title: 2008 m. gruodžio 8 d. Tarybos direktyva 2008/114/EC dėl Europos ypatingos svarbos infrastruktūros objektų nustatymo ir priskyrimo jiems bei būtinybės gerinti jų apsaugą vertinimo (Tekstas svarbus EEE)

text:
23.12.2008

               LT

               Europos Sąjungos oficialusis leidinys

               L 345/75

      TARYBOS DIREKTYVA 2008/114/EC
   2008 m. gruodžio 8 d.
   dėl Europos ypatingos svarbos infrastruktūros objektų nustatymo ir priskyrimo jiems bei būtinybės gerinti jų apsaugą vertinimo
   (Tekstas svarbus EEE)
   EUROPOS SĄJUNGOS TARYBA,
   atsižvelgdama į Europos bendrijos steigimo sutartį, ypač į jos 308 straipsnį,
   atsižvelgdama į Komisijos pasiūlymą,
   atsižvelgdama į Europos Parlamento nuomonę (1),
   atsižvelgdama į Europos centrinio banko nuomonę (2),
   kadangi:

               (1)

               2004 m. birželio mėn. Europos Vadovų Taryba paprašė parengti bendrą ypatingos svarbos infrastruktūros objektų apsaugos strategiją. Todėl 2004 m. spalio 20 d. Komisija priėmė Komunikatą dėl ypatingos svarbos infrastruktūros objektų apsaugos kovojant su terorizmu, kuriame pateikė pasiūlymų, kaip geriau užkirsti kelią Europoje vykdomiems teroro aktams prieš ypatingos svarbos infrastruktūros objektus, kaip geriau jiems pasirengti ir į juos reaguoti.

               (2)

               2005 m. lapkričio 17 d. Komisija priėmė Žaliąją knygą apie Europos programą dėl ypatingos svarbos infrastruktūros objektų apsaugos, kurioje numatytos programos ir Ypatingos svarbos infrastruktūros objektų įspėjimo informacinio tinklo sukūrimo politikos galimybės. Atsiliepimuose apie Žaliąją knygą buvo akcentuota Bendrijos sistemos ypatingos svarbos infrastruktūrai apsaugoti pridėtinė vertė. Buvo pripažintas poreikis padidinti ypatingos svarbos infrastruktūros objektų apsaugos pajėgumą Europoje ir padėti sumažinti ypatingos svarbos infrastruktūros objektų pažeidžiamumą. Pabrėžta esminių subsidiarumo, proporcingumo bei papildomumo principų ir suinteresuotųjų subjektų dialogo svarba.

               (3)

               2005 m. gruodžio mėn. Teisingumo ir vidaus reikalų taryba paragino Komisiją pateikti pasiūlymą dėl Europos programos dėl ypatingos svarbos infrastruktūros objektų apsaugos (EPCIP) ir nusprendė, kad ji turėtų būti grindžiama visas pavojaus rūšis apimančiu požiūriu, prioritetą teikiant kovai su terorizmo keliamomis grėsmėmis. Pagal šį požiūrį, užtikrinant ypatingos svarbos infrastruktūros objektų apsaugą reikėtų atsižvelgti į žmogaus, technologijų sukeltą grėsmę ir stichines nelaimes, tačiau pirmenybę reikėtų teikti terorizmo keliamai grėsmei.

               (4)

               2007 m. balandžio mėn. Taryba priėmė išvadas dėl EPCIP, kuriose ji pakartojo, kad valstybėms narėms tenka pagrindinė atsakomybė už ypatingos svarbos infrastruktūros objektų apsaugą jų nacionalinėse teritorijose ir palankiai įvertino Komisijos pastangas sukurti Europos ypatingos svarbos infrastruktūros objektų (toliau – ESI) nustatymo ir priskyrimo jiems bei jų apsaugos gerinimo poreikio vertinimo procedūrą.

               (5)

               Ši direktyva – tai pirmasis žingsnis siekiant palaipsniui nustatyti ESI, jiems priskirti objektus bei įvertinti būtinybę gerinti jų apsaugą. Šioje direktyvoje daugiausia dėmesio skiriama energetikos ir transporto sektoriams, ir ji turėtų būti peržiūrėta siekiant įvertinti jos poveikį bei būtinybę ją taikyti kitiems sektoriams, inter alia, informacinių ir ryšių technologijų (IRT) sektoriui.

               (6)

               Pagrindinė ir galutinė atsakomybė už ESI apsaugą tenka valstybėms narėms ir tokių infrastruktūros objektų savininkams ir (arba) operatoriams.

               (7)

               Bendrijoje yra tam tikrų ypatingos svarbos infrastruktūros objektų, kurių veikimo sutrikdymas arba sunaikinimas turėtų didelį tarpvalstybinį poveikį. Tai gali būti tarpvalstybinis tarpsektorinis poveikis, atsiradęs dėl tarpusavyje sujungtų infrastruktūros objektų priklausomybės vienas nuo kito. Tokie ESI turėtų būti nustatyti ir infrastruktūros objektai turėtų būti jiems priskirti taikant bendrą tvarką. Saugumo reikalavimai tokiai infrastruktūrai turėtų būti vertinami taikant bendrą minimalų metodą. Dvišalės valstybių narių bendradarbiavimo ypatingos svarbos infrastruktūros objektų apsaugos srityje sistemos yra tinkamai sukurtos ir veiksmingos priemonės tarpvalstybinių ypatingos svarbos infrastruktūros objektų klausimams spręsti. EPCIP turėtų remtis tokiu bendradarbiavimu. Informaciją, susijusią su konkretaus infrastruktūros objekto priskyrimu ESI, laikantis galiojančių Bendrijos ir valstybių narių teisės aktų reikėtų įslaptinti nustatant tinkamą slaptumo lygį.

               (8)

               Kadangi skirtinguose sektoriuose yra sukaupta konkreti patirtis, kompetencija ir nustatyti reikalavimai ypatingos svarbos infrastruktūros objektų apsaugos srityje, Bendrijos požiūris į ypatingos svarbos infrastruktūros objektų apsaugą turėtų būti formuojamas ir įgyvendinamas atsižvelgiant į sektoriaus ypatumus ir sektoriuje galiojančias priemones, įskaitant Bendrijos, nacionaliniu arba regioniniu lygiu jau galiojančias priemones, ir atitinkamais atvejais į jau įgyvendinamus ypatingos svarbos infrastruktūros objektų savininkų ir (arba) operatorių tarpvalstybinius savitarpio pagalbos susitarimus. Atsižvelgiant į tai, kad privačiojo sektoriaus dalyvavimas prižiūrint ir valdant riziką, planuojant verslo tęstinumą ir veiklos atkūrimą po nelaimių yra labai svarbus, Bendrijos požiūriu reikia paskatinti visapusišką privačiojo sektoriaus dalyvavimą.

               (9)

               Energetikos sektoriaus ir visų pirma elektros energijos gamybos ir perdavimo (tiekiant elektros energiją) metodų požiūriu laikoma, kad atitinkamais atvejais elektros energijos gamyba gali apimti atominių elektrinių elektros energijos perdavimo dalis, tačiau neapimti konkrečiai branduolinių elementų, kuriems taikomi atitinkami branduolinės energetikos srities teisės aktai, įskaitant sutartis ir Bendrijos teisę.

               (10)

               Šia direktyva papildomos Bendrijos lygiu ir valstybėse narėse galiojančios sektorių priemonės. Jei Bendrijos mechanizmai jau yra nustatyti, jie turėtų būti toliau naudojami ir prisidės prie bendro šios direktyvos įgyvendinimo. Turėtų būti vengiama, kad atskiri aktai ar nuostatos dubliuotųsi ar prieštarautų vieni kitiems.

               (11)

               Visuose ESI priskirtuose infrastruktūros objektuose turėtų būti operatoriaus saugumo planai (OSP) arba lygiavertės priemonės, apimančios svarbaus turto nustatymą, rizikos vertinimą bei atsakomųjų priemonių ir procedūrų nustatymą, pasirinkimą ir išdėstymą pagal svarbą. Siekiant išvengti nereikalingo darbo ir dubliavimosi, kiekviena valstybė narė pirmiausia turėtų įvertinti, ar ESI priskirtų infrastruktūros objektų savininkai ir (arba) operatoriai turi atitinkamus OSP arba panašias priemones. Jei tokių planų nėra, kiekviena valstybė narė turėtų imtis veiksmų, kurie būtini užtikrinti, kad atitinkamos priemonės būtų įgyvendintos. Kiekviena valstybė narė turi nuspręsti, kokių veiksmų tikslingiausia imtis, kad OSP būtų parengti.

               (12)

               Priemonės, principai, gairės, įskaitant Bendrijos priemones, taip pat dvišalės ir (arba) daugiašalės bendradarbiavimo sistemos, kuriose numatytas planas, panašus į OSP arba lygiavertis jam, arba numatytas saugumo ryšių palaikymo pareigūnas arba lygiavertis pareigūnas, turėtų būti laikomi atitinkančiais šios direktyvos reikalavimus dėl atitinkamai OSP arba saugumo ryšių palaikymo pareigūno.

               (13)

               Siekiant palengvinti bendradarbiavimą ir ryšių palaikymą su atitinkamomis nacionalinėmis ypatingos svarbos infrastruktūros objektų apsaugos institucijomis, visuose ESI priskirtuose infrastruktūros objektuose turėtų būti paskirti saugumo ryšių palaikymo pareigūnai. Siekiant išvengti nereikalingo darbo ir dubliavimosi, kiekviena valstybė narė pirmiausia turėtų įvertinti, ar ESI priskirtų infrastruktūros objektų savininkai ir (arba) operatoriai jau turi saugumo ryšių palaikymo pareigūną arba lygiavertį pareigūną. Jei tokio saugumo ryšių palaikymo pareigūno nėra, kiekviena valstybė narė turėtų imtis veiksmų, kurie būtini užtikrinti, kad atitinkamos priemonės būtų įgyvendintos. Kiekviena valstybė narė turi nuspręsti, kokių veiksmų tikslingiausia imtis, kad saugumo ryšių palaikymo pareigūnai būtų paskirti.

               (14)

               Siekiant veiksmingai nustatyti riziką, grėsmes ir pažeidžiamumą konkrečiuose sektoriuose, būtina, kad ryšius palaikytų tiek ESI savininkai ir (arba) operatoriai ir valstybės narės, tiek valstybės narės ir Komisija. Kiekviena valstybė narė turėtų rinkti informaciją apie jos teritorijoje esančius ESI. Valstybės narės Komisijai turėtų pateikti bendrą informaciją apie riziką, grėsmes ir pažeidžiamumą tuose sektoriuose, kuriuose buvo nustatyti ESI, įskaitant atitinkamais atvejais informaciją apie galimą ESI tobulinimą ir tarpsektorinę priklausomybę, kuria remdamasi Komisija prireikus galėtų rengti konkrečius pasiūlymus, kaip gerinti ESI apsaugą.

               (15)

               Siekiant palengvinti ESI apsaugos gerinimą, galima sukurti bendras metodikas infrastruktūros objektų turtui kylančiai rizikai, grėsmėms ir pažeidžiamumui nustatyti bei klasifikuoti.

               (16)

               ESI savininkams ir (arba) operatoriams turėtų būti suteikta galimybė, pirmiausia pasitelkiant atitinkamas valstybės narės institucijas, pasinaudoti ypatingos svarbos infrastruktūros objektų apsaugos geriausia praktika ir metodikomis.

               (17)

               Veiksmingai ESI apsaugai užtikrinti būtina palaikyti ryšius, koordinuoti veiklą ir bendradarbiauti nacionaliniu ir Bendrijos lygiu. Tai geriausiai pasiekiama kiekvienoje valstybėje narėje paskyrus Europos ypatingos svarbos infrastruktūros objektų apsaugos kontaktinius asmenis (ESIA kontaktinius asmenis), kurie turėtų koordinuoti Europos ypatingos svarbos infrastruktūros objektų apsaugos klausimus valstybės lygiu ir su kitomis valstybėmis narėmis bei Komisija.

               (18)

               Siekiant plėtoti Europos ypatingos svarbos infrastruktūros objektų apsaugos veiklą tose srityse, kuriose būtinas tam tikras konfidencialumas, tikslinga užtikrinti nuoseklų ir saugų keitimąsi informacija remiantis šia direktyva. Svarbu, kad pagal taikomus nacionalinius teisės aktus arba 2001 m. gegužės 30 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamentą (EB) Nr. 1049/2001 dėl galimybės visuomenei susipažinti su Europos Parlamento, Tarybos ir Komisijos dokumentais (3) būtų laikomasi konfidencialumo taisyklių dėl konkrečių faktų, susijusių su ypatingos svarbos infrastruktūros turtu, kuriais galima pasinaudoti planuojant ir vykdant veiksmus siekiant sukelti nepageidautinas pasekmes ypatingos svarbos infrastruktūros įrenginiams. Įslaptinta informacija turėtų būti saugoma vadovaujantis atitinkamais Bendrijos ir valstybių narių teisės aktais. Kiekviena valstybė narė ir Komisija turėtų laikytis atitinkamą slaptumo žymą, kurią dokumentui suteikia jo rengėjas, atitinkančių reikalavimų.

               (19)

               Keitimasis informacija apie ESI turėtų vykti pasitikėjimą ir saugumą užtikrinančioje aplinkoje. Keitimuisi informacija būtini pasitikėjimu grindžiami santykiai, kad bendrovės ir organizacijos žinotų, jog jų neskelbtini ir konfidencialūs duomenys bus pakankamai apsaugoti.

