title: 2008 m. liepos 28 d. Komisijos direktyva 2008/79/EB, iš dalies keičianti Europos Parlamento ir Tarybos direktyvą 98/8/EB į jos I priedą įtraukiant veikliąją medžiagą 3-jod-2-propinilbutilkarbamatą (IPBC) (Tekstas svarbus EEE)

text:
29.7.2008

               LT

               Europos Sąjungos oficialusis leidinys

               L 200/12

      KOMISIJOS DIREKTYVA 2008/79/EB
   2008 m. liepos 28 d.
   iš dalies keičianti Europos Parlamento ir Tarybos direktyvą 98/8/EB į jos I priedą įtraukiant veikliąją medžiagą 3-jod-2-propinilbutilkarbamatą (IPBC)
   (Tekstas svarbus EEE)
   EUROPOS BENDRIJŲ KOMISIJA,
   atsižvelgdama į Europos bendrijos steigimo sutartį,
   atsižvelgdama į 1998 m. vasario 16 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyvą 98/8/EB dėl biocidinių produktų pateikimo į rinką (1), ypač į jos 16 straipsnio 2 dalies antrą pastraipą,
   kadangi:

               (1)

               2007 m. gruodžio 4 d. Komisijos reglamente (EB) Nr. 1451/2007 dėl Europos Parlamento ir Tarybos direktyvos 98/8/EB dėl biocidinių produktų pateikimo į rinką 16 straipsnio 2 dalyje nurodytos 10 metų programos antrojo etapo (2) yra nustatytas veikliųjų medžiagų, kurias reikėtų įvertinti, kad būtų galima įtraukti į Direktyvos 98/8/EB I, IA arba IB priedą, sąrašas. Tame sąraše yra 3-jod-2-propinilbutilkarbamatas (IPBC).

               (2)

               Vadovaujantis Reglamentu (EB) Nr. 1451/2007, pagal Direktyvos 98/8/EB 11 straipsnio 2 dalį buvo įvertinta, ar IPBC galima naudoti 8-to tipo produktams – medienos antiseptikams, apibrėžtiems Direktyvos 98/8/EB V priede.

               (3)

               Danija buvo paskirta ataskaitą rengiančia valstybe nare ir 2006 m. rugsėjo 29 d. Komisijai pateikė kompetentingos institucijos ataskaitą ir rekomendaciją, kaip numatyta Reglamento (EB) Nr. 1451/2007 14 straipsnio 4 ir 6 dalyse.

               (4)

               Valstybės narės ir Komisija peržiūrėjo kompetentingos institucijos ataskaitą. Vadovaudamasis Reglamento (EB) Nr. 1451/2007 15 straipsnio 4 dalimi, Biocidinių produktų nuolatinis komitetas peržiūros išvadas 2008 m. vasario 22 d. įtraukė į vertinimo ataskaitą.

               (5)

               Remiantis atliktais tyrimais galima daryti išvadą, kad biocidinius produktus, kurių sudėtyje yra IPBC, naudojant kaip medienos antiseptikus turėtų būti tenkinami Direktyvos 98/8/EB 5 straipsnio reikalavimai. Todėl IPBC reikėtų įtraukti į I priedą siekiant užtikrinti, kad visose valstybėse narėse galėtų būti išduodami, keičiami ar panaikinami biocidinių produktų, kurių sudėtyje yra IPBC ir kurie naudojami kaip medienos antiseptikai, autorizacijos liudijimai, kaip numatyta Direktyvos 98/8/EB 16 straipsnio 3 dalyje.

               (6)

               Atsižvelgiant į vertinimo ataskaitos išvadas, išduodant produktų, kurių sudėtyje yra IPBC ir kurie yra naudojami kaip medienos antiseptikai, autorizacijos liudijimus, reikėtų reikalauti taikyti pavojaus mažinimo priemones, siekiant pavojų sumažinti iki leistino lygio pagal Direktyvos 98/8/EB 5 straipsnį ir jos VI priedą. Visų pirma, dirvožemio ir vandens apsaugos priemonės turėtų būti taikomos produktus panaudojus, nes vertinimo metu tose aplinkos terpėse buvo nustatyta kylančių neleistinų pavojų, ir pramoniniam ir (arba) profesionaliam naudojimui skirti produktai turėtų būti naudojami su tinkamomis saugos priemonėmis, jei pavojaus naudotojams, produktą naudojantiems pramonėje, ir (arba) profesionaliems naudotojams iki leistino lygio neįmanoma sumažinti kitomis priemonėmis.

