.
   3 straipsnis
   Ši direktyva įsigalioja dvidešimtą dieną po jos paskelbimo Europos Sąjungos oficialiajame leidinyje.
   4 straipsnis
   Ši direktyva skirta valstybėms narėms.

      Priimta Briuselyje, 2005 m. sausio 28 d.

            Komisijos vardu

         Günter VERHEUGEN

            Pirmininko pavaduotojas

      (1)  OL L 262, 1976 9 27, p. 169. Direktyva su paskutiniais pakeitimais, padarytais Komisijos direktyva 2004/93/EB (OL L 300, 2004 9 25, p. 13).
   PRIEDAS
   Direktyvos 76/768/EEB VII priedo 1 dalis papildoma 28 eilės numeriu:

                  Eilės Nr.

                  Medžiagos

                  Didžiausia leistina koncentracija

                  Kiti apribojimai ir reikalavimai

                  Naudojimo sąlygos ir įspėjimai, kurie turi būti atspausdinti etiketėje

                  a

                  b

                  c

                  d

                  e

                  „28

                  Benzoinė rūgštis, 2-[4-(dietilamino)-2-hidroksibenzoilo]-, heksilesteris
                  (INCI pavadinimas: Diethylamino Hydroxybenzoyl Hexyl Benzoate;
                  CAS Nr. 302776-68-7)

                  10 % nuo saulės poveikio apsaugančiuose gaminiuose“


title: 2008 m. kovo 11 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyva 2008/13/EB, panaikinanti Tarybos direktyvą 84/539/EEB dėl valstybių narių įstatymų, susijusių su elektrine medicinine įranga, naudojama veterinarijoje, suderinimo (Tekstas svarbus EEE)

text:
19.3.2008

               LT

               Europos Sąjungos oficialusis leidinys

               L 76/41

      EUROPOS PARLAMENTO IR TARYBOS DIREKTYVA 2008/13/EB
   2008 m. kovo 11 d.
   panaikinanti Tarybos direktyvą 84/539/EEB dėl valstybių narių įstatymų, susijusių su elektrine medicinine įranga, naudojama veterinarijoje, suderinimo
   (Tekstas svarbus EEE)
   EUROPOS PARLAMENTAS IR EUROPOS SĄJUNGOS TARYBA,
   atsižvelgdami į Europos bendrijos steigimo sutartį, ypač į jos 95 straipsnį,
   atsižvelgdami į Komisijos pasiūlymą,
   atsižvelgdami į Europos ekonomikos ir socialinių reikalų komiteto nuomonę (1),
   laikydamiesi Sutarties 251 straipsnyje nustatytos tvarkos (2),
   kadangi:

               (1)

               Bendrijos geresnio reglamentavimo politikoje pabrėžiama nacionalinių ir Bendrijos teisės aktų paprastinimo svarba, kuri yra esminis elementas, skirtas didinti įmonių konkurencingumą ir siekti Lisabonos darbotvarkės tikslų.

               (2)

               Tarybos direktyvoje 84/539/EEB (3) numatytas atitikties vertinimo metodas jau nebūtinas vidaus rinkai ir prekybai su trečiosiomis šalimis.

               (3)

               Vidaus rinkos veikimą ir naudotojų bei gyvūnų apsaugą galima geriau užtikrinti kitais Bendrijos teisės aktais.

               (4)

               Todėl Direktyvą 84/539/EEB reikėtų panaikinti.

               (5)

               Panaikinus Direktyvą 84/539/EEB, po 2008 m. gruodžio 31 d. jau nebus naudojamas tos direktyvos III priede nurodytas atitikties ženklas ir turi būti atitinkamai panaikintos susijusios nacionalinės įgyvendinimo priemonės,

         PRIĖMĖ ŠIĄ DIREKTYVĄ:
   1 straipsnis
   Direktyva 84/539/EEB panaikinama nuo 2008 m. gruodžio 31 d.
   2 straipsnis
   Valstybės narės iki 2008 m. gruodžio 31 d. priima ir paskelbia įstatymus ir kitus teisės aktus, kurie būtini siekiant laikytis šios direktyvos. Jos nedelsdamos perduoda Komisijai tokių nuostatų tekstus bei jų ir šios direktyvos atitikties lentelę.
   Valstybės narės, priimdamos tas priemones, daro jose nuorodą į šią direktyvą arba tokia nuoroda daroma jas oficialiai skelbiant. Tokios nuorodos darymo būdus nustato valstybės narės.
   3 straipsnis
   Ši direktyva įsigalioja dvidešimtą dieną nuo jos paskelbimo Europos Sąjungos oficialiajame leidinyje.

      Priimta Strasbūre 2008 m. kovo 11 d.

            Europos Parlamento vardu

            Pirmininkas

         H.-G. PÖTTERING

            Tarybos vardu

            Pirmininkas

         J. LENARČIČ

      (1)  2008 m. sausio 16 d. nuomonė (dar nepaskelbta Oficialiajame leidinyje).

      (2)  2007 m. lapkričio 29 d. Europos Parlamento nuomonė (dar neskelbta Oficialiajame leidinyje) ir 2008 m. vasario 14 d. Tarybos sprendimas.

