title: 1971 m. birželio 15 d. Pirmoji Komisijos direktyva, nustatanti oficialiai pašarų kontrolei taikytinus Bendrijos analizės metodus

text:
Svarbus teisinis pranešimas

|

31971L0250

Oficialusis leidinys L 155 , 12/07/1971 p. 0013 - 0037 specialusis leidimas suomių kalba: skyrius 3 tomas 3 p. 0213  specialusis leidimas danų kalba: serija I skyrius 1971(II) p. 0423  specialusis leidimas švedų kalba: skyrius 3 tomas 3 p. 0213  specialusis leidimas anglų kalba: serija I skyrius 1971(II) p. 0480  specialusis leidimas graikų k.: skyrius 03 tomas 6 p. 0218  specialusis leidimas ispanų kalba: skyrius 03 tomas 5 p. 0003  specialusis leidimas portugalų kalba skyrius 03 tomas 5 p. 0003

		Pirmoji Komisijos direktyva1971 m. birželio 15 d.nustatanti oficialiai pašarų kontrolei taikytinus Bendrijos analizės metodus(71/250/EEB)EUROPOS BENDRIJŲ KOMISIJA,atsižvelgdama į Europos ekonominės bendrijos steigimo sutartį,atsižvelgdama į 1970 m. liepos 20 d. Tarybos direktyvą dėl Bendrijos mėginių atrankos ir analizės metodų, vykdant oficialią pašarų kontrolę, įvedimo [1], ypač į jos 2 straipsnį,kadangi ta direktyva reikalauja, kad oficiali pašarų kontrolė būtų atliekama taikant Bendrijos mėginių atrankos ir analizės metodus, siekiant patikrinti, ar jie atitinka reikalavimus, kuriuos numato įstatymai ar kiti teisės aktai dėl pašarų kokybės ir sudėties;kadangi visi privalomi analizės metodai turi būti nustatyti kaip galima greičiau; kadangi vandenilio cianido, kalcio, karbonatų, žalių pelenų kiekio, HCl netirpių pelenų kiekio, chloridų chloro, garstyčių aliejaus, laktozės, kalio, natrio, cukrų, teobromino ir karbamido, alkaloidų lubinuose ir sojų produktuose esančios ureazės aktyvumo nustatymas yra pirmoji šio proceso pakopa;kadangi priemonės, numatytos šioje direktyvoje, sutampa su Pašarų nuolatinio komiteto nuomone,PRIĖMĖ ŠIĄ DIREKTYVĄ:1 straipsnisValstybės narės reikalauja, kad atlikdamos pašarų kontrolę valstybės institucijos vandenilio cianido, kalciui, karbonatams, žalių pelenų kiekiui, HCl netirpių pelenų kiekiui, chloridų chlorui, garstyčių aliejui, laktozei, kaliui, natriui, cukrams, teobrominui, karbamidui, alkaloidams lubinuose ir sojų produktuose esančios ureazės aktyvumui nustatyti taikytų šios direktyvos priede nurodytus metodus.2 straipsnisValstybės narės priima įstatymus ir kitus teisės aktus, kurie, įsigalioję ne vėliau kaip iki 1972 m. liepos 1 d., įgyvendina šią direktyvą. Apie tai jos nedelsdamos praneša Komisijai.3 straipsnisŠi direktyva skirta valstybėms narėms.Priimta Briuselyje, 1971 m. birželio 15 d.Tarybos varduPirmininkasFranco M. Malfatti[1] OL L 170, 1970 8 3, p. 2.--------------------------------------------------PRIEDASPAŠARŲ KOMPONENTŲ CHEMINĖS ANALIZĖS METODAI1. ĮVADASPašarų cheminės analizės metodai paprastai tinka visoms pašarinėms žaliavoms ir kombinuotiesiems pašarams. Tačiau kai kuriems pašarams dėl jiems būdingų sudėties savybių reikia taikyti atskirus, tik jiems tinkamus analizės metodus. Šie atvejai metodų aprašymuose yra pateikiami po antrašte "pastabos".Jeigu pašarui nustatyti gali būti taikomi du ar daugiau metodų, tuomet, jei kitaip nenurodyta, metodą pasirenka analizę atliekanti laboratorija; tačiau taikomas metodas turi būti nurodytas analizės sertifikate.Mėginių paruošimas analizeiSvarbu, kad cheminė analizė būtų atliekama naudojant homogeninį mėginį. Tačiau atlikti kai kuriuos makroskopinius ar mikroskopinius nustatymus, taip pat nustatyti drėgnumą galima su tokio pavidalo mėginiu, koks jis pateko į laboratoriją. Kad būtų galima patenkinti abu šiuos reikalavimus, mėginys padalijamas į dvi dalis. Viena dalis imama tokia, kokia ji yra; antroji paruošiama taip, kaip to reikalauja cheminės analizės metodas.Mėginys padalijamas mechaniškai arba rankomis, prieš tai jį gerai sumaišius ant švaraus sauso paviršiaus. Dalijant rankomis patartina naudoti mėginio ketvirčiavimo metodą, pagal kurį mėginys paeiliui imamas iš dviejų priešingų segmentų. Pačiai analizei paimamas maždaug 100 g masės mėginys, kuris prireikus sumalamas taip, kad visas mėginys nusisijotų per sietą su apvaliomis 1 mm skersmens akutėmis. Mėginys iš karto dedamas į sausą indą su hermetiškai uždaromu dangčiu ir uždaromas.Jei mėginys yra labai drėgnas, jis prieš analizę turi būti džiovinamas, kad drėgnumas sumažėtų iki 8–12 %. Dėl to mėginys reikiamą laiką džiovinamas esant atitinkamai temperatūrai.Reagentai ir prietaisaiAnalizės metodų aprašymuose nurodyti tik specialūs arba netipiniai prietaisai ar aparatai. Nemanoma, kad reikia vardyti visą aparatūrą ar prietaisus, kurie sudaro analizės laboratorijų įprastos įrangos dalį.Be to, kur kalbant apie skiedimą ar plovimą minimas vanduo, visuomet turimas omenyje distiliuotas vanduo. Tai pat, jei be jokių papildomų nurodymų minimas reagento tirpalas, turimas omenyje tirpalas distiliuotame vandenyje.Rezultatų pateikimasAnalizės sertifikate pateikiamas rezultatas turi būti ne mažiau kaip dviejų bandymų vidurkis. Laikantis specialių nuostatų rezultatas pateikiamas procentine masės dalimi pradinio mėginio, koks jis pateko į laboratoriją. Rezultatas turi būti pateikiamas su reikšmingų skaitmenų skaičiumi, kuris nebūtų didesnis, negu leidžia analizės metodo tikslumas.2. VANDENILIO CIANIDO NUSTATYMAS1. Tikslas ir taikymo sritisMetodu nustatomas laisvas ir glikozidų pavidalu sujungtas vandenilio cianido kiekis pašaruose, ypač produktuose, gautuose iš linų sėmenų, manijokos miltų ir kai kurių rūšių pupų.2. Metodo esmėMėginys suspenduojamas vandenyje. Vandenilio cianidas veikiant fermentams išlaisvinamas, nudistiliuojamas vandens garais ir surenkamas tiksliame parūgštinto sidabro nitrato tirpalo tūryje. Sidabro cianidas atskiriamas filtruojant ir sidabro nitrato perteklius titruojamas amonio tiocianato tirpalu.3. Reagentai3.1. Saldžių migdolų suspensija: dvidešimt blanširuotų saldžių migdolų išspaudžiama į 100 ml vandens esant nuo 37 °C iki 40 °C temperatūrai. Naudojant natrio pikrate mirkytą popierių ar atliekant tuščią bandymą, kaip aprašyta 5 skyriaus paskutinėje pastraipoje, patikrinama, ar 10 ml suspensijos nėra vandenilio cianido.3.2. Natrio acetato 10 % (m/v) tirpalas, neutralus pagal fenolftaleiną.3.3. Priešpučio emulsija (pvz., silikono).3.4. Nitrato rūgštis, ρ = 1,40 g/ml.3.5. Sidabro nitrato 0,02 mol/l tirpalas.3.6. Amonio tiocianato 0,02 mol/l tirpalas.3.7. Sotusis amonio-geležies (III) sulfato tirpalas.3.8. Amoniakas: ρ = 0,958 g/ml.4. Prietaisai4.1. Džiovinimo spinta su termorele, nustatyta 38 °C.4.2. Prietaisai distiliacijai vandens garais, turintys kondensatorių su lenktu antgaliu.4.3. 1000 ml plokščiadugnės kolbos su šlifo kamščiais.4.4. Alyvos vonia.4.5. Biuretė su 0,05 ml padalos verte.5. Matavimas20 g mėginio pasveriama 5 mg tikslumu, mėginys supilamas į 1 litro plokščiadugnę kolbą ir įpilama 50 ml vandens bei 10 ml saldžių migdolų suspensijos (3.1). Kolba užkemšama ir 16 val. laikoma spintoje 38 °C temperatūroje. Paskui kolba aušinama iki kambario temperatūros, į ją įpilama 80 ml vandens, 10 ml natrio acetato tirpalo (3.2) ir lašas priešpučio emulsijos (3.3).Kolba prijungiama prie distiliavimo su vandens garais įtaiso ir pastatoma ant alyvos vonios, kuri prieš tai buvo pašildyta iki truputį aukštesnės kaip 100 °C temperatūros. Nudistiliuojama nuo 200 iki 300 ml skysčio, per kolbą leidžiant stiprią garų srovę ir atsargiai šildant alyvos vonią. Distiliatas surenkamas į užtemdytą Erlenmejerio kolbą, kurioje yra lygiai 50 ml 0,02 mol/l sidabro nitrato tirpalo (3.5) ir 1 ml nitrato rūgšties tirpalo (3.4). Žiūrima, kad kondensatoriaus antgalis būtų panardintas į sidabro nitrato tirpalą.Erlenmejerio kolbos turinys supilamas į 500 ml matavimo kolbą, praskiedžiamas iki žymės vandeniu, sumaišomas ir filtruojamas. Paimama 250 ml filtrato, į jį įpilama maždaug 1 ml amonio-geležies (III) sulfato tirpalo (3.7) ir sidabro nitrato tirpalo perteklius retitruojamas amonio tiocianato 0,02 mol/l tirpalu (3.6), pilamu iš biuretės su 0,05 ml padalomis.Prireikus galima atlikti tuščiąjį bandymą pagal tą pačią metodiką analizuojant 10 ml saldžių migdolų suspensijos (3.1), tik neįdėjus analizuojamo mėginio.6. Rezultatų skaičiavimasJei tuščiojo bandymo metu buvo sunaudotas 0,02 mol/l sidabro nitrato tirpalas, jo tūris atimamas iš sidabro nitrato tirpalo tūrio, sunaudoto mėginio distiliato. 1 ml 0,02 mol/l AgNO3 atitinka 0,54 mg HCN. Rezultatas išreikiamas mėginio masės procentais.7. PastabaJeigu mėginyje yra daug sulfidų (pvz., pupos), susidaro juodos sidabro sulfido nuosėdos, kurios filtruojasi kartu su sidabro cianido nuosėdomis. Susidarant šioms nuosėdoms netenkama dalies 0,02 mol/l sidabro nitrato tirpalo, kurio tūris turi būti atimamas iš tūrio, naudojamo HCN kiekiui apskaičiuoti. Daroma taip:ant filtro likusios nuosėdos apdorojamos 50 ml amoniako tirpalo (3.8), kad ištirptų sidabro cianidas. Liekana plaunama praskiestu amoniako tirpalu ir joje nustatomas sidabro kiekis. Gauta vertė perskaičiuojama į 0,02 mol/l sidabro nitrato tirpalo mililitrų skaičių.HCN kiekis mėginyje taip pat gali būti nustatytas parūgštintą amoniakinį filtratą titruojant nitrato rūgštimi.3. KALCIO NUSTATYMAS1. Tikslas ir taikymo sritisMetodu nustatomas bendras kalcio kiekis pašaruose.2. Metodo esmėKalcio junginiai paverčiami pelenais, pelenai apdorojami vandenilio chloridu ir kalcis nusodinamas kalcio oksalato pavidalu. Nuosėdos ištirpinamos sulfato rūgštyje ir susidariusi oksalo rūgštis titruojama kalio permanganato tirpalu.3. Reagentai3.1. Vandenilio chloridas, a. r., ρ = 1,14 g/ml.3.2. Nitrato rūgštis, a. r., ρ = 1,40 g/ml.3.3. Sulfato rūgštis, a. r., ρ = 1,13 g/ml.3.4. Amoniakinis vanduo, a. r., ρ = 0,98 g/ml.3.5. Šaltyje sotusis amonio oksalato tirpalas, a. r.3.6. Citrinų rūgšties, a. r., 30 % (m/v) tirpalas.3.7. 5 % amonio chlorido tirpalas (m/m)3.8. Bromkrezolio žaliojo 0,04 % (m/v) tirpalas.3.9. Kalio permanganato 0,1 mol/l tirpalas.4. Prietaisai4.1. Elektrinė mufelinė krosnis su oro cirkuliacija ir termorele.4.2. Platinos, kvarco ar porcelianinis tigliai mėginiui sudeginti.4.3. Stiklo filtrai, kurių akytumas G4.5. Matavimas1 mg tikslumu pasveriama apie 5 g mėginio (prireikus – daugiau), sudeginama 550 °C temperatūroje ir pelenai supilami į 250 ml laboratorinę stiklinę.