               (7)

               Svarbu, kad šios direktyvos nuostatos būtų pradėtos taikyti vienu metu visose valstybėse narėse, siekiant užtikrinti, kad biocidiniams produktams, kurių sudėtyje yra veikliosios medžiagos IPBC, būtų sudarytos vienodos rinkos sąlygos ir kad biocidinių produktų rinka tinkamai veiktų.

               (8)

               Veiklioji medžiaga turėtų būti įtraukta į I priedą praėjus tinkamam laikotarpiui, kad valstybės narės ir suinteresuotosios šalys galėtų pasirengti laikytis naujųjų reikalavimų ir kad dokumentus parengę pareiškėjai galėtų pasinaudoti visu 10 metų duomenų apsaugos laikotarpiu, kuris pagal Direktyvos 98/8/EB 12 straipsnio 1 dalies c punkto ii papunktį prasideda nuo medžiagos įtraukimo dienos.

               (9)

               Po veikliosios medžiagos įtraukimo valstybėms narėms reikėtų nustatyti tinkamą laikotarpį Direktyvos 98/8/EB 16 straipsnio 3 dalies nuostatoms įgyvendinti, ypač išduoti, keisti ar panaikinti biocidinių produktų, kurių sudėtyje yra IPBC, naudojimo 8-to tipo produktams autorizacijos liudijimus, siekiant užtikrinti jų atitiktį Direktyvai 98/8/EB.

               (10)

               Todėl Direktyva 98/8/EB turėtų būti atitinkamai iš dalies pakeista.

               (11)

               Šioje direktyvoje numatytos priemonės atitinka Biocidinių produktų nuolatinio komiteto nuomonę,

         PRIĖMĖ ŠIĄ DIREKTYVĄ:
   1 straipsnis
   Direktyvos 98/8/EB I priedas iš dalies keičiamas pagal šios direktyvos priedą.
   2 straipsnis
   Perkėlimas į nacionalinę teisę
   1.   Valstybės narės ne vėliau kaip iki 2009 m. birželio 30 d. priima ir paskelbia įstatymus ir kitus teisės aktus, kuriais įgyvendinama ši direktyva. Jos nedelsdamos pateikia Komisijai tų nuostatų tekstą bei tų nuostatų ir šios direktyvos atitikmenų lentelę.
   Tas nuostatas jos taiko nuo 2010 m. liepos 1 d.
   Valstybės narės, priimdamos tas nuostatas, daro jose nuorodą į šią direktyvą arba tokia nuoroda daroma jas oficialiai skelbiant. Nuorodos darymo tvarką nustato valstybės narės.
   2.   Valstybės narės pateikia Komisijai šios direktyvos taikymo srityje priimtų nacionalinės teisės aktų pagrindinių nuostatų tekstus.
   3 straipsnis
   Ši direktyva įsigalioja dvidešimtą dieną nuo jos paskelbimo Europos Sąjungos oficialiajame leidinyje.
   4 straipsnis
   Ši direktyva skirta valstybėms narėms.

      Priimta Briuselyje, 2008 m. liepos 28 d.

            Komisijos vardu

         Stavros DIMAS

            Komisijos narys

      (1)  OL L 123, 1998 4 24, p. 1. Direktyva su paskutiniais pakeitimais, padarytais Direktyva 2008/31/EB (OL L 81, 2008 3 20, p. 57).

      (2)  OL L 325, 2007 12 11, p. 3.

      PRIEDAS
      Į Direktyvos 98/8/EB I priedą įtraukiamas šis įrašas Nr. 11:

                     Nr.