               (20)

               Kadangi šios direktyvos tikslų, t. y. sukurti ESI nustatymo ir priskyrimo jiems tvarką bei bendrą požiūrį į būtinybės gerinti tokių infrastruktūros objektų apsaugą vertinimą, valstybės narės negali deramai pasiekti ir kadangi dėl veiksmų masto tų tikslų būtų geriau siekti Bendrijos lygiu, laikydamasi Sutarties 5 straipsnyje nustatyto subsidiarumo principo Bendrija gali patvirtinti priemones. Pagal tame straipsnyje nustatytą proporcingumo principą šia direktyva neviršijama to, kas būtina tiems tikslams pasiekti.

               (21)

               Šioje direktyvoje gerbiamos pagrindinės teisės ir laikomasi principų, ypač pripažintų Europos Sąjungos pagrindinių teisių chartijoje,

         PRIĖMĖ ŠIĄ DIREKTYVĄ:
   1 straipsnis
   Dalykas
   Siekiant prisidėti prie žmonių apsaugos, šia direktyva nustatoma Europos ypatingos svarbos infrastruktūros objektų (ESI) nustatymo ir priskyrimo jiems tvarka bei bendras požiūris į būtinybės gerinti tokių infrastruktūros objektų apsaugą vertinimą.
   2 straipsnis
   Sąvokų apibrėžtys
   Šioje direktyvoje:

               a)

               ypatingos svarbos infrastruktūros objektas – turtas, sistema ar jų dalis, esantys valstybėse narėse, kurie yra ypač svarbūs esminėms visuomeninėms funkcijoms, žmonių sveikatai, saugai, saugumui, ekonominei ar socialinei gerovei palaikyti, ir kurių veikimo sutrikdymas ar sunaikinimas, dėl šių funkcijų nepalaikymo turėtų didelį poveikį valstybei narei;

               b)

               „Europos ypatingos svarbos infrastruktūros objektas“ arba ESI – ypatingos svarbos infrastruktūros objektas, esantis valstybėse narėse, kurio veikimo sutrikdymas ar sunaikinimas turėtų didelį poveikį bent dviems valstybėms narėms. Poveikio mastas įvertinamas pagal bendrus kriterijus. Tai apima tarpsektorinės priklausomybės nuo kitų rūšių infrastruktūros objektų sukeltą poveikį;

               c)

               rizikos analizė – atitinkamų grėsmės scenarijų nagrinėjimas, siekiant įvertinti ypatingos svarbos infrastruktūros objekto pažeidžiamumą ir veikimo sutrikdymo arba sunaikinimo galimą poveikį;

               d)

               neskelbtina informacija, susijusi su ypatingos svarbos infrastruktūros objektų apsauga – faktai, susiję su ypatingos svarbos infrastruktūros objektu, kurie, juos atskleidus, galėtų būti panaudoti planuojant ir vykdant ypatingos svarbos infrastruktūros įrenginių veikimo sutrikdymą arba jų sunaikinimą sukeliančius veiksmus;

               e)

               apsauga – visa veikla, kuria siekiama užtikrinti ypatingos svarbos infrastruktūros objektų funkcionalumą, tęstinumą ir vientisumą, siekiant sutrukdyti grėsmių, rizikos ar pažeidžiamumo atsiradimui, juos sumažinti ir neutralizuoti;

               f)

               ESI savininkai ir (arba) operatoriai – subjektai, atsakingi už investicijas į tam tikrą turtą, sistemą ar jų dalį, kurie pagal šią direktyvą priskirti ESI, ir (arba) kasdieninę jų veiklą.

         3 straipsnis
   ESI nustatymas
   1.   III priede nustatyta tvarka kiekviena valstybė narė nustato galimus ESI, atitinkančius tiek bendrus, tiek sektorių kriterijus bei 2 straipsnio a ir b punktuose pateiktas sąvokų apibrėžtis.
   Valstybių narių prašymu Komisija gali joms padėti nustatyti galimus ESI.
   Komisija gali atkreipti atitinkamų valstybių narių dėmesį į tai, kad egzistuoja galimi ypatingos svarbos infrastruktūros objektai, kurie gali būti laikomi atitinkančiais reikalavimus priskirti juos ESI.
   Kiekviena valstybė narė ir Komisija toliau reguliariai vykdo galimų ESI nustatymo procesą.
   2.   1 dalyje nurodyti bendri kriterijai apima:

               a)

               nukentėjusiųjų kriterijų (įvertinama atsižvelgiant į potencialų žuvusiųjų ar sužeistųjų skaičių);

               b)

               ekonominio poveikio kriterijų (įvertinama atsižvelgiant į ekonominio nuostolio ir (arba) produktų ar paslaugų pablogėjimo mastą; įskaitant galimą poveikį aplinkai);

               c)

               poveikio visuomenei kriterijų (įvertinama atsižvelgiant į poveikį visuomenės pasitikėjimui, fizines kančias ir kasdieninio gyvenimo sutrikdymą; įskaitant būtinų paslaugų netekimą).

         Bendrų kriterijų ribinės vertės nustatomos atsižvelgiant į konkretaus infrastruktūros objekto veiklos sutrikdymo arba sunaikinimo poveikio rimtumą. Su konkrečiu ypatingos svarbos infrastruktūros objektu susijusios valstybės narės bendriems kriterijams taikytinas tikslias ribines vertes nustato kiekvienu konkrečiu atveju. Kiekviena valstybė narė kasmet informuoja Komisiją, dėl kokio skaičiaus infrastruktūros objektų kiekviename sektoriuje buvo diskutuojama siekiant nustatyti bendrų kriterijų ribines vertes.
   Sektorių kriterijuose atsižvelgiama į atskirų ESI sektorių ypatumus.
   Komisija kartu su valstybėmis narėmis parengia gaires, kaip taikyti bendrus ir sektorių kriterijus, bei nustato apytikres ribines vertes, naudotinas nustatant ESI. Kriterijai įslaptinami. Valstybės narės tokių gairių taikyti neprivalo.
   3.   Įgyvendinant šią direktyvą naudojami sektoriai – energetikos ir transporto sektoriai. Sektorių dalys nurodytos I priede.
   Peržiūrint šią direktyvą, kaip nurodyta 11 straipsnyje, galima nustatyti kitus sektorius, naudojamus įgyvendinant šią direktyvą, jei tai laikoma tikslinga. Pirmenybė teikiama IRT sektoriui.
   4 straipsnis
   Priskyrimas ESI
   1.   Kiekviena valstybė narė praneša kitoms valstybėms narėms, kurioms didelės įtakos gali turėti galimas ESI, jo pavadinimą ir priežastis, kodėl jis priskiriamas galimam ESI.
   2.   Kiekviena valstybė narė, kurios teritorijoje yra galimas ESI, rengia dvišales ir (arba) daugiašales diskusijas su kitomis valstybėmis narėmis, kurioms didelės įtakos gali turėti galimas ESI. Komisija gali dalyvauti šiose diskusijose, tačiau neturi teisės susipažinti su išsamia informacija, kuri sudarytų sąlygas neabejotinai nustatyti tam tikrą infrastruktūros objektą.
   Valstybė narė, kuri turi priežasčių manyti, kad galimas ESI gali turėti jai didelės įtakos, tačiau valstybė narė, kurios teritorijoje galimas ESI yra, jo dar nenustatė, gali informuoti Komisiją apie pageidavimą dalyvauti dvišalėse ir (arba) daugiašalėse diskusijose šiuo klausimu. Komisija nedelsdama perduoda šį pageidavimą valstybei narei, kurios teritorijoje yra galimas ESI, ir stengiasi sudaryti palankesnes sąlygas šalims susitarti.
   3.   Valstybė narė, kurios teritorijoje yra galimas ESI, priskiria jį ESI po to, kai toji valstybė narė ir tos valstybės narės, kurioms jis gali turėti didelės įtakos, pasiekia susitarimą.
   Būtina gauti valstybės narės, kurios teritorijoje yra infrastruktūros objektas, kuris turi būti priskirtas ESI, sutikimą.
   4.   Valstybė narė, kurios teritorijoje yra ESI priskirtas infrastruktūros objektas, kasmet praneša Komisijai ESI priskirtų infrastruktūros objektų skaičių pagal sektorius ir valstybių narių, priklausomų nuo kiekvieno ESI priskirto infrastruktūros objekto, skaičių. Pavadinimas žinomas tik toms valstybėms narėms, kurioms ESI gali turėti didelės įtakos.
   5.   Valstybės narės, kurių teritorijoje yra ESI, informuoja tokio infrastruktūros objekto savininką ir (arba) operatorių apie infrastruktūros objekto priskyrimą ESI. Informacija apie infrastruktūros objekto priskyrimą ESI įslaptinama tinkamu lygiu.
   6.   Pagal 3 straipsnį ir šį straipsnį vykdomas ESI nustatymo ir priskyrimo jiems procesas užbaigiamas ne vėliau kaip 2011 m. sausio 12 d., o jo peržiūra atliekama reguliariai.
   5 straipsnis
   Operatoriaus saugumo planai
   1.   Operatoriaus saugumo plano (OSP) nustatymo procedūros metu nurodomas ESI priskirto infrastruktūros objekto turtas ir esami ar įgyvendinami su saugumu susiję sprendimai to turto apsaugai užtikrinti. II priede pateikiamas ESI OSP nustatymo procedūros minimalus turinys.
   2.   Kiekviena valstybė narė nustato, ar kiekvienam jos teritorijoje esančiam ESI priskirtam infrastruktūros objektui yra parengtas OSP arba lygiavertės priemonės, kuriomis sprendžiami II priede nurodyti klausimai. Jei valstybė narė nustato, kad toks OSP arba lygiavertė priemonė egzistuoja ir yra reguliariai atnaujinama, tolesni įgyvendinimo veiksmai nereikalingi.
   3.   Jei valstybė narė nustato, kad toks OSP arba lygiavertė priemonė nėra parengta, ji visomis priemonėmis, kurias laiko tinkamomis, užtikrina, kad būtų parengtas OSP arba lygiavertė priemonė, kuria būtų sprendžiami II priede nurodyti klausimai.
   Kiekviena valstybė narė užtikrina, kad OSP arba lygiavertės priemonės būtų parengti ir reguliariai peržiūrimi per vienus metus nuo infrastruktūros objekto priskyrimo ESI. Šis laikotarpis gali būti pratęstas išimtinėmis aplinkybėmis, suderinus su valstybės narės institucija bei pranešus Komisijai.
   4.   Tuo atveju, kai ESI jau taikomos priežiūros ar kontrolės priemonės, joms šis straipsnis įtakos neturi, o šiame straipsnyje nurodyta atitinkama valstybės narės institucija yra priežiūros institucija pagal tas galiojančias priemones.
   5.   Jei laikomasi priemonių, įskaitant Bendrijos priemones, kuriose reikalaujama, kad tam tikram sektoriui būtų parengtas į OSP panašus ar jam lygiavertis planas bei atitinkama institucija vykdytų tokio plano priežiūrą, arba juose nurodomas poreikis tokį planą parengti ir tokią priežiūrą vykdyti, laikoma, kad yra įvykdyti šiame straipsnyje nurodyti arba pagal jį priimti visi valstybių narių reikalavimai. 3 straipsnio 2 dalyje nurodytose taikymo gairėse pateikiamas orientacinis tokių priemonių sąrašas.
   6 straipsnis
   Saugumo ryšių palaikymo pareigūnai
   1.   Saugumo ryšių palaikymo pareigūnas yra asmuo ryšiams saugumo klausimais tarp ESI savininko ir (arba) operatoriaus ir atitinkamos valstybės narės institucijos palaikyti.
   2.   Kiekviena valstybė narė nustato, ar jos teritorijoje esančiam kiekvienam ESI priskirtam infrastruktūros objektui yra paskirtas saugumo ryšių palaikymo pareigūnas arba lygiavertis pareigūnas. Jei valstybė narė nustato, kad toks saugumo ryšių pareigūnas arba lygiavertis pareigūnas yra paskirtas, tolesni įgyvendinimo veiksmai nereikalingi.
   3.   Jei valstybė narė nustato, kad ESI priskirtam infrastruktūros objektui nėra paskirtas saugumo ryšių palaikymo pareigūnas arba lygiavertis pareigūnas, ji visomis priemonėmis, kurias laiko tinkamomis, užtikrina, kad būtų paskirtas toks saugumo ryšių palaikymo pareigūnas arba lygiavertis pareigūnas.
   4.   Kiekviena valstybė narė įgyvendina tinkamą atitinkamos valstybės narės institucijos ir saugumo ryšių palaikymo pareigūno arba lygiaverčio pareigūno ryšių palaikymo mechanizmą siekiant keistis atitinkama informacija apie nustatytą riziką ir grėsmes atitinkamiems ESI. Šis ryšių palaikymo mechanizmas taikomas nepažeidžiant nacionalinių reikalavimų dėl prieigos prie neskelbtinos ir įslaptintos informacijos.
   5.   Jei laikomasi priemonių, įskaitant Bendrijos priemones, kuriose reikalaujama, kad tam tikram sektoriui būtų paskirtas saugumo ryšių palaikymo pareigūnas arba lygiavertis pareigūnas, arba juose nurodomas poreikis tokį pareigūną paskirti, laikoma, kad yra įvykdyti šiame straipsnyje nurodyti arba pagal jį priimti visi valstybių narių reikalavimai. 3 straipsnio 2 dalyje nurodytose taikymo gairėse pateikiamas orientacinis tokių priemonių sąrašas.
   7 straipsnis
   Ataskaitų teikimas
   1.   Kiekviena valstybė narė atlieka grėsmės įvertinimą, susijusį su ESI sektorių dalimis, per vienus metus nuo jos teritorijoje esančio ypatingos svarbos infrastruktūros objekto priskyrimo ESI tose sektorių dalyse.
   2.   Kiekviena valstybė narė kas dvejus metus pateikia Komisijai bendrą informaciją, apibendrintai nurodydama kiekvienam ESI sektoriui, kuriame pagal 4 straipsnį buvo priskirtas jos teritorijoje esantis ESI, būdingas rizikos, grėsmių ir pažeidžiamumo rūšis.
   Komisija, bendradarbiaudama su valstybėmis narėmis, gali parengti bendrą šių ataskaitų formą.
   Reikiamą atitinkamą slaptumo lygį kiekvienai ataskaitai nustato informaciją pateikianti valstybė narė.
   3.   Remdamosi 2 dalyje nurodytomis ataskaitomis, Komisija ir valstybės narės pagal sektorius įvertina, ar reikėtų apsvarstyti tolesnių apsaugos priemonių taikymą ESI Bendrijos lygiu. Šis procesas vykdomas kartu su šios direktyvos peržiūra, kaip nustatyta 11 straipsnyje.
   4.   Komisija, bendradarbiaudama su valstybėmis narėmis, gali parengti bendras metodines gaires ESI kylančios rizikos analizėms atlikti. Valstybės narės šių gairių taikyti neprivalo.
   8 straipsnis
   Komisijos pagalba ESI
   Komisija per atitinkamą valstybės narės instituciją teikia paramą ESI priskirtų infrastruktūros objektų savininkams ir (arba) operatoriams suteikdama galimybę susipažinti su turima geriausia praktika ir metodikomis bei remdama mokymą ir keitimąsi informacija apie naujus techninius pasiekimus, susijusius su ypatingos svarbos infrastruktūros objektų apsauga.
   9 straipsnis
   Neskelbtina informacija, susijusi su Europosypatingos svarbos infrastruktūros objektų apsauga
   1.   Kiekvienas remiantis šia direktyva valstybės narės ar Komisijos vardu su įslaptinta informacija dirbantis asmuo turi turėti atitinkamo lygio leidimą darbui su įslaptinta informacija.
   Valstybės narės, Komisija ir atitinkamos priežiūros įstaigos užtikrina, kad valstybėms narėms arba Komisijai pateikta neskelbtina informacija, susijusi su Europos ypatingos svarbos infrastruktūros objektų apsauga, nebūtų naudojama kitais tikslais nei ypatingos svarbos infrastruktūros objektų apsauga.
   2.   Šis straipsnis taip pat taikomas nerašytinei informacijai, kuria keičiamasi posėdžiuose, kurių metu aptariami neskelbtini klausimai.
   10 straipsnis
   Europos ypatingos svarbos infrastruktūros objektų apsaugos kontaktiniai asmenys
   1.   Kiekviena valstybė narė paskiria Europos ypatingos svarbos infrastruktūros objektų apsaugos kontaktinį asmenį (toliau – ESIA kontaktinis asmuo).
   2.   ESIA kontaktinis asmuo koordinuoja Europos ypatingos svarbos infrastruktūros objektų apsaugos reikalus valstybėje narėje su kitomis valstybėmis narėmis ir su Komisija. Paskyrus ESIA kontaktinį asmenį, neužkertamas kelias kitoms valstybės narės institucijoms dalyvauti sprendžiant Europos ypatingos svarbos infrastruktūros objektų apsaugos klausimus.
   11 straipsnis
   Peržiūra
   Šios direktyvos peržiūra prasideda 2012 m. sausio 12 d.
   12 straipsnis
   Įgyvendinimas
   Valstybės narės imasi reikiamų priemonių, būtinų šiai direktyvai įgyvendinti ne vėliau kaip 2011 m. sausio 12 d. Jos nedelsdamos apie tai praneša Komisijai ir pateikia tų priemonių tekstą bei jų ir šios direktyvos atitikties lentelę.
   Valstybės narės, tvirtindamos šias priemones, daro jose nuorodą į šią direktyvą arba tokia nuoroda daroma jas oficialiai skelbiant. Tokios nuorodos darymo tvarką nustato valstybės narės.
   13 straipsnis
   Įsigaliojimas
   Ši direktyva įsigalioja dvidešimtą dieną nuo jos paskelbimo Europos Sąjungos oficialiajame leidinyje.
   14 straipsnis
   Adresatai
   Ši direktyva skirta valstybėms narėms.