Įpilama 40 ml vandenilio chlorido (3.1), 60 ml vandens ir keli lašai nitrato rūgšties (3.2). Stiklinės turinys užvirinamas ir verdamas apie 30 minučių. Tirpalas aušinamas ir supilamas į 250 ml matavimo kolbą. Stiklinė plaunama, kolbos turinys plovimo vandeniu skiedžiamas iki žymės, maišomas ir filtruojamas.Pipete į 250 ml stiklinę pagal numatomą kalcio kiekį paimama alikvotinė tirpalo dalis, turinti nuo 10 mg iki 40 mg kalcio. Įpilama 1 ml citrinų rūgšties tirpalo (3.6) ir 5 ml amonio chlorido tirpalo (3.7).Vandeniu skiedžiama maždaug iki 100 ml. Tirpalas užvirinamas, įpilama nuo aštuonių iki dešimties lašų bromkrezolio žaliojo tirpalo (3.8) ir 30 ml šilto amonio oksalato tirpalo (3.5). Jei susidaro nuosėdos, jos ištirpinamos įpylus kelis lašus vandenilio chlorido (3.1).Tirpalas labai lėtai neutralizuojamas amoniakiniu vandeniu (3.4) visą laiką maišant, kol pH vertė pasiekia 4,4–4,6 (t. y., kai indikatorius pakeičia spalvą). Stiklinė pastatoma ant verdančio vandens vonios ir laikoma trisdešimt minučių, kad susidariusios nuosėdos galėtų nusėsti. Stiklinė nukeliama nuo vandens vonios. Palaukiama vieną valandą ir filtruojama per G4 akytumo filtrą.Stiklinė ir filtras plaunami vandeniu, kol visiškai bus pašalintas amonio oksalato perteklius (chloridų nebuvimas plovimo vandenyje rodo, kad nuosėdos buvo gerai išplautos).Nuosėdos ant filtro ištirpinamos 50 ml šiltos sulfato rūgšties (3.3). Filtras plaunamas su šiltu vandeniu, kol filtrato tūris bus apie 100 ml. Temperatūra pakeliama iki 70 °C–80 °C, tirpalas lašas po lašo titruojamas kalio permanganato tirpalu (3.9), kol tampa rožinis, ir ši spalva neišnyksta per minutę.6. Rezultatų skaičiavimas1 ml kalio permanganato tirpalo atitinka 2,004 mg kalcio. Rezultatas išreikiamas mėginio masės procentais.7. Pastabos:7.1. Jeigu kalcio kiekiai nedideli, daroma taip: kalcio oksalato nuosėdos filtruojamos per bepelenį popierinį filtrą. Išplovus filtras džiovinamas ir sudeginamas platininiame tiglyje 550 °C temperatūroje. Nuosėdos iš naujo ištirpinamos keliuose lašuose sulfato rūgšties (3.3), tirpalas garinamas iki sausos liekanos, kuri vėl iškaitinama 550 °C temperatūroje ir pasveriama. Jei W yra gauto kalcio sulfato masė, kalcio kiekis mėginyje, kurį sudaro alikvotinė tirpalo dalis, lygus W × 0,2944.7.2. Jei mėginį sudaro tik neorganinės medžiagos, jis tirpinamas vandenilio chloride prieš tai jo nesudeginant. Jei būtų tokios medžiagos, pvz., kalcio-aliuminio fosfatas, kurios sunkiai tirpsta rūgštyje, prieš tirpinimą atliekamas šarminis sulydimas: analizuojamas mėginys platininiame tiglyje gerai sumaišomas su penkis kartus didesnės masės mišiniu, kurį lygiomis masės dalimis sudaro kalio karbonatas ir natrio karbonatas. Atsargiai kaitinama, kol mišinys visiškai išsilydo. Lydalas aušinamas ir ištirpinamas vandenilio chloride.7.3. Jei mėginyje yra daug magnio, kalcio oksalatas nusodinamas pakartotinai.4. KARBONATŲ NUSTATYMAS1. Tikslas ir taikymo sritisŠiuo metodu pašaruose nustatomas karbonatų kiekis, kuris paprastai perskaičiuojamas į kalcio karbonato kiekį.Tačiau tam tikrais atvejais (pvz., naudojant geležies karbonatą) būtina naudoti specialų metodą.2. Metodo esmėKarbonatai suardomi vandenilio chloridu; išsiskyręs anglies dioksidas surenkamas į matavimo biuretę ir jo tūris palyginamas su tūriu, kuris tomis pačiomis sąlygomis susidaro iš žinomo kalcio karbonato, a. r., kiekio.3. Reagentai3.1. Vandenilio chloridas, ρ = 1,10 g/ml.3.2. Kalcio karbonatas, a. r.3.3. Sulfato rūgštis, maždaug 0,01 mol/l, nudažyta metilraudonuoju tirpalu.4. PrietaisaiScheibler-Dietrich aparatas (žr. piešinį) ar panašus aparatas.5. MatavimasAtsižvelgiant į karbonatų kiekį mėginyje, sveriamas toks mėginio kiekis:0,5 g produktų, kuriuose karbonatai, reiškiant kalcio karbonatu, sudaro nuo 50 % iki 100 %;1,0 g produktų, kuriuose karbonatai, reiškiant kalcio karbonatu, sudaro nuo 40 % iki 50 %;2,0 g–3,0 g kitų produktų.Mėginys supilamas į specialų aparato butelį (4), į kurį įstatytas iš nedūžtančios medžiagos pagamintas mažas mėgintuvėlis su 10 ml vandenilio chlorido (3.1). Butelis prijungiamas prie aparato. Trišakis čiaupas (5) pasukamas taip, kad vamzdis (1) susijungtų su atmosfera. Kilnojamu vamzdžiu (2), kuris yra užpildytas nudažyta sulfato rūgštimi (3.3) ir prijungtas prie matavimo biuretės (1), skysčio lygis nustatomas ties nuline padala. Čiaupas (5) pasukamas taip, kad biuretė (1) ir vamzdis (3) būtų sujungti, ir patikrinama, ar skysčio lygis yra ties nuline padala.Vandenilio chloridas (3.1) palenkiant butelį (4) po truputį supilamas ant mėginio. Slėgis išlyginamas nuleidžiant vamzdį (2). Butelys (4) kratomas tol, kol anglies dioksidas nustoja skirtis.Slėgis atkuriamas sulyginant skysčio lygį biuretėje (1) ir vamzdyje (2). Po kelių minučių, jei dujų tūris daugiau nekinta, rodmuo pažymimas.Tomis pačiomis sąlygomis atliekamas kontrolinis bandymas su 0,5 g kalcio karbonato (3.2).6. Rezultatų skaičiavimasčia:V = CO2 tūris, kuris susidaro iš mėginio, mililitrais.T = CO2 tūris, kuris susidaro iš 0,5 g CaCO3, a. r., mililitrais.W = mėginio masė gramais.7. Pastabos7.1. Jei mėginio masė didesnė kaip 2 g, iš pradžių į butelį (4) įpilama 15 ml distiliuoto vandens ir prieš analizę sumaišoma. Toks pats vandens tūris naudojamas atliekant kontrolinį bandymą.7.2. Jei naudotas aparatas turi kitokį tūrį nei Scheiber-Dietrich aparato tūris, sveriamo mėginio masė ir kontrolinio mėginio masė bei rezultatų apskaičiavimas turi būti atitinkamai pakeisti.SCHEIBER-DIETRICH APARATAS CO2 TŪRIUI NUSTATYTI+++++ TIFF +++++5. ŽALIŲ PELENŲ KIEKIO NUSTATYMAS1. Tikslas ir taikymo sritisŠiuo metodu nustatomas žalių pelenų kiekis pašaruose.2. Metodo esmėMėginys sudeginamas 550 °C temperatūroje; liekana pasveriama.3. ReagentaiAmonio nitrato 20 % (m/v) tirpalas.4. Prietaisai4.1. Elektrinė viryklė.4.2. Elektrinė mufelinė krosnis su termorele.4.3. Tigliai mėginiui sudeginti, pagaminti iš platinos ar iš platinos ir aukso lydinio (10 % Pt, 90 % Au); stačiakampiai (60 × 40 × 25 mm) ar apvalūs (skersmuo: nuo 60 mm iki 75 mm, aukštis: nuo 20 mm iki 25 mm).5. MatavimasMaždaug 5 g mėginio (2,5 g tuo atveju, kai analizuojami linkę išsipūsti produktai) pasveriama 1 mg tikslumu ir supilama į mėginiui sudeginti skirtą tiglį, kuris pats prieš tai buvo iškaitintas ir pasvertas. Tiglis statomas ant elektrinės viryklės ir iš lėto šildomas, kol medžiaga suanglėja. Tiglis dedamas į mufelinę krosnį, nustatytą 550 °C ± 5 °C. Medžiaga laikoma toje temperatūroje, kol virsta baltais, šviesiai pilkais ar rausvais pelenais, kuriuose greičiausiai nebeliko anglingųjų dalelių. Tiglis dedamas į eksikatorių, paliekamas jame aušti ir tuojau pat pasveriamas.6. Rezultatų skaičiavimasLiekanos masė apskaičiuojama atimant tiglio masę.Rezultatas išreiškiamas mėginio masės procentais.7. Pastabos:7.1. Pelenai medžiagų, kurias sunku paversti pelenais, iš pradžių turi būti kaitinami ant viryklės ne trumpiau kaip tris valandas, paskui į atšaldytą liekaną įlašinami keli lašai 20 % amonio nitrato tirpalo (lašinama atsargiai, kad pelenai neišsklistų arba kad nesušoktų į gabalus). Išdžiovinus toliau kaitinama krosnyje. Prireikus operacija pakartojama, kol medžiaga visiškai virsta pelenais.7.2. Jei medžiagos atsparios apdorojimui, aprašytam 7.1 punkte, daroma taip: po maždaug trijų valandų kaitinimo pelenai supilami į šiltą vandenį ir filtruojami per mažą bepelenį filtrą. Filtras su turiniu sudeginamas tiglyje, kuris buvo naudotas prieš tai. Filtratas supilamas į ataušusį tiglį, išgarinamas iki sausumo, iškaitinamas ir pasveriamas.7.3. Analizuojant aliejų ir riebalus tinkamo dydžio tiglyje tiksliai pasveriamas maždaug 25 g mėginys. Mėginys anglinamas padegant jį bepelenio filtro popieriaus juostele. Sudeginus liekana sudrėkinama kuo mažesniu kiekiu vandens. Liekana džiovinama ir iškaitinama, kaip aprašyta 5 skyriuje.6. VANDENILIO CHLORIDE NETIRPIŲ PELENŲ KIEKIO NUSTATYMAS1. Tikslas ir taikymo sritisŠiuo metodu galima nustatyti neorganinių medžiagų, kurios netirpsta vandenilio chloride, kiekį pašaruose. Nelygu mėginio kilmė, galima naudoti du metodus.1.1. A metodas: taikomas organinėms pašarinėms žaliavoms ir didesnei daliai kombinuotųjų pašarų.1.2. B metodas: taikomas neorganiniams junginiams ir mišiniams, taip pat kombinuotiesiems pašarams, kuriuose A metodu nustatytas vandenilio chloride netirpių medžiagų kiekis yra didesnis kaip 1 %.2. Metodo esmė2.1. A metodas: mėginys paverčiamas pelenais, pelenai virinami vandenilio chloride, neištirpusi dalis filtruojama ir sveriama.2.2. B metodas: mėginys veikiamas vandenilio chloridu. Tirpalas filtruojamas, liekana paverčiama pelenais, kurie apdorojami pagal A metodą.3. Reagentai3.1. Vandenilio chlorido 3 mol/l tirpalas.3.2. Trichloracto rūgšties 20 % (m/v) tirpalas.3.3. Trichloracto rūgšties 1 % (m/v) tirpalas.4. Prietaisai4.1. Elektrinė vyriklė.4.2. Elektrinė mufelinė krosnis su termorele.4.3. Tigliai mėginiui sudeginti, pagaminti iš platinos ar iš platinos ir aukso lydinio (10 % Pt, 90 % Au); stačiakampiai (60 × 40 × 25 mm) ar apvalūs (skersmuo: nuo 60 mm iki 75 mm, aukštis: nuo 20 mm iki 25 mm).5. Matavimas5.1. A metodasMėginys sudeginamas taip pat, kaip nustatant žalių pelenų kiekį. Galima panaudoti pelenus, gautus atliekant šią analizę.Pelenai su 75 ml 3 mol/l vandenilio chlorido (3.1) nuplaunami į 250 ml–400 ml laboratorinę stiklinę. Mišinys lėtai užvirinamas ir atsargiai virinamas penkiolika minučių. Šiltas tirpalas filtruojamas per bepelenį filtrą ir liekana plaunama šiltu vandeniu, kol plovimo vanduo nerodo rūgščios reakcijos. Filtras su liekana džiovinamas ir pasvertame tiglyje sudeginamas ne žemesnėje kaip 550 °C, bet ne aukštesnėje kaip 700 °C temperatūroje. Tiglis aušinamas eksikatoriuje ir pasveriamas.5.2. B metodas5 g mėginio pasveriama 1 mg tikslumu ir supilama į 250 ml–400 ml laboratorinę stiklinę. Iš pradžių įpilama 25 ml vandens, paskui 25 ml 3 mol/l vandenilio chlorido (3.1), sumaišoma ir palaukiama, kol nustoja audringai skirtis burbuliukai. Įpilama dar 50 ml 3 mol/l vandenilio chlorido (3.1). Palaukiama dar galimo dujų skyrimosi pabaigos, stiklinė statoma ant verdančio vandens vonios ir laikoma ant jos trisdešimt minučių, prireikus ir ilgiau, kad visiškai būtų hidrolizuotas krakmolas, kurio galėjo būti mėginyje.