                     Bendrinis pavadinimas

                     IUPAC pavadinimas
                     Identifikacijos numeriai

                     Minimali veikliosios medžiagos koncentracija į rinką pateikiamame biocidiniame produkte

                     Įtraukimo data

                     Atitikties 16 straipsnio 3 dalies nuostatoms terminas
                     (išskyrus produktus, kuriuose yra daugiau negu viena veiklioji medžiaga; tokių produktų atitikties 16 straipsnio 3 dalies nuostatoms terminas yra data, nurodyta paskutiniame sprendime dėl juose esančių veikliųjų medžiagų įtraukimo)

                     Įtraukimo galiojimo pabaiga

                     Produkto tipas

                     Specialiosios nuostatos (1)

                     „11

                     IPBC

                     3-jod-2-propinilbutilkarbamatas
                     EB Nr.: 259-627-5
                     CAS Nr.: 55406-53-6

                     980 g/kg

                     2010 m. liepos 1 d.

                     2012 m. birželio 30 d.

                     2020 m. birželio 30 d.

                     8

                     Valstybės narės užtikrina, kad autorizacijos liudijimai būtų išduodami, tik jei laikomasi šių reikalavimų:

                                 Atsižvelgiant į pavojaus vertinimo metu padarytas prielaidas, pramoniniam ir (arba) profesionaliam naudojimui skirti produktai privalo būti naudojami su tinkamomis asmeninės saugos priemonėmis, nebent produkto autorizacijos liudijimo paraiškoje įrodoma, kad pavojų produktą naudojantiems pramonėje ir (arba) profesionaliems naudotojams galima iki leistino lygio sumažinti kitomis priemonėmis.

                                 Atsižvelgiant į nustatytą dirvožemiui ir vandeniui keliamą pavojų, privalu imtis atitinkamų pavojaus mažinimo priemonių siekiant apsaugoti tas aplinkos terpes. Visų pirma, pramoninių produktų etiketėse ir (arba) saugos duomenų lapuose nurodoma, kad ką tik apdirbta mediena po apdirbimo privalo būti laikoma patalpoje po stogu arba ant nepralaidaus kieto pagrindo, kad būtų išvengta tiesioginio nutekėjimo į dirvožemį ar vandenį, o nutekėjusią medžiagą privaloma surinkti ir pakartotinai panaudoti arba pašalinti.“

         (1)  Vertinimo ataskaitų turinys ir išvados, reikalingi VI priedo bendriesiems principams įgyvendinti, pateikiami Komisijos tinklavietėje http://ec.europa.eu/comm/environment/biocides/index.htm


title: 1986 m. liepos 24 d. Tarybos Direktyva dėl vienodo požiūrio į vyrus ir moteris principo įgyvendinimo profesinėse socialinės apsaugos sistemose

text:
Svarbus teisinis pranešimas

|

31986L0378

Oficialusis leidinys L 225 , 12/08/1986 p. 0040 - 0042 specialusis leidimas suomių kalba: skyrius 5 tomas 4 p. 0083  specialusis leidimas švedų kalba: skyrius 5 tomas 4 p. 0083