      (3)  OL L 300, 1984 11 19, p. 179. Direktyva su paskutiniais pakeitimais, padarytais Reglamentu (EB) Nr. 807/2003 (OL L 122, 2003 5 16, p. 36).


title: 2010 m. liepos 13 d. Tarybos direktyva 2010/45/ES, kuria iš dalies keičiamos Direktyvos 2006/112/EB dėl pridėtinės vertės mokesčio bendros sistemos nuostatos dėl sąskaitų faktūrų išrašymo taisyklių

text:
22.7.2010

               LT

               Europos Sąjungos oficialusis leidinys

               L 189/1

         TARYBOS DIREKTYVA 2010/45/ES
   2010 m. liepos 13 d.
   kuria iš dalies keičiamos Direktyvos 2006/112/EB dėl pridėtinės vertės mokesčio bendros sistemos nuostatos dėl sąskaitų faktūrų išrašymo taisyklių
   EUROPOS SĄJUNGOS TARYBA,
   atsižvelgdama į Sutartį dėl Europos Sąjungos veikimo, ypač į jos 113 straipsnį,
   atsižvelgdama į Europos Komisijos pasiūlymą,
   atsižvelgdama į Europos Parlamento nuomonę,
   atsižvelgdama į Europos ekonomikos ir socialinių reikalų komiteto nuomonę,
   laikydamasi specialiosios teisėkūros procedūros,
   kadangi:

               (1)

               2006 m. lapkričio 28 d. Tarybos direktyvoje 2006/112/EB dėl pridėtinės vertės mokesčio bendros sistemos (1) nustatytos pridėtinės vertės mokesčiui (toliau – PVM) taikomos sąlygos ir taisyklės, susijusios su sąskaitomis faktūromis, siekiant užtikrinti tinkamą vidaus rinkos veikimą. Pagal šios direktyvos 237 straipsnį Komisija pateikė ataskaitą, kurioje atsižvelgiant į technologinius pokyčius nurodyti tam tikri elektroninių sąskaitų faktūrų išrašymo sunkumai ir, be to, nustatytos tam tikros kitos sritys, kuriose reikėtų supaprastinti PVM taisykles siekiant gerinti vidaus rinkos veikimą.

               (2)

               Kadangi apskaita turi būti pakankamai išsami, kad valstybės narės galėtų kontroliuoti laikinai iš vienos valstybės narės į kitą gabenamas prekes, turėtų būti aiškiai apibrėžta, kad į apskaitą įtraukiama informacija apie laikinai iš vienos valstybės narės į kitą gabenamų prekių vertinimą. Be to, prekių pervežimas vertinimo tikslais į kitą valstybę narę neturėtų būti laikomas prekių tiekimu PVM tikslais.

               (3)

               Reikėtų patikslinti taisykles, reglamentuojančias prievolę apskaičiuoti PVM už Bendrijos viduje tiekiamas prekes ir Bendrijos viduje įsigyjamas prekes, siekiant užtikrinti, kad sumuojančiose ataskaitose būtų pateikiama vienoda informacija ir kad būtų laiku keičiamasi informacija naudojant tas ataskaitas. Be to, tikslinga nepertraukiamą prekių tiekimą iš vienos valstybės narės į kitą ilgesniu nei vieno kalendorinio mėnesio laikotarpiu laikyti užbaigtu kiekvieno kalendorinio mėnesio pabaigoje.

               (4)

               Siekdamos padėti mažosioms ir vidutinėms įmonėms, kurioms sudėtinga sumokėti PVM kompetentingai institucijai prieš gaunant mokėjimą iš įsigyjančių asmenų, valstybės narės turėtų turėti galimybę leisti apskaičiuoti PVM naudojantis pinigų apskaitos sistema, pagal kurią prekių tiekėjas ar paslaugų teikėjas gali sumokėti PVM kompetentingai institucijai gavęs apmokėjimą už tiektas prekes ar teiktas paslaugas ir pagal kurią jam suteikiama teisė į atskaitą, kai jis sumoka už tiekiamas prekes ar teikiamas paslaugas. Tai turėtų sudaryti galimybes valstybėms narėms įdiegti neprivalomą pinigų apskaitos sistemą, kuri nedarytų neigiamo poveikio grynųjų pinigų srautui, susijusiam su jų pajamomis iš PVM.

               (5)

               Siekiant įmonėms užtikrinti teisinį tikrumą dėl prievolių išrašyti sąskaitas faktūras, turėtų būti aiškiai nurodyta, kurios valstybės narės, sąskaitų faktūrų išrašymo taisyklės taikomos.

               (6)

               Siekiant pagerinti vidaus rinkos veikimą, būtina nustatyti suderintą sąskaitų faktūrų, susijusių su tam tikru prekių tiekimu ir paslaugų teikimu tarp valstybių, išrašymo terminą.

               (7)

               Turėtų būti iš dalies pakeisti sąskaitose faktūrose pateiktinos informacijos tam tikri reikalavimai siekiant geriau kontroliuoti PVM, laikytis labiau suderinto požiūrio į prekių tiekimą ir paslaugų teikimą tarp valstybių bei toje pačioje valstybėje ir padėti skatinti išrašyti elektronines sąskaitas faktūras.

               (8)

               Elektroninių sąskaitų faktūrų išrašymas gali padėti įmonėms sumažinti išlaidas ir tapti konkurencingesnėmis, todėl reikėtų peržiūrėti galiojančius elektroninių sąskaitų faktūrų išrašymui taikomus PVM reikalavimus, kad būtų pašalinta esama našta ir įsisavinimo kliūtys. Turėtų būti laikomasi vienodo požiūrio tiek į popierines sąskaitas faktūras, tiek į elektronines sąskaitas faktūras, o popierinių sąskaitų faktūrų išrašymo administracinė našta neturėtų padidėti.

               (9)

               Vienodo požiūrio taip pat turėtų būti laikomasi mokesčių institucijų kompetencijos atžvilgiu. Jų kontrolės kompetencija ir apmokestinamųjų asmenų teisės ir prievolės turėtų būti taikomos vienodai, neatsižvelgiant į tai, ar apmokestinamasis asmuo pasirenka išrašyti popierines, ar elektronines sąskaitas faktūras.

               (10)

               Sąskaitose faktūrose būtina nurodyti faktinį tiekimą ir todėl turėtų būti užtikrintas jų autentiškumas, vientisumas ir įskaitomumas. Verslo kontrolės priemonės gali būti naudojamos siekiant nustatyti patikimas sąskaitų faktūrų – tiekimo audito sekas, taip užtikrinant, kad bet kuri sąskaita faktūra (popierinė arba elektroninė) atitiktų tuos reikalavimus.

               (11)

               Elektroninių sąskaitų faktūrų autentiškumą ir vientisumą taip pat galima užtikrinti naudojant tam tikras turimas technologijas, pvz., apsikeitimo elektroniniais duomenimis ir saugaus elektroninio parašo technologijas. Tačiau, kadangi yra ir kitų technologijų, neturėtų būti reikalaujama, kad apmokestinamieji asmenys naudotų kokią nors konkrečią elektroninių sąskaitų faktūrų išrašymo technologiją.

