title: 2014 m. balandžio 16 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyva 2014/55/ES dėl elektroninių sąskaitų faktūrų naudojimo viešuosiuose pirkimuose  Tekstas svarbus EEE

text:
6.5.2014

               LT

               Europos Sąjungos oficialusis leidinys

               L 133/1

         EUROPOS PARLAMENTO IR TARYBOS DIREKTYVA 2014/55/ES
   2014 m. balandžio 16 d.
   dėl elektroninių sąskaitų faktūrų naudojimo viešuosiuose pirkimuose
   (Tekstas svarbus EEE)
   EUROPOS PARLAMENTAS IR EUROPOS SĄJUNGOS TARYBA,
   atsižvelgdami į Sutartį dėl Europos Sąjungos veikimo, ypač į jos 114 straipsnį,
   atsižvelgdami į Europos Komisijos pasiūlymą,
   teisėkūros procedūra priimamo akto projektą perdavus nacionaliniams parlamentams,
   atsižvelgdami į Europos ekonomikos ir socialinių reikalų komiteto nuomonę (1),
   atsižvelgdami į Regionų komiteto nuomonę (2),
   laikydamiesi įprastos teisėkūros procedūros (3),
   kadangi:

               (1)

               egzistuoja ir šiuo metu valstybėse narėse taikomi keli pasauliniai, nacionaliniai, regioniniai ir patentuoti elektroninių sąskaitų faktūrų standartai. Nė vienas iš tų standartų nėra dominuojantis, o dauguma jų nėra sąveikūs vienas su kitu;

               (2)

               nesant bendro standarto, valstybės narės, skatindamos elektroninių sąskaitų faktūrų naudojimą viešuosiuose pirkimuose arba nustatydamos, kad jis yra privalomas, nusprendžia sukurti savus techninius sprendimus, grindžiamus skirtingais nacionaliniais standartais. Todėl valstybėse narėse vienu metu egzistuojančių įvairių standartų skaičius didėja ir greičiausiai ateityje toliau didės;

               (3)

               nesąveikių standartų gausa lemia pernelyg didelę painiavą, teisinį netikrumą ir elektronines sąskaitas faktūras naudojančių ekonominės veiklos vykdytojų papildomas veiklos išlaidas visose valstybėse narėse. Ekonominės veiklos vykdytojams, norintiems dalyvauti tarpvalstybinėje viešųjų pirkimų veikloje, dažnai tenka laikytis naujo elektroninių sąskaitų faktūrų standarto kaskart atėjus į naują rinką. Kadangi skirtingi teisiniai ir techniniai reikalavimai elektroninėms sąskaitoms faktūroms atgraso ekonominės veiklos vykdytojus nuo dalyvavimo tarpvalstybinėje viešųjų pirkimų veikloje, jie tampa kliūtimi patekti į tarpvalstybinių viešųjų pirkimų rinką ir kliūtimi prekybai. Jie trukdo naudotis pagrindinėmis laisvėmis ir taip daro tiesioginį poveikį vidaus rinkos veikimui;

               (4)

               tos kliūtys Sąjungos vidaus prekybai ateityje veikiausiai didės, nes kuriama vis daugiau nesąveikių nacionalinių ir patentuotų standartų, o elektroninių sąskaitų faktūrų naudojimas viešuosiuose pirkimuose valstybėse narėse vis labiau plinta arba tampa privalomas;

               (5)

               kliūtys tarpvalstybinei prekybai, kylančios dėl to, kad vienu metu egzistuoja skirtingi elektroninių sąskaitų faktūrų teisiniai reikalavimai ir techniniai standartai, ir dėl nepakankamo sąveikumo, turėtų būti pašalintos arba sumažintos. Tam tikslui pasiekti turėtų būti sukurtas bendras Europos standartas elektroninės sąskaitos faktūros pagrindinių elementų semantiniam duomenų modeliui (toliau – Europos elektroninių sąskaitų faktūrų standartas). Standarte turėtų būti išvardyti ir aprašyti pagrindiniai elementai, kurie visada turi būti įtraukti į elektroninę sąskaitą faktūrą, ir tokiu būdu būtų palengvintas elektroninių sąskaitų faktūrų siuntimas ir gavimas tarp skirtingais techniniais standartais grindžiamų sistemų. Galiojantys nacionaliniai techniniai standartai, jeigu jie neprieštarauja šiam Europos standartui, neturėtų būti pakeisti šiuo standartu ir jų naudojimas neturėtų būti juo apribotas, ir turėtų būti įmanoma toliau juos taikyti lygiagrečiai su Europos standartu;

               (6)

               šia direktyva užtikrinamas semantinis sąveikumas ir didinamas teisinis tikrumas, taigi ja bus skatinamas elektroninių sąskaitų faktūrų naudojimas viešuosiuose pirkimuose, taip sudarant galimybę valstybėms narėms, perkančiosioms organizacijoms, perkantiesiems subjektams ir ekonominės veiklos vykdytojams gauti didelės naudos sutaupytų lėšų, poveikio aplinkai ir administracinės naštos mažinimo požiūriu;

               (7)

               elektroninių sąskaitų faktūrų nauda dar labiau didinama, kai sąskaitos faktūros sukūrimas, siuntimas, perdavimas, gavimas ir apdorojimas gali būti visiškai automatizuotas. Todėl atitinkančiomis Europos elektroninių sąskaitų faktūrų standartą turėtų būti laikomos tik kompiuterio skaitomos sąskaitos faktūros, kurias gavėjas gali apdoroti automatiniu ir skaitmeniniu būdu. Šios direktyvos tikslais vien vaizdo rinkmena neturėtų būti laikoma elektronine sąskaita faktūra;

               (8)

               sąveikumo tikslas – sudaryti galimybę nuosekliai pateikti ir apdoroti informaciją tarp skirtingų verslo sistemų, nepriklausomai nuo jų technologijos, taikymo ar platformos. Visiškas sąveikumas apima sąveikos galimybę trim skirtingais lygiais: sąskaitos faktūros turinio (semantikos), formato arba vartojamos kalbos (sintaksės) ir perdavimo būdo. Semantinis sąveikumas reiškia, kad elektroninėje sąskaitoje faktūroje yra tam tikras reikalaujamos informacijos kiekis ir kad keičiantis informacija išsaugoma ir nedviprasmiškai suprantama tiksli jos prasmė, nepriklausomai nuo to, kaip fiziškai ji pateikiama ar perduodama. Sintaksių sąveikumas reiškia, kad elektroninės sąskaitos faktūros duomenų elementai pateikiami tokiu formatu, kuriuo siuntėjas ir gavėjas gali tiesiogiai keistis ir kuris gali būti apdorojamas automatiniu būdu. Sintaksių sąveikumas gali būti užtikrintas vienu iš dviejų būdu, t. y. naudojant bendrą sintaksę arba vieną sintaksę konvertuojant į kitą sintaksę;

               (9)

               naudojama daug sintaksių. Vis dažniau sintaksių sąveikumas užtikrinamas pasitelkus konvertavimą. Šis metodas yra veiksmingas, jeigu sąskaitoje faktūroje yra visi reikiami duomenų elementai semantiniu lygiu ir jeigu jų reikšmė yra nedviprasmiška. Kadangi dažnai taip nėra, reikia imtis veiksmų, kad būtų užtikrintas sąveikumas semantiniu lygiu. Siekiant toliau supaprastinti elektroninių sąskaitų faktūrų naudojimą ir sumažinti išlaidas, vienas iš ilgalaikių tikslų turėtų būti apriboti naudojamų sintaksių skaičių, pirmiausia sutelkiant dėmesį į dažniausiai naudojamas sintakses;

               (10)

               elektroninių sąskaitų faktūrų standartizacija taip pat papildo pastangas skatinti elektroninių viešųjų pirkimų naudojimą, kas atsispindi ir Europos Parlamento ir Tarybos direktyvos 2014/24/ES (4) bei Europos Parlamento ir Tarybos direktyvos 2014/25/ES (5) atitinkamose nuostatose;

               (11)

               Europos Vadovų Taryba savo 2012 m. birželio 28–29 d. ir 2013 m. spalio 24 d. išvadose nurodė, kad reikėtų teikti pirmenybę priemonėms, skirtoms toliau plėtoti tarptautinę prekybą internetu ir modernizuoti viešojo administravimo institucijas, be kita ko, sudarant palankesnes sąlygas perėjimui prie elektroninių sąskaitų faktūrų ir greitai įdiegiant jų naudojimą;

               (12)

               2012 m. balandžio 20 d. rezoliucijoje Europos Parlamentas atkreipė dėmesį į rinkos susiskaidymą dėl nacionalinių elektroninių sąskaitų faktūrų išrašymo taisyklių, pabrėžė didelę elektroninių sąskaitų faktūrų teikiamą naudą ir akcentavo teisinio tikrumo, aiškios techninės aplinkos ir atvirų bei sąveikių elektroninių sąskaitų faktūrų sprendimų, grindžiamų bendrais teisiniais reikalavimais, verslo procesais ir techniniais standartais, svarbą. Dėl tų priežasčių Europos Parlamentas paragino ne vėliau kaip 2016 m. įvesti privalomą elektroninių sąskaitų naudojimą viešuosiuose pirkimuose;

               (13)

               2010 m. lapkričio 2 d. Komisijos sprendimu sukurtas Europos suinteresuotųjų šalių e. sąskaitų faktūrų forumas (6) 2013 m. spalio mėn. vieningai priėmė Rekomendaciją dėl semantinio duomenų modelio naudojimo siekiant užtikrinti elektroninių sąskaitų faktūrų sąveikumą;

               (14)

               ši direktyva turėtų būti taikoma perkančiųjų organizacijų ir perkančiųjų subjektų gautoms elektroninėms sąskaitoms faktūroms, išrašytoms vykdant sutartis, kurioms taikoma Europos Parlamento ir Tarybos direktyva 2009/81/EB (7), Europos Parlamento ir Tarybos direktyva 2014/23/ES (8), Direktyva 2014/24/ES arba Direktyva 2014/25/ES. Ši direktyva turėtų būti taikoma tik toms elektroninėms sąskaitoms faktūroms, kurias išrašė ekonominės veiklos vykdytojas, kuriam buvo skirta viešojo pirkimo sutartis arba koncesijos sutartis (pagrindinė sutarties šalis). Vis dėlto tais atvejais, kai valstybės narės pagal Direktyvos 2014/24/ES 71 straipsnį ir Direktyvos 2014/25/ES 88 straipsnį numato tiesioginį mokėjimą subrangovams, į viešojo pirkimo dokumentuose apibrėžiamas sąlygas turėtų būti įtrauktos nuostatos dėl elektroninių sąskaitų faktūrų naudojimo arba nenaudojimo atliekant mokėjimus subrangovams. Turėtų būti aiškiai nurodyta, kad tais atvejais, kai sutartis skiriama ekonominės veiklos vykdytojų grupei, ši direktyva taikoma tos grupės vardu arba atskirų tos grupės ekonominės veiklos vykdytojų išrašytoms elektroninėms sąskaitoms faktūroms;

               (15)

               ši direktyva taip pat turėtų būti taikoma koncesijos sutartims, pagal kurias numatomas užmokesčio mokėjimas ir reikalaujama, kad sąskaitas faktūras išrašytų ekonominės veiklos vykdytojas, kuriam buvo skirta koncesijos sutartis. Termino „koncesija“ apibrėžtis pateikta Direktyvos 2014/23/ES 5 straipsnio 1 punkte. Koncesijos sutarčių dalykas yra darbų arba paslaugų pirkimas koncesijos pagrindu, kai atlygį pagal jas sudaro teisė eksploatuoti darbų ar paslaugų rezultatą arba tokia teisė kartu su užmokesčiu;

               (16)

               ši direktyva taikoma laikantis Sutarties dėl Europos Sąjungos veikimo 346 straipsnio. Ši direktyva netaikoma elektroninėms sąskaitoms faktūroms, išrašytoms vykdant sutartis (kurios pripažįstamos slaptomis arba kurias vykdant privaloma imtis specialių saugumo priemonių), kurioms netaikoma Direktyva 2014/23/ES, Direktyva 2014/24/ES ir Direktyva 2014/25/ES atitinkamai pagal jų 10 straipsnio 6 dalį, 15 straipsnio 3 dalį ir 24 straipsnio 3 dalį. Šioje direktyvoje tokiomis pat sąlygomis turėtų būti numatyta konkreti išimtis elektroninėms sąskaitoms faktūroms, išrašytoms vykdant tokias sutartis (kurios pripažįstamos slaptomis arba kurias vykdant privaloma imtis specialių saugumo priemonių), kurios patenka į Direktyvos 2009/81/EB taikymo sritį;

               (17)

               šioje direktyvoje pateikiamos terminų apibrėžtys turėtų atitikti kitus Sąjungos teisės aktus dėl viešųjų pirkimų;

               (18)

               Komisija, taikydama atitinkamas Europos Parlamento ir Tarybos reglamento (ES) Nr. 1025/2012 (9) nuostatas, turėtų pateikti prašymą atitinkamai Europos standartizacijos organizacijai parengti Europos elektroninių sąskaitų faktūrų standartą. Vadovaujantis Reglamento (ES) Nr. 1025/2012 atitinkamomis nuostatomis, Komisijos sprendimui, kuriame išdėstomas toks prašymas, taikoma Europos Parlamento ir Tarybos reglamente (ES) Nr. 182/2011 (10) nurodyta nagrinėjimo procedūra;

               (19)

               Europos elektroninių sąskaitų faktūrų standartas turėtų būti grindžiamas esamomis techninėmis specifikacijomis, parengtomis vykdant veiklą Europos standartizacijos organizacijose, pavyzdžiui, Europos standartizacijos komitete (CEN) (CWA 16356-MUG ir CWA 16562-CEN BII), ir jame turėtų būti atsižvelgta į kitas atitinkamas technines specifikacijas, parengtas vykdant veiklą tarptautinėse standartizacijos organizacijose, pavyzdžiui, UN/CEFACT (CII v. 2.0) ir Tarptautinėje standartizacijos organizacijoje (ISO) (finansinė sąskaita faktūra, grindžiama ISO 20022 metodika). Vykdydama prašymą dėl standartizacijos, atitinkama Europos standartizacijos organizacija taip pat turėtų atsižvelgti į didelio masto bandomųjų projektų, įgyvendintų pagal Konkurencingumo ir inovacijų bendrosios programos politikos rėmimo programą, rezultatus ir į verslo bendruomenės plačiai naudojamas kitų atitinkamų įstaigų ir organizacijų elektroninių sąskaitų faktūrų technines specifikacijas. Europos elektroninių sąskaitų faktūrų standartas taip pat turėtų būti suderinamas su esamais mokėjimo standartais, kad mokėjimus būtų galima vykdyti automatiniu būdu;