		Tarybos Direktyva1986 m. liepos 24 d.dėl vienodo požiūrio į vyrus ir moteris principo įgyvendinimo profesinėse socialinės apsaugos sistemose(86/378/EEB)EUROPOS BENDRIJŲ TARYBA,atsižvelgdama į Europos ekonominės bendrijos steigimo sutartį ir ypač į jos 100 ir 235 straipsnius,atsižvelgdama į Komisijos pasiūlymą [1],atsižvelgdama į Europos Parlamento nuomonę [2],atsižvelgdama į Ekonomikos ir socialinių reikalų komiteto nuomonę [3],kadangi Sutartis numato, jog kiekviena valstybė narė turi užtikrinti, jog už vienodą darbą vyrams ir moterims būtų vienodai atlyginama; kadangi "užmokestis" reiškia įprastinį bazinį arba minimalų darbo užmokestį arba algą ir bet kokį kitą atlyginimą grynaisiais arba natūra, kurį darbuotojas tiesiogiai arba netiesiogiai gauna iš darbdavio už savo darbą;kadangi, nors vienodo darbo užmokesčio principas yra tiesiogiai taikomas tais atvejais, kai diskriminaciją dėl lyties galima nustatyti tik pagal vienodo požiūrio ir vienodo darbo užmokesčio kriterijus, taip pat būna atvejų, kai šio principo taikymas reiškia, kad turi būti patvirtintos papildomos priemonės, aiškiau apibrėžiančios jo apimtį;kadangi 1976 m. vasario 9 d. Tarybos direktyvos 76/207/EEB dėl vienodo požiūrio į vyrus ir moteris principo taikymo įsidarbinimo, profesinio mokymo, pareigų paaukštinimo ir darbo sąlygų atžvilgiu [4] 1 straipsnio 2 dalis nustato, kad siekiant užtikrinti nuoseklų vienodo požiūrio principo įgyvendinimą socialinės apsaugos srityje, Taryba Komisijos pasiūlymu patvirtina nuostatas, apibrėžiančias šio principo esmę, apimtį ir taikymo tvarką; kadangi šiuo tikslu Taryba 1978 m. gruodžio 19 d. priėmė Direktyvą 79/7/EEB dėl vienodo požiūrio į vyrus ir moteris principo nuoseklaus įgyvendinimo socialinės apsaugos srityje [5];kadangi Direktyvos 79/7/EEB 3 straipsnio 3 dalis nustato, kad, užtikrinant vienodo požiūrio principo įgyvendinimą profesinėse socialinės apsaugos sistemose, Taryba Komisijos pasiūlymu patvirtina nuostatas, apibrėžiančias šio principo esmę, apimtį ir taikymo tvarką;kadangi vienodo požiūrio principas turi būti įgyvendintas profesinėse socialinės apsaugos sistemose, kurios numato apsaugą Direktyvos 79/7/EEB 3 straipsnio 1 dalyje nurodytais atvejais, taip pat sistemose, kurios numato kokį nors kitą atlyginimą pinigais arba natūra, kaip nurodyta Sutartyje;kadangi vienodo požiūrio principo įgyvendinimas socialinės apsaugos srityje nepažeidžia su moterų apsauga dėl motinystės susijusių nuostatų,PRIĖMĖ ŠIĄ DIREKTYVĄ:1 straipsnisŠios direktyvos tikslas yra įgyvendinti vienodo požiūrio į vyrus ir moteris principą profesinėse socialinės apsaugos sistemose. Šis principas toliau – vienodo požiūrio principas.2 straipsnis1. "Profesinės socialinės apsaugos sistemos" – tai sistemos, kurioms nėra taikoma Direktyva 79/7/EEB ir kurių paskirtis – pagal darbo sutartį arba savarankiškai dirbantiems asmenims, dirbantiems įmonėje arba įmonių grupėje, ekonominės veiklos srityje arba profesinės veiklos sektoriuje, arba sektorių grupėje, mokėti išmokas, papildančias arba pakeičiančias įstatymų nustatytose socialinės apsaugos sistemose numatomas išmokas, nepriklausomai nuo to, ar dalyvavimas tokiose sistemose yra privalomas ar ne.2. Ši direktyva netaikoma:a) individualioms sutartims;b) sistemoms, turinčioms tik vieną dalyvį;c) dėl darbuotojų, gaunančių pastovų atlyginimą – draudimo sutartims, kurių šalimi darbuotojas nėra;d) neprivalomoms