      Priimta Briuselyje, 2008 m. gruodžio 8 d.

            Tarybos vardu

            Pirmininkas

         B. KOUCHNER

      (1)  2007 m. liepos 10 d. nuomonė (dar nepaskelbta Oficialiajame leidinyje).

      (2)  OL C 116, 2007 5 26, p. 1.

      (3)  OL L 145, 2001 5 31, p. 43.

      I PRIEDAS
      ESI sektorių sąrašas

                  Sektorius

                  Sektoriaus dalis

                              I

                              Energetika

                              1.

                              Elektros energija

                  Elektros energijos gamybos ir perdavimo infrastruktūros objektai ir įrengimai, susiję su elektros energijos tiekimu

                              2.

                              Nafta

                  Naftos gamyba, perdirbimas, apdorojimas, laikymas ir perdavimas vamzdynais

                              3.

                              Dujos

                  Dujų gamyba, perdirbimas, apdorojimas, laikymas ir perdavimas vamzdynais
                  Suskystintų gamtinių dujų (SGD) terminalai

                              II

                              Transportas

                              4.

                              Kelių transportas

                              5.

                              Geležinkelių transportas

                              6.

                              Oro transportas

                              7.

                              Vidaus vandens kelių transportas

                              8.

                              Jūrų laivyba ir pervežimas jūra trumpais atstumais bei uostai

            Ypatingos svarbos infrastruktūros objektus, kurie gali būti priskirti ESI, valstybės narės nustato vadovaudamosi 3 straipsniu. Todėl ESI sektorių sąrašas pats savaime nesukuria bendros prievolės kiekviename sektoriuje Europos ypatingos svarbos infrastruktūros objektams priskirti tam tikrą infrastruktūros objektą.

      II PRIEDAS
      ESI OSP NUSTATYMO PROCEDŪRA
      OSP bus nurodomas ypatingos svarbos infrastruktūros objekto turtas ir esami ar įgyvendinami su saugumu susiję sprendimai jų apsaugai užtikrinti. ESI OSP nustatymo procedūra mažiausiai apims:

                  1)

                  svarbaus turto nustatymą;

                  2)

                  rizikos analizės, pagrįstos didelės grėsmės scenarijais, kiekvieno turtinio objekto pažeidžiamumu ir galimu poveikiu, atlikimą; ir

                  3)

                  atsakomųjų priemonių ir procedūrų nustatymą, pasirinkimą ir išdėstymą pagal svarbą išskiriant:

                              —

                              nuolatines saugumo priemones, kuriomis nustatomos būtinos investicijos į saugumą, ir nuolat naudoti tinkamas priemones. Šioje dalyje bus pateikta informacija apie bendrąsias priemones, pavyzdžiui, technines priemones (įskaitant sekimo, prieigos kontrolės, apsaugos ir prevencijos įrangos įdiegimą); organizacines priemones (įskaitant pavojaus signalų ir krizės valdymo procedūras); kontrolės ir patikrinimo priemones; ryšių palaikymą; sąmoningumo skatinimą ir mokymą; ir informacinių sistemų saugumą,

                              —

                              laipsniškas saugumo priemones, kurių gali būti imamasi atsižvelgiant į kintamus rizikos ir grėsmės laipsnius.

      III PRIEDAS
      Tvarka, pagal kurią valstybės narės nustato ypatingos svarbos infrastruktūros objektus, kurie gali būti priskirti ESI pagal 3 straipsnį
      3 straipsnyje reikalaujama, kad kiekviena valstybė narė nustatytų ypatingos svarbos infrastruktūros objektus, kurie gali būti priskirti ESI. Kiekviena valstybė narė įgyvendina šią tvarką nuosekliai atlikdama toliau nurodytus veiksmus.
      Galimas ESI, kuris neatitinka kurio nors iš toliau išdėstytų nuoseklių veiksmų reikalavimų, nelaikomas ESI ir jam ši tvarka netaikoma. Galimam ESI, kuris atitinka reikalavimus, taikomi kiti šios tvarkos veiksmai.
      1   veiksmas
      Kiekviena valstybė narė, atlikdama pirmą ypatingos svarbos infrastruktūros objektų atranką sektoriuje, taiko sektorių kriterijus.
      2   veiksmas
      Kiekviena valstybė narė atlikdama 1 veiksmą nustatytiems galimiems ESI taiko ypatingos svarbos infrastruktūros objekto sąvokos apibrėžtį pagal 2 straipsnio a punktą.
      Poveikio mastas bus nustatomas atitinkamu nacionaliniu lygiu naudojant nacionalinius ypatingos svarbos infrastruktūros objektų nustatymo metodus arba atsižvelgiant į bendrus kriterijus. Jeigu infrastruktūros objektas naudojamas būtinai paslaugai teikti, bus atsižvelgiama į alternatyvų galimybes ir į sutrikdymo ir (arba) veikimo atkūrimo trukmę.
      3   veiksmas
      Kiekviena valstybė narė atlikus pirmus du veiksmus nustatytiems galimiems ESI taiko ESI sąvokos apibrėžties tarpvalstybinį elementą pagal 2 straipsnio b punktą. Galimam ESI, kuris atitinka sąvokos apibrėžtį, bus taikomas kitas šios tvarkos veiksmas. Jeigu infrastruktūros objektas naudojamas būtinai paslaugai teikti, bus atsižvelgiama į alternatyvų galimybes ir į sutrikdymo ir (arba) veikimo atkūrimo trukmę.
      4   veiksmas
      Kiekviena valstybė narė likusiems galimiems ESI taiko bendrus kriterijus. Nustatant bendrus kriterijus, atsižvelgiama į: poveikio rimtumą; ir į alternatyvų galimybes – infrastruktūros objekto, naudojamo būtinai paslaugai teikti, atveju; ir į sutrikdymo ir (arba) veikimo atkūrimo trukmę. Galimas ESI, kuris neatitinka bendrų kriterijų, nebus laikomas ESI.
      Apie galimą ESI, kuriam buvo taikyti visi šios tvarkos veiksmai, pranešama tik toms valstybėms narėms, kurioms šis galimas ESI gali turėti didelės įtakos.


title: 2003 m. birželio 3 d. Europos Parlamento ir tarybos Direktyva 2003/41/EB dėl įstaigų, atsakingų už profesinių pensijų skyrimą, veiklos ir priežiūros