               (12)

               Turėtų būti aiškiai nustatyta, kad tuo atveju, kai apmokestinamasis asmuo saugo išrašytas arba gautas sąskaitas faktūras internete, ne tik valstybė narė, kurioje apmokestinamasis asmuo yra įsisteigęs, bet ir valstybė narė, kurioje turi būti sumokėtas mokestis, galėtų susipažinti su tomis sąskaitomis faktūromis kontrolės tikslais.

               (13)

               Kadangi šios direktyvos tikslų, susijusių su PVM sąskaitų faktūrų išrašymo taisyklių supaprastinimu, atnaujinimu ir suderinimu, valstybės narės negali deramai pasiekti ir tų tikslų būtų geriau siekti Sąjungos lygiu, laikydamasi Sutarties 5 straipsnyje nustatyto subsidiarumo principo Sąjunga gali patvirtinti priemones. Pagal tame straipsnyje nustatytą proporcingumo principą šia direktyva neviršijama to, kas būtina nurodytiems tikslams pasiekti.

               (14)

               Pagal Tarpinstitucinio susitarimo dėl geresnės teisėkūros (2) 34 punktą valstybės narės skatinamos dėl savo ir Sąjungos interesų parengti lenteles, kurios kuo geriau parodytų šios direktyvos ir jos perkėlimo į nacionalinę teisę priemonių atitiktį, ir viešai jas paskelbti.

               (15)

               Todėl Direktyva 2006/112/EB turėtų būti atitinkamai iš dalies pakeista,

         PRIĖMĖ ŠIĄ DIREKTYVĄ:
   1 straipsnis
   Direktyvos 2006/112/EB pakeitimai
   Direktyva 2006/112/EB iš dalies keičiama taip:

               1)

               17 straipsnio 2 dalies f punktas pakeičiamas taip:

                           „f)

                           paslaugos teikimas apmokestinamajam asmeniui, kai atitinkamų prekių vertinimas arba su atitinkamomis prekėmis susijęs darbas faktiškai atliekamas valstybės narės, kurioje baigiasi prekių siuntimas ar gabenimas, teritorijoje, jeigu prekės, kurios buvo įvertintos arba su kuriomis buvo dirbama, grąžinamos tam pačiam apmokestinamajam asmeniui toje valstybėje narėje, iš kurios jos iš pradžių buvo išsiųstos ar išgabentos;“;

               2)

               64 straipsnio 2 dalis pakeičiama taip:
               „2.   Prekės, nepertraukiamai tiekiamos ilgiau nei vieną kalendorinį mėnesį, kurios siunčiamos ar gabenamos į kitą valstybę narę nei ta, kurioje prasidėjo tokių prekių siuntimas arba gabenimas, ir kurios yra neapmokestinamos PVM arba kurias apmokestinamasis asmuo perveža į kitą valstybę narę savo verslo tikslais, jų neapmokestinant PVM, vadovaujantis 138 straipsnyje nustatytomis sąlygomis, laikomos patiektomis pasibaigus kiekvienam kalendoriniam mėnesiui tol, kol prekės baigiamos tiekti.
               Paslaugos, už kurias pagal 196 straipsnį PVM turi mokėti įsigyjantis asmuo, nepertraukiamai teikiamos ilgesnį nei vienerių metų laikotarpį, kurio metu sąskaitos nepateikiamos ar neatliekami mokėjimai, laikomos suteiktomis pasibaigus kiekvieniems kalendoriniams metams tol, kol paslaugos baigiamos teikti.
               Valstybės narės gali numatyti, kad pirmoje ir antroje pastraipose nenumatytais tam tikrais atvejais nepertraukiamas prekių tiekimas ar paslaugų teikimas tam tikrą laikotarpį būtų laikomas užbaigtu taikant bent vienerių metų laikotarpius.“;

               3)

               66 straipsnio pirmos pastraipos c punktas ir antra pastraipa pakeičiami taip:

                           „c)

                           kai sąskaita faktūra neišrašoma arba išrašoma vėliau – per nurodytą laiką ne vėliau kaip pasibaigus sąskaitos faktūros išrašymo terminui, kurį nustatė valstybės narės pagal 222 straipsnio antrą pastraipą, arba, jei valstybė narė nėra nustačiusi tokio termino – per nurodytą laikotarpį nuo apmokestinimo momento.
                           Tačiau pirmoje pastraipoje numatyta nukrypti leidžianti nuostata netaikoma paslaugų teikimui, už kurį PVM turi mokėti įsigyjantis asmuo pagal 196 straipsnį, ir 67 straipsnyje nurodytam prekių tiekimui ar pervežimui.“;

               4)

               67 straipsnis pakeičiamas taip:
               „67 straipsnis
               Kai 138 straipsnyje nustatytomis sąlygomis tiekiamos prekės, kurios siunčiamos ar gabenamos į kitą valstybę narę nei ta, kurioje prasidėjo prekių siuntimas arba gabenimas, yra neapmokestinamos PVM arba kai apmokestinamasis asmuo perveža prekes į kitą valstybę narę savo verslo tikslais, jų neapmokestinant PVM, prievolė apskaičiuoti PVM atsiranda išrašius sąskaitą faktūrą arba pasibaigus 222 straipsnio pirmoje pastraipoje nurodytam terminui, jei sąskaita faktūra nebuvo išrašyta iki tos dienos.
               64 straipsnio 1 dalis, 64 straipsnio 2 dalies trečia pastraipa ir 65 straipsnis netaikomi pirmoje pastraipoje nurodytam prekių tiekimui ir pervežimui.“;

               5)

               69 straipsnis pakeičiamas taip:
               „69 straipsnis
               Įsigyjant prekes Bendrijos viduje, prievolė apskaičiuoti PVM atsiranda išrašius sąskaitą faktūrą arba pasibaigus 222 straipsnio pirmoje pastraipoje nurodytam terminui, jei sąskaita faktūra nebuvo išrašyta iki tos dienos.“;