Šiltas tirpalas filtruojamas per bepelenį filtrą, liekana plaunama 50 ml šilto vandens (žiūr. 7 punkto pastabą). Filtras su liekana dedamas į mėginiui sudeginti skirtą tiglį, džiovinamas ir sudeginamas ne žemesnėje kaip 550 °C, bet ne aukštesnėje kaip 700 °C temperatūroje. Pelenai su 75 ml 3 mol/l vandenilio chloridu (3.1) nuplaunami į 250 ml–400 ml laboratorinę stiklinę; tęsiama, kaip nurodyta antroje 5.1 punkto pastraipoje.6. Rezultatų skaičiavimasLiekanos masė skaičiuojama, atimant tiglio masę. Rezultatas išreiškiamas mėginio masės procentais.7. PastabaJei mėginys sunkiai filtruojasi, analizė atliekama iš naujo, 50 ml 3 mol/l vandenilio chlorido (3.1) pakeičiant 50 ml 20 % trichloracto rūgšties (3.2) ir plaunant filtrą šiltu 1 % trichloracto rūgšties tirpalu (3.3).7. CHLORIDŲ CHLORO NUSTATYMAS1. Tikslas ir taikymo sritisMetodu nustatomas vandenyje tirpių chloridų chloro kiekis. Paprastai jo kiekis reiškiamas natrio chlorido kiekiu. Metodas tinka visiems pašarams.2. Metodo esmėChloridai ištirpinami vandenyje. Jei produkte yra organinių medžiagų, jis skaidrinamas. Tirpalas šiek tiek parūgštinamas nitrato rūgštimi ir chloridai nusodinami sidabro chlorido pavidalu, veikiant sidabro nitrato tirpalu. Sidabro perteklius yra titruojamas Volhard metodu su amonio tiocianatu.3. Reagentai3.1. Amonio tiocianato 0,1 mol/l tirpalas.3.2. Sidabro nitrato 0,1 mol/l tirpalas.3.3. Sotusis amonio-geležies (III) sulfato tirpalas.3.4. Nitrato rūgštis, ρ = 1,38 g/ml.3.5. Dietileteris, a. r.3.6. Acetonas, a. r.3.7. Carrez I tirpalas: vandenyje ištirpinama 21,9 g cinko acetato dihidrato, Zn(CH3COO)2 2H2O ir 3 g ledinės acto rūgšties. Vandeniu skiedžiama iki 100 ml.3.8. Carrez II tirpalas: vandenyje ištirpinama 10,6 g kalio heksacianoferato (4-) trihidrato, K4Fe(CN)6· 3H2O. Skiedžiama vandeniu iki 100 ml.3.9. Aktyvintos anglys, a. r., be chloridų ir jų neabsorbuojančios.4. PrietaisaiMaišiklis (vartytuvas): apytikriai nuo 35 iki 40 aps./min.5. Matavimas5.1. Tirpalo ruošimasAtsižvelgiant į mėginio prigimtį tirpalas ruošiamas pagal 5.1.1, 5.1.2 arba 5.1.3 punktą.Kartu atliekamas tuščiasis bandymas, nededant analizuojamo mėginio.5.1.1. Mėginiai be organinės medžiagos1 mg tikslumu pasveriama ne daugiau kaip 10 g mėginio, kuriame chloro chloridų pavidalu būtų ne daugiau kaip 3 g. Mėginys supilamas į 500 ml matavimo kolbą su 400 ml maždaug 20 °C temperatūros vandens. Trisdešimt minučių maišomas vartytuve, praskiedžiamas iki žymės, sumaišomas ir filtruojamas.5.1.2. Mėginiai, kuriuose yra organinių medžiagų, išskyrus produktus, išvardytus 5.1.3.1 mg tikslumu pasveriama ne daugiau kaip 5 g mėginio, kuris kartu su 1 g aktyvintų anglių supilamas į 500 ml matavimo kolbą. Įpilama 400 ml apie 20 °C temperatūros vandens ir 5 ml Carrez I tirpalo (3.7), maišoma, įpilama 5 ml Carrez II tirpalo (3.8). Vartytuve turinys maišomas trisdešimt minučių, skiedžiamas iki žymės, sumaišomas ir filtruojamas.5.1.3. Virti pašarai, linų sėmenų išspaudos ir miltai, produktai, kuriuose daug linų sėmenų miltų, ir kiti produktai, kuriuose daug glitėsių ar koloidinių medžiagų (pvz., dekstrinuotas krakmolas)Tirpalas ruošiamas taip, kaip aprašyta 5.1.2 punkte, tačiau nefiltruojamas. Tirpalas dekantuojamas (prireikus centrifuguojamas), 100 ml filtrato paimama į 200 ml matavimo kolbą. Dekantantas maišomas su acetonu (3.6), šiuo tirpikliu skiedžiamas iki žymės, tirpalas sumaišomas ir filtruojamas.5.2. TitravimasPipete į Erlenmejerio kolbą paimama nuo 25 ml iki 100 ml (pagal numatomą chlorido kiekį) tirpalo, paruošto pagal aprašymo 5.1.1, 5.1.2 ar 5.1.3 punktus. Paimtoje alikvotinėje tirpalo dalyje turi būti ne daugiau nei 150 mg chloro (Cl). Prireikus tirpalas skiedžiamas ne mažiau kaip 50 ml vandens, įpilama 5 ml nitrato rūgšties (3.4), 20 ml sočiojo amonio-geležies (III) sulfato tirpalo (3.3) ir du lašai amonio tiocianato tirpalo (3.1), lašinamo iš biuretės, užpildytos iki nulinės žymės. Iš biuretės įpilama tiek sidabro nitrato tirpalo (3.2), kad susidarytų 5 ml perteklius. Įpilama 5 ml dietileterio (3.5) ir purtoma, kad nuosėdos koaguliuotų.Sidabro nitrato perteklius titruojamas amonio tiocianato tirpalu (3.1), kol atsiradusi raudonai ruda spalva neišnyksta per minutę.6. Rezultatų skaičiavimasW =čiaV1 = įpilto 0,1 mol/l sidabro nitrato tirpalo tūris mililitrais.V2 = analizei suvartoto 0,1 mol/l amonio tiocianato tirpalo tūris mililitrais.Jei 0,1 mol/l sidabro nitrato tirpalas buvo sunaudotas tuščiajame bandyme, sunaudoto tirpalo tūris atimamas iš skirtumo (V1 – V2).7. Pastabos7.1. Titravimą taip pat galima atlikti potenciometriškai.7.2. Tuo atveju, jei produktuose yra daug aliejaus ir riebalų, iš pradžių dietileteriu ar petroleteriu pašalinami riebalai.7.3. Tiriant žuvų miltus chloridus galima titruoti Mohr metodu.8. GARSTYČIŲ ALIEJAUS NUSTATYMAS1. Tikslas ir taikymo sritisMetodu nustatomas garstyčių aliejaus kiekis Brassica ir Sinapis rūšių išspaudose bei kombinuotuose pašaruose, su šių augalų rūšių išspaudomis, ir reiškiamas alilizotiocianato, kuris gali būti nudistiliuotas garais, kiekiu.2. Metodo esmėMėginys suspenduojamas vandenyje. Veikiant fermentams, izotiocianatai ir tiocianatai išlaisvinami, nudistiliuojami alkoholio garais ir surenkami į praskiestą amoniako tirpalą. Šiltas tirpalas veikiamas tam tikru kiekiu sidabro nitrato tirpalo, aušinamas ir filtruojamas. Sidabro nitrato perteklius titruojamas amonio tiocianato tirpalu.3. Reagentai3.1. Baltosios garstyčios (Sinapis alba).3.2. 95 %–96 % (v/v) etanolis.3.3. Priešpučio emulsija (pvz., silikono).3.4. Amoniako tirpalas, ρ = 0,958 g/ml.3.5. Sidabro nitrato 0,1 mol/l tirpalas.3.6. Amonio tiocianato 0,1 mol/l tirpalas.3.7. Nitrato rūgštis, ρ = 1,40 g/ml.3.8. Sotusis amonio-geležies (III) sulfato tirpalas.4. Prietaisai4.1. 500 ml plokščiadugnės kolbos su šlifo kamščiais.4.2. Distiliavimo aparatas, turintis kondensatorių ir įrangą, apsaugančią nuo lašų išnešimo.5. Matavimas10 g mėginio, pasverto 1 mg tikslumu, supilama į 500 ml plokščiadugnę kolbą, įdedama 2 g smulkiai sumaltų baltųjų garstyčių (3.1) (fermentų šaltinis) ir įpilama 200 ml 20 °C temperatūros vandens. Kolba užkemšama ir apie 2 valandas laikoma 20 °C temperatūroje dažnai purtant. Įpilama 40 ml etanolio (3.2) ir lašas priešpučio emulsijos (3.3). Nudistiliuojama maždaug 150 ml distiliato, kuris surenkamas į 250 ml matavimo kolbą, į kurią įpilta 20 ml amoniako (3.4). Žiūrima, kad kondensatoriaus antgalis būtų įmerktas į skystį. Į amoniakinį tirpalą įpilama 50 ml 0,1 mol/l sidabro nitrato tirpalo (3.5) (prireikus ir daugiau), ant matavimo kolbos uždedamas mažas piltuvas ir mišinys vieną valandą šildomas ant verdančio vandens vonios. Tirpalas paliekamas aušti, skiedžiamas vandeniu iki žymės, išmaišomas ir filtruojamas. Imama 100 ml skaidraus filtrato, į jį įpilama 5 ml nitrato rūgšties (3.7) ir maždaug 5 ml amonio-geležies (III) sulfato tirpalo (3.8). Sidabro nitrato perteklius titruojamas 0,1 mol/l amonio tiocianato tirpalu (3.6).Atliekamas tuščiasis bandymas be analizuojamo mėginio, taikant tą pačią cheminės analizės metodiką su 2 g smulkiai sutrintų baltųjų garstyčių.6. Rezultatų skaičiavimasIš 0,1 mol/l sidabro nitrato tirpalo kiekio, kurį sunaudoja tirpale esantis alilizotiocianatas, atimamas tuščiame bandyme sunaudotas sidabro nitrato tirpalo kiekis. Gauta vertė yra 0,1 mol/l sidabro nitrato tirpalo, kuris sureagavo su mėginyje esančiais izotiocianatais ir tiocianatais, mililitrų kiekis. 1 ml 0,1 mol/l sidabro nitrato atitinka 4,956 mg alilizotiocianato. Rezultatas išreiškiamas mėginio masės procentais.9. LAKTOZĖS NUSTATYMAS1. Tikslas ir taikymo sritisMetodu nustatomas laktozės kiekis pašaruose, kai jos yra daugiau kaip 0,5 %.2. Metodo esmėCukrūs ištirpinami vandenyje. Tirpalas fermentuojamas pridedant mielių Saccharomyces cerevisiae, kurios laktozės neliečia. Po skaidrinimo ir filtracijos laktozės kiekis filtrate nustatomas Luff-Schoorl metodu.3. Reagentai3.1. Saccharomyces cerevisiae suspensija: 25 g šviežių mielių išmaišoma 100 ml vandens. Suspensija šaldytuve išsilaiko ne ilgiau kaip savaitę.3.2. Carrez I tirpalas: vandenyje ištirpinama 21,9 g cinko acetato dihidrato, Zn(CH3COO)2·2H2O ir 3 g ledinės acto rūgšties. Šiltu vandeniu skiedžiama iki 100 ml.3.3. Carrez II tirpalas: vandenyje ištirpinama 10,6 g kalio heksacianoferato (4-) trihidrato, K4Fe(CN)6·3H2O. Skiedžiama vandeniu iki 100 ml.3.4. Luff-Schoorl reagentas:Gerai maišant citrinų rūgšties tirpalas (3.4.2) supilamas į natrio karbonato tirpalą (3.4.3). Įpilamas vario sulfato tirpalas (3.4.1) ir vandeniu skiedžiama iki 1 litro. Paliekama nusistovėti per naktį ir tirpalas filtruojamas. Tikrinama tokiu būdu gauto reagento molinė ekvivalentų koncentracija (Cu – 0,1 mol/l, Na2CO3 – 1 mol/l). Tirpalo pH turi būti apie 9,4.3.4.1. Vario sulfato tirpalas: 25 g vario sulfato pentahidrato, a. r., CuSO4·5H2O be geležies ištirpinama 100 ml vandens.3.4.2. Citrinų rūgšties tirpalas: 50 g citrinų rūgšties monohidrato, a. r., C6H8O7·H2O ištirpinama 50 ml vandens.3.4.3. Natrio karbonato tirpalas: 143,8 g bevandenio natrio karbonato, a. r., ištirpinama maždaug 300 ml šilto vandens. Paliekama aušti.3.5. Pemzos granulės, virintos druskos rūgšties tirpale, išplautos ir išdžiovintos.3.6. Kalio jodido 30 % (m/v) tirpalas.3.7. Sulfato rūgšties 3 mol/l tirpalas.3.8. Natrio tiosulfato 0,1 mol/l tirpalas.3.9. Krakmolo tirpalas: 5 g tirpaus krakmolo mišinys su 30 ml vandens supilamas į 1 litrą verdančio vandens. Virinama tris minutes, tirpalas aušinamas, prireikus į jį kaip konservanto įdedama 10 mg gyvsidabrio (II) jodido.4. PrietaisaiTermostatuojama vandens vonia, nustatyta 38 °C–40 °C temperatūrai.5. Matavimas1 g mėginio, pasverto 1 mg tikslumu, supilama į 100 ml matavimo kolbą. Įpilama 25 ml–30 ml vandens. Kolba 30 minučių laikoma ant verdančio vandens vonios, paskui aušinama iki maždaug 35 °C temperatūros. Įdedama apie 5 ml mielių suspensijos (3.1) ir išmaišoma. Kolba paliekama stovėti dvi valandas ant vandens vonios 38 °C–40 °C temperatūroje. Aušinama iki maždaug 20° C temperatūros.