text:
Svarbus teisinis pranešimas

|

32003L0041

Oficialusis leidinys L 235 , 23/09/2003 p. 0010 - 0021

		Europos Parlamento ir tarybos direktyva 2003/41/EB2003 m. birželio 3 d.dėl įstaigų, atsakingų už profesinių pensijų skyrimą, veiklos ir priežiūrosEUROPOS PARLAMENTAS IR EUROPOS SĄJUNGOS TARYBA,atsižvelgdami į Europos bendrijos steigimo sutartį, ypač į jos 47 straipsnio 2 dalį, 55 straipsnį ir 95 straipsnio 1 dalį,atsižvelgdami į Komisijos pasiūlymą [1],atsižvelgdami į Ekonomikos ir socialinių reikalų komiteto nuomonę [2],laikydamiesi Sutarties 251 straipsnyje nustatytos tvarkos [3],kadangi:(1) Tikra finansinių paslaugų vidaus rinka nulemia ekonomikos augimą ir naujų darbo vietų kūrimą Bendrijoje.(2) Jau yra padaryta svarbių pasiekimų kuriant šią vidaus rinką, leidžiant finansų įstaigoms veikti kitose valstybėse narėse ir užtikrinant aukštą finansinių paslaugų vartotojų apsaugos lygį.(3) Komisijos pranešime "Bendrųjų nuostatų dėl finansų rinkų įgyvendinimas: veiksmų planas" įvardytos veiksmų, kurių reikia finansinių paslaugų vidaus rinkai sukurti, serijos, o Europos Vadovų Taryba 2000 m. kovo 23 d. ir 24 d. vykusiame susitikime Lisabonoje paragino įgyvendinti šį planą iki 2005 metų.(4) Finansinių paslaugų veiksmų plane kaip skubus prioritetas akcentuojamas poreikis parengti direktyvą dėl rizikos ribojimu pagrįstos įstaigų, atsakingų už profesinių pensijų skyrimą, priežiūros, kadangi šios įstaigos yra pagrindinės finansų įstaigos, kurioms turi tekti lemiamas vaidmuo užtikrinant finansų rinkų integraciją, efektyvumą ir likvidumą, tačiau joms nėra sukurtas vientisas Bendrijos teisės aktų pagrindas, kuris leistų pasinaudoti visais vidaus rinkos privalumais.(5) Kadangi socialinės apsaugos sistemoms tenka vis didesnis spaudimas, ateityje bus vis labiau pasikliaujama profesinėmis ištarnauto laiko pensijomis. Todėl reikėtų išplėtoti profesinio ištarnauto laiko pensijas, neginčijant socialinės apsaugos pensijų sistemų kaip saugios, ilgalaikės ir veiksmingos socialinės apsaugos, kuri senatvėje turėtų užtikrinti gerą gyvenimo lygį, svarbos. Pastaroji turėtų būti pagrindinis Europos socialinio modelio stiprinimo tikslas.(6) Todėl ši direktyva yra pirmasis žingsnis į profesinių pensijų skyrimo vidaus rinką, sukurtą europiniu mastu. Nustačius "apdairaus žmogaus" taisyklę kaip pagrindinį kapitalo investicijų principą ir sudarius galimybę įstaigoms veikti už savo šalies ribų, skatinamas santaupų nukreipimas į profesinių pensijų skyrimo sektorių, o tai prisideda prie ekonominės ir socialinės pažangos.(7) Šioje direktyvoje nustatytomis riziką ribojančiomis taisyklėmis siekiama tiek užtikrinti aukštą būsimųjų pensininkų apsaugos laipsnį dėl taikomų griežtų priežiūros standartų, tiek ir atverti kelią veiksmingam profesinių pensijų sistemų valdymui.(8) Įstaigoms, kurios yra visiškai atskirtos nuo visų remiančiųjų subjektų ir kurios veikia finansavimo pagrindu tik tam, kad skirtų ištarnauto laiko išmokas, turėtų būti suteikta laisvė teikti paslaugas ir investuoti tik tada, jeigu joms taikomi koordinuojami riziką ribojantys reikalavimai, nepriklausomai nuo to, ar šios įstaigos laikomos juridiniais subjektais.(9) Vadovaudamosi subsidiarumo principu, valstybės narės turėtų išlikti visiškai atsakingos už savo pensijų sistemų sąrangą ir pačios priskirti vaidmenį kiekvienam iš trijų atskiros valstybės narės pensijų sistemos "ramsčių". Priimdamos sprendimą dėl antrojo ramsčio, jos visiškai atsakingos už įvairių profesinių ištarnauto laiko išmokas teikiančių įstaigų, pavyzdžiui, visą ūkio šaką apimančių pensijų fondų, bendrovės pensijų fonų ir gyvybės draudimo bendrovių, vaidmenį ir funkcijas. Šia direktyva nesiekiama kelti abejonių dėl šios prerogatyvos.(10) Nacionalinės taisyklės dėl savarankiškai dirbančių asmenų narystės įstaigose, atsakingose už profesinių pensijų skyrimą, skiriasi. Kai kuriose valstybėse narėse įstaigos, atsakingos už profesinių pensijų skyrimą, gali veikti susitarimų, sudarytų su profesinėmis organizacijomis arba grupėmis, kurių nariai veikia pagal savarankiškai dirbantieji, arba tiesiogiai su savarankiškai dirbančiaisiais ir dirbančiais asmenimis, pagrindu. Kai kuriose valstybėse narėse savarankiškai dirbantis asmuo gali tapti įstaigos nariu, jeigu jis veikia kaip darbdavys arba įmonei teikia profesines paslaugas. Kai kuriose valstybėse narėse savarankiškai dirbantys asmenys negali tapti įstaigos, atsakingos už profesinių pensijų skyrimą, nariais, jeigu jie neatitinka tam tikrų reikalavimų, įskaitant numatytuosius socialinėje ir darbo teisėje.(11) Įstaigoms, valdančioms socialinės apsaugos sistemas, kurios jau koordinuojamos Bendrijos lygiu, ši direktyva neturėtų būti taikoma. Nepaisant to, reikėtų atsižvelgti į įstaigų, kurios vienoje valstybėje narėje valdo tiek socialinės apsaugos, tiek ir profesinių pensijų sistemas, specifiškumą.(12) Finansų įstaigoms, kurios jau gauna naudos iš Bendrijos teisės aktų, ši direktyva apskritai neturėtų būti taikoma. Tačiau, kadangi šios įstaigos tam tikrais atvejais gali siūlyti profesinių pensijų paslaugas, svarbu užtikrinti, kad ši direktyva neiškreipia konkurencijos. Šių iškraipymų galima išvengti gyvybės draudimo bendrovių profesinių pensijų veiklai taikant šios direktyvos reikalavimus, ribojančius riziką. Komisija turėtų atidžiai stebėti profesinių pensijų rinkos būklę ir įvertinti galimybę pasirinktinai taikyti šią direktyvą kitoms reguliuojamoms finansų įstaigoms.(13) Siekiant užtikrinti finansų saugumą išėjus į pensiją, įstaigų, atsakingų už profesinių pensijų skyrimą, mokamos išmokos dažniausia turėtų numatyti pensijos mokėjimą iki gyvos galvos. Taip pat turėtų būti galimybė skirti laikinas arba vienkartines išmokas.(14) Svarbu užtikrinti, kad vyresniems ir neįgaliems žmonėms nekiltų skurdo pavojus ir jie galėtų džiaugtis geru gyvenimo lygiu. Tinkama biometrinių rizikų draudiminė apsauga profesinių pensijų susitarimuose yra svarbus kovos su pagyvenusių žmonių skurdu ir nesaugumu aspektas. Kurdami pensijų sistemą, darbdaviai ir darbuotojai arba jų atitinkami atstovai turėtų išnagrinėti galimybę sukurti pensijų sistemą, į kurią būtų įtrauktos nuostatos dėl ilgaamžiškumo rizikos ir profesinio neįgalumo rizikų draudimo bei nuostatos dėl maitintojo netekusių asmenų.(15) Suteikus valstybėms narėms galimybę nacionalinių įgyvendinimo teisės aktų netaikyti įstaigoms, valdančioms sistemas, kurių bendras narių skaičius mažesnis kaip 100, gali palengvinti priežiūrą kai kuriose valstybėse narėse, nepakenkiant tinkamam šios srities vidaus rinkos funkcionavimui. Tačiau tai neturėtų pažeisti šių įstaigų teisės paskirti kitoje valstybėje narėje įsteigtus ir tinkamai įgaliotus investicijų valdytojus ir prižiūrėtojus jų investicijų portfeliui valdyti ir jų turtui saugoti.(16) Tokioms įstaigoms kaip "Unterstützungskassen" Vokietijoje, kurių nariai neturi juridinės teisės gauti tam tikro dydžio išmokas ir kurių interesus saugo privalomasis įstatymais numatytas bankroto draudimas, ši direktyva neturėtų būti taikoma.(17) Siekdamos apsaugoti narius ir išmokų gavėjus, įstaigos, atsakingos už profesinių pensijų skyrimą, turėtų apsiriboti tik šioje direktyvoje nurodytomis ir iš jos kylančiomis veiklos rūšimis.(18) Subankrutavus remiančiajam subjektui, narys susiduria su rizika netekti ir darbo, ir įgytos teisės gauti pensiją. Todėl būtina užtikrinti, kad subjektas ir įstaiga yra aiškiai atskirti bei yra nustatyti narius apsaugantys būtiniausi riziką ribojantys standartai.(19) Įstaigos, atsakingos už profesinių pensijų skyrimą, valstybėse narėse veikia ir yra prižiūrimos iš esmės skirtingai. Kai kuriose valstybėse narėse leidžiama prižiūrėti ne tik pačią įstaigą, bet ir subjektus arba bendroves, kurioms leista valdyti šias įstaigas. Valstybėms narėms turėtų būti leidžiama atsižvelgti į šį specifiškumą, jeigu veiksmingai laikomasi visų šioje direktyvoje nustatytų reikalavimų. Valstybėms narėms turėtų būti sudaryta galimybė leisti draudimo subjektams ir kitiems finansų subjektams valdyti įstaigas, atsakingas už profesinių pensijų skyrimą.(20) Įstaigos, atsakingos už profesinių pensijų skyrimą, yra finansinių paslaugų tiekėjai, kuriems tenka didžiulė atsakomybė už profesinių ištarnauto laiko išmokų skyrimą, todėl jos turi atitikti tam tikrus būtiniausius riziką ribojančius standartus, taikomus jų veiklai ir darbo sąlygoms.(21) Tam tikrose valstybėse narėse yra daugybė įstaigų, todėl būtinas pragmatiškas sprendimas dėl išankstinio leidimų suteikimo įstaigoms. Tačiau, jeigu įstaiga nori valdyti sistemą kitoje valstybėje narėje, turėtų būti reikalaujamas išankstinis leidimas, suteiktas buveinės valstybės narės kompetentingos institucijos.(22) Kiekviena valstybė narė turėtų reikalauti, kad kiekviena jos teritorijoje esanti įstaiga rengtų metinę finansinę atskaitomybę ir metines ataskaitas, atsižvelgdama į kiekvieną įstaigos valdomą pensijų sistemą ir, kai taikoma, kiekvienos pensijų sistemos metinę finansinę atskaitomybę ir metines ataskaitas. Metinė finansinė atskaitomybė ir metinės ataskaitos, atspindinčios tikrąją įstaigos turto, įsipareigojimų ir finansų būklę pagal kiekvieną įstaigos valdomą pensijų sistemą ir tinkamai patvirtintos įgalioto asmens, yra pagrindinis sistemos narių ir išmokų gavėjų bei kompetentingų institucijų informacijos šaltinis. Jos visų pirma leidžia kompetentingoms institucijoms stebėti įstaigos finansinį patikimumą ir įvertinti, ar įstaiga gali vykdyti visus savo sutartinius įsipareigojimus.(23) Tinkamas pensijų sistemos narių ir išmokų gavėjų informavimas yra ypač svarbus. Tai visų pirma taikytina prašymams suteikti informaciją apie įstaigos finansinį patikimumą, sutartines taisykles, išmokas ir faktinį sukauptų pensijų sumų finansavimą, investicijų politiką ir rizikų bei sąnaudų valdymą.(24) Įstaigos investicijų politika yra lemiamas profesinių pensijų saugumo ir prieinamumo veiksnys. Todėl įstaigos turėtų parengti ir ne rečiau kaip kartą per trejus metus patikslinti investavimo principų ataskaitą. Su ja turėtų būti leidžiama susipažinti kompetentingoms institucijoms ir kiekvienos pensijų sistemos nariams bei išmokų gavėjams, gavus jų prašymą.(25) Kad kompetentingos institucijos galėtų atlikti įstatymais numatytas funkcijas, joms turėtų būti suteikiamos atitinkamos teisės į informaciją ir intervencijos įgaliojimai įstaigų ir jas valdančių asmenų atžvilgiu. Jeigu įstaiga, atsakinga už profesinių pensijų skyrimą, tokias esminės svarbos funkcijas kaip investicijų valdymas, informacinės technologijos arba apskaita perduoda kitoms bendrovėms (išnuomoja), turėtų būti galimybė taip praplėsti teises į informaciją ir intervencijos įgaliojimus, kiek jie apimtų šias išnuomotas funkcijas ir būtų galima patikrinti, ar ši veikla atliekama pagal priežiūros taisykles.(26) Riziką ribojantis techninių atidėjimų apskaičiavimas yra esminė sąlyga, užtikrinanti ištarnauto laiko išmokų mokėjimo įsipareigojimų vykdymą. Techniniai atidėjimai turėtų būti apskaičiuojami taikant pripažintus aktuarinius metodus ir tvirtinami kvalifikuotų asmenų. Didžiausios palūkanos normos turėtų būti parenkamos ribojant riziką pagal atitinkamas nacionalines taisykles. Mažiausios techninių atidėjimų sumos turėtų pakakti tiek tolesniam išmokų gavėjams jau mokamų išmokų mokėjimui, tiek ir atspindėti įsipareigojimus, atsirandančius dėl narių sukauptų teisių gauti pensiją.(27) Įstaigų draudžiamos rizikos labai skiriasi kiekvienoje valstybėje narėje. Todėl buveinės valstybėms narėms reikėtų sudaryti galimybes techninių atidėjimų apskaičiavimui taikyti papildomas taisykles, kurios yra išsamesnės už nustatytąsias šioje direktyvoje.