               6)

               91 straipsnio 2 dalies antra pastraipa pakeičiama taip:
               „Valstybės narės sutinka, kad vietoj to būtų taikomas naujausias Europos centrinio banko valiutų keitimo kursas, paskelbtas tuo metu, kai atsiranda prievolė apskaičiuoti PVM. Perskaičiuojant iš vienos valiutos į kitą, kurių nė viena nėra euro, taikomas kiekvienos valiutos ir euro keitimo kursas. Valstybės narės gali reikalauti, jog joms būtų pranešta apie tai, kad apmokestinamasis asmuo naudojasi šia galimybe.
               Tačiau tam tikriems pirmoje pastraipoje nurodytiems sandoriams ar tam tikrų kategorijų apmokestinamiesiems asmenims valstybės narės gali toliau taikyti valiutų keitimo kursą, nustatomą pagal Bendrijos nuostatas, kuriomis reglamentuojamas muitinės vertės apskaičiavimas.“;

               7)

               Įterpiamas šis straipsnis:
               „167a straipsnis
               Valstybės narės, taikydamos neprivalomąją sistemą, gali nustatyti, kad apmokestinamųjų asmenų, kuriems prievolė apskaičiuoti PVM atsiranda pagal 66 straipsnio b punktą, teisė į atskaitą atidedama tol, kol PVM už jam pateiktas prekes ar suteiktas paslaugas sumokamas prekių tiekėjui ar paslaugų teikėjui.
               Valstybės narės, kurios taiko pirmoje pastraipoje nurodytą neprivalomąją sistemą, nustato jų teritorijoje ta sistema besinaudojantiems apmokestinamiesiems asmenims taikomą ribą, grindžiamą apmokestinamųjų asmenų metine apyvarta, apskaičiuota pagal 288 straipsnį. Ta riba negali viršyti 500 000 EUR arba lygiavertės sumos nacionaline valiuta. Valstybės narės, pasikonsultavusios su PVM komitetu, gali padidinti tą ribą iki 2 000 000 EUR arba lygiavertės sumos nacionaline valiuta. Tačiau valstybės narės, kurios 2012 m. gruodžio 31 d. taikė didesnę nei 500 000 EUR ribą arba lygiavertę sumą nacionaline valiuta, neprivalo konsultuotis su PVM komitetu.
               Valstybės narės informuoja PVM komitetą apie nacionalines teisės priemones, patvirtintas remiantis pirma pastraipa.“;

               8)

               178 straipsnis iš dalies keičiamas taip:

                           a)

                           a punktas pakeičiamas taip:

                                       „a)

                                       atskaitos tikslais pagal 168 straipsnio a punktą už tiekiamas prekes ar teikiamas paslaugas jis privalo turėti pagal XI antraštinės dalies 3 skyriaus 3–6 skirsnius išrašytą sąskaitą faktūrą;“;

                           b)

                           c punktas pakeičiamas taip:

                                       „c)

                                       atskaitos tikslais pagal 168 straipsnio c punktą už prekių įsigijimą Bendrijos viduje jis privalo 250 straipsnyje numatytoje PVM deklaracijoje nurodyti visą informaciją, kurios reikia norint apskaičiuoti už jo Bendrijos viduje įsigytas prekes mokėtiną PVM sumą, ir privalo turėti pagal XI antraštinės dalies 3 skyriaus 3–5 skirsnius išrašytą sąskaitą faktūrą;“;

               9)

               181 straipsnis pakeičiamas taip:
               „181 straipsnis
               Valstybės narės gali leisti apmokestinamajam asmeniui, neturinčiam pagal XI antraštinės dalies 3 skyriaus 3–5 skirsnius išrašytos sąskaitos faktūros, atskaityti PVM pagal 168 straipsnio c punktą už prekių įsigijimą Bendrijos viduje.“;

               10)

               197 straipsnio 1 dalies c punktas pakeičiamas taip:

                           „c)

                           sąskaita faktūra, kurią išrašė apmokestinamasis asmuo, neįsisteigęs asmens, kuriam tiekiamos prekės, valstybėje narėje, yra išrašyta pagal 3 skyriaus 3–5 skirsnius.“;

               11)

               217 straipsnis pakeičiamas taip:
               „217 straipsnis
               Šioje direktyvoje „elektroninė sąskaita faktūra“ – sąskaita faktūra, kurioje pateikiama pagal šią direktyvą reikalaujama informacija ir kuri yra išrašyta ir gauta bet kokia elektronine forma.“;

               12)

               Į XI antraštinės dalies 3 skyriaus 3 skirsnį įterpiamas šis straipsnis:
               „219a straipsnis
               Nedarant poveikio 244–248 straipsnių taikymui, taikomos šios nuostatos:

                           1.

                           Sąskaitų faktūrų išrašymui taikomos taisyklės, taikomos toje valstybėje narėje, kuri pagal V antraštinės dalies nuostatas laikoma valstybe nare, kurioje tiekiamos prekės ar teikiamos paslaugos.

                           2.

                           Nukrypstant nuo 1 dalies, sąskaitų faktūrų išrašymui taikomos valstybėje narėje, kurioje prekių tiekėjas ar paslaugų teikėjas yra įsteigęs savo verslą arba turi nuolatinį padalinį, iš kurio jis tiekia prekes ar teikia paslaugas, taikomos taisyklės arba, nesant tokios įsisteigimo vietos arba nuolatinio padalinio, valstybėje narėje, kurioje yra prekių tiekėjo ar paslaugų teikėjo nuolatinė gyvenamoji vieta arba kur jis paprastai gyvena, taikomos taisyklės, kai:

                                       a)

                                       prekių tiekėjas ar paslaugų teikėjas nėra įsisteigęs valstybėje narėje, kuri pagal V antraštinės dalies nuostatas laikoma valstybe nare, kurioje tiekiamos prekės ar teikiamos paslaugos, arba jo padalinys toje valstybėje narėje nedalyvauja prekių tiekime ar paslaugų teikime, kaip apibrėžta 192a straipsnyje, o asmuo, kuriam tenka prievolė sumokėti PVM, yra asmuo, kuriam tiekiamos prekės ar teikiamos paslaugos.
                                       Tačiau, kai sąskaitą faktūrą išrašo įsigyjantis asmuo (sąskaitų faktūrų išsirašymas), taikomos 1 dalies nuostatos.