               (20)

               savo prašyme atitinkamai Europos standartizacijos organizacijai Komisija turėtų reikalauti, kad Europos elektroninių sąskaitų faktūrų standartas būtų neutralus technologiniu požiūriu, siekiant išvengti konkurencijos iškraipymo, kad jis būtų suderinamas su atitinkamais tarptautiniais elektroninių sąskaitų faktūrų standartais, siekiant išvengti techninių kliūčių patekti į rinką tiekėjams iš trečiųjų šalių ir siekiant Europos tiekėjams palengvinti elektroninių sąskaitų faktūrų siuntimą pirkėjams iš trečiųjų šalių, ir kad jis atitiktų Tarybos direktyvą 2006/112/EB (11). Kadangi elektroninėse sąskaitose faktūrose gali būti nurodyti asmens duomenys, Komisija taip pat turėtų reikalauti, kad Europos elektroninių sąskaitų faktūrų standarte būtų atsižvelgta į asmens duomenų apsaugą, vadovaujantis Europos Parlamento ir Tarybos direktyva 95/46/EB (12) ir pritaikytosios duomenų apsaugos, proporcingumo ir duomenų kiekio mažinimo principais. Be tų minimalių reikalavimų, Komisija savo prašyme atitinkamai Europos standartizacijos organizacijai taip pat turėtų nustatyti kitus reikalavimus, susijusius su Europos elektroninių sąskaitų faktūrų standarto turiniu, ir jo priėmimo terminą;

               (21)

               siekiant užtikrinti, kad mažosios ir vidutinės įmonės taip pat galėtų naudoti elektronines sąskaitas faktūras viešuosiuose pirkimuose, Europos elektroninių sąskaitų faktūrų standartas turėtų sudaryti galimybes sukurti naudotojui patogias elektroninių sąskaitų faktūrų sistemas, t. y. tokias sistemas, kurias būtų lengva suprasti ir paprasta naudoti. Šiuo atžvilgiu reikėtų atsižvelgti ir į tai, kad būtent mažosios ir vidutinės įmonės, taip pat mažesnės perkančiosios organizacijos ir perkantieji subjektai turi ribotus personalo bei finansinius išteklius;

               (22)

               Europos elektroninių sąskaitų faktūrų standartas taip pat turėtų būti tinkamas naudoti įmonių komerciniuose sandoriuose. Todėl, kad privatūs ekonominės veiklos vykdytojai galėtų naudoti naująjį standartą savo tarpusavio verslo ryšiuose, Komisija turėtų užtikrinti, kad tas standartas būtų parengtas taip, kad jis būtų tinkamas naudoti ne tik viešųjų pirkimų srityje;

               (23)

               į sąskaitas faktūras, išrašomas įvairiuose verslo sektoriuose, gali prireikti įtraukti tiems sektoriams būdingą specifinę informaciją. Vis dėlto tam tikras bendrų standartinių elementų skaičius turėtų būti įtrauktas į visas sąskaitas faktūras. Tų elementų buvimas yra būtinas siekiant patikrinti, ar sąskaita faktūra tinkamai atspindi pagrindinį verslo sandorį, ir užtikrinti, kad sąskaita faktūra yra teisiškai galiojanti. Tokių elementų, kurių reikia apmokestinimo PVM tikslais, sąrašas pateiktas Direktyvoje 2006/112/EB. Europos elektroninės sąskaitos faktūros standartas turėtų atitikti šį elementų rinkinį;

               (24)

               Europos elektroninių sąskaitų faktūrų standarte turėtų būti nustatyti semantiniai duomenų elementai, kuriais būtų visų pirma nurodyti papildomi pardavėjo ir pirkėjo duomenys, proceso identifikatoriai, sąskaitos faktūros rekvizitai, duomenys apie prekes, paslaugas arba darbus, informacija apie pristatymą, mokėjimo rekvizitai ir sąlygos. Pagrindiniai elektroninės sąskaitos elementai turėtų būti pateikiami kiekvienoje elektroninėje sąskaitoje faktūroje. Tai turėtų užtikrinti aiškų ir vienodą elektroninių sąskaitų faktūrų naudojimą;

               (25)

               elektroninės sąskaitos faktūros siuntėjas turėtų toliau turėti galimybę sąskaitos faktūros kilmės autentiškumą ir turinio vientisumą užtikrinti įvairiais metodais, įskaitant elektroninį parašą, tačiau siekiant užtikrinti, kad būtų laikomasi Direktyvos 2006/112/EB, Europos elektroninių sąskaitų faktūrų standarte, kaip vienas iš jo elementų, neturėtų būti numatytas elektroninio parašo reikalavimas;

               (26)

               kad būtų išvengta per didelių išlaidų ir naštos perkančiosioms organizacijoms ir perkantiesiems subjektams, atitinkamos Europos standartizacijos organizacijos turėtų būti paprašyta nustatyti ribotą sintaksių, atitinkančių Europos elektroninių sąskaitų faktūrų standartą, sąrašą. Tas sąrašas neturėtų būti Europos elektroninių sąskaitų faktūrų standarto dalimi. Nustatytos sintaksės turi būti jau plačiai ir sėkmingai naudojamos ekonominės veiklos vykdytojų ir perkančiųjų organizacijų. Siekiant palengvinti ir paspartinti valstybių narių vykdomą įgyvendinimą, atitinkamos Europos standartizacijos organizacijos turėtų būti paprašyta pateikti atitinkamus sintaksių saistymus, siejančius Europos elektroninių sąskaitų faktūrų standartą su visomis sąraše nurodytomis sintaksėmis. Sintaksių saistymas – tai gairės, kaip standartas galėtų būti pavaizduotas įvairiose sintaksėse. Ši standartizacijos priemonė turėtų papildyti Europos elektroninių sąskaitų faktūrų standartą ir sintaksių sąrašą;

               (27)

               siekiant sudaryti palankesnes naudojimosi Europos elektroninių sąskaitų faktūrų standartu sąlygas, Europos standartizacijos organizacijos taip pat turėtų būti paprašyta parengti gaires dėl perdavimo sąveikumo. Tos gairės neturėtų būti Europos elektroninių sąskaitų faktūrų standarto dalimi arba privalomos perkančiosioms organizacijoms ir perkantiesiems subjektams;

               (28)

               prieš įdiegiant Europos elektroninių sąskaitų faktūrų standartą valstybėse narėse, to standarto praktinis taikymas turėtų būti pakankamai išbandytas. Šis vertinimas turėtų būti atliekamas standarto rengimo proceso metu. Tame vertinimo procese turėtų dalyvauti galutiniai naudotojai, jo metu turėtų būti visų pirma įvertinti praktiškumo ir patogumo naudotojui aspektai ir įsitikinta, kad standartas gali būti įdiegtas ekonomiškai efektyviu ir proporcingu būdu;

               (29)

               jei atitinkamos Europos standartizacijos organizacijos parengtas Europos elektroninių sąskaitų faktūrų standartas ir tą standartą atitinkančių sintaksių sąrašas atitinka Komisijos prašyme skirtame Europos standartizacijos organizacijai nurodytus reikalavimus ir jei tas standartas buvo išbandytas, nuorodos į Europos elektroninių sąskaitų faktūrų standartą ir sintaksių sąrašą turėtų būti paskelbtos Europos Sąjungos oficialiajame leidinyje;

               (30)

               šioje direktyvoje įtvirtintos nuostatos dėl standarto ir kitų standartizacijos leidinių rengimo atitinka atitinkamas Reglamento (ES) Nr. 1025/2012 nuostatas. Vis dėlto atsižvelgiant į šios direktyvos ypatumus, tikslinga nustatyti, kad sprendimai paskelbti nuorodas į standartą ir sintaksių sąrašą, jų nepaskelbti arba jas paskelbti su apribojimu būtų priimami laikantis nagrinėjimo procedūros. Tačiau tai neturėtų daryti poveikio Reglamento (ES) Nr. 1025/2012 atitinkamų nuostatų, susijusių su oficialiais prieštaravimais dėl darniųjų standartų, taikymui;

               (31)

               Europos standartizacijos organizacijos reguliariai peržiūri ir atnaujina standartus, kad būtų reaguojama į technologijų pokyčius. Atsižvelgiant į tai, kad tokie pokyčiai IRT sektoriuje yra spartūs, Komisija taip pat turėtų turėti galimybę prašyti, kad atitinkamos Europos standartizacijos organizacijos patikslintų ir atnaujintų Europos elektroninių sąskaitų faktūrų standartą siekiant atsižvelgti į tuos pokyčius ir užtikrinti nuolatinį sąveikumą;

               (32)

               siekiant atsižvelgti į technologijų pokyčius arba rinkos reikalavimus, Komisija turėtų turėti galimybę priimti įgyvendinimo aktą dėl sintaksių sąrašo peržiūros ir atnaujinimo. Sudėtingesnių pakeitimų atveju Komisija taip pat turėtų turėti galimybę prašyti, kad atitinkamos Europos standartizacijos organizacijos patikslintų ir atnaujintų sintaksių sąrašą;

               (33)

               jau paskelbtą sintaksių sąrašą Komisija turėtų turėti galimybę peržiūrėti, kai tai, jos nuomone, yra būtina norint užtikrinti visapusišką ir nuolatinį sąveikumą, atsižvelgti į technologijų pokyčius arba apriboti naudotinų sintaksių skaičių. Tai atlikdama Komisija turėtų atsižvelgti į atitinkamos Europos standartizacijos organizacijos nustatytą, peržiūrėtą ir atnaujintą sintaksių sąrašą;

               (34)

               suėjus šioje direktyvoje nustatytiems perkėlimo į nacionalinę teisę terminams, perkančiosios organizacijos ir perkantieji subjektai turėtų būti įpareigoti priimti ir apdoroti elektronines sąskaitas faktūras, kurios atitinka Europos elektroninių sąskaitų faktūrų standartą ir bet kurią iš sintaksių, įtrauktų į Komisijos Europos Sąjungos oficialiajame leidinyje paskelbtą sąrašą. Todėl perkančiosioms organizacijoms ir perkantiesiems subjektams neturėtų būti galima atsisakyti priimti pirmiau nurodytas sąlygas atitinkančių elektroninių sąskaitų faktūrų, motyvuojant vien neatitiktimi reikalavimams (pvz., nacionaliniams ar sektoriui būdingiems specifiniams reikalavimams, arba bet kokios rūšies papildomiems techniniams reikalavimams), kurie nėra konkrečiai numatyti šioje direktyvoje. Tačiau ta pareiga neturėtų daryti poveikio kitoms svarbioms atsisakymo priimti elektronines sąskaitas faktūras priežastims, kaip antai susijusioms su sutartinėmis nuostatomis. Prieš apmokėdami sąskaitą faktūrą, perkančiosios organizacijos ir perkantieji subjektai turėtų bet kuriuo atveju ir toliau turėti galimybę patikrinti, ar elektroninės sąskaitos faktūros turinys teisingai atspindi pagrindinį verslo sandorį (pvz., ar teisinga sąskaitoje faktūroje nurodyta suma) ir ar sąskaita faktūra adresuota tinkamam gavėjui. Pagal šią direktyvą nustatyta pareiga neatsisakyti priimti elektroninių sąskaitų faktūrų nedaro poveikio Europos Parlamento ir Tarybos direktyvai 2011/7/ES (13);

               (35)

               priimti ir apdoroti elektronines sąskaitas faktūras šia direktyva turėtų būti įpareigojami tik faktūrų gavėjai, t. y. perkančiosios organizacijos, centrinės perkančiosios organizacijos ir perkantieji subjektai. Ši direktyva neturėtų daryti poveikio sąskaitos faktūros siuntėjo teisei pasirinkti, ar sąskaitą faktūrą pateikti pagal Europos elektroninių sąskaitų faktūrų standartą, ar pagal nacionalinius arba kitus techninius standartus, ar popierine forma. Tačiau ši direktyva valstybėms narėms neturėtų kliudyti nustatyti, kad viešuosiuose pirkimuose gali būti teikiamos tik elektroninės sąskaitos faktūros. Jei siuntėjas nuspręstų pateikti sąskaitą faktūrą naudodamasis Europos elektroninių sąskaitų faktūrų standartu, gavėjo pareiga ją priimti ir apdoroti turėtų būti taikoma tik tuo atveju, jeigu elektroninių sąskaita faktūra yra pateikta naudojant vieną iš sintaksių, įtrauktų į Europos Sąjungos oficialiajame leidinyje Komisijos paskelbtą sintaksių sąrašą. Tai neturėtų daryti poveikio siuntėjo galimybei pasinaudoti trečiosios šalies paslaugomis, kad jo sintaksė būtų konvertuota į vieną iš sąraše nurodytų sintaksių;

               (36)

               vadovaujantis Europos Parlamento ir Tarybos reglamento (EB) Nr. 45/2001 (14) 28 straipsnio 2 dalimi, buvo konsultuotasi su Europos duomenų apsaugos priežiūros pareigūnu ir jis pateikė nuomonę 2013 m. lapkričio 11 d. (15). Savo nuomonėje jis pateikė rekomendacijas dėl pakankamos duomenų apsaugos užtikrinimo taikant šią direktyvą. Į tas rekomendacijas turėtų būti atsižvelgiama rengiant Europos elektroninių sąskaitų faktūrų standartą ir perkančiosioms organizacijoms bei perkantiesiems subjektams tvarkant asmens duomenis. Visų pirma turėtų būti aiškiai nurodyta, kad esami duomenų apsaugos teisės aktai taikomi ir elektroninių sąskaitų faktūrų naudojimo srityje, o skelbiant asmens duomenis skaidrumo ir atskaitomybės tikslais turi būti užtikrinta privatumo apsauga;

               (37)

               kadangi Direktyvoje 2006/112/EB yra nustatytos sąskaitų faktūrų išrašymo, įskaitant elektroninių sąskaitų faktūrų išrašymą, taisyklės, turėtų būti patikslintas jos santykis su šia direktyva. Šia direktyva siekiama kitokio tikslo ir jos taikymo sritis skiriasi nuo Direktyvos 2006/112/EB taikymo srities, todėl ja nedaromas poveikis tos direktyvos nuostatoms dėl elektroninių sąskaitų faktūrų naudojimo PVM tikslais. Visų pirma, Direktyvos 2006/112/EB 232 straipsnis reguliuoja tam tikrus santykius tarp prekybos šalių ir jomis siekiama užtikrinti, kad tai, jog siuntėjas naudoja elektronines sąskaitas faktūras, negali priversti gavėjo tokias sąskaitas priimti. Tačiau tai neturėtų daryti poveikio valstybių narių teisei nustatyti perkančiosioms organizacijoms ir perkantiesiems subjektams pareigą tam tikromis sąlygomis priimti elektronines sąskaitas faktūras;