Įpilama 2,5 ml Carrez I tirpalo (3.2) ir 30 sekundžių maišoma, paskui – 2,5 ml Carrez II tirpalo (3.3) ir vėl maišoma 30 sekundžių. Skiedžiama vandeniu iki 100 ml, sumaišoma ir filtruojama. Ne daugiau kaip 25 ml šio tirpalo, kuriame laktozės turėtų būti nuo 40 mg iki 80 mg, pipete paimama į 300 ml Erlenmejerio kolbą. Prireikus iki 25 ml praskiedžiama vandeniu.Tokiu pačiu būdu atliekamas tuščiasis bandymas su 5 ml mielių suspensijos (3.1).Laktozės kiekis Luff-Schoorl metodu nustatomas taip: įpilama lygiai 25 ml Luff-Schoorl reagento (3.4) ir įdedamos dvi pemzos (3.5) granulės. Tirpalas maišomas laikant kolbą rankoje ir tuo pat metu šildant virš vidutinės atviros liepsnos, kad tirpalas užvirtų maždaug per dvi minutes. Iš karto Erlenmejerio kolba statoma ant asbestu padengto vielos tinklelio su maždaug 6 cm skersmens skyle, po kuria dega liepsna. Liepsna turi būti reguliuojama tokiu būdu, kad būtų šildomas tik Erlenmejerio kolbos dugnas. Prie Erlenmejerio kolbos prijungiamas grįžtamasis kondensatorius. Virinama lygiai dešimt minučių. Iš karto po to kolba aušinama šaltame vandenyje ir maždaug po penkių minučių titruojama taip:įpilama 10 ml kalio jodido tirpalo (3.6) ir tuojau pat (atsargiai, nes gali stipriai putoti) įpilama 25 ml 3 mol/l sulfato rūgšties tirpalo (3.7). Titruojama natrio tiosulfato 0,1 mol/l tirpalu (3.8), kol spalva tampa vos gelsva, kaip indikatoriaus įpilama krakmolo tirpalo (3.9) ir titravimas užbaigiamas.Toks pats titravimas, tik nevirinant, atliekamas su tiksliai 25 ml Luff-Schoorl reagento (3.4) ir 25 ml vandens mišiniu, įpilant 10 ml kalio jodido tirpalo (3.6) ir 25 ml 3 mol/l sulfato rūgšties tirpalo (3.7).6. Rezultatų skaičiavimasPagal pridedamą lentelę nustatomas laktozės kiekis miligramais, kuris atitinka dviejų titravimų rezultatų skirtumą, reiškiamą mililitrais 0,1 mol/l natrio tiosulfato tirpalo.Rezultatas pateikiamas procentais išreiškiant bevandenės laktozės masės dalį.7. PastabaProduktams, kuriuose yra daugiau kaip 40 % fermentuojamo cukraus, naudojama daugiau kaip 5 ml mielių suspensijos.Verčių lentelė, kai naudojama 25 ml Luff-Schoorl reagento0,1 mol/l Na2S2O3 ml, dvi minutes šildyti, dešimt minučių virti2230,1 mol/l NaSO ml | 6126Gliukozė, fruktozė, invertuotieji cukrūs, CHO | 122211Laktozė, CHO | 122211Maltozė, CHO | 2230,1 mol/l NaSO |Ml | mg | Verčių žingsnis | mg | Verčių žingsnis | mg | Verčių žingsnis | ml |1 | 2,4 | 2,4 | 3,6 | 3,7 | 3,9 | 3,9 | 1 |2 | 4,8 | 2,4 | 7,3 | 3,7 | 7,8 | 3,9 | 2 |3 | 7,2 | 2,5 | 11,0 | 3,7 | 11,7 | 3,9 | 3 |4 | 9,7 | 2,5 | 14,7 | 3,7 | 15,6 | 4,0 | 4 |5 | 12,2 | 2,5 | 18,4 | 3,7 | 19,6 | 3,9 | 5 |6 | 14,7 | 2,5 | 22,1 | 3,7 | 23,5 | 4,0 | 6 |7 | 17,2 | 2,6 | 25,8 | 3,7 | 27,5 | 4,0 | 7 |8 | 19,8 | 2,6 | 29,5 | 3,7 | 31,5 | 4,0 | 8 |9 | 22,4 | 2,6 | 33,2 | 3,8 | 35,5 | 4,0 | 9 |10 | 25,0 | 2,6 | 37,0 | 3,8 | 39,5 | 4,0 | 10 |11 | 27,6 | 2,7 | 40,8 | 3,8 | 43,5 | 4,0 | 11 |12 | 30,3 | 2,7 | 44,6 | 3,8 | 47,5 | 4,1 | 12 |13 | 33,0 | 2,7 | 48,4 | 3,8 | 51,6 | 4,1 | 13 |14 | 35,7 | 2,8 | 52,2 | 3,8 | 55,7 | 4,1 | 14 |15 | 38,5 | 2,8 | 56,0 | 3,9 | 59,8 | 4,1 | 15 |16 | 41,3 | 2,9 | 59,9 | 3,9 | 63,9 | 4,1 | 16 |17 | 44,2 | 2,9 | 63,8 | 3,9 | 68,0 | 4,2 | 17 |18 | 47,1 | 2,9 | 67,7 | 4,0 | 72,2 | 4,3 | 18 |19 | 50,0 | 3,0 | 71,7 | 4,0 | 76,5 | 4,4 | 19 |20 | 53,0 | 3,0 | 75,7 | 4,1 | 80,9 | 4,5 | 20 |21 | 56,0 | 3,1 | 79,8 | 4,1 | 85,4 | 4,6 | 21 |22 | 59,1 | 3,1 | 83,9 | 4,1 | 90,0 | 4,6 | 22 |23 | 62,2 | | 88,0 | | 94,6 | | 23 |10. KALIO NUSTATYMAS1. Tikslas ir taikymo sritisMetodu nustatomas kalio kiekis pašaruose.2. Metodo esmėMėginys sudeginamas ir pelenai ištirpinami vandenilio chloride. Kalio kiekis tirpale nustatomas liepsnos fotometrijos metodu, esant cezio chloridui ir aliuminio nitratui. Šių medžiagų dedama, kad būtų gerokai sumažinama trukdančių elementų įtaka.3. Reagentai3.1. Vandenilio chloridas, a. r, ρ = 1,12 g/ml.3.2. Cezio chloridas, a. r.3.3. Aliuminio nitratas, A l (NO3)3, t. r.3.4. Bevandenis kalio chloridas, a. r.3.5. Fotometrijos buferis: vandenyje ištirpinama 50 g cezio chlorido (3.2) ir 250 g aliuminio nitrato (3.3), tirpalas skiedžiamas vandeniu iki 1 litro ir sumaišomas. Tirpalas laikomas plastiko buteliuose.3.6. Etaloninis kalio tirpalas: vandenyje ištirpinama 1,907 g kalio chlorido (3.4), įpilama 5 ml vandenilio chlorido (3.1), vandeniu skiedžiama iki 1 litro ir tirpalas sumaišomas. Tirpalas laikomas plastiko buteliuose. 1 ml šio tirpalo yra 1 mg kalio.4. Prietaisai4.1. Platinos, kvarco ar porcelianinis tigliai mėginiui sudeginti, kurie prireikus uždengiami.4.2. Elektrinė mufelinė krosnis su termorele.4.3. Liepsnos fotometras.5. Matavimas5.1. Mėginio analizėPaprastai 10 mg tikslumu pasveriama 10 g mėginio, kuris supilamas į tiglį ir tris valandas kaitinamas esant 450 °C. Tigliui ataušus, pelenai kiekybiškai suplaunami į 500 ml matavimo kolbą, tam sunaudojant nuo 250 iki 300 ml vandens, paskui 50 ml vandenilio chlorido tirpalo (3.1). Nustojus skirtis anglies dioksidui tirpalas pašildomas ir dvi valandas kartais pamaišant laikomas maždaug 90 °C temperatūroje. Atšaldytas iki kambario temperatūros tirpalas skiedžiamas vandeniu iki žymės, sumaišomas ir filtruojamas. Į 100 ml matavimo kolbą paimama alikvotinė filtrato dalis, kurioje būtų ne daugiau nei 1 mg kalio, įpilama 10,0 ml fotometrijos buferio (3.5), tirpalas vandeniu skiedžiamas iki žymės ir sumaišomas. Tuo atveju, kai kalio yra daugiau, prieš įpilant fotometrijos buferį analizuojamas tirpalas atitinkamai praskiedžiamas.Lentelėje pateikiami orientaciniai praskiedimo koeficientai, imant maždaug 10 g masės mėginį.Numatomas kalio kiekis mėginyje ( % K) | Tirpalo skiedimo santykis | Cheminei analizei imamo tirpalo tūrio dalis, ml |iki 0,1 | – | 50 |nuo 0,1 iki 0,5 | – | 10 |nuo 0,5 iki 1,0 | – | 5 |nuo 1,0 iki 5,0 | 1 : 10 | 10 |nuo 5,0 iki 10,0 | 1 : 10 | 5 |nuo 10,0 iki 20,0 | 1 : 20 | 5 |Matuojama liepsnos fotometru, esant 768 nm bangos ilgiui. Rezultatas apskaičiuojamas pagal kalibracinę kreivę.5.2. Kalibracinė kreivėLygiai 10 ml etaloninio tirpalo (3.6) įpilama į 250 ml matavimo kolbą, tirpalas skiedžiamas vandeniu iki žymės ir sumaišomas. Į 100 ml kolbas tiksliai įpilama 5 ml, 10 ml, 15ml, 20 ml ir 25 ml šio tirpalo, kuriame atitinkamai būtų 0,2ml, 0,4 ml, 0,6 ml, 0,8 ml ir 1,0 mg kalio. Į dar vieną kolbą etaloninio tirpalo neįpilama. Į kiekvieną kolbą įpilama 10 ml fotometrijos buferio (3.5), tirpalas skiedžiamas vandeniu iki žymės ir sumaišomas. Atliekami 5.1 punkte nurodyti matavimai. Paprastai kalibracinė kreivė yra tiesi iki kalio koncentracijos 1 mg 100 ml tirpalo.6. Rezultatų skaičiavimasRezultatas išreiškiamas mėginio masės procentais.7. PastabaNorint pašalinti nustatymui trukdančių elementų įtaką ne visada būtina pilti fotometrijos buferio (3.5).11. NATRIO NUSTATYMAS1. Tikslas ir taikymo sritisMetodu nustatomas natrio kiekis pašaruose.2. Metodo esmėMėginys sudeginamas ir pelenai ištirpinami vandenilio chloride. Natrio kiekis tirpale nustatomas liepsnos fotometrijos metodu, esant cezio chloridui ir aliuminio nitratui. Šių medžiagų dedama, kad būtų gerokai sumažinama trukdančių elementų įtaka.3. Reagentai3.1. Vandenilio chloridas, a. r, ρ = 1,12 g/ml.3.2. Cezio chloridas, a. r.3.3. Aliuminio nitratas, A l (NO3)3·9H2O, techninis reagentas.3.4. Bevandenis natrio chloridas, a. r.3.5. Fotometrijos buferis: vandenyje ištirpinama 50 g cezio chlorido (3.2) ir 250 g aliuminio nitrato (3.3), tirpalas skiedžiamas vandeniu iki 1 litro ir sumaišomas. Tirpalas laikomas plastiko buteliuose.3.6. Etaloninis natrio tirpalas: vandenyje ištirpinama 2,542 g natrio chlorido (3.4), įpilama 5 ml vandenilio chlorido (3.1), vandeniu skiedžiama iki 1 litro ir tirpalas sumaišomas. Tirpalas laikomas plastiko buteliuose. 1 ml šio tirpalo yra 1 mg natrio.4. Prietaisai4.1. Platinos, kvarco ar porcelianinis tigliai mėginiui sudeginti, kurie prireikus uždengiami.4.2. Elektrinė mufelinė krosnis su termorele.4.3. Liepsnos fotometras.5. Matavimas5.1. Mėginio cheminė analizėPaprastai 10 mg tikslumu pasveriama 10 g mėginio, kuris supilamas į tiglį ir tris valandas kaitinamas 450 °C temperatūroje. Vengiama perkaitinti (kad neužsidegtų). Tigliui ataušus, pelenai kiekybiškai suplaunami į 500 ml matavimo kolbą, tam panaudojant nuo 250 ml iki 300 ml vandens, po to 50 ml vandenilio chlorido tirpalo (3.1). Nustojus skirtis anglies dioksidui tirpalas pašildomas ir dvi valandas laikomas maždaug 90 °C temperatūroje, kartais maišant. Ataušintas iki kambario temperatūros tirpalas skiedžiamas vandeniu iki žymės, sumaišomas ir filtruojamas. Į 100 ml matavimo kolbą paimama alikvotinė filtrato dalis, kurioje būtų ne daugiau kaip 1 mg natrio, įpilama 10,0 ml fotometrijos buferio (3.5), tirpalas vandeniu skiedžiamas iki žymės ir sumaišomas. Tuo atveju, kai natrio yra daugiau, prieš įpilant fotometrijos buferį analizuojamas tirpalas atitinkamai praskiedžiamas.Lentelėje pateikiami orientaciniai praskiedimo koeficientai, maždaug 10 g masės mėginiui.Numatomas natrio kiekis mėginyje ( % Na) | Tirpalo skiedimo santykis | Analizei imamo tirpalo tūrio dalis, ml |iki 0,1 | – | 50 |nuo 0,1 iki 0,5 | – | 10 |nuo 0,5 iki 1,0 | – | 5 |nuo 1,0 iki 5,0 | 1 : 10 | 10 |nuo 5,0 iki 10,0 | 1 : 10 | 5 |nuo 10,0 iki 20,0 | 1 : 20 | 5 |Matuojama liepsnos fotometru, esant 589 nm bangos ilgiui. Rezultatas apskaičiuojamas pagal kalibracinę kreivę.5.2. Kalibracinė kreivėLygiai 10 ml etaloninio tirpalo (3.6) paimama į 250 ml matavimo kolbą, tirpalas skiedžiamas vandeniu iki žymės ir sumaišomas. Į 100 ml kolbas paimama lygiai 5 ml, 10 ml, 15 ml, 20 ml ir 25 ml šio tirpalo, kuriame atitinkamai yra 0,2 mg, 0,4 mg, 0,6 mg, 0,8 mg ir 1,0 mg natrio. Į dar vieną kolbą etaloninio tirpalo neįpilama. Į kiekvieną kolbą įpilama 10 ml fotometrijos buferio (3.5), tirpalas skiedžiamas vandeniu iki žymės ir sumaišomas. Atliekami 5.1 punkte nurodyti matavimai. Paprastai kalibracinė kreivė yra tiesi iki natrio koncentracijos 1 mg 100 ml tirpalo.6. Rezultatų skaičiavimasRezultatas išreiškiamas mėginio masės procentais.7. Pastabos7.1. Produktus, kuriuose yra daugiau kaip 4 % natrio, pelenais geriausiai būtų paversti