                                       b)

                                       pagal V antraštinės dalies nuostatas nelaikoma, kad prekės tiekiamos ar paslaugos teikiamos Bendrijos viduje.“;

               13)

               220 straipsnis pakeičiamas taip:
               „220 straipsnis
               1.   Kiekvienas apmokestinamasis asmuo užtikrina, kad jis pats ar įsigyjantis asmuo arba – jo vardu ir jo naudai – trečioji šalis išrašytų sąskaitą faktūrą, kai:

                           1)

                           jis tiekė prekes ar teikė paslaugas kitam apmokestinamajam asmeniui arba neapmokestinamajam juridiniam asmeniui;

                           2)

                           buvo tiekiamos prekės, kaip nurodyta 33 straipsnyje;

                           3)

                           buvo tiekiamos prekės 138 straipsnyje nustatytomis sąlygomis;

                           4)

                           buvo atliktas išankstinis mokėjimas į jo sąskaitą prieš atliekant vieną tiekimą iš 1 ir 2 punktuose nurodytų prekių tiekimo atvejų;

                           5)

                           kitas apmokestinamasis asmuo arba neapmokestinamasis juridinis asmuo atliko išankstinį mokėjimą į jo sąskaitą nepasibaigus paslaugų teikimui.

                     2.   Nukrypstant nuo 1 dalies ir nedarant poveikio 221 straipsnio 2 dalies taikymui, išrašyti sąskaitą faktūrą nereikalaujama, kai teikiamos paslaugos yra neapmokestinamos pagal 135 straipsnio 1 dalies a–g punktus.“;

               14)

               Įterpiamas šis straipsnis:
               „220a straipsnis
               1.   Valstybės narės leidžia apmokestinamiesiems asmenims išrašyti supaprastintą sąskaitą faktūrą bet kuriuo iš šių atvejų:

                           a)

                           kai sąskaitoje faktūroje nurodyta suma yra ne didesnė kaip 100 EUR arba lygiavertė suma nacionaline valiuta;

                           b)

                           kai išrašyta sąskaita faktūra yra dokumentas ar pranešimas, laikomas sąskaita faktūra pagal 219 straipsnį.

                     2.   Valstybės narės neleidžia apmokestinamiesiems asmenims išrašyti supaprastintos sąskaitos faktūros, kai sąskaitos faktūros turi būti išrašytos pagal 220 straipsnio 1 dalies 2 ir 3 punktus arba kai apmokestinamą prekių tiekimą arba paslaugų teikimą vykdo apmokestinamasis asmuo, kuris nėra įsisteigęs toje valstybėje narėje, kurioje turi būti sumokėtas PVM, arba kurio padalinys toje valstybėje narėje nedalyvauja prekių tiekime ar paslaugų teikime, kaip apibrėžta 192a straipsnyje, o asmuo, kuriam tenka prievolė sumokėti PVM, yra asmuo, kuriam tiekiamos prekės ar teikiamos paslaugos.“;

               15)

               221, 222, 223, 224 ir 225 straipsniai pakeičiami taip:
               „221 straipsnis
               1.   Valstybės narės apmokestinamiesiems asmenims gali nustatyti prievolę įforminti prekių tiekimą ar paslaugų teikimą sąskaita faktūra nurodant rekvizitus, kurių reikalaujama pagal 226 arba 226b straipsnius, kitais nei 220 straipsnio 1 dalyje nurodytais atvejais.
               2.   Valstybės narės apmokestinamiesiems asmenims, kurie yra įsisteigę jų teritorijoje arba kurie jų teritorijoje turi nuolatinį padalinį, iš kurių vykdomas prekių tiekimas ar paslaugų teikimas, gali nustatyti prievolę įforminti pagal 135 straipsnio 1 dalies a–g punktus PVM neapmokestinamą paslaugų teikimą, kurį tie apmokestinamieji asmenys įvykdė jų teritorijoje arba už Bendrijos ribų, sąskaita faktūra nurodant rekvizitus, kurių reikalaujama pagal 226 arba 226b straipsnius.
               3.   Valstybės narės gali atleisti apmokestinamuosius asmenis nuo 220 straipsnio 1 dalyje arba 220a straipsnyje nustatytos prievolės sąskaita faktūra įforminti jų atliktą neapmokestinamą prekių tiekimą ar paslaugų teikimą jų teritorijoje, suteikiant teisę atskaityti anksčiau sumokėtą PVM arba jos nesuteikiant, pagal 110 ir 111 straipsnius, 125 straipsnio 1 dalį, 127 straipsnį, 128 straipsnio 1 dalį, 132 straipsnį, 135 straipsnio 1 dalies h–l punktus, 136, 371, 375, 376 ir 377 straipsnius, 378 straipsnio 2 dalį, 379 straipsnio 2 dalį ir 380–390b straipsnius.
               222 straipsnis
               Jei tiekiamos prekės 138 straipsnyje nurodytomis sąlygomis arba teikiamos paslaugos, už kurias pagal 196 straipsnį PVM turi mokėti įsigyjantis asmuo, sąskaita faktūra išrašoma ne vėliau kaip kito mėnesio, einančio po mėnesio, kurį įvyksta apmokestinimo momentas, penkioliktą dieną.
               Kitų prekių tiekimo ar paslaugų teikimo atveju valstybės narės gali nustatyti apmokestinamiesiems asmenims sąskaitų faktūrų išrašymo terminus.
               223 straipsnis
               Valstybės narės leidžia apmokestinamiesiems asmenims išrašyti suvestines sąskaitas faktūras, kuriose detalizuojama informacija apie keletą kartų atskirai tiektas prekes arba teiktas paslaugas, jeigu prievolė apskaičiuoti PVM už suvestinėje sąskaitoje faktūroje nurodytas tiektas prekes ar teiktas paslaugas atsiranda tą patį kalendorinį mėnesį.
               Nedarant poveikio 222 straipsnio taikymui, valstybės narės gali leisti į suvestines sąskaitas faktūras įtraukti prekių tiekimą ar paslaugų teikimą, už kuriuos prievolė apskaičiuoti PVM atsiranda per ilgesnį nei vieno kalendorinio mėnesio laikotarpį.
               224 straipsnis
               Sąskaitas faktūras gali išrašyti įsigyjantis asmuo, kai prekes jam tiekia ar paslaugas teikia apmokestinamasis asmuo, jei abi šalys yra sudariusios išankstinį susitarimą ir jei yra nustatyta tvarka, pagal kurią tiekiantis prekes arba teikiantis paslaugas apmokestinamasis asmuo pripažįsta kiekvieną sąskaitą faktūrą. Valstybė narė gali reikalauti, kad tokios sąskaitos faktūros būtų išrašomos apmokestinamojo asmens vardu ir jo naudai.
               225 straipsnis
               Valstybės narės gali nustatyti specialias sąlygas apmokestinamiesiems asmenims tais atvejais, kai trečioji šalis arba įsigyjantis asmuo, kuris išrašo sąskaitas faktūras, yra įsisteigęs šalyje, su kuria nėra pasirašyta teisinių dokumentų dėl savitarpio pagalbos, kurių taikymo sritis būtų panaši į numatytąją Direktyvoje 2010/24/ES (3) ir Reglamente (EB) Nr. 1798/2003 (4).