               (38)

               siekiant suteikti perkančiosioms organizacijoms ir perkantiesiems subjektams galimybę tinkamai parengti technines priemones, kurios, nustačius Europos elektroninių sąskaitų faktūrų standartą ir patvirtinus sintaksių sąrašą, yra būtinos, kad būtų laikomasi šios direktyvos, ir suteikti jiems galimybę imtis tokių priemonių, taip pat atsižvelgiant į tai, kad elektroninių sąskaitų faktūrų naudojimą būtina greitai įdiegti, perkėlimo į nacionalinę teisę terminas – 18 mėnesių po nuorodos į Europos elektroninių sąskaitų faktūrų standartą ir sintaksių sąrašo paskelbimo Europos Sąjungos oficialiajame leidinyje, turėtų būti laikomas pagrįstu. Nukrypstant nuo šio bendro perkėlimo į nacionalinę teisę termino ir siekiant sudaryti palankesnes sąlygas tam tikroms perkančiosioms organizacijoms, kaip antai vietos ir regioninėms perkančiosioms organizacijoms ir viešosioms įmonėms, pradėti naudoti elektroninių sąskaitų faktūrų išrašymą, valstybėms narėms turėtų būti leista atidėti šios direktyvos taikymą subcentrinėms perkančiosioms organizacijoms ir perkantiesiems subjektams iki 30 mėnesių po nuorodos į Europos elektroninių sąskaitų faktūrų standartą ir sintaksių sąrašo paskelbimo Europos Sąjungos oficialiajame leidinyje. Ta galimybė atidėti šios direktyvos taikymą neturėtų būti taikoma centrinėms perkančiosioms organizacijoms;

               (39)

               siekiant perkančiosioms organizacijoms ir perkantiesiems subjektams sudaryti palankesnes sąlygas įgyvendinti šioje direktyvoje nustatytus reikalavimus, Komisija turėtų užtikrinti, kad valstybės narės būtų išsamiai ir reguliariai informuojamos apie darbo, susijusio su standarto ir susijusių standartizacijos leidinių rengimu, kurį turi vykdyti atitinkama Europos standartizacijos organizacija, pažangą. Tai turėtų suteikti valstybėms narėms galimybę atlikti reikiamą parengiamąjį darbą, kad įgyvendinimas būtų užbaigtas laikantis sutartų laiko terminų;

               (40)

               kadangi perkančiosios organizacijos ir perkantieji subjektai turės galimybę priimti elektronines sąskaitas faktūras, atitinkančias kitus standartus nei Europos elektroninių sąskaitų faktūrų standartą, taip pat popierines sąskaitas faktūras, jei nacionalinės teisės aktuose nenustatyta kitaip, šia direktyva nesukuriama papildomų išlaidų ar naštos įmonėms, įskaitant labai mažas, mažąsias ir vidutines įmones, kaip apibrėžta Komisijos rekomendacijoje 2003/361/EB (16). Be to, Komisija ir valstybės narės turėtų dėti visas pastangas, kad su Europos elektroninių sąskaitų faktūrų standartu susijusios išlaidos, tenkančios jo naudotojams, visų pirma labai mažoms, mažosioms ir vidutinėms įmonėms, būtų kuo mažesnės, siekiant sudaryti palankesnes sąlygas to standarto naudojimui visoje Europos Sąjungoje;

               (41)

               įgyvendindamos šią direktyvą, valstybės narės turėtų atsižvelgti į mažųjų ir vidutinių įmonių ir mažesnių perkančiųjų organizacijų bei perkančiųjų subjektų poreikius ir teikti reikiamą paramą visoms perkančiosioms organizacijoms, perkantiesiems subjektams bei tiekėjams, kad būtų galima naudotis Europos elektroninių sąskaitų faktūrų standartu. Be to, reikėtų numatyti mokymo priemones, visų pirma mažosioms ir vidutinėms įmonėms;

               (42)

               siekiant sudaryti palankesnes sąlygas techniniams ir procedūriniams pritaikymams, kurių turės imti visos viešuosiuose pirkimuose dalyvaujančios šalys, norėdamos užtikrinti sėkmingą šios direktyvos įgyvendinimą, valstybės narės turėtų, jeigu įmanoma, suteikti galimybę visoms reikalavimus atitinkančioms perkančiosioms organizacijoms, perkantiesiems subjektams bei mažosioms ir vidutinėms įmonėms pasinaudoti parama iš struktūrinių fondų;

               (43)

               siekiant užtikrinti vienodas šios direktyvos nuostatų dėl sintaksių sąrašo sudarymo, apribojimo ir peržiūrėjimo įgyvendinimo sąlygas, Komisijai turėtų būti suteikti įgyvendinimo įgaliojimai. Tais įgaliojimais turėtų būti naudojamasi laikantis Reglamento (ES) Nr. 182/2011. Įgyvendinimo aktams dėl sintaksių sąrašo priimti turėtų būti taikoma nagrinėjimo procedūra, atsižvelgiant į tai, kad tais aktais sudaromos palankesnės sąlygos taikyti Europos elektroninių sąskaitų faktūrų standartą ir užtikrinamas sąveikumas bei spartus reagavimas į technologijų pokyčius. Įgyvendinimo aktams, susijusiems su prieštaravimais dėl Europos elektroninių sąskaitų faktūrų standarto, priimti taip pat turėtų būti taikoma nagrinėjimo procedūra, atsižvelgiant į tai, kad tie aktai galėtų turėti pasekmių pareigai priimti ir apdoroti elektronines sąskaitas faktūras;

               (44)

               kadangi šios direktyvos tikslų, t. y. pašalinti kliūtis patekti į rinką ir kliūtis prekybai, susidariusias dėl skirtingų nacionalinių taisyklių ir standartų taikymo, ir užtikrinti sąveikumą valstybės narės negali deramai pasiekti, o tų tikslų būtų geriau siekti Sąjungos lygiu, laikydamasi Europos Sąjungos sutarties 5 straipsnyje nustatyto subsidiarumo principo Sąjunga gali patvirtinti priemones. Pagal tame straipsnyje nustatytą proporcingumo principą šia direktyva neviršijama to, kas būtina nurodytiems tikslams pasiekti,

         PRIĖMĖ ŠIĄ DIREKTYVĄ:
   1 straipsnis
   Taikymo sritis
   Ši direktyva taikoma elektroninėms sąskaitoms faktūroms, išrašytoms vykdant sutartis, kurioms taikoma Direktyva 2009/81/EB, Direktyva 2014/23/ES, Direktyva 2014/24/ES arba Direktyva 2014/25/ES.
   Ši direktyva netaikoma elektroninėms sąskaitoms faktūroms, išrašytoms vykdant sutartis, kurioms taikoma Direktyva 2009/81/EB, kai viešasis pirkimas ir sutarties vykdymas pripažįstami slaptais arba pagal valstybės narės galiojančius įstatymus ar kitus teisės aktus juos vykdant privaloma imtis specialių saugumo priemonių, su sąlyga, kad ta valstybė narė nustatė, jog atitinkamų esminių interesų nebūtų įmanoma apsaugoti mažiau intervencinėmis priemonėmis.
   2 straipsnis
   Terminų apibrėžtys
   Šioje direktyvoje vartojamų terminų apibrėžtys:
   1)   elektroninė sąskaita faktūra – sąskaita faktūra, išrašyta, perduota ir gauta struktūrizuotu elektroniniu formatu, kuris suteikia galimybę ją apdoroti automatiniu ir elektroniniu būdu;
   2)   elektroninės sąskaitos faktūros pagrindiniai elementai – esminės informacijos komponentų rinkinys, kuris turi būti pateiktas elektroninėje sąskaitoje faktūroje siekiant sudaryti sąlygas tarpvalstybiniam sąveikumui, įskaitant informaciją, kuri yra būtina teisės aktų laikymuisi užtikrinti;
   3)   semantinis duomenų modelis – struktūrizuotas logiškai tarpusavyje susijusių terminų ir jų reikšmių rinkinys, kuriuo apibūdinami elektroninės sąskaitos faktūros pagrindiniai elementai;
   4)   sintaksė – kompiuterio skaitoma kalba arba dialektas, vartojami elektroninėje sąskaitoje faktūroje esantiems duomenų elementams pavaizduoti;
   5)   sintaksės saistymas – gairės, kaip elektroninės sąskaitos faktūros semantinis duomenų modelis galėtų būti pavaizduotas skirtingose sintaksėse;
   6)   perkančiosios organizacijos – perkančiosios organizacijos, kaip apibrėžta Direktyvos 2009/81/EB 1 straipsnio 17 punkte, Direktyvos 2014/23/ES 6 straipsnio 1 dalyje ir Direktyvos 2014/24/ES 2 straipsnio 1 dalies 1 punkte;
   7)   subcentrinės perkančiosios organizacijos – subcentrinės perkančiosios organizacijos, kaip apibrėžta Direktyvos 2014/24/ES 2 straipsnio 1 dalies 3 punkte;
   8)   centrinės perkančiosios organizacijos – centrinės perkančiosios organizacijos, kaip apibrėžta Direktyvos 2014/24/ES 2 straipsnio 1 dalies 16 punkte;
   9)   perkantieji subjektai – perkantieji subjektai, kaip apibrėžta Direktyvos 2009/81/EB 1 straipsnio 17 punkte, Direktyvos 2014/23/ES 7 straipsnio 1 ir 2 dalyse bei Direktyvos 2014/25/ES 4 straipsnio 1 dalyje;
   10)   tarptautinis standartas – tarptautinis standartas, kaip apibrėžta Reglamento (ES) Nr. 1025/2012 2 straipsnio 1 dalies a punkte;
   11)   Europos standartas – Europos standartas, kaip apibrėžta Reglamento (ES) Nr. 1025/2012 2 straipsnio 1 punkto b papunktyje.
   3 straipsnis
   Europos standarto nustatymas
   1.   Komisija paprašo atitinkamos Europos standartizacijos organizacijos parengti Europos standartą elektroninės sąskaitos faktūros pagrindinių elementų semantiniam duomenų modeliui (toliau – Europos elektroninių sąskaitų faktūrų standartas).
   Komisija reikalauja, kad Europos elektroninių sąskaitų faktūrų standartas atitiktų bent šiuos kriterijus:

               —

               jis yra technologiškai neutralus,

               —

               jis yra suderinamas su atitinkamais elektroninių sąskaitų faktūrų tarptautiniais standartais,

               —

               jame atsižvelgta į poreikį užtikrinti asmens duomenų apsaugą pagal Direktyvą 95/46/EB, į pritaikytosios duomenų apsaugos koncepciją ir į proporcingumo, duomenų kiekio mažinimo ir tikslinio apribojimo principus,

               —

               jis atitinka Direktyvos 2006/112/EB atitinkamas nuostatas,

               —

               jis suteikia galimybę kurti praktiškas, patogias naudotojams, lanksčias ir ekonomiškai efektyvias elektroninių sąskaitų faktūrų sistemas,

               —

               jame atsižvelgta į mažųjų ir vidutinių įmonių, taip pat subcentrinių perkančiųjų organizacijų ir perkančiųjų subjektų specifinius poreikius,

               —

               jis yra tinkamas naudoti įmonių komerciniuose sandoriuose.

         Komisija prašo, kad atitinkama Europos standartizacijos organizacija pateiktų ribotą sintaksių, kurios atitinka Europos elektroninių sąskaitų faktūrų standartą, sąrašą, numatyti tinkamą sintaksių saistymą ir pateikti gaires dėl perdavimo sąveikumo, siekiant palengvinti naudojimąsi tokiu standartu.
   Prašymai priimami Reglamento (ES) Nr. 1025/2012 10 straipsnio 1–5 dalyse nustatyta tvarka.
   Atitinkamai Europos standartizacijos organizacijai vykdant darbą, susijusį su standarto rengimu, ir laikantis 2 dalyje nustatyto termino, turi būti atliekamas standarto testavimas dėl praktinio pritaikomumo galutiniam naudotojui. Komisijai tenka bendra atsakomybė už tokį testavimą ir ji užtikrina, kad vykdant testą būtų ypač atsižvelgta į praktiškumo, patogumo naudotojui kriterijų laikymąsi ir galimas įgyvendinimo sąnaudas pagal 1 dalies antrą pastraipą. Komisija pateikia testo rezultatų ataskaitą Europos Parlamentui ir Tarybai.
   2.   Kai Europos elektroninių sąskaitų faktūrų standartas, parengtas pagal 1 dalyje nurodytą prašymą, atitinka jame išdėstytus reikalavimus ir jeigu yra užbaigtas testavimo etapas pagal 1 dalies penktą pastraipą, Komisija paskelbia nuorodą į standartą, kartu su ribotu sintaksių sąrašu, parengtu pagal 1 dalyje nurodytą prašymą, Europos Sąjungos oficialiajame leidinyje. Tas skelbimas atliekamas ne vėliau kaip 2017 m. gegužės 27 d.
   4 straipsnis
   Oficialūs prieštaravimai dėl Europos standarto
   1.   Kai valstybė narė arba Europos Parlamentas mano, kad Europos elektroninių sąskaitų faktūrų standartas ir sintaksių sąrašas ne visiškai atitinka 3 straipsnio 1 dalyje nustatytus reikalavimus, ji (jis) informuoja apie tai Komisiją kartu su išsamiu paaiškinimu, o Komisija nusprendžia:

               a)

                  Europos Sąjungos oficialiajame leidinyje paskelbti nuorodas į atitinkamą Europos elektroninių sąskaitų faktūrų standartą ir sintaksių sąrašą, jų neskelbti arba paskelbti su apribojimu;

               b)

                  Europos Sąjungos oficialiajame leidinyje palikti nuorodas į atitinkamą Europos elektroninių sąskaitų faktūrų standartą ir sintaksių sąrašą, jas palikti su apribojimu arba jas panaikinti.