kaitinant dvi valandas uždengtame tiglyje. Liekanai ataušus įpilama vandens, pelenai suspenduojami maišant platinos viela, tirpalas džiovinamas ir vėl dvi valandas kaitinamas uždengtame tiglyje.7.2. Jei mėginį sudaro tik neorganinės medžiagos, jis ištirpinamas prieš tai neiškaitinant.12. CUKRAUS NUSTATYMAS1. Tikslas ir taikymo sritisMetodu nustatomas redukuojančių cukrų kiekis ir bendras cukrų po inversijos kiekis, reiškiamas gliukozės kiekiu ar, kur tinka, sacharozės kiekiu, dauginant rezultatą iš koeficiento 0,95. Metodas tinka kombinuotiesiems pašarams. Kitiems pašarams numatyti specialūs metodai. Kur būtina, laktozė turi būti nustatyta atskirai, ir į jos kiekį atsižvelgiama skaičiuojant rezultatus.2. Metodo esmėCukrūs ekstrahuojami praskiestu etanoliu; tirpalas skaidrinamas I ir II Carrez tirpalais. Etanolį pašalinus cukrų kiekiai prieš ir po inversijos nustatomi Luff-Schoorl metodu.3. Reagentai3.1. Etanolis 40 % (v/v), ρ = 0,948 g/ml 20 °C temperatūroje, neutralus pagal fenolftaleiną.3.2. Carrez I tirpalas: vandenyje ištirpinama 21,9 g cinko acetato dihidrato, Zn(CH3COO)2·2H2O ir 3 g ledinės acto rūgšties. Šiltu vandeniu skiedžiama iki 100 ml.3.3. Carrez II tirpalas: vandenyje ištirpinama 10,6 g kalio heksacianoferato (4-) trihidrato, K4Fe(CN)6·3H2O. Skiedžiama vandeniu iki 100 ml.3.4. Metiloranžinio 0,1 % (m/v) tirpalas.3.5. Vandenilio chlorido 4 mol/l tirpalas.3.6. Vandenilio chlorido 0,1 mol/l tirpalas.3.7. Natrio hidroksido 0,1 mol/l tirpalas.3.8. Luff-Schoorl reagentas:Gerai maišant, citrinų rūgšties tirpalas (3.8.2) supilamas į natrio karbonato tirpalą (3.8.3). Įpilamas vario sulfato tirpalas (3.8.1) ir vandeniu skiedžiama iki 1 litro. Paliekama nusistovėti per naktį ir tirpalas filtruojamas. Tikrinama taip gauto reagento molinė ekvivalentų koncentracija (Cu – 0,1 mol/l, Na2CO3 – 1 mol/l). Tirpalo pH turi būti apie 9,4.3.8.1. Vario sulfato tirpalas: 25 g vario sulfato pentahidrato, a. r., CuSO4·5H2O be geležies ištirpinama 100 ml vandens.3.8.2. Citrinų rūgšties tirpalas: 50 g citrinų rūgšties monohidrato, a. r., C6H8O7·H2O ištirpinama 50 ml vandens.3.8.3. Natrio karbonato tirpalas: 143,8 g bevandenio natrio karbonato, a. r., ištirpinama maždaug 300 ml šilto vandens. Paliekama aušti.3.9. Natrio tiosulfato 0,1 mol/l tirpalas.3.10. Krakmolo tirpalas: 5 g tirpaus krakmolo mišinys su 30 ml vandens supilamas į 1 litrą verdančio vandens. Verdama tris minutes, aušinama ir prireikus kaip konservanto įdedama 10 mg gyvsidabrio (II) jodido.3.11. Sulfato rūgšties 3 mol/l tirpalas.3.12. Kalio jodido 30 % (m/v) tirpalas.3.13. Pemzos granulės, virintos druskos rūgšties tirpale, išplautos ir išdžiovintos.3.14. 3-metil-1-butanolis.4. PrietaisaiMaišiklis (vartytuvas): apytikriai nuo 35 aps./min. iki 40 aps./min.5. Matavimas5.1. Mėginio ekstrahavimas2,5 g mėginio, pasverto 1 mg tikslumu, supilama į 250 ml matavimo kolbą. Įpilama 200 ml etanolio (3.1) ir vieną valandą maišoma maišikliu. Įpilama 5 ml Carrez I tirpalo (3.2) ir maišoma vieną minutę. Įpilama 5 ml Carrez II tirpalo (3.3) ir vėl maišoma 1 minutę. Etanoliu (3.1) skiedžiama iki žymės, sumaišoma ir filtruojama. Imama 200 ml filtrato ir, norint pašalinti didesnę dalį etanolio, garinama, kol tūris sumažėja maždaug du kartus. Likutis po išgarinimo naudojant šiltą vandenį kiekybiškai supilamas į 200 ml matavimo kolbą, tirpalas aušinamas, skiedžiamas iki žymės vandeniu, sumaišomas ir prireikus filtruojamas. Šis tirpalas naudojamas nustatyti redukuojančių cukrų kiekį ir – po inversijos – bendrą cukrų kiekį.5.2. Redukuojančių cukrų nustatymasPipete paimama ne daugiau kaip 25 ml tirpalo, turinčio mažiau kaip 60 mg redukuojančių cukrų, kurių kiekis reiškiamas gliukozės kiekiu. Prireikus distiliuotu vandeniu skiedžiama iki 25 ml ir redukuojančių cukrų kiekis nustatomas Luff-Schoorl metodu. Rezultatas išreiškiamas procentiniu gliuokozės kiekiu mėginyje.5.3. Suminio invertuotų cukrų kiekio nustatymasPipete paimama 50 ml tirpalo ir supilama į 100 ml matavimo kolbą. Įlašinami keli lašai metiloranžinio tirpalo (3.4) ir atsargiai, nuolat maišant, pilama 4 mol/l vandenilio chlorido tirpalo (3.5), kol tirpalo raudona spalva neišnyksta. Įpilama 15 ml 0,1 mol/l vandenilio chlorido (3.6), kolba nuleidžiama į nuolat verdančio vandens vonią, kurioje laikoma trisdešimt minučių. Tirpalas greitai aušinamas iki maždaug 20 °C temperatūros ir į jį įpilama 15 ml 0,1 mol/l natrio hidroksido tirpalo (3.7). Vandeniu skiedžiama iki 100 ml ir sumaišoma. Paimama ne daugiau kaip 25 ml šio tirpalo, turinčio mažiau kaip 60 mg redukuojančių cukrų, išreikštų gliukoze. Prireikus distiliuotu vandeniu skiedžiama iki 25 ml ir redukuojančių cukrų kiekis nustatomas Luff-Schoorl metodu. Rezultatas išreiškiamas gliukozės procentiniu kiekiu arba, kur tinka, sacharozės kiekiu, gautą rezultatą padauginus iš koeficiento 0,95.5.4. Titravimas Luff-Schoorl metoduPipete paimama 25 ml Luff-Schoorl reagento (3.8) ir supilama į 300 ml Erlenmejerio kolbą; įpilama lygiai 25 ml skaidrinto cukrų tirpalo. Įdedamos dvi pemzos (3.13) granulės, tirpalas šildomas ir maišomas, laikant kolbą rankoje virš vidutinės atviros liepsnos, kad tirpalas užvirtų maždaug per dvi minutes. Iš karto Erlenmejerio kolba statoma ant asbestu dengto vielos tinklelio su maždaug 6 cm skersmens skyle, po kuria dega liepsna. Liepsna turi būti reguliuojama taip, kad būtų šildomas tik Erlenmejerio kolbos dugnas. Prie Erlenmejerio kolbos prijungiamas grįžtamasis kondensatorius. Virinama lygiai dešimt minučių. Paskui kolba iš karto aušinama šaltame vandenyje ir maždaug po penkių minučių titruojama taip:įpilama 10 ml kalio jodido tirpalo (3.12) ir tuojau pat (atsargiai, nes gali stipriai putoti) įpilama 25 ml 3 mol/l sulfato rūgšties (3.11). Titruojama natrio tiosulfato 0,1 mol/l tirpalu (3.9), kol spalva tampa vos gelsva, kaip indikatoriaus įpilama krakmolo tirpalo (3.10), ir titravimas užbaigiamas.Toks pats titravimas, tik nevirinant, atliekamas su lygiai 25 ml Luff-Schoorl reagento (3.8) ir 25 ml vandens mišiniu, įpilant 10 ml kalio jodido tirpalo (3.12) ir 25 ml 3 mol/l sulfato rūgšties tirpalo (3.11).6. Rezultatų skaičiavimasPagal lentelę nustatomas gliukozės kiekis miligramais, kuris atitinka dviejų titravimų rezultatų skirtumą, reiškiamą mililitrais 0,1 mol/l natrio tiosulfato tirpalo.Rezultatas pateikiamas mėginio masės procentais.7. Specialūs metodai7.1. Pašarų, kuriuose yra daug melasos, ir kitų pašarų, kurie nėra ypač vienalyčiai, pasveriama 20 g ir su 500 ml vandens nuplaunama į 1000 ml tūrio matavimo kolbą. Maišikliu maišoma vieną valandą. Skaidrinama naudojant Carrez I (3.2) ir II (3.3) tirpalus, kaip aprašyta 5.1 punkte, tačiau naudojant keturiskart didesnius reagentų kiekius. Skiedžiama iki žymės 80 % (v/v) etanoliu.Tirpalas sumaišomas ir filtruojamas. Etanolis pašalinamas, kaip aprašyta 5.1 punkte. Jei mėginyje nėra dekstrinizuoto krakmolo, skiedžiama iki žymės vandeniu.7.2. Melasos ir grynųjų pašarų, kuriuose yra daug cukraus ir beveik nėra krakmolo (ceratonia siliqua vaisiai, džiovinti runkelių griežiniai ir t. t.), 5 g mėginio sudedama į 250 ml matavimo kolbą, įpilama 200 ml distiliuoto vandens ir valandą maišoma maišikliu, prireikus – ir ilgiau. Skaidrinama naudojant Carrez I (3.2) ir II (3.3) tirpalus, kaip aprašyta 5.1 punkte. Skiedžiama iki žymės šaltu vandeniu, maišoma ir filtruojama. Norint nustatyti suminį cukrų kiekį, daroma, kaip aprašyta 5.3 punkte.8. Pastabos8.1. Putojimo išvengiama, jei prieš virinant su Luff-Schoorl reagentu įpilama (nepaisant tūrio) apie 1 ml 3-metil-1-butanolio (3.14).8.2. Skirtumas tarp cukrų po inversijos suminio kiekio, išreikšto gliukozės kiekiu, ir redukuojančių cukrų kiekio, išreikšto gliukozės kiekiu, padauginus iš 0,95, yra procentinis sacharozės kiekis.8.3. Norint nustatyti redukuojančių cukrų be laktozės kiekį, galima taikyti du metodus:8.3.1. skaičiuojant apytikriai, atskiru analizės metodu nustatytas laktozės kiekis dauginamas iš 0,675 ir gautas rezultatas atimamas iš redukuojančių cukrų kiekio;8.3.2. redukuojančių cukrų be laktozės kiekį skaičiuojant tiksliai, tas pats mėginys turi būti tiriamas dviem metodais. Viena cheminė analizė atliekama su alikvotine dalimi tirpalo, gauto pagal 5.1 punktą, kita – su alikvotine dalimi tirpalo, gauto nustatant laktozę pagal šiam tikslui numatytą metodą (atlikus kitų cukrų fermentaciją ir skaidrinimą).Abiem atvejais turimas cukrų kiekis nustatomas Luff-Schoorl metodu ir perskaičiuojamas į gliukozės kiekį miligramais. Viena iš verčių atimama iš kitos ir skirtumas išreiškiamas mėginio masės procentais.PavyzdysDu kiekvienam nustatymui paimti tūriai atitinka 250 mg mėginį.Pirmuoju atveju sunaudota 17 ml 0,1 mol/l natrio tiosulfato tirpalo, tai atitinka 44,2 mg gliukozės; antruoju atveju sunaudota 11 ml, tai atitinka 27,6 mg gliukozės.Skirtumas yra 16,6 mg gliukozės.