               16)

               226 straipsnis iš dalies keičiamas taip:

                           a)

                           įterpiamas šis punktas:

                                       „7a)

                                       kai prievolė apskaičiuoti PVM atsiranda gavus apmokėjimą pagal 66 straipsnio b punktą, o teisė į atskaitą įgyjama atsiradus prievolei apskaičiuoti atskaitomą mokestį, nurodoma „Pinigų apskaitos sistema“;“;

                           b)

                           įterpiamas šis punktas:

                                       „10a)

                                       kai vietoj prekių tiekėjo ar paslaugų teikėjo sąskaitą faktūrą išrašo įsigyjantis asmuo, nurodoma „Sąskaitų faktūrų išsirašymas“;“;

                           c)

                           11 punktas pakeičiamas taip:

                                       „11)

                                       neapmokestinimo atveju nuoroda į taikytiną šios direktyvos nuostatą arba atitinkamą nacionalinę nuostatą, arba bet kokia kita nuoroda, kad prekių tiekimas ar paslaugų teikimas yra neapmokestinamas;“;

                           d)

                           įterpiamas šis punktas:

                                       „11a)

                                       kai įsigyjančiam asmeniui tenka prievolė sumokėti PVM, nurodoma „Atvirkštinis apmokestinimas“;“;

                           e)

                           13 ir 14 punktai pakeičiami taip:

                                       „13)

                                       kai taikoma kelionių agentūros maržos apmokestinimo schema, nurodoma „Maržos apmokestinimo schema. Kelionių agentūros“;

                                       14)

                                       kai taikoma kuri nors iš specialių naudotoms prekėms, meno kūriniams, kolekcionavimo objektams ir antikvariniams daiktams skirtų procedūrų, atitinkamai nurodoma „Maržos apmokestinimo schema. Naudotos prekės“; „Maržos apmokestinimo schema. Meno kūriniai“ arba „Maržos apmokestinimo schema. Kolekcionavimo objektai ir antikvariniai daiktai“;“;

               17)

               Įterpiami šie straipsniai:
               „226a straipsnis
               Kai sąskaitą faktūrą išrašo apmokestinamasis asmuo, kuris nėra įsisteigęs valstybėje narėje, kurioje turi būti sumokėtas PVM, arba kurio padalinys toje valstybėje narėje nedalyvauja prekių tiekime ar paslaugų teikime, kaip apibrėžta 192a straipsnyje, ir tiekiantis prekes ar teikiantis paslaugas įsigyjančiam asmeniui, kuriam tenka prievolė sumokėti PVM, apmokestinamasis asmuo gali praleisti 226 straipsnio 8, 9 ir 10 punktuose nurodytus duomenis ir vietoj jų nurodyti tiekiamų prekių ar teikiamų paslaugų apmokestinamąją vertę pateikdamas informacijos apie jų kiekį ar tiekimo (teikimo) apimtį ir pobūdį.
               226b straipsnis
               Valstybės narės reikalauja, kad pagal 220a straipsnį ir 221 straipsnio 1 bei 2 dalis išrašytose supaprastintose sąskaitose faktūrose būtų nurodomi bent šie rekvizitai:

                           a)

                           išrašymo data;

                           b)

                           tiekiančio prekes arba teikiančio paslaugas apmokestinamojo asmens identifikavimo duomenys;

                           c)

                           tiekiamų prekių ar teikiamų paslaugų rūšies identifikavimo duomenys;

                           d)

                           mokėtina PVM suma arba jai apskaičiuoti reikalinga informacija;

                           e)

                           kai išrašyta sąskaita faktūra yra dokumentas ar pranešimas, laikomas sąskaita faktūra pagal 219 straipsnį – konkreti ir vienareikšmiška nuoroda į pirminę sąskaitą faktūrą ir konkretūs duomenys, kurie iš dalies keičiami.