         2.   Komisija skelbia savo interneto svetainėje informaciją apie Europos elektroninių sąskaitų faktūrų standartą ir sintaksių sąrašą, dėl kurių buvo priimtas 1 dalyje nurodytas sprendimas.
   3.   Komisija praneša atitinkamai Europos standartizacijos organizacijai apie 1 dalyje nurodytą sprendimą ir prireikus prašo peržiūrėti atitinkamą Europos elektroninių sąskaitų faktūrų standartą arba sintaksių sąrašą.
   4.   Šio straipsnio 1 dalies a ir b punktuose nurodyti sprendimai priimami laikantis 10 straipsnio 2 dalyje nurodytos nagrinėjimo procedūros.
   5 straipsnis
   Europos standarto ir sintaksių sąrašo tvarkymas ir tolesnis plėtojimas
   1.   Siekiant atsižvelgti į technologijų pokyčius ir užtikrinti visapusišką ir nuolatinį sąveikumą naudojant elektronines sąskaitas faktūras viešuosiuose pirkimuose, Komisija gali:

               a)

               atnaujinti arba patikslinti Europos elektroninių sąskaitų faktūrų standartą;

               b)

               atnaujinti arba patikslinti Komisijos Europos Sąjungos oficialiajame leidinyje paskelbtą sintaksių sąrašą.

         2.   Jeigu Komisija nusprendžia imtis 1 dalies a punkte nurodyto veiksmo, ji pateikia prašymą atitinkamai Europos standartizacijos organizacijai. Tas prašymas pateikiamas laikantis 3 straipsnio 1 dalyje nurodytos procedūros, tačiau netaikant joje numatytų terminų.
   3.   Atliekant atnaujinimą arba patikslinimą pagal 1 dalies a punktą taikomas 4 straipsnis.
   4.   Jeigu Komisija nusprendžia imtis 1 dalies b punkte nurodyto veiksmo, ji tai atlieka laikydamasi 10 straipsnio 2 dalyje nurodytos nagrinėjimo procedūros arba pateikdama prašymą atitinkamai Europos standartizacijos organizacijai. Toks prašymas pateikiamas laikantis 3 straipsnio 1 dalyje nurodytos procedūros, tačiau netaikant joje numatytų terminų.
   6 straipsnis
   Elektroninės sąskaitos faktūros pagrindiniai elementai
   Elektroninės sąskaitos faktūros pagrindiniai elementai yra, inter alia:

               a)

               proceso ir sąskaitos faktūros identifikatoriai;

               b)

               sąskaitos faktūros laikotarpis;

               c)

               informacija apie pardavėją;

               d)

               informacija apie pirkėją;

               e)

               informacija apie mokėjimo gavėją;

               f)

               informacija apie pardavėjo fiskalinį agentą;

               g)

               nuoroda į sutartį;

               h)

               informacija apie pristatymą;

               i)

               mokėjimo nurodymai;

               j)

               informacija apie išmoką arba mokestį;

               k)

               informacija apie sąskaitos faktūros eilučių elementus;

               l)

               sąskaitos faktūros bendros sumos;

               m)

               PVM paskirstymas.

         7 straipsnis
   Elektroninių sąskaitų faktūrų gavimas ir apdorojimas
   Valstybės narės užtikrina, kad perkančiosios organizacijos ir perkantieji subjektai priimtų ir apdorotų elektronines sąskaitas faktūras, kurios atitinka Europos elektroninių sąskaitų faktūrų standartą, į kurį nuoroda buvo paskelbta pagal 3 straipsnio 2 dalį, ir bet kurią iš sintaksių, įtrauktų į pagal 3 straipsnio 2 dalį paskelbtą sąrašą.
   8 straipsnis
   Duomenų apsauga
   1.   Ši direktyva nedaro poveikio taikytinai Sąjungos ir nacionalinei teisei dėl duomenų apsaugos.
   2.   Jeigu Sąjungos arba nacionalinėje teisėje nenustatyta kitaip ir nedarant poveikio Direktyvos 95/46/EB 13 straipsnyje nustatytoms išimtims ir apribojimams, asmens duomenis, gautus elektroninių sąskaitų faktūrų išrašymo tikslu, galima naudoti tik tuo tikslu arba su juo suderinamais tikslais.
   3.   Nedarant poveikio Direktyvos 95/46/EB 13 straipsnyje nustatytoms išimtims ir apribojimams, valstybės narės užtikrina, kad, išrašant elektronines sąskaitas faktūras surinktų asmens duomenų paskelbimo tvarka skaidrumo ir atskaitomybės tikslais, atitiktų tokio paskelbimo tikslą ir privatumo apsaugos principą.
   9 straipsnis
   Elektroninių sąskaitų faktūrų naudojimas PVM tikslais
   Šia direktyva nedaromas poveikis Direktyvos 2006/112/EB nuostatoms.
   10 straipsnis
   Komiteto procedūra
   1.   Komisijai padeda komitetas. Tas komitetas – tai komitetas, kaip nustatyta Reglamente (ES) Nr. 182/2011.
   2.   Kai daroma nuoroda į šią dalį, taikomas Reglamento (ES) Nr. 182/2011 5 straipsnis.
   11 straipsnis
   Perkėlimas į nacionalinę teisę
   1.   Valstybės narės priima, paskelbia ir taiko įstatymus ir kitus teisės aktus, būtinus, kad šios direktyvos būtų laikomasi ne vėliau kaip nuo 2018 m. lapkričio 27 d. Jos nedelsdamos pateikia tų priemonių tekstą Komisijai.
   2.   Nukrypstant nuo 1 dalies, valstybės narės ne vėliau kaip per 18 mėnesių nuo nuorodos į Europos elektroninių sąskaitų faktūrų standartą paskelbimo Europos Sąjungos oficialiajame leidinyje dienos priima, paskelbia ir taiko nuostatas, būtinas, kad būtų laikomasi 7 straipsnyje numatytos pareigos priimti ir apdoroti elektronines sąskaitas faktūras.
   Valstybės narės gali atidėti pirmoje pastraipoje nurodytą taikymą savo subcentrinėms perkančiosioms organizacijoms ir perkantiesiems subjektams ne ilgiau kaip iki 30 mėnesių nuo nuorodos į Europos elektroninių sąskaitų faktūrų standartą paskelbimo Europos Sąjungos oficialiajame leidinyje dienos.
   Paskelbus nuorodą į Europos elektroninių sąskaitų faktūrų standartą, Komisija paskelbia Europos Sąjungos oficialiajame leidinyje galutinę datą, iki kurios turi būti užtikrinta, kad įsigaliotų pirmoje pastraipoje nurodytos priemonės.
   3.   Valstybės narės pateikia Komisijai šios direktyvos taikymo srityje priimtų nacionalinės teisės aktų pagrindinių nuostatų tekstus.
   12 straipsnis
   Peržiūra
   Komisija peržiūri šios direktyvos poveikį vidaus rinkai ir elektroninių sąskaitų faktūrų naudojimui viešuosiuose pirkimuose ir per trejus metus nuo maksimalaus atidėjimo termino, nustatyto subcentrinėms perkančiosioms organizacijoms pagal 11 straipsnio 2 dalies antrą pastraipą, pateikia apie tai ataskaitą Europos Parlamentui ir Tarybai. Prireikus prie ataskaitos pridedamas su tolesnių veiksmų poreikiu susijęs poveikio vertinimas.
   13 straipsnis
   Įsigaliojimas
   Ši direktyva įsigalioja dvidešimtą dieną po jos paskelbimo Europos Sąjungos oficialiajame leidinyje.
   14 straipsnis
   Adresatai
   Ši direktyva skirta valstybėms narėms.

      Priimta Strasbūre 2014 m. balandžio 16 d.

            Europos Parlamento vardu

            Pirmininkas

         M. SCHULZ

            Tarybos vardu

            Pirmininkas

         D. KOURKOULAS

      (1)  OL C 79, 2014 3 6, p. 67.

      (2)  2013 m. lapkričio 28 d. nuomonė (dar nepaskelbta Oficialiajame leidinyje).

      (3)  2014 m. kovo 11 d. Europos Parlamento pozicija (dar nepaskelbta Oficialiajame leidinyje) ir 2014 m. balandžio 14 d. Tarybos sprendimas.

      (4)  2014. m. vasario 26 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyva 2014/24/ES dėl viešųjų pirkimų, kuria panaikinama Direktyva 2004/18/EB (OL L 94, 2014 3 28, p. 65).

      (5)  2014 m. vasario 26 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyva 2014/25/ES dėl subjektų, vykdančių veiklą vandens, energetikos, transporto ir pašto paslaugų sektoriuose, vykdomų pirkimų, kuria panaikinama Direktyva 2004/17/EB (OL L 94, 2014 3 28, p. 243).

      (6)  2010 m. lapkričio 2 d. Komisijos sprendimas, kuriuo įsteigiamas Europos suinteresuotųjų šalių e. sąskaitų faktūrų išrašymo forumas (OL C 326, 2010 12 3, p. 13).

      (7)  2009 m. liepos 13 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyva 2009/81/EB dėl darbų, prekių ir paslaugų pirkimo tam tikrų sutarčių, kurias sudaro perkančiosios organizacijos ar subjektai gynybos ir saugumo srityse, sudarymo tvarkos derinimo ir iš dalies keičianti direktyvas 2004/17/EB ir 2004/18/EB (OL L 216, 2009 8 20, p. 76).

      (8)  2014 m. vasario 26 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyva 2014/23/ES dėl koncesijos sutarčių suteikimo (OL L 94, 2014 3 28, p. 1).

      (9)  2012 m. spalio 25 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamentas (ES) Nr. 1025/2012 dėl Europos standartizacijos, kuriuo iš dalies keičiamos Tarybos direktyvos 89/686/EEB ir 93/15/EEB ir Europos Parlamento ir Tarybos direktyvos 94/9/EB, 94/25/EB, 95/16/EB, 97/23/EB, 98/34/EB, 2004/22/EB, 2007/23/EB, 2009/23/EB ir 2009/105/EB ir panaikinamas Tarybos sprendimas 87/95/EEB ir Europos Parlamento ir Tarybos sprendimas Nr. 1673/2006/EB (OL L 316, 2012 11 14, p. 12).

      (10)  2011 m. vasario 16 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamentas (ES) Nr. 182/2011, kuriuo nustatomos valstybių narių vykdomos Komisijos naudojimosi įgyvendinimo įgaliojimais kontrolės mechanizmų taisyklės ir bendrieji principai (OL L 55, 2011 2 28, p. 13).

      (11)  2006 m. lapkričio 28 d. Tarybos direktyva 2006/112/EB dėl pridėtinės vertės mokesčio bendros sistemos (OL L 347, 2006 12 11, p. 1).

      (12)  1995 m. spalio 24 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyva 95/46/EB dėl asmenų apsaugos tvarkant asmens duomenis ir dėl laisvo tokių duomenų judėjimo (OL L 281, 1995 11 23, p. 31).

      (13)  2011 m. vasario 16 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyva 2011/7/ES dėl kovos su pavėluotu mokėjimu, atliekamu pagal komercinius sandorius (OL L 48, 2011 2 23, p. 1).

      (14)  2000 m. gruodžio 18 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamentas (EB) Nr. 45/2001 dėl asmenų apsaugos Bendrijos institucijoms ir įstaigoms tvarkant asmens duomenis ir laisvo tokių duomenų judėjimo (OL L 8, 2001 1 12, p. 1).

      (15)  OL C 38, 2014 2 8, p. 2.

      (16)  2003 m. gegužės 6 d. Tarybos rekomendacija 2003/361/EB dėl labai mažų, mažųjų ir vidutinių įmonių apibrėžimo (OL L 124, 2003 5 20, p. 36).


title: 2000 m. sausio 24 d. Europos Parlamento Ir Tarybos direktyva 1999/103/EB iš dalies keičianti Tarybos direktyvą 80/181/EEB dėl valstybių narių įstatymų, susijusių su matavimo vienetais, suderinimo