(28) Pakankamas ir tinkamas turtas techniniams atidėjimams padengti apsaugo pensijų sistemos narių ir išmokų gavėjų interesus, jeigu remiantysis subjektas tampa nemokiu. Valstybėse narėse taikomų priežiūros principų abipusis pripažinimas, ypač tarpvalstybinės veiklos atvejais, reikalauja, kad techniniai atidėjimai visada būtų visiškai finansuojami.(29) Jeigu įstaiga nedirba tarpvalstybiniu mastu, valstybėms narėms turėtų būti sudaryta galimybė leisti nevisišką finansavimą, jeigu parengiamas tinkamas planas atstatyti visišką finansavimą ir jeigu tai nepažeidžia 1980 m. spalio 20 d. Tarybos direktyvos 80/987/EEB dėl valstybių narių įstatymų, susijusių su darbuotojų apsauga jų darbdaviui tapus nemokiam, suderinimo [4] reikalavimų.(30) Daugeliu atveju ne pati įstaiga, o remiantysis subjektas draudžia biometrinę riziką arba garantuoja tam tikras išmokas ar investicijų naudingumą. Tačiau tam tikrais atvejais pati įstaiga teikia tokias garantijas arba draudimą, o rėmėjo įsipareigojimai dažniausia apribojami būtinų įmokų mokėjimu. Esant tokioms aplinkybėms, siūlomi produktai yra panašūs į gyvybės draudimo bendrovių produktus. Suinteresuotos įstaigos turėtų turėti bent tokias pačias papildomas nuosavas lėšas kaip ir gyvybės draudimo bendrovės.(31) Įstaigos yra ypač ilgalaikiai investuotojai. Šių įstaigų turimo turto išpirkimas paprastai negali būti atliekamas jokiu kitu tikslu, išskyrus siekiant skirti ištarnauto laiko išmokas. Be to, siekiant tinkamai apsaugoti narių ir išmokų gavėjų teises, institucijoms turėtų būti suteikta galimybė turtą paskirstyti tokiu būdu, kuris tiksliai atitinka jų įsipareigojimų pobūdį ir trukmę. Dėl šių aspektų reikalinga veiksminga priežiūra ir tokios investicijų taisyklės, kurios suteiktų įstaigoms pakankamai lankstumo priimti sprendimus dėl saugiausios ir veiksmingiausios investicijų politikos ir įpareigotų jas veikti ribojant riziką. Todėl "apdairaus žmogaus" taisyklės laikymasis reikalauja, kad investicijų politika būtų pritaikyta prie konkrečios įstaigos, atsakingos už profesinių pensijų skyrimą, narystės struktūros.(32) Priežiūros metodai ir jų taikymas skiriasi valstybėse narėse. Todėl valstybėms narėms turėtų būti suteikta tam tikra veiksmų laisvė pasirenkant tikslias investavimo taisykles, kurias jos norėtų taikyti jų teritorijoje esančioms įstaigoms. Tačiau šios taisyklės neturi riboti laisvo kapitalo judėjimo, nebent tai pagrįsta dėl rizikos ribojimo.(33) Būdamos ypač ilgalaikiais investuotojais su maža likvidumo rizika, įstaigos, atsakingos už profesinių pensijų skyrimą, gali investuoti į nelikvidų turtą, pavyzdžiui, akcijas, bei į rizikos kapitalo rinkas neperžengdamos apdairumo ribų. Jos taip pat gali naudotis tarptautinės įvairovės teikiamais privalumais. Todėl neturėtų būti ribojamos investicijos į akcijas, rizikos kapitalo rinkas ir valiutas, išskyrus tas, kuriomis išreikšti įsipareigojimai, nebent jos nepagrįstos rizikos ribojimu.(34) Tačiau, jeigu įstaiga veikia keliose valstybėse, priimančiosios valstybės narės kompetentingos institucijos gali pareikalauti taikyti investavimo į akcijas ir panašų turtą, kuriuo neleidžiama prekiauti įprastoje rinkoje, į akcijas ir kitas to paties subjekto išleistas finansines priemones arba į turtą, išreikštą neatitinkančiomis valiutomis, ribas, jeigu šios taisyklės taikomos ir priimančiojoje valstybėje narėje esančioms įstaigoms.(35) Apribojimai, taikomi įstaigoms laisvai pasirenkant patvirtintus turto valdytojus ir saugotojus, riboja konkurenciją vidaus rinkoje ir todėl turėtų būti panaikinti.(36) Nepažeidžiant nacionalinių socialinių ir darbo teisės aktų dėl pensijų sistemos organizavimo, įskaitant privalomąją narystę ir kolektyvinių derybų susitarimų rezultatų, įstaigoms turėtų būti sudaryta galimybė teikti paslaugas kitose valstybėse narėse. Joms turėtų būti leidžiama priimti rėmimą iš kitose valstybėse narėse esančių subjektų ir valdyti pensijų sistemas, kurioms priklauso nariai iš daugiau kaip vienos valstybės narės. Tai potencialiai užtikrintų šių įstaigų masto ekonomiją, pagerintų šios Bendrijos ūkio šakos konkurencingumą ir palengvintų darbo jėgos mobilumą. Tam reikalingas abipusis riziką ribojančių standartų pripažinimas. Tinkamą šių riziką ribojančių standartų taikymą turėtų prižiūrėti buveinės valstybės narės kompetentingos institucijos, jeigu nenurodyta kitaip.(37) Įstaiga, pasinaudojusi teise vienoje valstybėje narėje valdyti profesinių pensijų sistemą, sukurtą kitoje valstybėje narėje, turėtų laikytis visų socialinės ir darbo tiesės nuostatų, galiojančių priimančiojoje valstybėje narėje tiek, kiek jos taikomos profesinėms pensijoms, pavyzdžiui, nuostatų dėl pensijų išmokų apibrėžimo ir mokėjimo bei teisės gauti pensiją perleidimo sąlygų.(38) Jeigu sistemoje turtas ir įsipareigojimai skiriami tik profesinėms pensijoms, šios direktyvos nuostatos atskirai taikomos tai sistemai.(39) Svarbu numatyti valstybių narių kompetentingų institucijų bendradarbiavimą priežiūros srityje ir šių institucijų bei Komisijos bendradarbiavimą kitose srityse. Siekdamos atlikti savo pareigas ir prisidėti prie nuoseklaus bei savalaikio šios direktyvos įgyvendinimo, kompetentingos institucijos turėtų viena kitai teikti informaciją, būtiną šios direktyvos nuostatoms taikyti. Komisija pareiškė ketinanti įkurti priežiūros komitetą, kuris skatintų nacionalinių kompetentingų institucijų bendradarbiavimą, koordinavimą ir keitimąsi nuomonėmis, ir skatinti nuoseklų šios direktyvos įgyvendinimą.(40) Kadangi pačios valstybės narės negali tinkamai pasiektų pasiūlytų veiksmų, kurių esmė yra sukurti teisinį Bendrijos pagrindą įstaigoms, atsakingoms už profesinių pensijų skyrimą, tikslo bei, atsižvelgiant į veiksmų mastą ir poveikį, jį gali geriau pasiekti Bendrija, vadovaudamasi Sutarties 5 straipsnyje įtvirtintu subsidiarumo principu Bendrija gali patvirtinti priemones. Vadovaujantis minėtame straipsnyje įtvirtintu proporcingumo principu, ši direktyva nenumato nieko, kas nėra būtina siekiant šio tikslo,PRIĖMĖ ŠIĄ DIREKTYVĄ:1 straipsnisDalykasŠi direktyva nustato įstaigų, atsakingų už profesinių pensijų skyrimą, veiklos pradėjimo ir vykdymo taisykles.2 straipsnisTaikymo sritis1. Ši direktyva taikoma įstaigoms, atsakingoms už profesinių pensijų skyrimą. Jeigu pagal nacionalinę teisę įstaigos, atsakingos už profesinių pensijų skyrimą, neturi juridinio asmens statuso, valstybės narės šią direktyvą taiko šioms įstaigoms arba, vadovaujantis šio straipsnio 2 dalimi, įgaliotiems subjektams, kurie atsakingi už jų valdymą ir kurie veikia jų vardu.2. Ši direktyva netaikoma:a) įstaigoms, valdančioms socialinės apsaugos sistemas, kurioms taikomas Reglamentas (EEB) Nr. 1408/71 [5] ir Reglamentas (EEB) Nr. 574/72 [6];b) įstaigoms, kurioms taikoma Direktyva 73/239/EEB [7], Direktyva 85/611/EEB [8], Direktyva 93/22/EEB [9], Direktyva 2000/12/EB [10] ir Direktyva 2002/83/EB [11];c) įstaigoms, veikiančios einamųjų įmokų pensinio draudimo pagrindu;d) įstaigoms, kuriose remiančiųjų subjektų darbuotojai neturi juridinės teisės gauti išmokas, o remiantysis subjektas gali bet kada išpirkti turtą ir nebūtinai įvykdyti savo įsipareigojimus dėl ištarnauto laiko išmokų mokėjimo;e) bendrovėms, naudojančioms sistemas, pagal kurias įsipareigojimai atspindimi tik balanse, kad savo darbuotojams išmokėtų ištarnauto laiko išmokas.3 straipsnisTaikymas įstaigoms, valdančioms socialinės apsaugos sistemasĮstaigoms, atsakingoms už profesinių pensijų skyrimą, kurios valdo ir privalomąsias su darbu susijusias pensijų sistemas, laikomas socialinės apsaugos sistemomis, kurioms taikomi Reglamentai (EEB) Nr. 1408/71 ir (EEB) Nr. 574/72, ši direktyva taikoma jų neprivalomojo profesinių pensijų skyrimo verslui. Šiuo atveju įsipareigojimai ir atitinkamas turtas yra skirti tik profesinėms pensijoms ir jų negalima perkelti į privalomų pensijų sistemas, kurios laikomos socialinės apsaugos sistemomis, arba atvirkščiai.4 straipsnisNeprivalomas taikymas įstaigoms, kurioms taikoma Direktyva 2002/83/EBBuveinės valstybės narės gali nuspręsti taikyti šios direktyvos 9–16 straipsnių ir 18–20 straipsnių nuostatas draudimo įmonių, kurioms taikoma Direktyva 2002/83/EB, profesinių pensijų skyrimo verslui. Šiuo atveju minėtojo verslo turtas ir įsipareigojimai yra skirti tik profesinėms pensijoms, valdomi ir organizuojami atskirai nuo kitos draudimo įmonės veiklos ir jų negalima perkelti.Tokiu atveju ir tik tiek, kiek tai susiję su profesinių pensijų skyrimo verslu, draudimo įmonėms netaikomi Direktyvos 2002/83/EB 20–26 straipsniai bei 31 ir 36 straipsniai.Buveinės valstybė narė užtikrina, kad kompetentingos institucijos arba už draudimo įmonių, kurioms taikoma Direktyva 2002/83/EB, priežiūrą atsakingos institucijos atlikdamos priežiūrą tikrina, ar atitinkamas profesinių pensijų skyrimo verslas yra griežtai atskirtas.5 straipsnisNedidelės pensijų įstaigos ir įstatymais numatytos sistemosIšskyrus 19 straipsnį, valstybės narės gali nuspręsti netaikyti visos šios direktyvos arba jos dalies bet kuriai jų teritorijoje esančiai įstaigai, kuri valdo pensijų sistemas, kurių bendras narių skaičius mažesnis kaip 100. Atsižvelgiant į 2 straipsnio 2 dalį, šioms įstaigoms vis tiek suteikiama teisė šią direktyvą taikyti savanoriškai. 20 straipsnis gali būti taikomas tik tada, jeigu taikomos visos kitos šios direktyvos nuostatos.Valstybės narės gali nuspręsti netaikyti 9–17 straipsnių įstaigoms, jeigu profesinės pensijos skiriamos pagal jų statutą, kaip numatyta teisės aktuose, ir jas garantuoja valdžios institucija. 20 straipsnis gali būti taikomas tik tada, jeigu taikomos visos kitos šios direktyvos nuostatos.6 straipsnisSąvokų apibrėžimaiŠioje direktyvoje:a) "įstaiga, atsakinga už profesinių pensijų skyrimą" arba "įstaiga" – įstaiga, nepriklausomai nuo jos juridinės formos, veikianti finansavimo pagrindu, įsteigta atskirai nuo bet kurio remiančiojo subjekto arba įmonės, ištarnauto laiko išmokoms skirti pagal profesinę veiklą, remiantis susitarimu arba sutartimi, sudaryta:- individualiai arba kolektyviai darbdavio (-ių) ir darbuotojo (-ų) arba jų atitinkamų atstovų arba- su savarankiškai dirbančiais asmenimis pagal buveinės ir priimančiosios valstybės narės teisės aktus,kuri užsiima tiesiogiai su tuo susijusia veikla;b) "pensijų sistema" – sutartis, susitarimas, patikos dokumentas arba taisyklės, nustatančios skiriamas ištarnauto laiko išmokas ir taikomus reikalavimus;c) "remiantysis subjektas" – bet kuri įmonė arba kita organizacija, nepriklausomai nuo to, ar jai priklauso arba ją sudaro vienas arba daugiau juridinių arba fizinių asmenų, veikiantis kaip darbdavys arba savarankiškai dirbantis asmuo, arba bet kuris jų derinys, mokantis įnašus įstaigai, atsakingai už profesinių pensijų skyrimą;d) "ištarnauto laiko išmokos" – išmokos, mokamos sulaukus arba tikintis sulaukti pensinio amžiaus, arba, jeigu jos papildo šias išmokas ir yra skiriamos kaip pagalbinės išmokos, mokamos mirties, negalios arba darbo nutraukimo atveju, naudojamos paramos mokėjimų arba paslaugų pavidalu ligos, skurdo arba mirties atveju. Siekiant padidinti finansinį saugumą išėjus į pensiją, šioms išmokoms dažniausiai suteikiamas mokėjimų iki gyvos galvos pavidalas. Tačiau tai gali būti ir laikinieji arba vienkartiniai mokėjimai.e) "narys" – asmuo, kurio profesinė veikla suteikia arba suteiks jam arba jai teisę gauti ištarnauto laiko išmokas pagal pensijų sistemos nuostatas;f) "išmokų gavėjas" – asmuo, gaunantis ištarnauto laiko išmokas;g) "kompetentingos institucijos" – nacionalinės