                     Jos negali reikalauti pateikti sąskaitų faktūrų kitų rekvizitų, nei numatyti 226, 227 ir 230 straipsniuose.“;

               18)

               228 straipsnis išbraukiamas;

               19)

               230 straipsnis pakeičiamas taip:
               „230 straipsnis
               Sąskaitoje faktūroje nurodytos sumos gali būti išreikštos bet kuria valiuta, jei mokėtino arba tikslintino PVM suma yra išreikšta nacionaline valstybės narės valiuta, vadovaujantis 91 straipsnyje numatyta valiutų keitimo kurso apskaičiavimo tvarka.“;

               20)

               231 straipsnis išbraukiamas;

               21)

               XI antraštinės dalies 3 skyriaus 5 skirsnio pavadinimas pakeičiamas taip:

               22)

               232 ir 233 straipsniai pakeičiami taip:
               „232 straipsnis
               Elektroninės sąskaitos faktūros naudojimui reikalingas gavėjo sutikimas.
               233 straipsnis
               1.   Tiek popierinės, tiek elektroninės sąskaitos faktūros kilmės autentiškumas, turinio vientisumas ir įskaitomumas užtikrinamas nuo sąskaitos faktūros išrašymo momento iki jos saugojimo laikotarpio pabaigos.
               Kiekvienas apmokestinamasis asmuo nustato, kokiu būdu užtikrinamas sąskaitos faktūros kilmės autentiškumas, turinio vientisumas ir įskaitomumas. Tai galima atlikti verslo kontrolės priemonėmis, kuriomis nustatoma patikima sąskaitos faktūros ir prekių tiekimo ar paslaugų teikimo audito seka.
               Kilmės autentiškumas – prekių tiekėjo ar paslaugų teikėjo, arba sąskaitos faktūros rengėjo tapatybės nustatymo užtikrinimas.
               Sąvoka „turinio vientisumas“ reiškia, kad turinys, kurio reikalaujama pagal šią direktyvą, nėra pakeistas.
               2.   Elektroninės sąskaitos faktūros kilmės autentiškumas ir turinio vientisumas užtikrinamas ne tik 1 dalyje apibūdintomis verslo kontrolės priemonėmis, bet ir technologijomis, kurių pavyzdžiai pateikiami toliau:

                           a)

                           saugiu elektroniniu parašu, kaip apibrėžta 1999 m. gruodžio 13 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyvos 1999/93/EB dėl Bendrijos elektroninių parašų reguliavimo sistemos (5) 2 straipsnio 2 punkte, paremtu kvalifikuotu sertifikatu ir sukurtu naudojant saugią parašo formavimo įrangą, kaip apibrėžta Direktyvos 1999/93/EB 2 straipsnio 6 ir 10 punktuose;

                           b)

                           apsikeitimo elektroniniais duomenimis priemonėmis, kaip apibrėžta 1994 m. spalio 19 d. Komisijos rekomendacijos 1994/820/EB dėl apsikeitimo elektroniniais duomenimis teisinių aspektų (6) 2 straipsnyje, jei susitarime dėl keitimosi numatyta taikyti procedūras, kuriomis užtikrinamas duomenų kilmės autentiškumas ir vientisumas.

               23)

               234 straipsnis išbraukiamas;

               24)

               235, 236 ir 237 straipsniai pakeičiami taip:
               „235 straipsnis
               Valstybės narės gali nustatyti specialias sąlygas, taikomas elektroninėms sąskaitoms faktūroms, išrašomoms jų teritorijoje tiekiant prekes arba teikiant paslaugas iš šalies, su kuria nėra pasirašyta teisinių dokumentų dėl savitarpio pagalbos, kurių taikymo sritis būtų panaši į numatytąją Direktyvoje 2010/24/ES ir Reglamente (EB) Nr. 1798/2003.
               236 straipsnis
               Tuo atveju, kai tam pačiam gavėjui vienu kartu siunčiama arba pateikiama keletas elektroninių sąskaitų faktūrų, atskiroms sąskaitoms faktūroms bendri rekvizitai gali būti paminėti tik kartą, jei galima susipažinti su visa kiekvienai sąskaitai faktūrai skirta informacija.
               237 straipsnis
               Ne vėliau kaip 2016 m. gruodžio 31 d. Komisija pateikia Europos Parlamentui ir Tarybai bendrą sąskaitų faktūrų išrašymo taisyklių, taikomų nuo 2013 m. sausio 1 d., poveikio vertinimo ataskaitą, grindžiamą nepriklausomu ekonominiu tyrimu, kurioje visų pirma įvertinama, kiek veiksmingai jos padėjo sumažinti įmonėms tenkančią administracinę naštą, ir prireikus pateikia atitinkamą pasiūlymą iš dalies pakeisti atitinkamas taisykles.“;

               25)

               238 straipsnis iš dalies keičiamas taip:

                           a)

                           1 dalis pakeičiama taip:
                           „1.   Pasikonsultavusios su PVM komitetu ir laikydamosi sąlygų, kurias jos gali nustatyti, valstybės narės gali numatyti, kad toliau nurodytais atvejais sąskaitose faktūrose, skirtose prekių tiekimui ar paslaugų teikimui įforminti, įrašoma tik pagal 226b straipsnį reikalaujama informacija:

                                       a)

                                       kai sąskaitoje faktūroje nurodyta suma yra didesnė nei 100 EUR, bet ne didesnė kaip 400 EUR arba lygiavertė suma nacionaline valiuta;

                                       b)

                                       kai dėl komercinės ar administracinės praktikos atitinkamame veiklos sektoriuje arba dėl techninių sąskaitų faktūrų išrašymo sąlygų yra itin sunku įvykdyti visas 226 ar 230 straipsnyje nustatytas prievoles.“;

                           b)

                           2 dalis išbraukiama;

                           c)

                           3 dalis pakeičiama taip:
                           „3.   Valstybės narės neleidžia išrašyti supaprastintos sąskaitos faktūros, kai sąskaitos faktūros turi būti išrašytos pagal 220 straipsnio 1 dalies 2 ir 3 punktus arba kai apmokestinamą prekių tiekimą arba paslaugų teikimą vykdo apmokestinamasis asmuo, kuris nėra įsisteigęs valstybėje narėje, kurioje turi būti sumokėtas PVM, arba kurio padalinys toje valstybėje narėje nedalyvauja prekių tiekime ar paslaugų teikime, kaip apibrėžta 192a straipsnyje, o asmuo, kuriam tenka prievolė sumokėti PVM, yra asmuo, kuriam tiekiamos prekės ar teikiamos paslaugos.“;

               26)