text:
Svarbus teisinis pranešimas

|

31999L0103

Oficialusis leidinys L 034 , 09/02/2000 p. 0017 - 0019

		Europos Parlamento ir Tarybos direktyva 1999/103/EB2000 m. sausio 24 d.iš dalies keičianti Tarybos direktyvą 80/181/EEB dėl valstybių narių įstatymų, susijusių su matavimo vienetais, suderinimoEUROPOS PARLAMENTAS IR EUROPOS SĄJUNGOS TARYBA,atsižvelgdami į Europos ekonominės bendrijos steigimo sutartį, ypač į jos 95 straipsnį,atsižvelgdami į Komisijos pasiūlymą [1],atsižvelgdami į Ekonomikos ir socialinių reikalų komiteto nuomonę [2],laikydamiesi Sutarties 251 straipsnyje nustatytos tvarkos [3],kadangi:(1) 19-oji Generalinė svarsčių ir matų konferencija (1991) tarptautiniu lygiu išplėtė SI priešdėlių, vartojamų SI vienetų dešimtainiams kartotiniams ir dalims vadinti, sąrašą.(2) Tarptautinė standartizacijos organizacija (ISO) peržiūrėjo dydžiams ir vienetams taikomus principus ir taisykles, nustatytas tarptautiniame standarte ISO 31; praktinio SI sistemos vienetų vartojimo taisyklės yra pateiktos tarptautiniame standarte ISO 1000.(3) Tarybos direktyvos 80/181/EEB [4] tekstas turi būti suderintas su šiais tarptautiniais susitarimais ir standartais.(4) Kai kurios trečiosios šalys neįsileidžia į rinką produktų, ant kurių yra nurodomi tik įteisinti matavimo vienetai, nustatyti Direktyva 80/181/EEB; bendrovės, eksportuojančios produktus į šias šalis, atsidurtų nepalankioje padėtyje, jei po 1999 m. gruodžio 31 d. būtų uždrausta vartoti papildomąsias nuorodas; todėl leidimas vartoti papildomąsias nuorodas neįteisintais matavimo vienetais turi būti pratęstas tolesniam laikotarpiui.(5) Direktyvos 80/181/EEB taikymas turi būti iš naujo peržiūrėtas ir turi būti imtasi atitinkamų priemonių siekiant vartoti pasaulinę sistemą; jei tinka, turi būti taikoma Tarybos direktyvoje 71/316/EEB [5] nustatyta tvarka,PRIĖMĖ ŠIĄ DIREKTYVĄ:1 straipsnisDirektyva 80/181/EEB šiuo dokumentu iš dalies keičiama taip:1. 3 straipsnio 2 dalyje "1999 m. gruodžio 31 d." keičiama į "2009 m. gruodžio 31 d."2. Pridedamas šis straipsnis:"6a straipsnisŠios direktyvos įgyvendinimo klausimai ir ypač papildomųjų nuorodų klausimas tiriami toliau ir, jei būtina, priimamos atitinkamos priemonės, laikantis Tarybos direktyvos 71/316/EEB [6] 18 straipsnyje nustatytos tvarkos."3. Priedas iš dalies keičiamas taip:a) I skyriuje tekstas po 1.1.1 punkto lentele pakeičiamas šiuo tekstu:"Celsijaus temperatūra t yra apibrėžiama kaip dviejų termodinaminių temperatūrų T ir T0 skirtumas t = T — T0; čia T0 = 273,15 K. Temperatūros intervalas arba temperatūrų skirtumas gali būti išreiškiamas kelvinais arba Celsijaus laipsniais. Vienetas "Celsijaus laipsnis" yra lygus vienetui "kelvinas"."b) SI papildomųjų vienetų apibrėžimai po 1.2.1 punkto lentele pakeičiami šiuo tekstu:"Plokščiojo kampo vienetasRadianas — plokščiasis kampas tarp dviejų apskritimo spindulių, išpjaunantis lanką, kurio ilgis yra lygus šio apskritimo spinduliui.(Tarptautinis standartas ISO 31–1: 1992)Erdvinio kampo vienetasSteradianas — erdvinis kampas kūgio su viršūne sferos centre, išpjaunančio sferos paviršiuje figūrą, lygiaplotę kvadratui, kurio kraštinė yra lygi šios sferos spinduliui.(Tarptautinis standartas ISO 31–1: 1992).";c) 1.3 punkto lentelė pakeičiama lentele:"Daugiklis | Priešdėlis | Simbolis | Daugiklis | Priešdėlis | Simbolis |1024 | jota | Y | 10-1 | deci | d |1021 | zeta | Z | 10-2 | centi | c |1018 | eksa | E | 10-3 | mili | m |1015 | peta | P | 10-6 | mikro | ì |1012 | tera | T | 10-9 | nano | n |109 | giga | G | 10-12 | piko | p |106 | mega | M | 10-15 | femto | f |103 | kilo | k | 10-18 | ato | a |102 | hekto | h | 10-21 | zepto | z |101 | deka | da | 10-24 | jokto | y" |d) 3 punktas pakeičiamas taip:"3. SI TAIKOMI VIENETAI, KURIŲ VERTĖS GAUNAMOS EKSPERIMENTIŠKAIDydis | Vienetas |Pavadinimas | Simbolis | Apibrėžimas |Energija | Elektronvoltas | eV | Elektronvoltas — kinetinė energija, kurią įgauna elektronas vakuume įveikdamas 1 V potencialų skirtumą |Masė | Standartinis atominės masės vienetas | u | Standartinis atominės masės vienetas yra lygus 1/12 12C nuklido atomo masės |Pastaba:Priešdėliai ir jų simboliai, išvardyti 1.3 punkte, gali būti vartojami su šiais dviem vienetais ir jų simboliais."2 straipsnisValstybės narės priima įstatymus ir kitus teisės aktus, kurie, įsigalioję ne vėliau kaip iki 2001 m. vasario 9 d., įgyvendina šią direktyvą. Apie tai jos nedelsdamos praneša Komisijai.Valstybės narės, priimdamos šias priemones, daro jose nuorodą į šią direktyvą arba tokia nuoroda daroma jas oficialiai skelbiant. Nuorodos darymo tvarką nustato valstybės narės.3 straipsnisNepažeisdamos Direktyvos 80/181/EEB, valstybės narės po 1999 m. gruodžio 31 d. duoda leidimus arba toliau leidžia vartoti papildomąsias nuorodas, minimas tos direktyvos 3 straipsnyje.4 straipsnisŠi direktyva įsigalioja jos paskelbimo Europos Bendrijų oficialiajame leidinyje dieną.Priimta Briuselyje, 2000 m. sausio 24 d.Europos Parlamento varduPirmininkasN. FontaineTarybos varduPirmininkasJ. Gama[1] OL C 89, 1999 3 30, p. 8.[2] OL C 169, 1999 6 16, p. 1.[3] Nuomonė pateikta 1999 m. gruodžio 15 d. (dar nepaskelbta Oficialiajame leidinyje). 1999 m. gruodžio 16 d. Tarybos sprendimas.[4] OL L 39, 1980 2 15, p. 40. Direktyva su paskutiniais pakeitimais, padarytais Direktyva 89/617/EEB (OL L 357, 1989 12 7, p. 28).[5] OL L 202, 1971 9 6, p. 1.[6] OL L 202, 1971 9 6, p. 1.--------------------------------------------------


title: 2007 m. kovo 19 d. Komisijos direktyva 2007/16/EB, įgyvendinanti Tarybos direktyvą 85/611/EEB dėl įstatymų ir kitų teisės aktų, susijusių su kolektyvinio investavimo į perleidžiamus vertybinius popierius subjektais (KIPVPS), derinimo, patikslinant tam tikrus apibrėžimus (Tekstas svarbus EEE )

text:
20.3.2007

               LT

               Europos Sąjungos oficialusis leidinys

               L 79/11

         KOMISIJOS DIREKTYVA 2007/16/EB
   2007 m. kovo 19 d.
   įgyvendinanti Tarybos direktyvą 85/611/EEB dėl įstatymų ir kitų teisės aktų, susijusių su kolektyvinio investavimo į perleidžiamus vertybinius popierius subjektais (KIPVPS), derinimo, patikslinant tam tikrus apibrėžimus
   (Tekstas svarbus EEE)
   EUROPOS BENDRIJŲ KOMISIJA,
   atsižvelgdama į Europos bendrijos steigimo sutartį,
   atsižvelgdama į 1985 m. gruodžio 20 d. Tarybos direktyvą 85/611/EEB dėl įstatymų ir kitų teisės aktų, susijusių su kolektyvinio investavimo į perleidžiamus vertybinius popierius subjektais (KIPVPS) (1), derinimo, ypač į jos 53a straipsnio a punktą,
   kadangi,

               (1)

               Direktyvoje 85/611/EEB yra pateikti keli apibrėžimai, kurie yra kartais tarpusavyje susiję ir susiję su turtu, tinkamu kolektyvinio investavimo į perleidžiamus vertybinius popierius subjektų (toliau – KIPVPS) investavimui, pvz., perleidžiamų vertybinių popierių apibrėžimas ir pinigų rinkos priemonių apibrėžimas.

               (2)

               Nuo to laiko, kai buvo priimta Direktyva 85/611/EEB, labai padidėjo finansinių priemonių, kuriomis prekiaujama finansų rinkose, įvairovė, dėl to tapo neaišku, ar esami apibrėžimai apima tam tikras finansinių priemonių kategorijas. Kadangi šių apibrėžimų taikymas neaiškus, direktyva aiškinama skirtingai.

               (3)

               Norint pasiekti, kad Direktyva 85/611/EEB būtų vienodai taikoma, ir padėti valstybėms narėms sukurti bendrus principus dėl tam tikros kategorijos turto atitikties KIPVPS reikalavimams bei garantuoti, kad apbrėžimai būtų aiškinami pagal pagrindinius Direktyvos 85/611/EEB principus, pvz., dėl rizikos paskirstymo ir pozicijų ribų, KIPVPS galimybių investicinių vienetų savininkų pageidavimu išpirkti savo investicinius vienetus ir apskaičiuoti grynąją savo turto vertę, kai investiciniai vienetai išleidžiami arba išperkami, kompetentingoms institucijoms ir rinkos dalyviams būtina šį klausimą labiau išaiškinti. Šis aiškumas padės lengviau naudoti KIPVPS platinimo veiklai kitose valstybėse taikomą pranešimų teikimo tvarką.

               (4)

               Iš šioje direktyvoje pateiktų patikslinimų nekyla jokių naujų veiklos ar įpareigojimų kompetentingoms institucijoms arba rinkos dalyviams. Šiuose patikslinimuose nėra baigtinių finansinių priemonių ir sandorių sąrašų, bet juose apibrėžiami pagrindiniai kriterijai, padedantys vertinti, ar įvairūs apibrėžimai apima kurią nors finansinės priemonės klasę.

               (5)

               Vertinant turto tinkamumą KIPVPS, reikia atsižvelgti ne tik į tai, ar jį apima šiame tekste patikslinti apibrėžimai, bet ir į kitus Direktyvoje 85/611/EEB nustatytus reikalavimus. Nacionalinės kompetentingos institucijos galėtų dirbti kartu Europos vertybinių popierių rinkos priežiūros institucijų komitete (CESR), kad nustatytų bendrus šių patikslinimų praktinio taikymo kasdienėje veikloje principus, įgyvendindamos savo priežiūros funkcijas, ypač susijusias su kitais Direktyvos 85/611/EEB reikalavimais, tokiais kaip kontrolės arba rizikos valdymo procedūros, ir užtikrintų sklandų produkto paso naudojimą.

               (6)

               Direktyvoje 85/611/EEB perleidžiami vertybiniai popieriai apibrėžiami tik teisiniu požiūriu. Todėl perleidžiamų vertybinių popierių apibrėžimas yra taikomas labai įvairiems skirtingų savybių ir skirtingo likvidumo finansiniams produktams. Dėl kiekvieno iš šių finansinių produktų turi būti užtikrintas nuoseklumas tarp perleidžiamų vertybinių popierių apibrėžimo ir kitų direktyvos nuostatų.

               (7)

               Uždarojo tipo fondai – tai turto kategorija, kuri Direktyvoje 85/611/EEB nėra aiškiai apibrėžta kaip tinkamas KIPVPS turtas. Tačiau uždarojo tipo fondų vienetai dažnai laikomi perleidžiamais vertybiniais popieriais, atsižvelgiant į tai, kad jais leidžiama prekiauti reguliuojamoje rinkoje. Todėl yra būtina išaiškinti rinkos dalyviams ir kompetentingoms institucijoms, ar perleidžiamų vertybinių popierių apibrėžimas apima uždarojo tipo fondų vienetus. Nacionalinės kompetentingos institucijos galėtų dirbti kartu CESR, kad nustatytų bendrus kriterijų, skirtų uždarojo tipo fondams, ypač dėl minimalių esminių standartų, susijusių su įmonių valdymo mechanizmais, praktinio taikymo kasdienėje veikloje principus.

               (8)

               Be to, reikia papildomo teisinio aiškumo dėl finansinių priemonių, susijusių su kito turto ir pačioje Direktyvoje 85/611/EEB nepaminėto turto naudojimu arba garantuotų tokiu turtu, priskyrimo perleidžiamų vertybinių popierių kategorijai. Turėtų būti išaiškinta, kad jei santykis su pagrindiniu arba kitu priemonės elementu yra lygiavertis elementui, kuris laikomas įterptąja išvestine priemone, finansinė priemonė priskiriama perleidžiamų vertybinių popierių, apimančių išvestinį elementą, pogrupiui. Todėl tam elementui turi būti taikomi išvestinių priemonių kriterijai pagal Direktyvą 85/611/EEB.

               (9)

               Kad Direktyvoje 85/611/EEB pateiktas pinigų rinkos priemonių apibrėžimas būtų taikomas finansinei priemonei, ji turėtų atitikti tam tikrus kriterijus: pirmiausia tokia priemone paprastai turi būti prekiaujama pinigų rinkoje, ji turi būti likvidi, bet kuriuo metu galima tiksliai nustatyti jos vertę. Yra būtina garantuoti vienodą šių kriterijų taikymą, atsižvelgiant į tam tikrus rinkos veikimo principus. Be to, būtina išaiškinti, kad kriterijai turi būti aiškinami nuosekliai su kitais Direktyvos 85/611/EEB principais. Pinigų rinkos priemonių apibrėžimas turėtų apimti finansines priemones, kurių nėra arba kuriomis neprekiaujama reguliuojamoje rinkoje ir dėl kurių, be bendrų pinigų rinkos priemonių kriterijų, Direktyvoje 85/611/EEB yra apibrėžti papildomi kriterijai. Todėl taip pat būtina išaiškinti šiuos kriterijus pagal investuotojų apsaugos reikalavimus bei atsižvelgiant į direktyvos principus, pvz., investicijų portfelio likvidumą, pagal jos 37 straipsnį.

               (10)

               Pagal Direktyvą 85/611/EEB išvestinės finansinės priemonės yra likvidus finansinis turtas, jei jos atitinka toje direktyvoje nurodytus kriterijus. Būtina garantuoti vienodą šių kriterijų taikymą, taip pat išaiškinti, jog šie kriterijai turi būti suprantami taip, kad būtų vykdomos kitos direktyvos nuostatos. Be to, reikėtų išaiškinti, kad jeigu kredito išvestinės priemonės atitinka šiuos kriterijus, pagal Direktyvą 85/611/EEB jos yra išvestinės finansinės priemonės, todėl atitinka likvidaus finansinio turto reikalavimus.

               (11)

               Išaiškinimas ypač reikalingas dėl išvestinių priemonių finansinių indeksų. Šiuo metu yra įvairių finansinių indeksų, kurie yra pagrindinis išvestinės priemonės elementas. Šie indeksai gali skirtis savo struktūra arba elementų svarba. Visais atvejais reikia užtikrinti, kad KIPVPS galėtų vykdyti savo įsipareigojimus dėl portfelio likvidumo pagal Direktyvos 85/611/EEB 37 straipsnį, bei grynosios turto vertės skaičiavimo ir kad išvestinės priemonės pagrindinio elemento savybės neturėtų neigiamo poveikio šiems įsipareigojimams. Reikėtų išaiškinti, kad išvestinės priemonės finansiniai indeksai, kurių struktūra yra pakankamai diversifikuota, kurie yra tinkamas tam tikros rinkos etalonas ir apie kuriuos reikia pateikti tinkamą informaciją dėl indekso struktūros ir apskaičiavimo, priklauso likvidaus finansinio turto išvestinių priemonių kategorijai. Nacionalinės kompetentingos institucijos galėtų dirbti kartu CESR, kad nustatytų bendrus šių kriterijų praktinio taikymo kasdienėje veikloje principus indeksams, pagrįstiems turtu, kuris direktyvoje atskirai nenurodytas kaip reikalavimus atitinkantis turtas.