valdžios institucijos, paskirtos atlikti šioje direktyvoje numatytas pareigas;h) "biometrinės rizikos" – rizikos, susijusios su mirtimi, negalia ir ilgaamžiškumu;i) "buveinės valstybė narė" – valstybė narė, kurioje yra įstaigos registruota buveinė ir jos pagrindinė administracija arba, jeigu ji neturi buveinės, jos pagrindinė administracija;j) "priimančioji valstybė narė" – valstybė narė, kurios socialinė ir darbo teisė, susijusi su profesinių pensijų sistemomis, taikoma remiančiojo subjekto ir narių santykiams.7 straipsnisĮstaigos veiklaKiekviena valstybė narė reikalauja, kad jos teritorijoje esančios įstaigos apsiribotų tik su ištarnauto laiko išmokomis susijusiomis operacijomis ir iš to kylančia veikla.Jeigu, kaip numatyta 4 straipsnyje, draudimo įmonė valdo profesinių pensijų skyrimo verslą tam tikrą turtą ir įsipareigojimus skirdama tik profesinėms pensijoms, toks turtas ir įsipareigojimai turi būti susiję tik su ištarnauto laiko išmokų skyrimo operacijomis ir iš to tiesiogiai kylančia veikla.8 straipsnisJuridinis remiančiųjų subjektų ir įstaigų, atsakingų už profesinių pensijų skyrimą, atskyrimasKiekviena valstybė narė užtikrina juridinį remiančiųjų subjektų ir įstaigų, atsakingų už profesinių pensijų skyrimą, atskyrimą, kad įstaigos turtas būtų apsaugotas remiančiojo subjekto bankroto atveju, atsižvelgiant į jos narių ir išmokų gavėjų interesus.9 straipsnisVeiklos sąlygos1. Kiekviena valstybė narė kiekvienos jos teritorijoje esančios įstaigos atveju užtikrina, kad:a) kompetentinga priežiūros institucija įregistruoja įstaigą nacionaliniame registre arba išduoda jai leidimą; 20 straipsnyje nurodytos tarpvalstybinės veiklos atveju registre turėtų būti nurodytos valstybės narės, kuriose veikia įstaiga;b) įstaigą veiksmingai valdo gerą reputaciją turintys asmenys, kurie patys turi pakankamos profesinės kvalifikacijos ir patirties arba samdo tinkamos profesinės kvalifikacijos ir patirties turinčius konsultantus;c) buvo įgyvendintos tinkamai parengtos taisyklės dėl bet kurios įstaigos valdomos pensijų sistemos funkcionavimo, o nariams buvo tinkamai pranešta apie šias taisykles;d) visus techninius atidėjimus apskaičiuoja ir patvirtina aktuarijus arba kitas šios srities specialistas, įskaitant auditorių, pagal nacionalinius teisės aktus, remiantis buveinės valstybės narės kompetentingų institucijų pripažintais aktuariniais metodais;e) kai remiantysis subjektas garantuoja ištarnauto laiko išmokų mokėjimą, jis įsipareigoja skirti pastovų finansavimą;f) nariai yra pakankamai informuoti apie pensijų sistemos reikalavimus, visų pirma apie:i) pensijų sistemos šalių teises ir įsipareigojimus;ii) su pensijų sistema susijusias finansines, technines ir kitas rizikas;iii) šių rizikų pobūdį ir pasiskirstymą.2. Vadovaudamosi subsidiarumo principu ir tinkamai atsižvelgdamos į socialinės apsaugos sistemų siūlomų pensijų išmokų dydį, valstybės narės gali numatyti, kad nariams gali būti siūlomas ilgaamžiškumo ir negalios draudimas, maitintojo netekusių asmenų draudimas ir garantija dėl įnašų grąžinimo kaip papildomų išmokų, jeigu darbdaviai ir darbuotojai arba atitinkami jų atstovai taip susitaria.3. Valstybė narė gali taikyti kitus reikalavimus jos teritorijoje esančios įstaigos veiklos sąlygoms, siekdama užtikrinti tinkamą narių ir išmokų gavėjų interesų apsaugą.4. Valstybė narė gali leisti arba iš jos teritorijoje esančių įstaigų reikalauti patikėti visų šių įstaigų arba jų dalies valdymą kitiems subjektams, veikiantiems šių įstaigų vardu.5. 20 straipsnyje nurodytos tarpvalstybinės veiklos atveju, įstaigos veiklos sąlygoms būtinas išankstinis buveinės valstybės narės kompetentingų institucijų leidimas.10 straipsnisMetinė finansinė atskaitomybė ir metinės ataskaitosKiekviena valstybė narė reikalauja, kad kiekviena jos teritorijoje esanti įstaiga parengtų metinę finansinę atskaitomybę ir metines ataskaitas, atsižvelgdama į kiekvieną įstaigos valdomą pensijų sistemą ir, kai taikoma, kiekvienos pensijų sistemos metinę finansinę atskaitomybę ir metines ataskaitas. Metinė finansinė atskaitomybė ir metinės ataskaitos atsispindi tikrąją ir teisingą įstaigos turto, įsipareigojimų ir finansų būklę. Metinėje finansinėje atskaitomybėje ir ataskaitose pateikiama informacija yra nuosekli, suprantama, teisingai pateikta ir tinkamai patvirtinta įgaliotų asmenų, kaip numatyta nacionalinėje teisėje.11 straipsnisNariams ir išmokų gavėjams suteikiama informacija1. Priklausomai nuo nustatytos pensijų sistemos pobūdžio, kiekviena valstybė narė užtikrina, kad kiekviena jos teritorijoje esanti įstaiga suteikia bent jau šiame straipsnyje nurodytą informaciją.2. Nariai ir išmokų gavėjai ir (arba), kai taikoma, jų atstovai gauna:a) pateikę prašymą, 10 straipsnyje minėtą metinę finansinę atskaitomybę ir metines ataskaitas bei, jeigu įstaiga yra atsakinga daugiau kaip už vieną sistemą, metinę finansinę atskaitomybę ir metines ataskaitas susijusias su konkrečia jų pensijų sistema;b) per pagrįstą laiką visą reikalingą informaciją apie pensijų sistemos taisyklių pasikeitimus.3. Nariams ir išmokų gavėjams ir (arba), kai taikoma, jų atstovams, gavus jų prašymą, pateikiama susipažinti investicijų politikos principų ataskaita, nurodyta 12 straipsnyje.4. Kiekvienas narys, pateikęs prašymą, gauna išsamią ir esminę informaciją apie:a) tikslinį ištarnauto laiko išmokų dydį, jei taikoma;b) išmokų darbo netekimo atveju dydį;c) jeigu narys prisiima investicijų riziką, investavimo galimybes, jei taikoma, ir faktinį investicijų portfelį bei informaciją apie rizikos tikimybę ir su investicijomis susijusias sąnaudas;d) susitarimus, susijusius su teisės gauti pensiją perdavimu kitai įstaigai, atsakingai už profesinių pensijų skyrimą, nutraukus darbo santykius.Kasmet nariai gauna glaustą įstaigos būklės ir esamo jų sukauptų atskirai priklausančių sumų finansavimo dydžio aprašą.5. Išeidamas į pensiją arba kada jam priklauso gauti kitas išmokas, kiekvienas išmokų gavėjas gauna atitinkamos informacijos apie jam priklausančias išmokas ir atitinkamas mokėjimo galimybes.12 straipsnisInvestavimo politikos principų ataskaitaKiekviena valstybė narė užtikrina, kad kiekviena jos teritorijoje esanti įstaiga raštu parengia ir ne rečiau kaip kartą per trejus metus patikslina investavimo politikos principų ataskaitą. Ši ataskaita turi būti nedelsiant patikslinta, jeigu atsiranda esminių investavimo politikos pakitimų. Valstybės narės numato, kad šioje ataskaitoje išdėstomi bent jau tokie klausimai kaip investicijų rizikos įvertinimo metodai, įgyvendinti rizikos valdymo procesai ir strateginis turto paskirstymas, priklausomai nuo pensijų įsipareigojimų pobūdžio ir trukmės.13 straipsnisKompetentingoms institucijos teikiama informacijaKiekviena valstybė narė užtikrina, kad kiekvienos jos teritorijoje esančios įstaigos atžvilgiu kompetentingos institucijos turi įgaliojimų ir priemonių, kurios būtinos:a) reikalauti, kad įstaiga, jos direktorių tarybos nariai ir kiti vadovai arba direktoriai ar įstaigą kontroliuojantys asmenys pateiktų informaciją apie visus veiklos klausimus arba perduotų visus verslo dokumentus;b) prižiūrėti įstaigos ir kitų bendrovių arba įstaigų tarpusavio santykius, kai įstaigos šioms bendrovėms arba įstaigoms perduoda (išnuomoja) funkcijas, jeigu tai turi įtakos įstaigos finansų būklei arba iš esmės susiję su veiksminga priežiūra;c) pastoviai gauti investavimo politikos principų ataskaitą, metinę finansinę atskaitomybę ir metines ataskaitas bei visus priežiūrai būtinus dokumentus. Tai gali būti šie dokumentai:i) vidinės tarpinės ataskaitos;ii) aktuariniai vertinimai ir išsamios prielaidos;iii) turto-atsakomybės tyrimai;iv) investavimo politikos principų laikymosi įrodymai;v) įrodymai, kad įnašai buvo mokami kaip numatyta;vi) asmenų, atsakingų už 10 straipsnyje nurodytų metinių ataskaitų auditą, ataskaitos;d) atlikti įstaigos patalpų ir, kai taikoma, išnuomotų funkcijų patikrinimus vietoje, siekiant nustatyti ar veikla užsiimama pagal priežiūros taisykles.14 straipsnisKompetentingų institucijų intervenciniai įgaliojimai ir pareigos1. Kompetentingos institucijos reikalauja, kad kiekviena jų teritorijoje esanti įstaiga turėtų patikimą administracinę ir apskaitos tvarką bei reikiamus vidaus kontrolės mechanizmus.2. Kompetentingos institucijos turi įgaliojimus imtis bet kurių priemonių, įskaitant, tam tikrais atvejais, administracinių arba finansinių priemonių bet kurios jų teritorijoje esančios įstaigos arba jai vadovaujančio asmens atžvilgiu, kurios yra tinkamos ir būtinos užkirsti kelią arba atitaisyti bet kuriuos pažeidimus, kenkiančius narių ir išmokų gavėjų interesams.Jos gali apriboti arba uždrausti laisvai disponuoti įstaigos turtu, jeigu, visų pirma:a) įstaiga nesuformavo pakankamų techninių atidėjimų visos veiklos atžvilgiu arba neturi pakankamai turto techniniams atidėjimams padengti;b) įstaiga neturi reguliuojamų nuosavų lėšų.3. Siekdamos apsaugoti narių ir išmokų gavėjų interesus, kompetentingos institucijos gali perleisti visus įgaliojimus, kuriuos jų teritorijoje esančią įstaigą valdantys asmenys turi pagal buveinės valstybės narės teisę, arba jų dalį specialiam atstovui, kuris gali naudotis šiais įgaliojimais.4. Kompetentingos institucijos gali uždrausti arba apriboti jų teritorijoje esančios įstaigos veiklą, jeigu, visų pirma:a) įstaiga nesugeba tinkamai apsaugoti narių ir išmokų gavėjų interesų;b) įstaiga nebeatitinka veiklos sąlygų;c) įstaiga grubiai pažeidžia savo įsipareigojimus pagal jai taikomas taisykles;d) tarpvalstybinės veiklos atveju, įstaiga nesilaiko priimančiosios valstybės narės socialinės ir darbo teisės reikalavimų, taikomų profesinių pensijų srityje.Bet kuris sprendimas uždrausti įstaigos veiklą pagrindžiamas tiksliomis priežastimis ir apie jį pranešama šiai įstaigai.5. Valstybės narės užtikrina, kad sprendimai, priimti dėl įstaigos remiantis pagal šią direktyvą patvirtintų įstatymų ir kitų teisės aktų nuostatomis, gali būti apskundžiami teismams.15 straipsnisTechniniai atidėjimai1. Buveinės valstybė narė užtikrina, kad profesinių pensijų sistemas valdančios įstaigos visada visai jų valdomų pensijų sistemai suformuoja reikiamą įsipareigojimų sumą, atitinkančią finansinius įsipareigojimus, atsirandančius dėl jų turimų pensijų sutarčių portfelio.2. Buveinės valstybė narė užtikrina, kad profesinių pensijų sistemas valdančios įstaigos, jeigu jos draudžia nuo biometrinių rizikų ir (arba) garantuoja investavimo rezultatus ar tam tikrą išmokų dydį, suformuoja pakankamus techninius atidėjimus visai šių sistemų apimčiai.3. Techniniai atidėjimai apskaičiuojami kiekvienais metais. Tačiau buveinės valstybė narė gali leisti juos apskaičiuoti kartą per trejus metus, jeigu įstaiga pateikia nariams ir (arba) kompetentingoms institucijoms tarpinių metų perskaičiavimų patvirtinimą arba ataskaitą. Patvirtinimas arba ataskaita atspindi patikslintą techninių atidėjimų plėtojimą ir apdraustų rizikų pasikeitimus.4. Techninių atidėjimų apskaičiavimą atlieka ir patvirtina aktuarijus arba kitas šios srities specialistas, įskaitant auditorių, pagal nacionalinius teisės aktus, remdamasis buveinės valstybės narės kompetentingų institucijų pripažintais aktuariniais metodais ir vadovaudamasis šiais principais:a) būtina techninių atidėjimų suma apskaičiuojama pagal pakankamai riziką ribojantį aktuarinį vertinimą, atsižvelgiant į visus įsipareigojimus dėl išmokų ir įmokų pagal įstaigos pensijų susitarimus. Ji turi būti pakankama toliau mokėti pensijoms ir išmokų gavėjams jau mokamas išmokas ir turi atspindėti įsipareigojimus, atsirandančius