profesinių sistemų nuostatoms, siūlomoms atskiriems dalyviams, siekiant jiems užtikrinti:- papildomas išmokas arba- galimybę pasirinkti datą, nuo kada bus mokamos įprastinės išmokos, arba galimybę pasirinkti iš kelių išmokų.3 straipsnisŠi direktyva taikoma dirbantiems gyventojams, įskaitant savarankiškai dirbančius asmenis, kurių veiklą nutraukia liga, motinystė, nelaimingas atsitikimas arba priverstinis nedarbas, taip pat darbo ieškančius asmenis, į pensiją išėjusius asmenis ir darbingumo netekusius darbuotojus.4 straipsnisŠi direktyva taikoma:a) profesinėms socialinės apsaugos sistemoms, kurios numato apsaugą šiais atvejais:- ligos,- invalidumo,- senatvės, įskaitant ankstyvą išėjimą į pensiją,- nelaimingų atsitikimų darbe ir profesinių ligų,- nedarbo;b) profesinėms socialinės apsaugos sistemoms, kurios numato kitas socialines išmokas, mokamas pinigais arba natūra, ypač maitintojo netekimo išmokas ir šeimos pašalpas, jeigu šios išmokos skiriamos pagal darbo sutartį dirbantiems asmenims ir todėl sudaro atlyginimą, kurį darbdavys moka darbuotojui pastarajam įsidarbinus.5 straipsnis1. Pagal toliau nurodytas nuostatas vienodo požiūrio principas reiškia, kad negali būti jokios lyčių diskriminacijos, tiesioginės arba netiesioginės, dėl santuokinės arba šeimyninės padėties ir ypač susijusios su:- socialinės apsaugos sistemų apimtimi ir galimybių naudotis jomis sąlygomis,- įsipareigojimu mokėti įmokas ir įmokų dydžio apskaičiavimu,- išmokų apskaičiavimu, įskaitant išmokų padidinimą sutuoktiniams ir išlaikomiems asmenims, taip pat sąlygas, kurios reguliuoja teisės į išmokas trukmę ir išlaikymą.2. Vienodo požiūrio principas nepažeidžia su moterų apsauga dėl motinystės susijusių nuostatų.6 straipsnis1. Nuostatos, prieštaraujančios vienodo požiūrio principui, tiesiogiai arba netiesiogiai, ir ypač su nuoroda į santuokinę arba šeimyninę padėtį, apima tas nuostatas, kurios skirtos:a) nustatyti asmenis, galinčius dalyvauti profesinėje socialinės apsaugos sistemoje;b) nustatyti privalomą arba neprivalomą dalyvavimą profesinėje socialinės apsaugos sistemoje;c) nustatyti skirtingas taisykles dėl profesinės socialinės apsaugos sistemos narių amžiaus, minimalios įsidarbinimo trukmės arba narystės, suteikiančios teisę į išmokas;d) nustatyti skirtingas taisykles, išskyrus h ir i punktuose nurodytus atvejus, dėl įmokų grąžinimo, jeigu darbuotojas pasitraukia iš profesinės socialinės apsaugos sistemos neįvykdęs sąlygų, garantuojančių jam atidėtąją teisę į ilgalaikes išmokas;e) nustatyti skirtingas išmokų skyrimo, jų apribojimo vienos arba kitos lyties darbuotojams sąlygas;f) nustatyti skirtingus pensinius amžius;g) sustabdyti teisių išsaugojimą arba įgijimą motinystės atostogų arba atostogų dėl šeimyninių priežasčių laikotarpiu, jeigu atostogas suteikia įstatymai arba sutartys ir išmokas moka darbdavys;h) nustatyti skirtingus išmokų dydžius, nebent būtina atsižvelgti į aktuarinio apskaičiavimo veiksnius, kurie priklausomai nuo lyties skiriasi fiksuotų įmokų sistemoje;i) nustatyti skirtingus darbuotojų įmokų dydžius;nustatyti skirtingus darbdavio įmokų dydžius fiksuotų įmokų sistemoje, išskyrus atvejus, kai tuo siekiama išmokų dydžius vienodinti;j) nustatyti skirtingus standartus arba standartus, taikytinus tik tam tikros lyties darbuotojams, išskyrus h ir i punktuose nurodytus atvejus, dėl garantijų arba teisių į atidėtąsias išmokas išlaikymo, jeigu darbuotojas