               (12)

               Direktyvoje 85/611/EEB pripažįstama, kad išvestinį elementą apimančios priemonės priskiriamos perleidžiamų vertybinių popierių ir pinigų rinkos priemonių pogrupiui. Įtraukus išvestinį elementą į perleidžiamus vertybinius popierius arba pinigų rinkos priemones, visa finansinė priemonė netampa išvestine finansine priemone, kuri neįeitų į perleidžiamų vertybinių popierių arba pinigų rinkos priemonių apibrėžimus. Todėl būtina patikslinti, ar galima laikyti, kad išvestinė finansinė priemonė yra įterpta į kitą priemonę. Be to, įtraukiant išvestinę priemonę į perleidžiamą vertybinių popierių arba pinigų rinkos priemonę, kyla pavojus, kad Direktyvoje 85/611/EEB apibrėžtų išvestinių priemonių taisyklių nebus laikomasi. Dėl to direktyvoje yra reikalavimas nurodyti į priemonę įterptą išvestinį elementą ir šių taisyklių atitiktį. Atsižvelgiant į finansinių naujovių mastą, įterptas išvestinis elementas ne visada aiškiai nurodomas. Kad šis klausimas taptų aiškesnis, turėtų būti nustatyti tokių elementų identifikavimo kriterijai.

               (13)

               Remiantis Direktyva 85/611/EEB, su perleidžiamais vertybiniais popieriais arba pinigų rinkos priemonėmis susiję metodai ir priemonės, naudojami siekiant veiksmingo investicijų portfelio valdymo, neįeina į perleidžiamų vertybinių popierių ir pinigų rinkos priemonių apibrėžimus. Norint patikslinti šiuos apibrėžimus, būtina nustatyti kriterijus, pagal kuriuos būtų nustatomi sandoriai, kuriuose naudojami tokie metodai ir priemonės. Be to, reikia paminėti, kad tokie metodai ir priemonės turi būti aiškinami atsižvelgiant į kitus KIPVPS įsipareigojimus, pirmiausia susijusius su subjekto rizikos lygiu. Kitaip tariant, jie turi atitikti Direktyvoje 85/611/EEB apibrėžtas taisykles dėl rizikos valdymo ir paskirstymo, taip pat apribojimus dėl trumpalaikio pardavimo ir skolinimosi.

               (14)

               Direktyvoje 85/611/EEB yra nurodyti kriterijai, pagal kuriuos apibrėžiami KIPVPS, atkartojantys obligacijų arba akcijų indeksus. Šiuos kriterijus atitinkantiems KIPVPS lanksčiau taikomi emitento koncentracijos apribojimai. Todėl yra būtina aiškiai apibrėžti tuos kriterijus ir garantuoti, kad jie būtų vienodai taikomi visose valstybėse narėse. Dėl to reikia dar patikslinti, ar KIPVPS gali būti laikomas indeksą atkartojančiu KIPVPS; taip būtų tiksliau apibrėžtos sąlygos, pagrindžiančios palankios tvarkos taikymą indeksą atkartojančiam KIPVPS.

               (15)

               Europos vertybinių popierių rinkos priežiūros institucijų komitetas teikė technines konsultacijas.

               (16)

               Šioje direktyvoje numatytos priemonės atitinka Europos vertybinių popierių komiteto nuomonę,

         PRIĖMĖ ŠIĄ DIREKTYVĄ:
   1 straipsnis
   Dalykas
   Šioje direktyvoje yra pateiktos taisyklės, kuriose, siekiant vienodo jų taikymo, yra aiškinami šie terminai:

               1)

               perleidžiami vertybiniai popieriai, apibrėžti Direktyvos 85/611/EEB 1 straipsnio 8 dalyje;

               2)

               pinigų rinkos priemonės, apibrėžtos Direktyvos 85/611/EEB 1 straipsnio 9 dalyje;

               3)

               likvidus finansinis turtas, nurodytas KIPVPS apibrėžime Direktyvos 85/611/EEB 1 straipsnio 2 dalyje, susijęs su išvestinėmis finansinėmis priemonėmis;

               4)

               perleidžiami vertybiniai popieriai ir pinigų rinkos priemonės, kurie apima išvestines finansines priemones, nurodyti Direktyvos 85/611/EEB 21 straipsnio 3 dalies ketvirtoje pastraipoje;

               5)

               metodai ir priemonės, naudojami veiksmingam investicijų portfelio valdymui, nurodyti Direktyvos 85/611/EEB 21 straipsnio 2 dalyje;

               6)

               indeksą atkartojantys KIPVPS, nurodyti Direktyvos 85/611/EEB 22a straipsnio 1 dalyje.

         2 straipsnis

      Direktyvos 85/611/EEB 1 straipsnio 8 dalis

   Perleidžiami vertybiniai popieriai
   1.   Direktyvos 85/611/EEB 1 straipsnio 8 dalyje nurodyti perleidžiami vertybiniai popieriai – tai finansinės priemonės, atitinkančios šiuos kriterijus:

               a)

               galimi nuostoliai, kuriuos KIPVPS gali patirti turėdamas šias priemones, yra ne didesni nei už jas sumokėta suma;

               b)

               dėl jų likvidumo nemažėja KIPVPS gebėjimas vykdyti Direktyvos 85/611/EEB 37 straipsnio nuostatas;

               c)

               tokios priemonės patikimai vertinamos taip:

                           i)

                           jei tai yra vertybiniai popieriai, kurie yra arba kuriais prekiaujama reguliuojamoje rinkoje, kaip nurodyta Direktyvos 85/611/EEB 19 straipsnio 1 dalies a–d punktuose, vertinama pagal tikslias, patikimas ir reguliarias kainas: rinkos kainas arba kainas, nustatomas pasitelkiant vertinimo sistemas, nepriklausomas nuo emitentų;

                           ii)

                           jei tai yra kiti vertybiniai popieriai, nurodyti Direktyvos 85/611/EEB 19 straipsnio 2 dalyje, vertinama periodiškai pagal iš vertybinių popierių emitento gautą informaciją arba pagal kompetentingai parengtą investicijų tyrimą;

               d)

               tinkama informacija apie priemones pateikiama taip:

                           i)

                           jei tai yra vertybiniai popieriai, kurie yra arba kuriais prekiaujama reguliuojamoje rinkoje, kaip nurodyta Direktyvos 85/611/EEB 19 straipsnio 1 dalies a–d punktuose, rinkai reguliariai teikiama tiksli ir išsami informacija apie vertybinius popierius arba, jei reikalinga, vertybinių popierių portfelį;

                           ii)

                           jei tai yra kiti vertybiniai popieriai, nurodyti Direktyvos 85/611/EEB 19 straipsnio 2 dalyje, KIPVPS reguliariai teikiama tiksli informacija apie vertybinius popierius arba, jei reikalinga, vertybinių popierių portfelį;

               e)

               jos yra apyvarčios;

               f)

               jų įsigijimas atitinka KIPVPS investavimo tikslus arba investavimo politiką arba abu, laikantis Direktyvos 85/611/EEB nuostatų;

               g)

               jų riziką tinkamai apima KIPVPS rizikos valdymo sistema.

         Remiantis pirmos pastraipos b ir e punktais, nebent KIPVPS turi informacijos, kuri leistų nuspręsti kitaip, daroma prielaida, kad finansinės priemonės, kurios yra arba kuriomis prekiaujama reguliuojamoje rinkoje pagal Direktyvos 85/611/EEB 19 straipsnio 1 dalies a, b ir c punktus, nemenkina KIPVPS gebėjimo atitikti Direktyvos 85/611/EEB 37 straipsnio nuostatas, taip pat yra apyvarčios.
   2.   Perleidžiami vertybiniai popieriai, nurodyti Direktyvos 85/611/EEB 1 straipsnio 8 dalyje, apima šiuos elementus:

               a)

               uždarojo tipo fondų, veikiančių kaip investicinės bendrovės arba patikėjimo fondai, vienetai, atitinkantys šiuos kriterijus:

                           i)

                           jie atitinka 1 dalyje nurodytus kriterijus;

                           ii)

                           jiems taikomi bendrovių valdymo principai;

                           iii)

                           jei uždarojo tipo fondo vardu kitas subjektas vykdo turto valdymo veiklą, tam subjektui taikomi nacionaliniai teisės aktai, siekiant apsaugoti investuotojus;

               b)

               uždarojo tipo fondų, įsteigtų pagal sutarčių teisę, vienetai, atitinkantys šiuos kriterijus:

                           i)

                           jie atitinka 1 dalyje nurodytus kriterijus;

                           ii)

                           jiems taikomi įmonių valdymo principai, atitinkantys principus, taikomus bendrovėms kaip nurodyta a punkto ii papunktyje;

                           iii)

                           juos valdo subjektas, kuriam taikomi nacionaliniai teisės aktai, siekiant apsaugoti investuotojus;

               c)

               finansinės priemonės, atitinkančios šiuos kriterijus:

                           i)

                           jos atitinka 1 dalyje nurodytus kriterijus;

                           ii)

                           jos garantuojamos kitu turtu arba siejamos su kitu turtu, kuris gali būti kitoks nei Direktyvos 85/611/EEB 19 straipsnio 1 dalyje nurodytas turtas.

         3.   Jeigu 2 dalies c punkte nurodyta finansinė priemonė turi įterptą išvestinį elementą, kaip nurodyta šios direktyvos 10 straipsnyje, tam elementui taikomi Direktyvos 85/611/EEB 21 straipsnio reikalavimai.
   3 straipsnis

      Direktyvos 85/611/EEB 1 straipsnio 9 dalis

   Priemonės, kuriomis paprastai prekiaujama pinigų rinkoje
   1.   Direktyvos 85/611/EEB 1 straipsnio 9 dalyje nurodytos pinigų rinkos priemonės – tai:

               a)

               finansinės priemonės, kurios yra įtrauktos į prekybą arba kuriomis prekiaujama reguliuojamoje rinkoje, laikantis Direktyvos 85/611/EEB 19 straipsnio 1 dalies a, b ir c punktų nuostatų;

               b)

               finansinės priemonės, kurios nėra įtrauktos į prekybą.

         2.   Direktyvos 85/611/EEB 1 straipsnio 9 dalyje nurodytos pinigų rinkos priemonės, kuriomis paprastai prekiaujama pinigų rinkoje – tai finansinės priemonės, kurios atitinka kurį nors vieną iš šių kriterijų:

               a)

               jų terminas emisijos išleidimo metu yra iki 397 dienų imtinai;

               b)

               jų likęs terminas yra iki 397 dienų imtinai;

               c)

               jų palūkanos reguliariai koreguojamos nors kartą per 397 dienas pagal pinigų rinkos sąlygas;

               d)

               jų rizikos lygis, įskaitant kredito ir palūkanų normos riziką, atitinka finansinių priemonių, kurių terminas nurodytas a arba b punktuose arba kurių palūkanos koreguojamos pagal c punktą, rizikos lygį.

         4 straipsnis

      Direktyvos 85/611/EEB 1 straipsnio 9 dalis

   Likvidžios priemonės, kurių vertė bet kada gali būti tiksliai nustatyta
   1.   Direktyvos 85/611/EEB 1 straipsnio 9 dalyje nurodytos likvidžios pinigų rinkos priemonės – tai finansinės priemonės, kurios per gana trumpą laiką gali būti parduotos nedidelėmis sąnaudomis, atsižvelgiant į KIPVPS įsipareigojimą investicinių vienetų savininko prašymu atpirkti arba išpirkti savo investicinius vienetus.
   2.   Direktyvos 85/611/EEB 1 straipsnio 9 dalyje nurodytos pinigų rinkos priemonės, kurių vertę bet kada galima tiksliai nustatyti – tai finansinės priemonės, kurioms yra taikomos tikslios ir patikimos vertinimo sistemos, atitinkančios šiuos kriterijus:

               a)

               jos leidžia KIPVPS apskaičiuoti grynąją turto vertę pagal investicijų portfelyje turimos finansinės priemonės vertę, už kurią informuotos šalys galėtų ja savo noru apsikeisti netiesioginiuose sandoriuose;

               b)

               jos pagrįstos rinkos duomenimis arba vertinimo modeliais, įskaitant amortizacijos sąnaudomis pagrįstas sistemas.

         3.   Daroma prielaida, kad laikomasi 1 ir 2 dalyse nurodytų kriterijų dėl finansinių priemonių, kuriomis paprastai prekiaujama pinigų rinkoje, kaip numatyta Direktyvos 85/611/EEB 1 straipsnio 9 dalyje, ir kurios yra arba kuriomis prekiaujama reguliuojamoje rinkoje laikantis direktyvos 19 straipsnio 1 dalies a, b arba c punktų, nebent KIPVPS turi informacijos, kuri leistų nuspręsti kitaip.
   5 straipsnis

      Direktyvos 85/611/EEB 19 straipsnio 1 dalies h punktas

   Priemonės, kurių emisija arba emitentas yra reguliuojami, kad būtų apsaugoti investuotojai ir santaupos
   1.   Direktyvos 85/611/EEB 19 straipsnio 1 dalies h punkte nurodytos pinigų rinkos priemonės, išskyrus priemones, kuriomis prekiaujama reguliuojamoje rinkoje, kurių emisija arba emitentas patys yra reguliuojami, kad būtų apsaugoti investuotojai ir santaupos – tai finansinės priemonės, atitinkančios šiuos kriterijus:

               a)

               jos atitinka vieną iš kriterijų, nurodytų 3 straipsnio 2 dalyje, ir visus 4 straipsnio 1 ir 2 dalyse nurodytus kriterijus;

               b)

               apie jas yra tinkamos informacijos, įskaitant informaciją, pagal kurią galima tinkamai įvertinti kredito riziką, susijusią su investicijomis į tokias priemones, atsižvelgiant į šio straipsnio 2, 3 ir 4 dalis;

               c)

               jos yra laisvai perleidžiamos.

         2.   Šio straipsnio 1 dalies b punkte nurodyta tinkama informacija apie pinigų rinkos priemones, nurodytas Direktyvos 85/611/EEB 19 straipsnio 1 dalies h punkto antrojoje ir ketvirtojoje įtraukose, arba priemones, išleistas valstybės narės vietos arba regioninės valdžios institucijos arba viešojo tarptautinio subjekto, tačiau negarantuojamas valstybės narės, arba federacinės valstybės atveju – išleistas vienos iš federacijos narių, sudaro:

               a)

               informacija apie emisiją arba emisijos programą, taip pat apie teisinę ir finansinę emitento padėtį iki pinigų rinkos priemonės išleidimo;

               b)

               reguliariai ir svarbaus įvykio atveju atnaujinama a punkte nurodytą informacija;

               c)

               a punkte nurodyta informacija, patikrinta tinkamai kvalifikuotos emitentui nepavaldžių trečiųjų šalių;

               d)

               patikima ir prieinama statistika apie emisiją arba emisijos programą.