               243 straipsnis pakeičiamas taip:
               „243 straipsnis
               1.   Kiekvienas apmokestinamasis asmuo registruoja, kokios prekės jo arba jo vardu buvo siunčiamos ar gabenamos į paskirties vietą už išgabenimo valstybės narės teritorijos ribų, bet Bendrijos viduje tam, kad jos būtų panaudotos šių prekių vertinimo, su jomis susijusio darbo ar jų laikino naudojimo sandoriams, kaip nurodyta 17 straipsnio 2 dalies f, g ir h punktuose.
               2.   Kiekvienas apmokestinamasis asmuo tvarko išsamią apskaitą tokiu būdu, kad būtų galima nustatyti, kokios prekės jam iš kitos valstybės narės buvo išsiųstos toje kitoje valstybėje narėje PVM mokėtoju įregistruoto apmokestinamojo asmens arba jo vardu ir panaudotos teikiant šių prekių vertinimo arba su jomis susijusio darbo paslaugas.“;

               27)

               246 straipsnis išbraukiamas;

               28)

               247 straipsnio 2 ir 3 dalys pakeičiamos taip:
               „2.   Siekdama užtikrinti, kad būtų įvykdyti 233 straipsnyje nustatyti reikalavimai, 1 dalyje nurodyta valstybė narė gali reikalauti, kad sąskaitos faktūros būtų saugomos tokios formos, kuria jos buvo išsiųstos ar pateiktos – popierinės ar elektroninės. Be to, elektroninėmis priemonėmis saugomų sąskaitų faktūrų atveju valstybė narė gali reikalauti, kad elektroninėmis priemonėmis taip pat būtų saugomi duomenys, kuriais užtikrinamas sąskaitų faktūrų kilmės autentiškumas ir jų turinio vientisumas, kaip numatyta 233 straipsnyje.
               3.   1 dalyje nurodyta valstybė narė gali nustatyti specialias sąlygas, kuriomis draudžiamas ar ribojamas sąskaitų faktūrų saugojimas šalyje, su kuria nėra pasirašyta teisinių dokumentų dėl savitarpio pagalbos, kurių taikymo sritis būtų panaši į numatytąją Direktyvoje 2010/24/ES ir Reglamente (EB) Nr. 1798/2003 arba į 249 straipsnyje nurodytą teisę susipažinti su tomis sąskaitomis faktūromis elektroninėmis priemonėmis, jas parsisiųsti ir naudoti.“;

               29)

               Į XI antraštinės dalies 4 skyriaus 3 skirsnį įterpiamas šis straipsnis:
               „248a straipsnis
               Kontrolės tikslais ir sąskaitų faktūrų, susijusių su prekių tiekimu ar paslaugų teikimu jų teritorijoje, ir apmokestinamųjų asmenų, įsisteigusių jų teritorijoje, gaunamų sąskaitų faktūrų atveju valstybės narės tam tikrų apmokestinamųjų asmenų arba tam tikrais atvejais gali reikalauti vertimo į jų valstybines kalbas. Tačiau valstybės narės negali nustatyti bendro reikalavimo išversti sąskaitas faktūras.“;

               30)

               249 straipsnis pakeičiamas taip:
               „249 straipsnis
               Kai apmokestinamasis asmuo savo išrašytas ar gautas sąskaitas faktūras saugo elektroninėmis priemonėmis, kuriomis užtikrinama internetinė prieiga prie atitinkamų duomenų, valstybės narės, kurioje jis įsisteigęs, kompetentingos institucijos ir, kai PVM turi būti sumokėtas kitoje valstybėje narėje, tos valstybės narės kompetentingos institucijos kontrolės tikslais turi teisę susipažinti su tomis sąskaitomis faktūromis, jas parsisiųsti ir naudoti.“;

               31)

               272 straipsnio 1 dalies antra pastraipa pakeičiama taip:
               „Valstybės narės negali pirmos pastraipos b punkte nurodytų apmokestinamųjų asmenų atleisti nuo su sąskaitų faktūrų išrašymu susijusių prievolių, nustatytų 3 skyriaus 3–6 skirsniuose ir 4 skyriaus 3 skirsnyje.“.

         2 straipsnis
   Perkėlimas į nacionalinę teisę
   1.   Valstybės narės ne vėliau kaip 2012 m. gruodžio 31 d. priima ir paskelbia įstatymus ir kitus teisės aktus, būtinus, kad būtų laikomasi šios direktyvos. Jos nedelsdamos pateikia Komisijai tų teisės aktų nuostatų tekstą.
   Tas nuostatas jos taiko nuo 2013 m. sausio 1 d.
   Valstybės narės, priimdamos tas nuostatas, daro jose nuorodą į šią direktyvą arba tokia nuoroda daroma jas oficialiai skelbiant. Nuorodos darymo tvarką nustato valstybės narės.
   2.   Valstybės narės pateikia Komisijai šios direktyvos taikymo srityje priimtų nacionalinės teisės aktų pagrindinių nuostatų tekstus.
   3 straipsnis
   Įsigaliojimas
   Ši direktyva įsigalioja dvidešimtąją dieną po jos paskelbimo Europos Sąjungos oficialiajame leidinyje.
   4 straipsnis
   Adresatai
   Ši direktyva skirta valstybėms narėms.

      Priimta Briuselyje 2010 m. liepos 13 d.

            Tarybos vardu

            Pirmininkas

         D. REYNDERS

      (1)  OL L 347, 2006 12 11, p. 1.

      (2)  OL C 321, 2003 12 31, p. 1.

      (3)  2010 m. kovo 16 d. Tarybos direktyva 2010/24/ES dėl savitarpio pagalbos vykdant reikalavimus, susijusius su mokesčiais, muitais ir kitomis priemonėmis (OL L 84, 2010 3 31, p. 1).

      (4)  2003 m. spalio 7 d. Tarybos reglamentas (EB) Nr. 1798/2003 dėl administracinio bendradarbiavimo pridėtinės vertės mokesčio srityje (OL L 264, 2003 10 15, p. 1).“;

      (5)  OL L 13, 2000 1 19, p. 12.

      (6)  OL L 338, 1994 12 28, p. 98.“;