pasitraukia iš profesinės socialinės apsaugos sistemos.2. Jeigu išmokos, kurioms taikomos šios direktyvos nuostatos, skiriamos profesinės socialinės apsaugos sistemos valdymo institucijų nuožiūra, šios turi atsižvelgti į vienodo požiūrio principą.7 straipsnisValstybės narės imasi visų būtinų priemonių užtikrinti:a) kad privalomų kolektyvinių sutarčių, įmonės darbuotojų taisyklių arba kitų susitarimų nuostatos dėl profesinių sistemų, prieštaraujančios vienodo požiūrio principui, būtų arba galėtų būti paskelbtos negaliojančiomis, arba būtų pataisytos;b) kad administracinėmis priemonėmis nebūtų patvirtintos arba išplėstos profesinės socialinės apsaugos sistemos, į kurias įtrauktos pirmiau nurodytos nuostatos.8 straipsnis1. Valstybės narės imasi visų būtinų priemonių užtikrinti, kad iki 1993 m. sausio 1 d. būtų peržiūrėtos ir pakeistos profesinių socialinės apsaugos sistemų nuostatos, prieštaraujančios vienodo požiūrio principui.2. Ši direktyva nepanaikina teisių ir įsipareigojimų, susijusių su dalyvavimo profesinėje socialinės apsaugos sistemoje trukme ir galiojančių iki jos peržiūrėjimo, ir šioms teisėms ir įsipareigojimams taikomos tuo metu galiojusios sistemos nuostatos.9 straipsnisValstybės narės gali atidėti privalomą vienodo požiūrio principo taikymą šiais atvejais:a) nustatant pensinį amžių senatvės arba ištarnauto laiko pensijoms gauti ir galimus padarinius kitoms išmokoms:- tol, kol tokia lygybė nebus pasiekta įstatymu nustatytose socialinės apsaugos sistemose,- arba tol, bet ne vėliau, kai tokią lygybę pasiekti įpareigos direktyvos nuostatos;b) maitintojo netekimo pensijoms tol, kol vienodo požiūrio principą dėl to įstatymų nustatytose socialinės apsaugos sistemose nenustatys direktyvos nuostatos;c) taikant 6 straipsnio 1 dalies i punkto pirmosios pastraipos reikalavimą, kad atsižvelgti į skirtingus aktuarinio apskaičiavimo veiksnius – ne vėliau kaip iki 13 metų laikotarpio po pranešimo apie šią direktyvą pabaigos.10 straipsnisValstybės narės savo nacionalinėse teisinėse sistemose numato priemones, sudarančias sąlygas visiems asmenims, manantiems, kad jų teisės buvo pažeistos dėl vienodo požiūrio principo netaikymo, pateikti reikalavimus teismine tvarka, prieš tai pasinaudojus galimybe kreiptis į kitas kompetentingas institucijas.11 straipsnisValstybės narės imasi visų būtinų priemonių darbuotojams apsaugoti, kad darbdavys negalėtų jų atleisti iš darbo dėl skundų, pateiktų įmonėje, arba dėl kokios nors teisinės procedūros, siekiant įgyvendinti vienodo požiūrio principą.12 straipsnis1. Valstybės narės įstatymais ir kitais teisės aktais įtvirtina nuostatas, būtinas, kad šios direktyvos būtų pradėta laikytis ne vėliau kaip praėjus trejiems metams po pranešimo apie šią direktyvą [6] dienos. Apie tai jos nedelsdamos praneša Komisijai.2. Ne vėliau kaip per penkerius metus po pranešimo apie šią direktyvą dienos valstybės narės pateikia Komisijai visą reikalingą informaciją, kad ji galėtų parengti Tarybai ataskaitą apie šios direktyvos taikymą.13 straipsnisŠi direktyva skirta valstybėms narėms.Priimta Briuselyje, 1986 m. liepos 24 d.Tarybos varduPirmininkasA. Clark[1] OL C 134, 1983 5 21, p. 7.[2] OL C 117, 1984 4 30, p. 169.[3] OL C 35, 1984 2 9, p. 7.[4] OL L 39, 1976 2 14, p. 40.[5] OL L 6, 1979 1 10, p. 24.[6] Apie šią direktyvą valstybėms narėms pranešta 1986 m. liepos 30 d.--------------------------------------------------