dėl narių sukauptų teisių gauti pensiją. Ekonominės ir aktuarinės prielaidos, naudojamos įsipareigojimams įvertinti, turi būti parenkamos ribojant riziką, atsižvelgiant, jei taikoma, į atitinkamą nepalankaus nukrypimo dydį;b) didžiausios taikomos palūkanų normos parenkamos ribojant riziką ir nustatomos pagal visas buveinės valstybės narės taikytinas taisykles. Šios riziką ribojančios palūkanų normos nustatomos atsižvelgiant į:- įstaigos turimo atitinkamo turto pelningumą ir būsimą investicijų grąžą ir (arba)- aukštos kokybės arba Vyriausybės obligacijų rinkos pelningumą;c) techniniams atidėjimams apskaičiuoti naudojamos biometrinės lentelės yra pagrįstos riziką ribojančiais principais, atsižvelgiant į pagrindines narių grupės ir pensijų sistemos charakteristikas, o ypač į numatomus atitinkamų rizikų pasikeitimus;d) techninių atidėjimų apskaičiavimo metodas ir pagrindas kiekvienais finansiniais metais dažniausia išlieka toks pats. Tačiau pakeitimai gali būti pagrįsti, jeigu pasikeičia pagrindinių prielaidų teisinės, demografinės arba ekonominės aplinkybės.5. Buveinės valstybė narė techninių atidėjimų apskaičiavimui gali taikyti papildomus ir išsamesnius reikalavimus, kad būtų užtikrinta pakankama narių ir išmokų gavėjų interesų apsauga.6. Siekiant toliau derinti techninių atidėjimų apskaičiavimo taisykles, kurios gali būti pagrįstos, visų pirma dėl palūkanų normų ir kitų prielaidų, turinčių įtakos techninių atidėjimų dydžiui, Komisija kas du metus arba gavusi valstybės narės prašymą parengia ataskaitą apie tarpvalstybinės veiklos plėtros būklę.Komisija siūlo bet kurias priemones, būtinas užkirsti kelią galimiems iškraipymams, atsirandantiems dėl skirtingų palūkanų normų dydžių, ir apsaugoti bet kurios sistemos išmokų gavėjų ir narių interesus.16 straipsnisTechninių atidėjimų finansavimas1. Buveinės valstybė narė reikalauja, kad kiekviena įstaiga visada turėtų pakankamo ir atitinkamo turto techniniams atidėjimams padengti visai valdomų pensijų sistemų apimčiai.2. Buveinės valstybė narė gali leisti institucijai ribotą laiką turėti turto, kurio nepakanka techniniams atidėjimams padengti. Šiuo atveju kompetentingos institucijos reikalauja, kad įstaiga patvirtintų konkretų ir įgyvendinamą atstatymo planą, kad vėl būtų užtikrintas šio straipsnio 1 dalies reikalavimų tenkinimas. Planui taikomi šie reikalavimai:a) įstaiga parengia konkretų ir įgyvendinamą planą dėl turto, kurio reikia laiku visiškai padengti techninius atidėjimus, dydžio. Planas pateikiamas susipažinti nariams arba, kai taikoma, jų atstovams ir (arba) jį turi patvirtinti buveinės valstybės narės kompetentingos institucijos;b) rengiant planą, atsižvelgiama į konkrečią įstaigos padėtį, visų pirma į jos turto ir įsipareigojimų struktūrą, rizikos profilį, likvidumo planą, ištarnauto laiko išmokas turinčių teisę gauti asmenų amžių, pradines sistemas ir sistemas, pagal kurias pereinama nuo nefinansavimo prie visiško arba dalinio finansavimo;c) jeigu pensijų sistema nutraukiama šioje straipsnio dalyje pirmiau minėtu laikotarpiu, įstaigos apie tai praneša buveinės valstybės narės kompetentingoms institucijoms. Įstaiga nustato tvarką, pagal kurią turtas ir atitinkami įsipareigojimai perleidžiami kitai finansų įstaigai arba panašiam organui. Ši tvarka atskleidžiama buveinės valstybės narės kompetentingoms institucijoms, o nariai arba, kai taikoma, jų atstovai supažindinami su bendruoju tvarkos apibūdinimu laikantis konfidencialumo principo.3. 20 straipsnyje nurodytos tarpvalstybinės veiklos atveju, techniniai atidėjimai visada visiškai finansuojami visai valdomų pensijų sistemų apimčiai. Jeigu šie reikalavimai netenkinami, buveinės valstybės narės kompetentingos institucijos įsikiša pagal 14 straipsnio nuostatas. Kad būtų laikomasi šio reikalavimo, buveinės valstybė narė gali reikalauti turtą ir įsipareigojimus skirti tik profesinėms pensijoms.17 straipsnisReguliuojamos nuosavos lėšos1. Buveinės valstybė narė užtikrina, kad pensijų sistemas valdančios įstaigos, jeigu pati įstaiga, o ne remiantysis subjektas prisiima įsipareigojimą drausti biometrinę riziką arba garantuoja tam tikrą investavimo rezultatą ar tam tikrą išmokų dydį, visada turi papildomo techninius atidėjimus viršijančio turto, kurį gali panaudoti kaip rezervą. Jo dydis atspindi visų valdomų sistemų rizikos tipą ir turto pagrindą. Turtas yra be jokių iš anksto numatomų įsipareigojimų ir naudojamas kaip apsaugos kapitalas, numatytų ir faktinių išlaidų bei pelno neatitikimams padengti.2. Apskaičiuojant būtiną papildomo turto dydį taikomos Direktyvos 2002/83/EB 27 ir 28 straipsniuose nustatytos taisyklės.3. Tačiau šio straipsnio 1 dalis netrukdo valstybėms narėms reikalauti, kad jų teritorijoje esančios įstaigos turėtų reguliuojamų nuosavų lėšų, arba nustatyti išsamesnes taisykles, jeigu jos pagrįstos rizikos ribojimu.18 straipsnisInvestavimo taisyklės1. Valstybės narės reikalauja, kad jų teritorijoje esančios įstaigos investuotų pagal "apdairaus asmens" taisyklę, o ypač taikydamos toliau išvardytas taisykles:a) turtas investuojamas atsižvelgiant į narių ir išmokų gavėjų interesus. Galimo interesų konflikto atveju, įstaiga arba jos portfelį valdantis subjektas užtikrina, kad investuojama tik paisant narių ir išmokų gavėjų interesų;b) turtas investuojamas taip, kad būtų užtikrintas portfelio kaip visumos saugumas, kokybė, likvidumas ir pelningumas.Turtas, skirtas techniniams atidėjimams padengti, investuojamas atsižvelgiant į numatomų būsimųjų ištarnauto amžiaus išmokų pobūdį ir trukmę;c) turtas daugiausia investuojamas į reguliuojamas rinkas. Investicijos į turtą, kuriuo negalima prekiauti reguliuojamoje finansų rinkoje, niekada neturi viršyti riziką ribojančio dydžio;d) investicijos į išvestines finansines priemones galimos tada, jeigu jos padeda sumažinti investavimo rizikas arba padeda veiksmingai valdyti portfelį. Jos turi būti įvertinamos riziką ribojančiu pagrindu atsižvelgus į pagrindinį turtą ir įtraukiamos į įstaigos turto vertinimą. Įstaiga vengia padidintos rizikos tikimybės vienos sandorio šalies ir kitų išvestinių sandorių atžvilgiu;e) turtas yra investuojamas pakankamai įvairiai, kad būtų išvengta priklausomybės nuo vieno konkretaus turto, emitento arba įmonių grupės ir rizikos susikaupimo portfelyje.Investicijos į turtą, kurį išleido tas pats emitentas arba tai pačiai grupei priklausantys emitentai, nėra laikomas įstaigos padidintos rizikos koncentracija;f) investicijos į remiantįjį subjektą negali sudaryti daugiau kaip 5 % viso portfelio ir, jeigu remiantysis subjektas priklauso grupei, investicijos į įmones, priklausančias tai pačiai grupei kaip ir remiantysis subjektas, negali sudaryti daugiau kaip 10 % portfelio.Jeigu įstaigą remia keli subjektai, į šiuos remiančiuosius subjektus investuojama ribojant riziką ir atsižvelgiant į tinkamos įvairovės poreikį.Valstybės narės gali nuspręsti netaikyti e ir f punktuose nurodytų reikalavimų investicijoms į Vyriausybės obligacijas.2. Buveinės valstybė narė draudžia įstaigai skolintis arba būti garantu trečiųjų šalių vardu. Tačiau valstybės narės gali leisti įstaigoms šiek tiek skolintis tik likvidumui išlaikyti ir tik laikinai.3. Valstybės narės nereikalauja, kad jų teritorijoje esančios įstaigos investuotų į konkrečias turto kategorijas.4. Nepažeidžiant 12 straipsnio, valstybės narės nereikalauja išankstinio jų teritorijoje esančių įstaigų arba jų investicijų valdytų sprendimų dėl investicijų patvirtinimo ir netaiko sistemingo pranešimo apie juos reikalavimų.5. Pagal šio straipsnio 1–4 dalių nuostatas valstybės narės gali jų teritorijoje esančioms įstaigoms nustatyti išsamesnes taisykles, įskaitant kiekybines, jeigu jos pagrįstos rizikos ribojimu, kad būtų atspindėta visa šių įstaigų valdomų pensijų sistemų apimtis.Valstybės narės visų pirma gali taikyti investicijų nuostatas, panašias į Direktyvos 2002/83/EB nuostatas.Tačiau valstybės narės nedraudžia įstaigoms:a) investuoti iki 70 % turto, kuriuo dengiami techniniai atidėjimai, arba viso portfelio, jeigu sistemų nariai prisiima investicijų riziką akcijomis, apyvarčiais vertybiniais popieriais, kurie laikomi akcijomis, ir įmonių obligacijomis, kuriomis leidžiama prekiauti reguliuojamose rinkose, ir nuspręsti dėl šių vertybinių popierių santykinės dalies investicijų portfelyje. Tačiau, jeigu tai pagrįsta rizikos ribojimu, valstybės narės gali taikyti mažesnę ribą įstaigoms, kurios siūlo pensijų produktus su ilgalaike palūkanų normos garantija, prisiima investicijų riziką ir pačios teikia garantijas;b) investuoti iki 30 % turto, kuriuo dengiami techniniai atidėjimai, į turtą, išreikštą valiutomis, kurios skiriasi nuo įsipareigojimų valiutų;c) investuoti į rizikos kapitalo rinkas.6. Šio straipsnio 5 dalis nevaržo valstybių narių teisės reikalauti, kad jų teritorijoje esančios įstaigos taikytų griežtesnes investavimo taisykles kiekvienu atskiru atveju, jeigu jos pagrįstos rizikos ribojimu, ypač atsižvelgiant į įstaigos prisiimtus įsipareigojimus.7. 20 straipsnyje nurodytos tarpvalstybinės veiklos atveju, kiekvienos priimančiosios valstybės narės kompetentingos institucijos gali reikalauti, kad antroje pastraipoje išdėstytos taisyklės būtų taikomos buveinės valstybėje narėje esančiai įstaigai. Šiuo atveju šios taisyklės taikomos tik tai įstaigos turto daliai, kuri atitinka tam tikroje priimančiojoje valstybėje narėje vykdomą veiklą. Be to, jos taikomos tik tada, jeigu tokios pačios arba griežtesnės taisyklės taikomos ir įstaigoms, esančioms priimančiojoje valstybėje narėje.Pirmoje pastraipoje nurodytos taisyklės yra:a) įstaiga negali investuoti daugiau kaip 30 % šio turto į akcijas, kitus vertybinius popierius, kurie laikomi akcijomis, ir skolos vertybinius popierius, kuriais neleidžiama prekiauti reguliuojamoje rinkoje, arba įstaiga investuoja ne mažiau kaip 70 % šio turto į akcijas, kitus vertybinius popierius, kurie laikomi akcijomis, ir skolos vertybinius popierius, kuriais leidžiama prekiauti reguliuojamoje rinkoje;b) įstaiga investuoja ne daugiau kaip 5 % šio turto į akcijas ir kitus vertybinius popierius, laikomus akcijomis, obligacijas, skolos vertybinius popierius ir kitas pinigines bei kapitalo rinkos priemones, išleistas to paties subjekto, bei ne daugiau kaip 10 % šio turto į akcijas ir kitus vertybinius popierius, laikomus akcijomis, obligacijas, skolos vertybinius popierius ir kitas pinigines bei kapitalo rinkos priemones, kurias išleido vienai grupei priklausantys subjektai;c) įstaiga negali investuoti daugiau kaip 30 % šio turto į turtą, išreikštą kitomis valiutomis nei išreikšti įsipareigojimai.Kad būtų laikomasi šių reikalavimų, buveinės valstybė narė gali reikalauti, kad turtas būti skirtas tik profesinėms pensijoms.19 straipsnisValdymas ir saugojimas1. Valstybės narės neriboja įstaigų teisės paskirti investicijų valdytojus, įsteigtus kitoje valstybėje narėje ir tinkamai įgaliotus užsiimti šia veikla, jų investicijų portfeliui valdyti, kaip numatyta Direktyvose 85/611/EEB, 93/22/EEB, 2000/12/EB ir 2002/83/EB, bei nurodytų šios direktyvos 2 straipsnio 1 dalyje.2. Valstybės narės neriboja įstaigų teisės paskirti saugotojus, įsteigtus kitoje valstybėje narėje ir tinkamai įgaliotus užsiimti šia veikla, jų turtui saugoti, kaip numatyta Direktyvoje 93/22/EEB arba Direktyvoje 2000/12/EB arba patvirtintų kaip depozitarai taikant Direktyvą 85/611/EEB.