= 6.64 %Verčių lentelė, kai naudojama 25 ml Luff-Schoorl reagento0,1 mol/l Na2S2O3 ml, dvi minutes šildyti, dešimt minučių virti2230,1 mol/l NaSO ml | 6126Gliukozė, fruktozė, invertuotieji cukrūs, CHO | 122211Laktozė, CHO | 122211Maltozė, CHO | 2230,1 mol/l NaSO ml |Ml | mg | Verčių žingsnis | mg | Verčių žingsnis | mg | Verčių žingsnis | ml |1 | 2,4 | 2,4 | 3,6 | 3,7 | 3,9 | 3,9 | 1 |2 | 4,8 | 2,4 | 7,3 | 3,7 | 7,8 | 3,9 | 2 |3 | 7,2 | 2,5 | 11,0 | 3,7 | 11,7 | 3,9 | 3 |4 | 9,7 | 2,5 | 14,7 | 3,7 | 15,6 | 4,0 | 4 |5 | 12,2 | 2,5 | 18,4 | 3,7 | 19,6 | 3,9 | 5 |6 | 14,7 | 2,5 | 22,1 | 3,7 | 23,5 | 4,0 | 6 |7 | 17,2 | 2,6 | 25,8 | 3,7 | 27,5 | 4,0 | 7 |8 | 19,8 | 2,6 | 29,5 | 3,7 | 31,5 | 4,0 | 8 |9 | 22,4 | 2,6 | 33,2 | 3,8 | 35,5 | 4,0 | 9 |10 | 25,0 | 2,6 | 37,0 | 3,8 | 39,5 | 4,0 | 10 |11 | 27,6 | 2,7 | 40,8 | 3,8 | 43,5 | 4,0 | 11 |12 | 30,3 | 2,7 | 44,6 | 3,8 | 47,5 | 4,1 | 12 |13 | 33,0 | 2,7 | 48,4 | 3,8 | 51,6 | 4,1 | 13 |14 | 35,7 | 2,8 | 52,2 | 3,8 | 55,7 | 4,1 | 14 |15 | 38,5 | 2,8 | 56,0 | 3,9 | 59,8 | 4,1 | 15 |16 | 41,3 | 2,9 | 59,9 | 3,9 | 63,9 | 4,1 | 16 |17 | 44,2 | 2,9 | 63,8 | 3,9 | 68,0 | 4,2 | 17 |18 | 47,1 | 2,9 | 67,7 | 4,0 | 72,2 | 4,3 | 18 |19 | 50,0 | 3,0 | 71,7 | 4,0 | 76,5 | 4,4 | 19 |20 | 53,0 | 3,0 | 75,7 | 4,1 | 80,9 | 4,5 | 20 |21 | 56,0 | 3,1 | 79,8 | 4,1 | 85,4 | 4,6 | 21 |22 | 59,1 | 3,1 | 83,9 | 4,1 | 90,0 | 4,6 | 22 |23 | 62,2 | | 88,0 | | 94,6 | | 23 |13. TEOBROMINO NUSTATYMAS1. Tikslas ir taikymo sritisMetodu nustatomas teobromino kiekis kakavos pupelių perdirbimo šalutiniuose produktuose.2. Metodo esmėTeobrominas ekstrahuojamas chloroformu. Ekstaktas garinamas iki sausos liekanos, kuri tirpinama vandenyje ir veikiama tiksliu sidabro nitrato kiekiu. Išsiskyrusi nitrato rūgštis titruojama natrio hidroksido tirpalu.3. Reagentai3.1. Chloroformas, a. r.3.2. Amoniakas, ρ = 0,958 g/ml.3.3. Natrio sulfatas, bevandenis, a. r.3.4. Natrio hiroksido 0,1 mol/l tirpalas.3.5. Sidabro nitrato 0,1 mol/l tirpalas.3.6. Fenolsulfoftaleino (fenolio raudonojo) 0,1 % (m/v) tirpalas etanolyje.3.7. Petroleteris, virimo temp. 40–60 °C.4. PrietaisaiPlokščiadugnės 500 ml tūrio kolbos su šlifo kamščiais.5. Matavimas1 mg tikslumu pasvertas mėginys, kurio masė ne didesnė kaip 10 g ir kuriame yra ne daugiau kaip 80 mg teobromino, supilamas į 500 ml plokščiadugnę kolbą su šlifo kamščiu, į kurią dar įpilama 270 ml chloroformo (3.1) bei 10 ml amoniako (3.2). Kolba užkemšama ir stipriai purtoma penkias minutes. Pridedama 12 g bevandenio natrio sulfato (3.3), turinys vėl purtomas ir paliekamas iki kitos dienos nusistovėti. Filtruojama į 500 ml Erlenmejerio kolbą ir nuosėdos plaunamos 100 ml chloroformo (3.1). Tirpiklis distiliuojamas ir paskutiniai jo pėdsakai pašalinami ant verdančio vandens vonios. Ekstraktas ištirpinamas 50 ml vandens ir užvirinamas.Tirpalas aušinamas, tiksliai neutralizuojamas natrio hidroksido tirpalu, kaip indikatorių naudojant 0,5 ml fenolsulfoftaleino tirpalą (3.6). Įpilama 20 ml sidabro nitrato tirpalo (3.5). Išsiskyrusi nitrato rūgštis titruojama natrio hidroksido tirpalu (3.4), kol indikatorius keičia spalvą (pH = 7,4).6. Rezultatų skaičiavimas1 ml 0,1 mol/l NaOH atitinka 18 mg teobromino.Rezultatas išreiškiamas mėginio masės procentais.7. PastabaIš produktų, kuriuose yra daugiau kaip 8 % žalios aliejingos medžiagos, pirmiausia turi būti pašalinti riebalai, ekstrahuojant juos šešias valandas petroleteriu (jo virimo temperatūra 40–60 °C).14. KARBAMIDO NUSTATYMAS1. Tikslas ir taikymo sritisMetodu nustatomas karbamido kiekis pašaruose.2. Metodo esmėMėginys suspenduojamas vandenyje kartu su skaidrinančia medžiaga. Suspensija filtruojama. Dedama 4-dimetilaminobenzaldehido (4-DMAB) ir karbamido kiekis filtrate nustatomas matuojant optinį tankį, esant 420 nm bangos ilgiui.3. Reagentai3.1. 4-dimetilaminobenzaldehido tirpalas: 1,6 g 4-DMAB ištirpinama 100 ml 96 % etanolio ir įpilama 10 ml vandenilio chlorido, a. r. (ρ = 1,19 g/ml). Šį reagentą galima laikyti ne ilgiau kaip dvi savaites.3.2. Carrez I tirpalas: vandenyje ištirpinama 21,9 g cinko acetato dihidrato, Zn(CH3COO)2·2H2O ir 3 g ledinės acto rūgšties. Vandeniu skiedžiama iki 100 ml.3.3. Carrez II tirpalas: vandenyje ištirpinama 10,6 g kalio heksacianoferato (4-) trihidroksidas, K4Fe(CN)6·3H2O. Skiedžiama vandeniu iki 100 ml.3.4. Aktyvintos anglys, a. r., neabsorbuojančios karbamido (turi būti patikrinta).3.5. Karbamido, a. r. 0,1 % (m/v) tirpalas.4. Prietaisai4.1. Maišiklis (vartytuvas): apytikriai nuo 35 iki 40 aps./min.4.2. Mėgintuvėliai: 160 × 16 mm su šlifo kamščiais.4.3. Spektrofotometras.5. Matavimas5.1. Mėginio cheminė analizė1 mg tikslumu pasveriama 2 g mėginio, kuris kartu su 1 g aktyvintų anglių (3.4) supilamas į 500 ml matavimo kolbą. Įpilama 400 ml vandens ir po 5 ml Carrez I (3.2) bei II (3.3) tirpalų. Trisdešimt minučių tirpalas maišomas maišikliu. Tirpalas praskiedžiamas vandeniu iki žymės, sumaišomas ir filtruojamas.Į mėgintuvėlius su šlifo kamščiais įpilama 5 ml skaidraus bespalvio filtrato, 5 ml 4-DMAB tirpalo (3.1) ir sumaišoma. Mėgintuvėlis statomas ant 20 °C temperatūros vandens vonios. Po penkiolikos minučių spektrofotometru matuojamas mėginio tirpalo optinis tankis, esant 420 nm bangos ilgiui. Lyginama su tuščiajam mėginiui ruošti naudojamų reagentų tirpalu.5.2. Kalibracinė kreivėĮ 100 ml matavimo kolbas įpilama 1, 2, 4, 5 ir 10 ml karbamido tirpalo (3.5) ir skiedžiama vandeniu iki žymės. Į atskirus mėgintuvėlius su šlifo kamščiais įpilama po 5 ml kiekvieno tirpalo, į kiekvieną mėgintuvėlį įpilama 5 ml 4-DMAB tirpalo (3.1), tirpalas sumaišomas ir, kaip nurodyta anksčiau, matuojamas jo optinis tankis, lyginant su kontroliniu tirpalu, turinčiu 5 ml 4-DMAB ir 5 ml vandens, tačiau be karbamido. Brėžiama kalibracinė kreivė.6. Rezultatų skaičiavimasPagal kalibracinę kreivę nustatomas karbamido kiekis mėginyje.Rezultatas išreiškiamas mėginio masės procentais.7. Pastabos7.1. Tais atvejais, kai karbamido kiekis yra didesnis kaip 3 %, imama 1 g mėginio arba pradinis tirpalas skiedžiamas tiek, kad jo 500 ml būtų ne daugiau kaip 50 mg karbamido.7.2. Tuo atveju, kai karbamido yra mažai, mėginio kiekis padidinamas tiek, kad filtratas dar liktų skaidrus ir bespalvis.7.3. Jei mėginyje yra nesudėtingų azoto junginių, pvz., aminorūgščių, optinis tankis turi būti matuojamas, kai bangos ilgis 435 nm.15. ALKALOIDŲ LUBINUOSE NUSTATYMAS1. Tikslas ir taikymo sritisMetodu nustatomas alkaloidų kiekis lubinų sėklose.2. Metodo esmėAlkaloidai ištirpinami dietiletrio ir chloroformo mišinyje ir ekstrahuojami vandenilio chloridu. Alkaloidai nusodinami silicio volframo rūgštimi, nuosėdos iškaitinamos ir liekana pasveriama.3. Reagentai3.1. Dietileteris.3.2. Chloroformas.3.3. Natrio hidroksido 4 mol/l tirpalas.3.4. Vandenilio chlorido 0,3 mol/l tirpalas.3.5. Natrio chloridas, a. r.3.6. Silicio volframo rūgšties, SiO2·12WO3·26H2O, 10 % (m/v) tirpalas.4. Prietaisai4.1. Mechaninis maišiklis.4.2. Platinos, kvarco ar porcelianinis tigliai mėginiui sudeginti.4.3. Elektrinė mufelinė krosnis.5. Matavimas5 mg tikslumu pasveriama 15 g mėginio, kuris supilamas į maždaug 200 ml talpos indą, užkemšamą šlifo kamščiu (pvz., dalijamąjį piltuvą). Įpilama lygiai 100 ml dietileterio (3.1), 50 ml chloroformo (3.2) ir su matavimo pipete įpilama 10 ml natrio hidroksido tirpalo (3.3). Tirpalas stipriai purtomas, kad neįvyktų aglomeracija. Mišinys papurtomas dar keletą kartų ir paliekamas stovėti per naktį. Jei viršutinis sluoksnis ne visiškai skaidrus, įlašinami keli lašai vandens. Eterio ir chloroformo sluoksnis filtruojamas. 50 ml filtrato surenkama 50 ml matavimo kolboje ir kiekybiškai supilama į 150 ml dalijamąjį piltuvą, naudojant 50 ml dietileterio (3.1). Tris kartus nuosekliai ekstrahuojama su 20 ml vandenilio chlorido (3.4), ekstraktui leidžiama nusistovėti ir po kiekvieno ekstrahavimo rūgštus sluoksnis surenkamas. Rūgštūs ekstraktai supilami į 250 ml stiklinę ir, atsargiai šildant, pašalinami paskutiniai eterio ir chloroformo likučiai. Įdedama maždaug 1 g natrio chlorido (3.5), tirpalas aušinamas ir alkaloidai nusodinami silicio volframo rūgštimi (3.6). Trisdešimt minučių mišinys maišomas mechaniniu maišikliu. Mišinys paliekamas nakčiai nuosėdoms nusistovėti, paskui jos filtruojamos per bepelenį filtrą, plaunamos nuosekliai du kartus su 10 ml ir du kartus su 5 ml vandenilio chlorido tirpalu (3.4). Filtras su nuosėdomis dedamas į tiglį ir sudeginamas 900 °C temperatūroje. Tiglis paliekamas aušti, paskui pasveriamas.6. Rezultatų skaičiavimasAlkaloidų kiekis mėginyje gaunamas pelenų masę padauginus iš koeficiento 0,2.Rezultatas išreiškiamas mėginio masės procentais.16. SOJŲ PRODUKTŲ UREAZĖS AKTYVUMO NUSTATYMAS1. Tikslas ir taikymo sritisŠiuo bandymu įvertinamas ureazės aktyvumas produktuose, kurie gaunami iš sojų, ir nustatoma, ar šie produktai buvo pakankamai ilgai virti.2. Metodo esmėUreazės aktyvumas įvertinamas amoniakinio azoto kiekiu, kurį išskiria 1 g produkto iš karbamido tirpalo per 1 minutę 30 °C temperatūroje.3. Reagentai3.1. Vandenilio chlorido 0,1 mol/l tirpalas.3.2. Natrio hidroksido 0,1 mol/l tirpalas.3.3. Buferinis 0,05 mol/l fosfatų tirpalas; 4,45 g dinatrio-vandenilio fosfato dihidrato (Na2HPO4·2H2O) ir 3,40 g kalio-divandenilio fosfato (KH2PO4) 1000 ml tirpalo.3.4. Šviežias karbamido buferinis tirpalas; 30 g karbamido 1000 ml buferinio tirpalo (3.3); pH 6,9–7,0.4. Prietaisai4.1. Potenciometrinio titravimo aparatas arba didelio jautrumo pH-metras (0,02 pH) su magnetiniu maišikliu.4.2. Tiksliai 30 °C temperatūroje termostatuojama vandens vonia.4.3. Mėgintuvėliai su šlifo kamščiais, 150 mm × 18 mm.5. MatavimasMaždaug 10 g mėginio sumalama (pvz., kavos malūnėlyje) taip, kad jo milteliai nusisijotų per sietą, kurio akutės yra 0,2 mm skersmens. 1 mg tikslumu pasveriama 0,2 g sumalto mėginio. Jis supilamas į mėgintuvėlį su šlifo kamščiu, į kurį įpilama 10 ml karbamido buferinio tirpalo (3.4). Mėgintuvėlis iš karto užkemšamas ir stipriai purtomas. Mėgintuvėlis statomas ant vandens vonios, nustatytos tiksliai 30 °C, ir lygiai 30 minučių ant jos laikomas. Iš karto po to įpilama 10 ml 0,1 mol/l vandenilio chlorido (3.1), tirpalas greitai aušinamas iki 20 °C ir kiekybiškai supilamas į titravimo indą, mėgintuvėlį du kartus plaunant su 5 ml vandens. Tirpalas iš karto ir greitai potenciometriškai titruojamas natrio hidroksido 0,1 mol/l tirpalu (3.2) iki pH 4,7 naudojant stiklo elektrodą.Kontrolinis bandymas atliekamas taip:1 mg tikslumu pasveriama 0,2 g mėginio, kuris greitai supilamas į mėgintuvėlį su šlifo kamščiu, įpilama 10 ml 0,1 mol/l vandenilio chlorido (3.1) ir 10 ml karbamido buferio (3.4). Mėgintuvėlis greitai aušinamas lediniame vandenyje, jame laikomas trisdešimt minučių. Anksčiau nurodytomis sąlygomis mėgintuvėlio turinys supilamas į titravimo indą ir titruojamas 0,1 mol/l natrio hidroksido tirpalu (3.2) iki pH 4,7.6. Rezultatų skaičiavimas30° C =1 × 4čia:a = 0,1 mol/l natrio hidroksido tirpalo kiekis, sunaudotas mėginio titravimui, mililitrais.b = 0,1 mol/l natrio hidroksido tirpalo kiekis, sunaudotas kontroliniame bandyme, mililitrais.E = mėginio masė gramais.7. Pastabos7.1. Šis metodas tinka, kai ureazės aktyvumas 30 °C temperatūroje yra ne didesnis kaip 1 mg N/(g/min). Produktams su didesniu aktyvumu mėginio masė gali būti sumažinta iki 50 mg.7.2. Produktai, kuriuose yra daugiau kaip 10 % žalių riebalų, prieš cheminę analizę turi būti nuriebalinti žemoje temperatūroje.--------------------------------------------------