         3.   Šio straipsnio 1 dalies b punkte nurodytą tinkamą informaciją apie pinigų rinkos priemones, išvardytas Direktyvos 85/611/EEB 19 straipsnio 1 dalies h punkto trečioje įtraukoje, sudaro:

               a)

               informacija apie emisiją arba emisijos programą arba teisinę ir finansinę emitento padėtį iki pinigų rinkos priemonės išleidimo;

               b)

               reguliariai ir svarbaus įvykio atveju atnaujinama a punkte nurodyta informacija;

               c)

               patikima ir prieinama statistika apie emisiją arba emisijos programą arba kitų duomenų, leidžiančių tinkamai įvertinti su investicijomis į tokias priemones susijusią kredito riziką.

         4.   Šio straipsnio 1 dalies b punkte nurodyta tinkama informacija apie visas pinigų rinkos priemones, išvardytas Direktyvos 85/611/EEB 19 straipsnio 1 dalies h punkto pirmojoje įtraukoje, išskyrus šio straipsnio 2 dalyje nurodytas priemones ir Europos centrinio banko ar valstybių narių centrinių bankų išleistas priemones, apima informaciją apie emisiją arba emisijos programą arba teisinę ir finansinę emitento padėtį iki pinigų rinkos priemonės išleidimo.
   6 straipsnis

      Direktyvos 85/611/EEB 19 straipsnio 1 dalies h punktas

   Įmonė, kuriai taikomos riziką ribojančios taisyklės, kompetentingos valdžios institucijos laikomos ne mažiau griežtomis nei Bendrijos teisės aktuose nustatytos taisyklės, ir kuri jų laikosi
   Direktyvos 85/611/EEB 19 straipsnio 1 dalies h punkto trečiojoje įtraukoje nurodyta įmonė, kuriai taikomos riziką ribojančios taisyklės, kompetentingos valdžios institucijos laikomos ne mažiau griežtomis nei Bendrijos teisės aktuose nustatytos taisyklės, ir kuri jų laikosi – tai emitentas, kuriam taikomos riziką ribojančios taisyklės ir kuris jų laikosi, atitinkantis vieną iš šių kriterijų:

               1)

               jis įsikūręs Europos ekonominėje erdvėje;

               2)

               jis įsikūręs Ekonominio bendradarbiavimo ir plėtros organizacijos (EBPO) šalyse, priklausančiose Dešimties valstybių grupei;

               3)

               jis turi bent investicinį reitingą;

               4)

               remiantis išsamia emitento analize, galima įrodyti, kad tam emitentui taikomos riziką ribojančios taisyklės yra ne mažiau griežtos nei Bendrijos teisės aktuose nustatytos taisyklės.

         7 straipsnis

      Direktyvos 85/611/EEB 19 straipsnio 1 dalies h punktas

   Garantijos priemonės išleidžiant banko paskolomis finansuojamus vertybinius popierius
   1.   Direktyvos 85/611/EEB 19 straipsnio 1 dalies h punkto ketvirtoje įtraukoje nurodytos garantijos priemonės – tai struktūros, įkurtos bendrovės, patikos ar sutartinių santykių pagrindu pakeitimo vertybiniais popieriais tikslais.
   2.   Direktyvos 85/611/EEB 19 straipsnio 1 dalies h punkto ketvirtoje įtraukoje nuoroda į banko paskolomis finansuojamus vertybinius popierius suprantama kaip nuoroda į banko paslaugas, už kurias garantuoja finansų įstaiga, atitinkanti Direktyvos 85/611/EEB 19 straipsnio 1 dalies h punkto trečiosios įtraukos nuostatas.
   8 straipsnis

      Direktyvos 85/611/EEB 1 straipsnio 2 dalis ir 19 straipsnio 1 dalies g punktas

   Likvidus finansinis turtas išvestinių finansinių priemonių atžvilgiu
   1.   Direktyvos 85/611/EEB 1 straipsnio 2 dalyje nurodytas likvidus finansinis turtas išvestinių finansinių priemonių atžvilgiu – tai išvestinės finansinės priemonės, atitinkančios šiuos kriterijus:

               a)

               jų bazinės priemonės apima vieną arba daugiau iš šių elementų:

                           i)

                           turtas, nurodytas Direktyvos 85/611/EEB 19 straipsnio 1 dalyje, įskaitant finansines priemones, turinčias vieną arba kelias tokio turto savybes;

                           ii)

                           palūkanų normos;

                           iii)

                           valiutų keitimo kursai arba valiutos;

                           iv)

                           finansiniai indeksai;

               b)

               nebiržinių (OTC) išvestinių priemonių atveju jos atitinka Direktyvos 85/611/EEB 19 straipsnio 1 dalies g punkto antroje ir trečioje įtraukose nurodytus reikalavimus.

         2.   Direktyvos 85/611/EEB 19 straipsnio 1 dalies g punkte nurodytos išvestinės finansinės priemonės apima priemones, atitinkančias šiuos kriterijus:

               a)

               jos leidžia perkelti turto, kuris nurodytas šio straipsnio 1 dalies a punkte, kredito riziką, neatsižvelgiant į kitą su tuo turtu susijusią riziką;

               b)

               turint šias priemones, neįsigyjamas arba neperleidžiamas turtas, įskaitant grynuosius pinigus, nenurodytas Direktyvos 85/611/EEB 19 straipsnio 1 ir 2 dalyse;

               c)

               jos atitinka nebiržinių išvestinių priemonių kriterijus, apibrėžtus Direktyvos 85/611/EEB 19 straipsnio 1 dalies g punkto antroje ir trečioje įtraukose ir šio straipsnio 3 ir 4 dalyse;

               d)

               jų riziką tinkamai apima KIPVPS rizikos valdymo sistema ir jo vidaus kontrolės mechanizmai, jei kyla informacijos neatitikimo tarp KIPVPS ir kitos kredito išvestinės priemonės sandorio šalies rizika, kai kita sandorio šalis gali gauti viešai neplatinamos informacijos įmones, kurių turtas naudojamas kaip kredito išvestinių priemonių bazinės finansinės priemonės.

         3.   Pagal Direktyvos 85/611/EEB 19 straipsnio 1 dalies g punkto trečią įtrauką teisingai nustatyta vertė – tai vertė, už kurią informuotos šalys gali savo noru apsikeisti turtu arba įskaityti įsipareigojimus netiesioginiame sandoryje.
   4.   Pagal Direktyvos 85/611/EEB 19 straipsnio 1 dalies g punkto trečią įtrauką patikimas ir tikslus įvertinimas – tai įvertinimas, kurį atlieka KIPVPS, remdamasis šio straipsnio 3 dalyje nurodyta teisingai nustatyta verte, kuris priklauso ne tik nuo sandorio šalies pateiktų rinkos kainų ir atitinka šiuos kriterijus:

               a)

               įvertinimas grindžiamas patikima naujausia priemonės rinkos verte arba, jei tokios vertės nėra, kainos nustatymo modeliu, taikant atitinkamą pripažintą metodiką;

               b)

               įvertinimą tikrina vienas iš šių subjektų:

                           i)

                           tinkama trečioji šalis, veikianti savarankiškai nuo kitos nebiržinės išvestinės priemonės sandorio šalies, pakankamai dažnai ir taip, kad KIPVPS galėtų tai patikrinti;

                           ii)

                           KIPVPS skyrius, veikiantis savarankiškai nuo padalinio, atsakingo už turto valdymą, ir tinkamai pasirengęs atlikti šią funkciją.

         5.   Direktyvos 85/611/EEB 1 straipsnio 2 dalies ir 19 straipsnio 1 dalies g punkte nurodytas likvidus finansinis turtas – tai turtas, į kurį neįeina biržos prekių išvestinės priemonės.
   9 straipsnis

      Direktyvos 85/611/EEB 19 straipsnio 1 dalies g punktas

   Finansiniai indeksai
   1.   Direktyvos 85/611/EEB 19 straipsnio 1 dalies g punkte nurodyti finansiniai indeksai – tai indeksai, atitinkantys šiuos kriterijus:

               a)

               jų struktūra pakankamai diversifikuota, kadangi atitinka šiuos kriterijus:

                           i)

                           indekso struktūra yra tokia, kad su viena jo dalimi susiję kainų pokyčiai arba prekybos veikla neturi per daug įtakos visam indeksui;

                           ii)

                           jeigu indeksas apima turtą, nurodytą Direktyvos 85/611/EEB 19 straipsnio 1 dalyje, jo struktūra yra diversifikuota bent jau laikantis šios direktyvos 22a straipsnio nuostatų;

                           iii)

                           jeigu indeksas apima turtą, nenurodytą Direktyvos 85/611/EEB 19 straipsnio 1 dalyje, jo struktūra yra diversifikuota taip, kad jis yra lygiavertis tos direktyvos 22a straipsnyje nurodytam indeksui;

               b)

               jie yra tinkamas tam tikros rinkos etalonas, kadangi atitinka šiuos kriterijus:

                           i)

                           indeksas aktualiai ir tinkamai įvertina bazinių priemonių tipiškos grupės pelningumą;

                           ii)

                           indeksas periodiškai tikslinamas arba pertvarkomas, siekiant, kad jis nuolat atspindėtų tam tikrų rinkų padėtį pagal viešai skelbiamus kriterijus;

                           iii)

                           bazinės priemonės yra pakankamai likvidžios, todėl vartotojai gali atkartoti indeksą, jei būtina;

               c)

               jie tinkamai skelbiami, kadangi atitinka šiuos reikalavimus:

                           i)

                           jie skelbiami laikantis tinkamų duomenų apie kainas rinkimo, indekso reikšmės apskaičiavimo, o vėliau – jos skelbimo procedūrų, įskaitant elementų, kurių rinkos vertės nėra, kainos nustatymo procedūras;

                           ii)

                           atitinkama informacija apie tokius dalykus kaip indekso skaičiavimo ir pertvarkymo metodika, indekso pokyčiai arba apie bet kokius veiklos sunkumus, trukdančius laiku arba tiksliai pateikti informaciją, teikiama plačiu mastu ir laiku.

         2.   Jeigu turto, kuris naudojamas kaip išvestinių finansinių priemonių bazinės finansinės priemonės pagal Direktyvos 85/611/EEB 19 straipsnio 1 dalį, struktūra neatitinka šio straipsnio 1 dalyje nurodytų kriterijų, tos išvestinės finansinės priemonės, jeigu jos atitinka 8 straipsnio 1 dalyje nurodytus kriterijus, laikomos išvestinėmis finansinėmis priemonėmis, kurias apima turtas, apibrėžtas 8 straipsnio 1 dalies a punkto i–iii papunkčiuose.
   10 straipsnis

      Direktyvos 85/611/EEB 21 straipsnio 3 dalies ketvirta pastraipa

   Išvestinę priemonę apimantys perleidžiami vertybiniai popieriai ir pinigų rinkos priemonės
   1.   Direktyvos 85/611/EEB 21 straipsnio 3 dalies ketvirtoje pastraipoje nurodyti perleidžiami vertybiniai popieriai, apimantys išvestinę priemonę, – tai finansinės priemonės, atitinkančios šios direktyvos 2 straipsnio 1 dalyje nurodytus kriterijus, ir apimančios priemonę, atitinkančią šiuos kriterijus:

               a)

               dėl tos priemonės kai kurie arba visi grynųjų pinigų srautai, kurie kitaip būtų reikalingi perleidžiamam vertybiniam popieriui, kuris veikia kaip pagrindinė sutartis, gali būti koreguojami pagal nurodytą palūkanų normą, finansinės priemonės kainą, valiutų keitimo kursą, kainų ar kursų indeksą, skolinimosi reitingą ar indeksą arba kitą kintamąjį, todėl gali skirtis panašiai kaip atskira išvestinė priemonė;

               b)

               jos ekonominės savybės ir rizika nėra glaudžiai susijusios su pagrindinės sutarties ekonominėmis savybėmis bei rizika;

               c)

               ji turi didelį poveikį rizikos lygiui ir perleidžiamų vertybinių popierių kainos nustatymui.

         2.   Pinigų rinkos priemonės, atitinkančios 3 straipsnio 2 dalyje apibrėžtus kriterijus, visus 4 straipsnio 1 ir 2 dalyse apibrėžtus kriterijus ir apimančios priemonę, atitinkančią šio straipsnio 1 dalyje nurodytus kriterijus, laikomos pinigų rinkos priemonėmis, apimančiomis išvestinę priemonę.
   3.   Perleidžiamas vertybinis popierius arba pinigų rinkos priemonė nelaikomi apimančiais išvestinę priemonę, jeigu jie apima priemonę, kuri pagal sutartį gali būti perleidžiama nepriklausomai nuo perleidžiamo vertybinio popieriaus arba pinigų rinkos priemonės. Tokia priemonė laikoma atskira finansine priemone.
   11 straipsnis

      Direktyvos 85/611/EEB 21 straipsnio 2 dalis

   Metodai ir priemonės, naudojami siekiant veiksmingai valdyti investicijų portfelį
   1.   Direktyvos 85/611/EEB 21 straipsnio 2 dalyje nurodyti metodai ir priemonės, susiję su perleidžiamais vertybiniais popieriais ir naudojami siekiant veiksmingai valdyti investicijų portfelį, – tai metodai ir priemonės, kurie atitinka šiuos kriterijus:

               a)

               yra ekonomiškai tinkami, nes realizuojami efektyviai atsižvelgiant į kaštus;

               b)

               yra naudojami siekiant vieno arba daugiau iš šių konkrečių tikslų:

                           i)

                           sumažinti riziką;

                           ii)

                           sumažinti sąnaudas;

                           iii)

                           gauti papildomo kapitalo arba pajamų KIPVPS, kai rizikos lygis atitinka KIPVPS rizikos lygį ir rizikos diversifikavimo taisykles, apibrėžtas Direktyvos 85/611/EEB 22 straipsnyje;

               c)

               jų riziką tinkamai apima KIPVPS rizikos valdymo sistemos.