Šioje straipsnio dalyje minimos nuostatos nekliudo buveinės valstybei narei depozitarą arba globėją privaloma tvarka paskirti.3. Kiekviena valstybė narė imasi veiksmų, būtinų tam, kad pagal jos nacionalinę teisę ir vadovaujantis 14 straipsniu būtų uždrausta laisvai disponuoti turtu, esančiu pas depozitarą arba globėją, esantį jos teritorijoje, jeigu gaunamas įstaigos buveinės valstybės narės prašymas.20 straipsnisTarpvalstybinė veikla1. Nepažeidžiant nacionalinių socialinių ir darbo teisės aktų dėl pensijų sistemų organizavimo, įskaitant nuostatas dėl privalomos narystės ir kolektyvinių derybų susitarimų rezultatų, valstybės narės leidžia jų teritorijoje esantiems subjektams remti įstaigas, atsakingas už profesinių pensijų skyrimą, turinčias leidimą veikti kitoje valstybėje narėje. Jos leidžia jų teritorijoje įgaliotoms įstaigoms, atsakingoms už profesinių pensijų skyrimą, priimti rėmimą iš subjektų, esančių kitų valstybių narių teritorijose.2. Įstaiga, norinti priimti rėmimą iš remiančiojo subjekto, esančio kitos valstybės narės teritorijoje, turi gauti išankstinį buveinės valstybės narės kompetentingų institucijų leidimą, kaip nurodyta 9 straipsnio 5 dalyje. Apie savo ketinimą priimti rėmimą iš kitos valstybės teritorijoje esančio remiančiojo subjekto įstaiga praneša buveinės valstybės narės, kurioje jai išduotas leidimas, kompetentingoms institucijoms.3. Valstybės narės reikalauja, kad jų teritorijoje esančios įstaigos, kurios siūlosi būti remiamos kitos valstybės narės teritorijoje esančių subjektų, kartu su 2 straipsnio dalyje numatytų pranešimu pateiktų šią informaciją:a) priimančiąją (-iąsias) valstybę (-es) narę (-es);b) remiančiojo subjekto pavadinimą;c) pagrindines pensijų sistemos, kuri bus valdoma remiančiojo subjekto pavedimu, charakteristikas.4. Jeigu buveinės valstybės narės kompetentinga institucija informuojama pagal šio straipsnio 2 dalį ir jeigu ji neturi priežasčių abejoti, kad įstaigos administracinė struktūra arba finansinė padėtis ar ją valdančių asmenų gera reputacija, profesinė kvalifikacija arba patirtis yra suderinama su priimančiojoje valstybėje narėje siūloma veikla, ji per tris mėnesius nuo visos šio straipsnio 3 dalyje nurodytos informacijos gavimo šią informaciją perduoda priimančiosios valstybės narės kompetentingoms institucijoms ir atitinkamai apie tai praneša įstaigai.5. Prieš įstaigai kitoje valstybėje narėje pradedant valdyti pensijų sistemą remiančiojo subjekto pavedimu, priimančiosios valstybės narės kompetentingos institucijos per du mėnesius nuo šio straipsnio 3 dalyje nurodytos informacijos gavimo pranešta buveinės valstybės narės kompetentingoms institucijoms, jei taikoma, apie socialinės ir darbo teisės reikalavimus, taikomus profesinių pensijų srityje, pagal kuriuos priimančiojoje valstybėje narėje turėtų būti valdoma subjekto remiama pensijų sistema, ir visas taisykles, kurios turi būti taikomos pagal 18 straipsnio 7 dalį bei šio straipsnio 7 dalį. Buveinės valstybės narės kompetentingos institucijos šią informaciją perduoda įstaigai.6. Gavusi šio straipsnio 5 dalyje nurodytą pranešimą arba, jeigu pasibaigus šio straipsnio 5 dalyje nurodytam laikotarpiui negaunamas buveinės valstybės narės kompetentingos institucijos pranešimas, įstaiga priimančiojoje valstybėje narėje gali pradėti valdyti subjekto remiamą pensijų sistemą pagal priimančiosios valstybės narės socialinės ir darbo teisės reikalavimus, taikomus profesinių pensijų srityje, ir visas taisykles, kurios turi būti taikomos pagal 18 straipsnio 7 dalį bei šio straipsnio 7 dalį.7. Įstaigai, kurią remia kitoje valstybėje narėje esantis subjektas, dėl jos atitinkamų narių visų pirma taikomi visi informacijos reikalavimai, kuriuos priimančiosios valstybės narės kompetentingos institucijos nustato toje valstybėje narėje esančioms įstaigoms, kaip numatyta 11 straipsnyje.8. Priimančiosios valstybės narės kompetentingos institucijos praneša buveinės valstybės narės kompetentingoms institucijoms apie visus esminius priimančiosios valstybės narės socialinės ir darbo teisės reikalavimų, taikomų profesinių pensijų sistemų srityje, pasikeitimus, kurie gali turėti įtakos pensijų sistemos charakteristikoms, kiek tai susiję su pensijų sistemos, kurią remia priimančiojoje valstybėje narėje esantis subjektas, valdymu ir apie visų taisyklių, kurios turi būti taikomos pagal 18 straipsnio 7 dalį ir šio straipsnio 7 dalį, pasikeitimus.9. Įstaigą nuolatos stebi priimančiosios valstybės narės kompetentingos institucijos dėl to, ar jos veikla atitinka priimančiosios valstybės narės darbo ir socialinės teisės reikalavimus, taikomus profesinių pensijų sistemų srityje, kurie nurodyti šio straipsnio 5 dalyje, ir informacijos reikalavimus, nurodytus šio straipsnio 7 dalyje. Jeigu atliekant tokią priežiūrą nustatomi pažeidimai, priimančiosios valstybės narės kompetentingos institucijos apie tai nedelsiant praneša buveinės valstybės narės kompetentingoms institucijoms. Buveinės valstybės narės kompetentingos institucijos, koordinuodamos veiksmus su priimančiosios valstybės narės kompetentingomis institucijomis, imasi priemonių, būtinų užtikrinti, kad įstaiga nutraukia nustatytą socialinės ir darbo teisės pažeidimą.10. Jeigu, nepaisant priemonių, kurių ėmėsi buveinės valstybės narės kompetentingos institucijos, arba jeigu buveinės valstybėje narėje trūksta atitinkamų priemonių, įstaiga ir toliau pažeidžia taikytinas priimančiosios valstybės narės socialinės ir darbo teisės reikalavimų, taikomų profesinių pensijų sistemų srityje, nuostatas, priimančiosios valstybės narės kompetentingos institucijos, apie tai pranešusios buveinės valstybės narės kompetentingoms institucijoms, gali imtis atitinkamų priemonių, kurios užkirstų kelią arba kuriomis būtų baudžiama už vėlesnius pažeidimus, įskaitant, jei būtina, draudimą įstaigai priimančiojoje valstybėje narėje veikti remiančiojo subjekto pavedimu.21 straipsnisValstybių narių ir Komisijos bendradarbiavimas1. Valstybės narės tinkamu būdu užtikrina vienodą šios direktyvos taikymą pastoviai keisdamosi informacija ir patirtimi, siekdamos sukurti geriausią šios sferos veiklą ir glaudesnį bendradarbiavimą ir tai darydamos užkirsti kelią konkurencijos iškraipymams ir sukurti sąlygas, reikalingas neapsunkintai narystei abipus sienų.2. Komisija ir valstybių narių kompetentingos institucijos glaudžiai bendradarbiauja, kad būtų lengviau prižiūrėti įstaigų, atsakingų už profesinių pensijų skyrimą, veiklą.3. Kiekviena valstybė narė praneša Komisijai apie visus svarbesnius sunkumus, kylančius taikant šią direktyvą.Komisija ir atitinkamų valstybių narių kompetentingos institucijos tokius sunkumus išnagrinėja kaip įmanoma greičiau ir priima tinkamą sprendimą.4. Praėjus keturiems metams nuo šios direktyvos įsigaliojimo, Komisija paskelbia ataskaitą, kurioje nagrinėjama:a) 18 straipsnio taikymas ir nacionalinių priežiūros sistemų derinimo pažanga beib) 19 straipsnio 2 dalies antros pastraipos taikymas, o ypač valstybėse narėse vyraujančios depozitarų naudojimo ir jiems tenkančio vaidmens aplinkybės, tam tikrais atvejais.5. Priimančiosios valstybės narės kompetentingos institucijos gali paprašyti buveinės valstybės narės kompetentingų institucijų priimti sprendimą dėl įstaigos turto ir įsipareigojimų paskyrimo profesinėms pensijoms, kaip numatyta 16 straipsnio 3 dalyje ir 18 straipsnio 7 dalyje.22 straipsnisĮgyvendinimas1. Valstybės narės priima įstatymus ir kitus teisės aktus, kurie, įsigalioję iki 2005 m. rugsėjo 23 d., įgyvendina šią direktyvą. Jos nedelsdamos apie tai praneša Komisijai.Valstybės narės, tvirtindamos šias priemones, daro jose nuorodą į šią direktyvą arba tokia nuoroda daroma jas oficialiai skelbiant. Nuorodos darymo tvarką nustato valstybės narės.2. Valstybės narės pateikia Komisijai šios direktyvos taikymo srityje priimtų nacionalinės teisės aktų pagrindinių nuostatų tekstus.3. Valstybės narės gali iki 2010 m. rugsėjo 23 d. atidėti 17 straipsnio 1 ir 2 dalies taikymą jų teritorijoje esančioms įstaigoms, kurios šio straipsnio 1 dalyje nurodytą dieną neturi būtino dydžio reguliuojamų nuosavų lėšų, privalomų pagal 17 straipsnio 1 ir 2 dalį. Tačiau įstaigos, norinčios valdyti pensijų sistemas tarpvalstybiniu pagrindu, kaip apibrėžta 20 straipsnyje, to negali daryti, kol jos nesilaiko šios direktyvos taisyklių.4. Valstybės narės gali iki 2010 m. rugsėjo 23 d. atidėti 18 straipsnio 1 dalies f punkto taikymą jų teritorijoje esančioms įstaigoms. Tačiau įstaigos, norinčios valdyti pensijų sistemas tarpvalstybiniu pagrindu, kaip apibrėžta 20 straipsnyje, to negali daryti, kol jos nesilaiko šios direktyvos taisyklių.23 straipsnisĮsigaliojimasŠi direktyva įsigalioja jos paskelbimo Europos Sąjungos oficialiajame leidinyje dieną.24 straipsnisAdresataiŠi direktyva skirta valstybėms narėms.Priimta Liuksemburge, 2003 m. birželio 3 d.Europos Parlamento varduPirmininkasP. CoxTarybos varduPirmininkasN. Christodoulakis[1] OL C 96 E, 2001 3 27, p. 136.[2] OL C 155, 2001 5 29, p. 26.[3] 2001 m. liepos 4 d. Europos Parlamento nuomonė (OL C 65 E, 2002 3 14, p. 135), 2002 m. lapkričio 5 d. Tarybos bendroji pozicija (dar nepaskelbta Oficialiajame leidinyje), 2003 m. kovo 12 d. Europos Parlamento sprendimas (dar nepaskelbtas Oficialiajame leidinyje) ir 2003 m. gegužės 13 d. Tarybos sprendimas.[4] OL L 283, 1980 10 28, p. 23. Direktyva su paskutiniais pakeitimais, padarytais Europos Parlamento ir Tarybos direktyva 2002/74/EB (OL L 270, 2002 10 8, p. 10).[5] 1971 m. birželio 14 d. Tarybos reglamentas (EEB) Nr. 1408/71 dėl socialinės apsaugos sistemų taikymo pagal darbo sutartį dirbantiems asmenims, savarankiškai dirbantiems asmenims ir jų šeimos nariams, judantiems Bendrijoje (OL L 149, 1971 7 5, p. 2). Reglamentas su paskutiniais pakeitimais, padarytais Europos Parlamento ir Tarybos reglamentu (EB) Nr. 1386/2001 (OL L 187, 2001 7 10, p. 1).[6] 1972 m. kovo 21 d. Tarybos reglamentas (EEB) Nr. 574/72, nustatantis Reglamento (EEB) Nr. 1408/71 dėl socialinės apsaugos sistemų taikymo pagal darbo sutartį dirbantiems asmenims, savarankiškai dirbantiems asmenims ir jų šeimos nariams, judantiems Bendrijoje, įgyvendinimo tvarką (OL L 74, 1972 3 27, p. 1). Reglamentas su paskutiniais pakeitimais, padarytais Komisijos reglamentu (EB) Nr. 410/2002 (OL L 62, 2002 3 5, p. 17).[7] 1973 m. liepos 24 d. Pirmoji Tarybos direktyva 73/239/EEB dėl įstatymų ir kitų teisės aktų, susijusių su tiesioginio draudimo, išskyrus gyvybės draudimą, veiklos pradėjimu ir vykdymu, suderinimo (OL L 228, 1973 8 16, p. 3). Direktyva su paskutiniais pakeitimais, padarytais Europos Parlamento ir Tarybos direktyva 2002/13/EB (OL L 77, 2002 3 20, p. 17).[8] 1985 m. gruodžio 20 d. Tarybos direktyva 85/611/EEB dėl įstatymų ir kitų teisės aktų, susijusių su kolektyvinio investavimo į perleidžiamus vertybinius popierius subjektais (KIPVPS), derinimo (OL L 375, 1985 12 31, p. 3). Direktyva su paskutiniais pakeitimais, padarytais Europos Parlamento ir Tarybos direktyva 2001/108/EB (OL L 41, 2002 2 13, p. 35).[9] 1993 m. gegužės 10 d. Tarybos direktyva 93/22/EEB dėl investicinių paslaugų vertybinių popierių srityje (OL L 141, 1993 6 11, p. 27). Direktyva su paskutiniais pakeitimais, padarytais Europos Parlamento ir Tarybos direktyva 2000/64/EB (OL L 290, 2000 11 17, p. 27).[10] 2000 m. kovo 20 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyva 2000/12/EB dėl kredito įstaigų veiklos pradėjimo ir vykdymo (OL L 126, 2000 5 26, p. 1). Direktyva su pakeitimais, padarytais Direktyva 2000/28/EB (OL L 275, 2000 10 27, p. 37).[11] 2002 m. lapkričio 5 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyva 2002/83/EB dėl gyvybės draudimo (OL L 345, 2002 12 19, p. 1).--------------------------------------------------