title: 2001 m. birželio 25 d. Komisijos direktyva 2001/47/EB, iš dalies keičianti Tarybos direktyvos 91/414/EEB dėl augalų apsaugos produktų pateikimo į rinką I priedą, kad būtų įrašyta veiklioji medžiaga Paecilomyces fumosoroseus (Apopka padermė 97, PFR 97 arba CG 170, ATCC20874)

text:
Svarbus teisinis pranešimas

|

32001L0047

Oficialusis leidinys L 175 , 28/06/2001 p. 0021 - 0023

		Komisijos direktyva 2001/47/EB2001 m. birželio 25 d.iš dalies keičianti Tarybos direktyvos 91/414/EEB dėl augalų apsaugos produktų pateikimo į rinką I priedą, kad būtų įrašyta veiklioji medžiaga Paecilomyces fumosoroseus (Apopka padermė 97, PFR 97 arba CG 170, ATCC20874)EUROPOS BENDRIJŲ KOMISIJA,atsižvelgdama į Europos bendrijos steigimo sutartį,atsižvelgdama į 1991 m. liepos 15 d. Tarybos direktyvą 91/414/EEB dėl augalų apsaugos produktų pateikimo į rinką [1] su paskutiniais pakeitimais, padarytais Komisijos direktyva 2001/28/EB [2], ypač į jos 6 straipsnio 1 dalį,kadangi:(1) Pagal Direktyvos 91/414/EEB (toliau – direktyva) 6 straipsnio 2 dalį Belgija 1994 m. gegužės 18 d. gavo Thermo Trilogy Corporation (pareiškėjo) paraišką įrašyti veikliąją medžiagą Paecilomyces fumosoroseus (Apopka padermę 97, PFR 97 arba CG 170, ATCC20874) į direktyvos I priedą.(2) Pagal direktyvos 6 straipsnio 3 dalies nuostatas Komisija savo Sprendime 97/164/EB [3] patvirtino, kad pateikti dokumentai dėl Paecilomyces fumosoroseus (Apopka padermės 97, PFR 97 arba CG 170, ATCC20874) galėtų būti laikomi iš esmės atitinkančiais direktyvos II priedo duomenų ir informacijos reikalavimus, o augalų apsaugos produkto, savo sudėtyje turinčio šios veikliosios medžiagos, atveju – III priedo reikalavimus.(3) Pagal direktyvos 5 straipsnio 1 dalį veiklioji medžiaga į I priedą turėtų būti įrašyta ne ilgesniam kaip 10 metų laikotarpiui, jeigu galima tikėtis, kad nei augalų apsaugos produktų, savo sudėtyje turinčių veikliosios medžiagos, naudojimas, nei jų likučiai neturės kenksmingo poveikio žmonių ar gyvūnų sveikatai bei požeminiam vandeniui arba nepriimtinos įtakos aplinkai.(4) Paecilomyces fumosoroseus (Apopka padermė 97, PFR 97 arba CG 170, ATCC20874) poveikis žmonių sveikatai ir aplinkai pranešėjo siūlomais naudojimo atvejais buvo įvertintas pagal direktyvos 6 straipsnio 2 ir 4 dalių nuostatas. Belgija, kaip paskirtoji valstybė narė pranešėja, medžiagos įvertinimo ataskaitos projektą Komisijai pateikė 1997 m. gruodžio 9 d.(5) Įvertinimo ataskaitos projektą peržiūrėjo valstybės narės ir Komisija Augalų sveikatos nuolatiniame komitete. Ši peržiūra buvo baigta 2001 m. balandžio 27 d. pateikiant Komisijos Paecilomyces fumosoroseus (Apopka padermės 97, PFR 97 arba CG 170, ATCC20874) peržiūros ataskaitą. Jei peržiūros ataskaitą reikėtų papildyti naujais duomenimis atsižvelgiant į technikos ir mokslo pažangą, Paecilomyces fumosoroseus (Apopka padermės 97, PFR 97 arba CG 170, ATCC20874) įrašymo į direktyvos I priedą sąlygas taip pat tektų iš dalies pakeisti pagal direktyvą.(6) Dokumentai dėl Paecilomyces fumosoroseus (Apopka padermės 97, PFR 97 arba CG 170, ATCC20874) ir peržiūros informacija 1999 m. gruodžio 16 d. taip pat buvo pateikta Augalų moksliniam komitetui prašant jo nuomonės. Šis komitetas savo nuomonę pateikė 2000 m. lapkričio 30 d. [4].(7) Atlikus įvairius patikrinimus paaiškėjo, kad savo sudėtyje minėtos veikliosios medžiagos turintys augalų apsaugos produktai apskritai galėtų atitikti direktyvos 5 straipsnio 1 dalies a ir b punktų bei 3 dalies reikalavimus, ypač tais naudojimo atvejais, kurie buvo patikrinti ir išsamiai aprašyti Komisijos peržiūros ataskaitoje. Dėl to minėtą veikliąją medžiagą tikslinga įrašyti į I priedą siekiant užtikrinti, kad augalų apsaugos produktai, savo sudėtyje turintys minėtos veikliosios medžiagos, visose valstybėse narėse galėtų būti įregistruojami laikantis minėtos direktyvos nuostatų.(8) Po įrašymo būtinas tinkamas laikotarpis, kad valstybės narės galėtų įgyvendinti direktyvos nuostatas dėl augalų apsaugos produktų, savo sudėtyje turinčių Paecilomyces fumosoroseus (Apopka padermės 97, PFR 97 arba CG 170, ATCC20874), o svarbiausia peržiūrėti laikinas registracijas arba ne vėliau kaip iki šio laikotarpio pabaigos iš naujo įregistruoti pagal direktyvos nuostatas. Augalų apsaugos produktams, savo sudėtyje turintiems Paecilomyces fumosoroseus (Apopka padermės 97, PFR 97 arba CG 170, ATCC20874) ir kitų į I priedą įrašytų veikliųjų medžiagų, taip pat gali būti reikalingas ilgesnis laikotarpis.(9) Dar reikia priimti vienodus principus dėl mikroorganizmų, tikslinga, kad valstybės narės įregistruodamos taikytų direktyvos 4 straipsnio bendrąsias nuostatas. Taip pat tikslinga valstybėms narėms suteikti pakankamai laiko iš naujo įvertinti registraciją atsižvelgiant į vienodus principus, kai pastarieji bus priimti.(10) Tikslinga numatyti, kad valstybės narės sudarytų galimybę visoms suinteresuotoms šalims susipažinti su parengta peržiūros ataskaita (išskyrus konfidencialią informaciją, kaip apibrėžta direktyvos 14 straipsnyje).(11) Šioje direktyvoje numatytos priemonės atitinka Augalų sveikatos nuolatinio komiteto nuomonę, pateiktą 2001 m. balandžio 27 d.,PRIĖMĖ ŠIĄ DIREKTYVĄ:1 straipsnisDirektyvos 91/414/EEB I priedo lentelė iš dalies keičiama įrašant Paecilomyces fumosoroseus (Apopka padermės 97, PFR 97 arba CG 170, ATCC20874), kaip nurodyta šios direktyvos priede.2 straipsnis1. Valstybės narės priima įstatymus ir kitus teisės aktus, kurie, įsigalioję nė vėliau kaip iki 2001 m. gruodžio 31 d., įgyvendina šią direktyvą. Apie tai jos nedelsdamos praneša Komisijai.Valstybės narės, priimdamos šias nuostatas, daro jose nuorodą į šią direktyvą arba tokia nuoroda daroma jas oficialiai skelbiant. Nuorodos darymo tvarką nustato valstybės narės.2. Tačiau, peržiūrint esamas registracijas pagal peržiūros ataskaitą, laikina registracija panaikinama ir, jei reikia, iki 2002 m. lapkričio 30 d. pakeičiama išsamia.3. Tačiau, taikant vienodus principus, valstybės narės kuo greičiau, bet ne vėliau kaip per 12 mėnesių nuo tokių principų priėmimo dienos iš naujo patikrina registracijas.4. Tačiau augalų apsaugos produktams, savo sudėtyje turintiems Paecilomyces fumosoroseus (Apopka padermės 97, PFR 97 arba CG 170, ATCC20874) kartu su kita veikliąja medžiaga, kuri yra Direktyvos 91/414/EEB I priede, straipsnio 1 dalyje nurodytas laikotarpis pratęsiamas tiek, kad direktyvos, iš dalies pakeičiančios Direktyvos 91/414/EEB I priedą, nuostatomis būtų numatytas ilgesnis laikotarpis į priedą įrašyti kitą medžiagą.5. Valstybės narės visoms suinteresuotoms šalims sudaro galimybę nuolat susipažinti su peržiūros ataskaita dėl Paecilomyces fumosoroseus (Apopka padermės 97, PFR 97 arba CG 170, ATCC20874) (išskyrus konfidencialią informaciją, kaip apibrėžta direktyvos 14 straipsnyje) arba ją pateikia gavusios konkretų prašymą.3 straipsnisŠi direktyva įsigalioja 2001 m. liepos 1 d.4 straipsnisŠi direktyva skirta valstybėms narėms.Priimta Briuselyje, 2001 m. birželio 25 d.Komisijos varduDavid ByrneKomisijos narys[1] OL L 230, 1991 8 19, p. 1.[2] OL L 113, 2001 4 24, p. 5.[3] OL L 64, 1997 3 5, p. 17.[4] Augalų mokslinio komiteto nuomonė dėl Paecilomyces fumosoroseus įvertinimo pagal Tarybos direktyvą 91/414/EEB dėl augalų apsaugos produktų pateikimo į rinką (SCP/PAECIL/002, galutinė, 2000 m. gruodžio 11 d.).--------------------------------------------------PRIEDASDIREKTYVOS 91/414/EEB I PRIEDO LENTELĖJE ĮTERPTINAS ĮRAŠASNr. | Įprastas pavadinimas, identifikavimo numeriai | IUPAC pavadinimas | Grynumas | Įsigaliojo | Įrašymo termino pabaiga | Konkrečios nuostatos |18 | Paecilomyces fumosoroseus Apopka padermė 97, PFR 97 arba CG 170, ATCC20874 | Nėra | Taikant HPLC metodą, kiekviena fermentavimo mitybinė terpė turėtų būti tikrinama dėl antrinių metabolitų nebuvimo | 2001 m. liepos 1 d. | 2011 m. birželio 30 d. | Galima įregistruoti tik kaip insekticidą. Siekiant užtikrinti, kad nebūtų antrinių metabolitų, kiekviena fermentavimo mitybinė terpė turėtų būti tikrinama taikant HPLC metodą. Augalų sveikatos nuolatinio komiteto peržiūros ataskaita buvo baigta rengti: 2001 m. balandžio 27 d. |--------------------------------------------------


title: 2006 m. vasario 7 d.  Komisijos direktyva 2006/16/EB, iš dalies keičianti Tarybos direktyvą 91/414/EEB, įtraukiant veikliąją medžiagą oksamilą   (Tekstas svarbus EEE)

text:
8.2.2006

               LT

               Europos Sąjungos oficialusis leidinys

               L 36/37

      KOMISIJOS DIREKTYVA 2006/16/EB
   2006 m. vasario 7 d.
   iš dalies keičianti Tarybos direktyvą 91/414/EEB, įtraukiant veikliąją medžiagą oksamilą
   (Tekstas svarbus EEE)
   EUROPOS BENDRIJŲ KOMISIJA,
   atsižvelgdama į Europos bendrijos steigimo sutartį,
   atsižvelgdama į 1991 m. liepos 15 d. Tarybos direktyvą 91/414/EEB dėl augalų apsaugos priemonių pateikimo į rinką (1), ypač į jos 6 straipsnio 1 dalį,
   kadangi:

               (1)

               Komisijos reglamentais (EB) Nr. 451/2000 (2) ir (EB) Nr. 703/2001 (3), nustatančiais Direktyvos 91/414/EEB 8 straipsnio 2 dalyje nurodytos darbų programos išsamias antrojo etapo įgyvendinimo taisykles, nustatomas augalų apsaugos produktų veikliųjų medžiagų, kurias reikia įvertinti siekiant įtraukti į Direktyvos 91/414/EEB I priedą, sąrašas. Tame sąraše yra oksamilas.