         2.   Metodai ir priemonės, atitinkantys 1 dalyje nurodytus kriterijus ir susiję su pinigų rinkos priemonėmis – tai metodai ir priemonės, susiję su pinigų rinkos priemonėmis, naudojami siekiant veiksmingai valdyti portfelį, kaip nurodyta Direktyvos 85/611/EEB 21 straipsnio 2 dalyje.
   12 straipsnis

      Direktyvos 85/611/EEB 22a straipsnio 1 dalis

   Indeksą atkartojantis KIPVPS
   1.   Direktyvos 85/611/EEB 22a straipsnio 1 dalyje nurodytas akcijų arba skolos vertybinių popierių indekso struktūros atkartojimas – tai bazinio turto indekso struktūros atkartojimas, įskaitant išvestinių priemonių arba kitų metodų ar priemonių naudojimą, kaip nurodyta Direktyvos 85/611/EEB 21 straipsnio 2 dalyje ir šios direktyvos 11 straipsnyje.
   2.   Direktyvos 85/611/EEB 22a straipsnio 1 dalies pirmoje įtraukoje nurodytas indeksas, kurio struktūra yra pakankamai diversifikuota, – tai indeksas, atitinkantis rizikos paskirstymo taisykles šios direktyvos 22a straipsnyje.
   3.   Direktyvos 85/611/EEB 22a straipsnio 1 dalies antroje įtraukoje nurodytas indeksas, kuris yra tinkamas etalonas, – tai indeksas, kurio sudarytojas naudoja pripažintą metodiką, pagal kurią paprastai neišbraukiamas pagrindinis tam tikros rinkos emitentas.
   4.   Direktyvos 85/611/EEB 22a straipsnio 1 dalies trečioje įtraukoje nurodytas tinkamai skelbiamas indeksas – tai indeksas, atitinkantis šiuos kriterijus:

               a)

               jis viešai skelbiamas;

               b)

               indekso sudarytojas veikia savarankiškai nuo indeksą atkartojančio KIPVPS.

         b punktas netrukdo indekso sudarytojams ir KIPVPS būti tos pačios ekonominės grupės dalimi, jeigu veikia veiksminga interesų konfliktų valdymo sistema.
   13 straipsnis
   Perkėlimas į nacionalinę teisę
   1.   Valstybės narės ne vėliau kaip iki 2008 m. kovo 23 d. priima ir paskelbia įstatymus ir kitus teisės aktus, kurie įsigalioję įgyvendina šią direktyvą. Priimtų nuostatų tekstus ir minėtų nuostatų bei šios direktyvos atitikties lentelę jos nedelsdamos pateikia Komisijai.
   Valstybės narės taiko šias nuostatas nuo 2008 m. liepos 23 d.
   Valstybės narės, priimdamos šias nuostatas, daro jose nuorodą į šią direktyvą, arba tokia nuoroda daroma jas oficialiai skelbiant. Nuorodos darymo tvarką nustato valstybės narės.
   2.   Valstybės narės pateikia Komisijai šios direktyvos taikymo srityje priimtų pagrindinių nacionalinės teisės aktų nuostatų tekstus.
   14 straipsnis
   Įsigaliojimas
   Ši direktyva įsigalioja trečią dieną nuo jos paskelbimo Europos Sąjungos oficialiajame leidinyje.
   15 straipsnis
   Adresatai
   Ši direktyva skirta valstybėms narėms.

      Priimta Briuselyje, 2007 m. kovo 19 d.

            Komisijos vardu

         Charlie McCREEVY

            Komisijos narys

      (1)  OL L 375, 1985 12 31, p. 3. Direktyva su paskutiniais pakeitimais, padarytais Europos Parlamento ir Tarybos direktyva 2005/1/EB (OL L 79, 2005 3 24, p. 9).


title: 2009 m. liepos 31 d. Komisijos direktyva 2009/94/EB, iš dalies keičianti Europos Parlamento ir Tarybos direktyvą 98/8/EB į jos I priedą įtraukiant veikliąją medžiagą boro rūgštį (Tekstas svarbus EEE)

text:
1.8.2009

               LT

               Europos Sąjungos oficialusis leidinys

               L 201/50

      KOMISIJOS DIREKTYVA 2009/94/EB
   2009 m. liepos 31 d.
   iš dalies keičianti Europos Parlamento ir Tarybos direktyvą 98/8/EB į jos I priedą įtraukiant veikliąją medžiagą boro rūgštį
   (Tekstas svarbus EEE)
   EUROPOS BENDRIJŲ KOMISIJA,
   atsižvelgdama į Europos bendrijos steigimo sutartį,
   atsižvelgdama į 1998 m. vasario 16 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyvą 98/8/EB dėl biocidinių produktų pateikimo į rinką (1), ypač į jos 16 straipsnio 2 dalies antrą pastraipą,
   kadangi:

               (1)

               2007 m. gruodžio 4 d. Komisijos reglamente (EB) Nr. 1451/2007 dėl Europos Parlamento ir Tarybos direktyvos 98/8/EB dėl biocidinių produktų pateikimo į rinką 16 straipsnio 2 dalyje nurodytos 10 metų programos antrojo etapo (2) yra nustatytas veikliųjų medžiagų, kurias reikėtų įvertinti, kad būtų galima įtraukti į Direktyvos 98/8/EB I, IA arba IB priedą, sąrašas. Tame sąraše yra boro rūgštis.

               (2)

               Vadovaujantis Reglamentu (EB) Nr. 1451/2007, pagal Direktyvos 98/8/EB 11 straipsnio 2 dalį buvo įvertinta, ar boro rūgštį galima naudoti 8-to tipo produktams – medienos antiseptikams, apibrėžtiems Direktyvos 98/8/EB V priede.

               (3)

               Nyderlandai buvo paskirti ataskaitą rengiančia valstybe nare ir 2006 m. liepos 7 d. Komisijai pateikė kompetentingos institucijos ataskaitą ir rekomendaciją, kaip numatyta Reglamento (EB) Nr. 1451/2007 14 straipsnio 4 ir 6 dalyse.

               (4)

               Valstybės narės ir Komisija peržiūrėjo kompetentingos institucijos ataskaitą. Vadovaudamasis Reglamento (EB) Nr. 1451/2007 15 straipsnio 4 dalimi, Biocidinių produktų nuolatinis komitetas peržiūros išvadas 2009 m. vasario 20 d. įtraukė į vertinimo ataskaitą.

               (5)

               Remiantis atliktais tyrimais, galima daryti išvadą, kad biocidinius produktus, kurių sudėtyje yra boro rūgšties, naudojant kaip medienos antiseptikus turėtų būti tenkinami Direktyvos 98/8/EB 5 straipsnio reikalavimai. Todėl boro rūgštį galima įtraukti į I priedą siekiant užtikrinti, kad visose valstybėse narėse galėtų būti išduodami, keičiami ar panaikinami biocidinių produktų, kurie naudojami kaip medienos antiseptikai ir kurių sudėtyje yra boro rūgšties, autorizacijos liudijimai, kaip numatyta Direktyvos 98/8/EB 16 straipsnio 3 dalyje.

               (6)

               Tačiau buvo nustatyta, kad medieną apdirbant vietoje atvirame ore ir apdirbtą medieną naudojant atvirame ore kyla neleistinas pavojus. Todėl taip naudojamų produktų autorizacijos liudijimai bus išduodami tik tuomet, jei bus pateikta duomenų, kuriais įrodoma, kad naudojant šiuos produktus nekyla neleistinas pavojus aplinkai.

               (7)

               Ne visi galimi naudojimo būdai buvo įvertinti Bendrijos lygmeniu. Todėl tikslinga nustatyti, kad valstybės narės įvertintų pavojų, kylantį aplinkos terpėms ir populiacijoms, kuris nebuvo tinkamai įvertintas Bendrijos pavojaus vertinime, ir išduodamos produktų autorizacijos liudijimus užtikrintų, kad bus imtasi tinkamų priemonių arba kad bus nustatyti specialūs reikalavimai siekiant nustatytą pavojų sumažinti iki priimtino.

               (8)

               Atsižvelgiant į vertinimo ataskaitos išvadas, išduodant produktų, kurių sudėtyje yra boro rūgšties ir kurie naudojami kaip medienos antiseptikai, autorizacijos liudijimus, turėtų būti reikalaujama taikyti konkrečias pavojaus mažinimo priemones. Visų pirma, reikėtų taikyti tinkamas priemones dirvožemiui ir vandeniui apsaugoti, nes vertinant nustatytas neleistinas pavojus šioms aplinkos terpėms. Produktai taip pat turėtų būti naudojami su tinkamomis apsaugos priemonėmis, jei nustatyto pavojaus profesionaliems naudotojams ir produktą naudojantiems pramonėje negalima sumažinti kitomis priemonėmis.

               (9)

               Svarbu, kad šios direktyvos nuostatos būtų vienu metu taikomos visose valstybėse narėse, siekiant užtikrinti, kad biocidiniams produktams, kurių sudėtyje yra veikliosios medžiagos boro rūgšties, būtų sudarytos vienodos rinkos sąlygos ir kad biocidinių produktų rinka tinkamai veiktų.

               (10)

               Veiklioji medžiaga turėtų būti įtraukta į I priedą praėjus tinkamam laikotarpiui, per kurį valstybės narės ir suinteresuotosios šalys galėtų pasirengti laikytis naujų dėl medžiagos įtraukimo atsiradusių reikalavimų ir kuris leistų dokumentus parengusiems pareiškėjams pasinaudoti visu 10 metų duomenų apsaugos laikotarpiu, kuris pagal Direktyvos 98/8/EB 12 straipsnio 1 dalies c punkto ii papunktį prasideda nuo medžiagos įtraukimo dienos.

               (11)

               Po veikliosios medžiagos įtraukimo valstybėms narėms reikėtų nustatyti tinkamą laikotarpį Direktyvos 98/8/EB 16 straipsnio 3 dalies nuostatoms įgyvendinti, ypač išduoti, keisti ar panaikinti biocidinių produktų, kurių sudėtyje yra boro rūgšties, naudojimo 8-to tipo produktams autorizacijos liudijimus, siekiant užtikrinti jų atitiktį Direktyvai 98/8/EB.

               (12)

               Todėl Direktyva 98/8/EB turėtų būti atitinkamai iš dalies pakeista.

               (13)

               Šioje direktyvoje numatytos priemonės atitinka Biocidinių produktų nuolatinio komiteto nuomonę,

         PRIĖMĖ ŠIĄ DIREKTYVĄ:
   1 straipsnis
   Direktyvos 98/8/EB I priedas iš dalies keičiamas pagal šios direktyvos priedą.
   2 straipsnis
   1.   Valstybės narės ne vėliau kaip iki 2010 m. rugpjūčio 31 d. priima ir paskelbia įstatymus ir kitus teisės aktus, kuriais įgyvendinama ši direktyva.
   Jos taiko tas nuostatas nuo 2011 m. rugsėjo 1 d.
   Priimdamos tas nuostatas, valstybės narės daro jose nuorodą į šią direktyvą arba tokia nuoroda daroma jas oficialiai skelbiant. Valstybės narės nustato tokios nuorodos darymo tvarką.
   2.   Valstybės narės Komisijai pateikia šios direktyvos taikymo srityje priimtų pagrindinių nacionalinės teisės aktų nuostatų tekstus.
   3 straipsnis
   Ši direktyva įsigalioja dvidešimtą dieną nuo jos paskelbimo Europos Sąjungos oficialiajame leidinyje.
   4 straipsnis
   Ši direktyva skirta valstybėms narėms.

      Priimta Briuselyje, 2009 m. liepos 31 d.

            Komisijos vardu

         Stavros DIMAS

            Komisijos narys

      (1)  OL L 123, 1998 4 24, p. 1.

      (2)  OL L 325, 2007 12 11, p. 3.

      PRIEDAS
      Į Direktyvos 98/8/EB I priedą įtraukiamas šis įrašas Nr. 22:

                     Nr.

                     Bendrinis pavadinimas

                     IUPAC pavadinimas
                     Identifikacijos numeriai

                     Minimali veikliosios medžiagos koncentracija rinkai pateikiamame biocidiniame produkte

                     Įtraukimo data

                     Atitikties 16 straipsnio 3 dalies nuostatoms terminas
                     (išskyrus produktus, kuriuose yra daugiau negu viena veiklioji medžiaga; tokių produktų atitikties 16 straipsnio 3 dalies nuostatoms terminas yra data, nurodyta paskutiniame sprendime dėl juose esančių veikliųjų medžiagų įtraukimo)

                     Įtraukimo galiojimo pabaiga

                     Produkto tipas

                     Specialiosios nuostatos (1)

                     „22

                     boro rūgštis

                     boro rūgštis
                     EB Nr.: 233–139–2
                     CAS Nr.: 10043–35–3

                     990 g/kg

                     2011 m. rugsėjo 1 d.

                     2013 m. rugpjūčio 31 d.

                     2021 m. rugpjūčio 31 d.

                     8

                     Pagal 5 straipsnį ir VI priedą vertindamos produkto autorizacijos liudijimo paraiškas, valstybės narės įvertina populiacijas, kurioms produktas gali turėti poveikio, ir naudojimo arba poveikio būdus, kurie nebuvo tinkamai įvertinti Bendrijos pavojaus vertinime, jei to reikia konkretaus produkto atveju.
                     Išduodamos produkto autorizacijos liudijimą, valstybės narės įvertina pavojų ir užtikrina, kad būtų imtasi tinkamų priemonių arba kad būtų nustatyti specialūs reikalavimai nustatytam pavojui sumažinti.
                     Produkto autorizacijos liudijimas gali būti išduodamas tik tuo atveju, jeigu iš paraiškos matyti, kad pavojų galima sumažinti iki priimtino.
                     Valstybės narės užtikrina, kad autorizacijos liudijimai būtų išduodami, tik jei laikomasi šių sąlygų:

                                 1)

                                 Produktai, kuriuos leidžiama naudoti pramonėje ir profesionaliems naudotojams, privalo būti naudojami su tinkamomis asmeninėmis apsaugos priemonėmis, jei produkto autorizacijos liudijimo paraiškoje neįrodoma, kad pavojų produktą naudojantiems pramonėje ir (arba) profesionaliems naudotojams galima sumažinti iki priimtino kitomis priemonėmis.

                                 2)

                                 Atsižvelgiant į nustatytą dirvožemiui ir vandeniui keliamą pavojų, autorizacijos liudijimai neišduodami produktams, skirtiems medienai apdirbti vietoje atvirame ore ir medienai, kuri bus naudojama atvirame ore, apdirbti, jeigu nepateikiami duomenys, kuriais įrodoma, kad produktas atitiks 5 straipsnio ir VI priedo reikalavimus taikant, jei to reikia, tinkamas pavojaus mažinimo priemones. Visų pirma, pramoninių produktų etiketėse ir (arba) saugos duomenų lapuose nurodoma, kad ką tik apdirbta mediena po apdirbimo privalo būti laikoma patalpoje po stogu arba ant nepralaidaus kieto pagrindo, kad būtų išvengta tiesioginio nutekėjimo į dirvožemį ar vandenį, o nutekėjusį kiekį turi būti galima surinkti ir pakartotinai panaudoti arba pašalinti.“

         (1)  Vertinimo ataskaitų turinys ir išvados, reikalingi VI priedo bendriesiems principams įgyvendinti, pateikiami Komisijos tinklalapyje http://ec.europa.eu/comm/environment/biocides/index.htm