               (2)

               Oksamilo poveikis žmonių sveikatai ir aplinkai ataskaitų rengėjo pasiūlytais naudojimo atvejais buvo įvertintas pagal Reglamentuose (EB) Nr. 451/2000 ir (EB) Nr. 703/2001 išdėstytas nuostatas. Be to, šiais reglamentais skiriamos valstybės narės ataskaitų rengėjos pagal Reglamento (EB) Nr. 451/2000 8 straipsnio 1 dalies nuostatas Europos maisto saugos tarnybai (EFSA) privalo pateikti atitinkamas įvertinimo ataskaitas ir rekomendacijas. Airija buvo paskirta ataskaitą apie oksamilą rengiančia valstybe nare, o visą informacijai apie oksamilą ji pateikė 2003 m. rugpjūčio 25 d.

               (3)

               Šią įvertinimo ataskaitą valstybės narės ir EFSA kartu persvarstė darbo grupės įvertinimo posėdyje ir 2005 m. sausio 14 d. pateikė Komisijai kaip EFSA mokslinę ataskaitą apie oksamilą (4). Šią ataskaitą valstybės narės ir Komisija persvarstė Maisto grandinės ir gyvūnų sveikatos nuolatiniame komitete ir 2005 m. liepos 15 d. pateikė, kaip Komisijos peržiūros ataskaitą apie oksamilą.

               (4)

               Po įvairiapusių tyrimų nustatyta, kad augalų apsaugos poduktai, kurių sudėtyje yra oksamilo, gali būti laikomi iš esmės atitinkančiais Direktyvos 91/414/EEB 5 straipsnio 1 dalies a ir b punktų reikalavimus, visų pirma dėl naudojimo, kuris buvo išnagrinėtas ir išsamiai pateiktas Komisijos peržiūros ataskaitoje. Todėl oksamilą tikslinga įtraukti į I priedą siekiant užtikrinti, kad augalų apsaugos produktų, kurių sudėtyje yra šios veikliosios medžiagos, leidimai visose valstybėse narėse būtų suteikiami vadovaujantis tos direktyvos nuostatomis.

               (5)

               Nepažeidžiant tos išvados, reikėtų gauti papildomos informacijos tam tikrais konkrečiais klausimais. Direktyvos 91/414/EEB 6 straipsnio 1 dalyje numatyta, kad medžiagos įtraukimas į I priedą gali priklausyti nuo tam tikrų sąlygų. Todėl reikėtų reikalauti, kad oksamilas būtų toliau tiriamas, siekiant patvirtinti jo rizikos įvertinimą kai kuriais atvejais, ir, kad tokių tyrimų rezultatus pateiktų pranešėjas.

               (6)

               Patirtis, įgyta į Direktyvos 91/414/EEB I priedą anksčiau įtraukus veikliąsias medžiagas, įvertintas remiantis Komisijos reglamento (EEB) Nr. 3600/92 (5) nuostatomis, rodo, kad gali kilti sunkumų interpretuojant galiojančių leidimų turėtojų pareigas, susijusias su galimybe naudotis duomenimis. Todėl siekiant išvengti tolesnių sunkumų, būtina aiškiau apibrėžti valstybių narių pareigas, visų pirma pareigą patikrinti, ar leidimo turėtojas gali naudotis tos direktyvos II priedo reikalavimus atitinkančiu dokumentų rinkiniu. Tačiau aiškiau apibrėžus esamas pareigas, valstybėms narėms arba leidimų turėtojams neatsirastų naujų įsipareigojimų lyginant su iki šiol priimtomis I priedą iš dalies keičiančiomis direktyvomis.

               (7)

               Prieš įtraukiant veikliąją medžiagą į I priedą turėtų būti skirtas tinkamas laikotarpis, per kurį valstybės narės ir suinteresuotos šalys galėtų pasirengti laikytis dėl veikliosios medžiagos įtraukimo atsiradusių naujų reikalavimų.

               (8)

               Nepažeidžiant Direktyvoje 91/414/EEB apibrėžtų reikalavimų, įtraukus veikliąją medžiagą į I priedą, valstybėms narėms turėtų būti suteiktas šešių mėnesių laikotarpis nuo tos medžiagos įtraukimo, per kurį jos, siekdamos įsitikinti, kad laikomasi Direktyvoje 91/414/EEB, ypač jos 13 straipsnyje nustatytų reikalavimų ir I priede išdėstytų atitinkamų sąlygų, persvarstytų galiojančius augalų apsaugos produktų, kurių sudėtyje yra oksamilo, leidimus. Valstybės narės prireikus turėtų iš dalies keisti, pakeisti naujais arba panaikinti galiojančius leidimus pagal Direktyvos 91/414/EEB nuostatas. Nukrypstant nuo pirmiau minėto galutinio termino, reikėtų suteikti ilgesnį laikotarpį, per kurį pagal Direktyvoje 91/414/EEB nustatytus vienodus principus kiekvienu numatyto naudojimo atveju būtų pateikiamas ir įvertinamas III priede nurodytas visas kiekvieno augalų apsaugos produkto dokumentų rinkinys.

               (9)

               Todėl Direktyvą 91/414/EEB reikia atitinkamai iš dalies pakeisti.

               (10)

               Šioje direktyvoje numatytos priemonės atitinka Maisto grandinės ir gyvūnų sveikatos nuolatinio komiteto nuomonę,

         PRIĖMĖ ŠIĄ DIREKTYVĄ:
   1 straipsnis
   Direktyvos 91/414/EEB I priedas iš dalies keičiamas taip, kaip nurodyta šios direktyvos priede.
   2 straipsnis
   Valstybės narės ne vėliau kaip iki 2007 m. sausio 31 d. priima ir paskelbia įstatymus ir kitus teisės aktus, kurie įsigalioję įgyvendina šią direktyvą. Jos nedelsdamos pateikia Komisijai tų nuostatų tekstą ir tų nuostatų ir šios direktyvos koreliacijos lentelę.
   Tas nuostatas jos taiko nuo 2007 m. vasario 1 d.
   Valstybės narės, priimdamos šias nuostatas, daro jose nuorodą į šią direktyvą arba tokia nuoroda daroma jas oficialiai skelbiant. Nuorodos darymo tvarką nustato valstybės narės.
   3 straipsnis
   1.   Vadovaudamosi Direktyva 91/414/EEB, valstybės narės, jei būtina, iki 2007 m. sausio 31 d. iš dalies keičia arba panaikina galiojančius augalų apsaugos produktų, kurių sudėtyje yra veikliosios medžiagos oksamilo, leidimus.
   Iki tos dienos jos ypač tikrina, ar laikomasi tos direktyvos I priede nurodytų reikalavimų, susijusių su oksamilu, išskyrus su juo susijusių reikalavimų, apibrėžtų įrašo B dalyje, ir, ar leidimo turėtojas turi arba gali naudotis visu dokumentų rinkiniu, atitinkančiu tos direktyvos II priedo reikalavimus, pagal 13 straipsnyje išdėstytas sąlygas.
   2.   Nukrypdamos nuo 1 dalies nuostatų, valstybės narės iš naujo, pagal Direktyvos 91/414/EEB VI priede numatytus vienodus principus, vadovaudamosi tos direktyvos III priedo reikalavimus atitinkančiu dokumentų rinkiniu, ir atsižvelgdamos į jos I priedo įrašo B dalį, susijusią su oksamilu, įvertina kiekvieną leistiną augalų apsaugos produktų, kurio sudėtyje oksamilas yra vienintelė veiklioji medžiaga, arba viena iš keleto į Direktyvos 91/414/EEB I priedą ne vėliau kaip iki 2006 m. liepos 30 d. įtrauktų veikliųjų medžiagų. Remdamosi tuo vertinimu, jos nusprendžia, ar priemonė atitinka Direktyvos 91/414/EEB 4 straipsnio 1 dalies b, c, d ir e punktuose išdėstytas sąlygas.
   Tai nusprendusios, valstybės narės:

               a)

               jei būtina, iš dalies pakeičia arba panaikina produkto, kurio sudėtyje oksamilas yra vienintelė veiklioji medžiaga, leidimą vėliausiai iki 2010 m. liepos 30 d.; arba

               b)

               jei būtina, iš dalies pakeičia arba panaikina produkto, kurio sudėtyje oksamilas yra vienintelė veiklioji medžiaga, leidimą ne vėliau kaip iki 2010 m. liepos 30 d. arba iki tokiam pakeitimui ar panaikinimui atlikti nustatytos dienos, kuri yra nurodyta atitinkamoje direktyvoje arba direktyvose, kuriomis atitinkama medžiaga ar medžiagos buvo įtrauktos į Direktyvos 91/414/EEB I priedą, pasirinkdamos vėliausią datą.

         4 straipsnis
   Ši direktyva įsigalioja 2006 m. rugpjūčio 1 d.
   5 straipsnis
   Ši direktyva skirta valstybėms narėms.

      Priimta Briuselyje, 2006 m. vasario 7 d.

            Komisijos vardu

         Markos KYPRIANOU

            Komisijos narys

      (1)  OL L 230, 1991 8 19, p. 1. Direktyva su paskutiniais pakeitimais, padarytais Komisijos direktyva 2006/6/EB (OL L 12, 2006 1 18, p. 21).

      (2)  OL L 55, 2000 2 29, p. 25. Reglamentas su paskutiniais pakeitimais, padarytais Reglamentu (EB) Nr. 1044/2003 (OL L 151, 2003 6 19, p. 32).

      (3)  OL L 98, 2001 4 7, p. 6.

      (4)  EFSA mokslinė ataskaita (2005) 26, 1–78, „Pesticido oksamilo keliamo pavojaus įvertinimo persvarstymo išvados.“ (Conclusion on the peer review of the pesticide risk assessment of the active substance Oxamyl), (pateikta 2005 m. sausio 14 d.).

      (5)  OL L 366, 1992 12 15, p. 10. Reglamentas su paskutiniais pakeitimais, padarytais Reglamentu (EB) Nr. 2266/2000 (OL L 259, 2000 10 13, p. 27).

      PRIEDAS
      Direktyvos 91/414/EEB I priedo lentelės pabaigoje įrašoma:

                     Nr.

                     Bendrinis pavadinimas, identifikavimo Nr.

                     IUPAC pavadinimas

                     Grynumas (1)

                     Įsigaliojimas

                     Įtraukimo galiojimo pabaiga

                     Konkrečios nuostatos

                     „117

                     Oksamilas
                     CAS Nr. 23135-22-0
                     CIPAC Nr. 342

                     N,N-dimetil-2-metilkarbamoiloksiimino-2-(metiltio) acetamidas

                     970 g/kg

                     2006 m. rugpjūčio 1 d.

                     2016 m. liepos 31 d.

                     A DALIS
                     Leidžiama naudoti tik kaip nematicidą arba insekticidą.
                     B DALIS
                     Įgyvendinant VI priede numatytus vienodus principus, atsižvelgiama į oksamilo peržiūros ataskaitos išvadas, ypač į jos I ir II priedėlius, priimtus Maisto grandinės ir gyvūnų sveikatos nuolatiniame komitete 2005 m. liepos 15 d. Šiame bendrame įvertinime:

                                 —

                                 valstybės narės turi skirti ypatingą dėmesį paukščių ir žinduolių, sliekų, vandens organizmų, paviršinio ir požeminio vandens apsaugai lengvai pažeidžiamomis gamtinėmis sąlygomis.

                           Leidimo sąlygose prireikus turėtų būti numatytos rizikos sumažinimo priemonės:

                                 —

                                 valstybės narės turi skirti ypatingą dėmesį su priemone dirbančių subjektų saugumui. Leidimo sąlygose prireikus turėtų būti numatytos apsaugos priemonės.

                           Atitinkamos valstybės narės reikalauja, kad būtų atliekami tolesni tyrimai, patvirtinantys požeminio vandens rūgščiose dirvose užterštumo, paukščių, gyvūnų ir sliekų užterštumo rizikos įvertinimą. Jos užtikrina, kad pareiškėjai, kurių prašymu oksamilas yra įtrauktas į šį priedą, pateiktų tokių tyrimų rezultatus Komisijai per du metus nuo šios direktyvos įsigaliojimo.“

         (1)  Išsamesnė informacija apie veikliosios medžiagos tapatumą ir specifikaciją pateikiama peržiūros ataskaitoje.