title: 1999 m. lapkričio 15 d. Tarybos direktyva 1999/90/EB, iš dalies keičianti Tarybos direktyvą 90/539/EEB dėl gyvūnų sveikatos reikalavimų, reglamentuojančių Bendrijos vidaus prekybą naminiais paukščiais ir perinti skirtais kiaušiniais bei jų importą iš trečiųjų šalių

text:
Svarbus teisinis pranešimas

|

31999L0090

Oficialusis leidinys L 300 , 23/11/1999 p. 0019 - 0021

		Tarybos direktyva 1999/90/EB1999 m. lapkričio 15 d.iš dalies keičianti Tarybos direktyvą 90/539/EEB dėl gyvūnų sveikatos reikalavimų, reglamentuojančių Bendrijos vidaus prekybą naminiais paukščiais ir perinti skirtais kiaušiniais bei jų importą iš trečiųjų šaliųEUROPOS SĄJUNGOS TARYBA,atsižvelgdama į Europos bendrijos steigimo sutartį, ypač į jos 37 straipsnį,atsižvelgdama į Komisijos pasiūlymą [1],atsižvelgdama į Europos Parlamento nuomonę [2],atsižvelgdama į Ekonomikos ir socialinių reikalų komiteto nuomonę [3],kadangi:(1) 1990 m. spalio 15 d. Tarybos direktyvos 90/539/EEB dėl gyvūnų sveikatos reikalavimų, reglamentuojančių Bendrijos vidaus prekybą naminiais paukščiais ir perinti skirtais kiaušiniais bei jų importą iš trečiųjų šalių [4] 12 straipsnio 1 dalyje pateiktos taisyklės, skirtos naminiams paukščiams ir perinti skirtiems kiaušiniams, vežamiems į valstybes nares ar jų regionus, kurių statusas pripažintas pagal tos direktyvos 12 straipsnio 2 dalies nuostatas;(2) nuo 1995 m. sausio 1 d. taikomas 1993 m. vasario 8 d. Komisijos sprendimas 93/152/EEB, nustatantis vakcinų nuo Niukaslio ligos vykdant įprastines vakcinavimo programas kriterijus [5];(3) todėl reikia pataisyti Tarybos direktyvą 90/539/EEB, ypač jos 12 straipsnį;(4) tos direktyvos 11 straipsnis numato praktiniais sumetimais taikytiną specialų režimą Bendrijoje prekiaujant labai mažomis naminių paukščių siuntomis; kadangi į bendrąsias tos direktyvos nuostatas reikia įtraukti prekybą Ratitae genties paukščiais;(5) reikia iš dalies pakeisti trečiosioms šalims taikomas prekybos taisykles leidžiant sudaryti papildomas naminių paukščių ir perinti skirtų kiaušinių importo taisykles, kurios suteiktų gyvūnų sveikatos garantijas, bent jau lygiavertes nurodytosioms Direktyvos 90/539/EEB II skyriuje, ir kuriose būtų nuostatos dėl karantino priemonių;(6) vertėtų iš dalies pakeisti Direktyvą 90/539/EEB, atsižvelgiant į 1999 m. birželio 28 d. Tarybos sprendimą 1999/468/EB, nustatantį Komisijai suteiktų įgaliojimų vykdymo tvarką [6],PRIĖMĖ ŠIĄ DIREKTYVĄ:1 straipsnisDirektyva 90/539/EEB iš dalies pakeičiama ir išdėstoma taip:1. 11 straipsnis papildomas tokia dalimi:"3. 1 ir 2 dalies nuostatos netaikomos Ratitae genties paukščių ir jų perinti skirtų kiaušinių siuntoms."2. 12 straipsnio 1 dalis pakeičiama ir išdėstoma taip:"1. Jeigu siunta, sudaryta iš naminių paukščių ir perinti skirtų kiaušinių iš tų valstybių narių arba valstybių narių regionų, kuriuose naminiai paukščiai, nurodyti 1 straipsnyje skiepijami nuo Niukaslio ligos, yra siunčiama į valstybę narę, kuriai suteiktas tam tikras statusas laikantis 2 dalies reikalavimų, taikomos šios taisyklės:a) perinti skirti kiaušiniai turi būti iš tokio pulko, kurio paukščiai yra:- neskiepyti arba- skiepyti, naudojant inaktyvuotą vakciną, arba- skiepyti, naudojant gyvą vakciną, jeigu skiepijama likus 30 dienų iki perinti skirtų kiaušinių surinkimo;b) vienadieniai viščiukai (taip pat ir veislės atsargoms atnaujinti skirti naminiai paukščiai) turi būti:- išsiritę iš perinti skirtų kiaušinių, kurie atitinka a punkto reikalavimus ir- iš peryklų, kuriose garantuojama, kad tokie kiaušiniai perinami skirtingu laiku ir skirtingose vietose nuo kiaušinių, kurie neatitinka a punkte išdėstytų reikalavimų;c) veisliniai naminiai paukščiai ir produkciniai naminiai paukščiai turi būti:- neskiepyti nuo Niukaslio ligos,- 14 dienų iki išsiuntimo laikomi ūkyje arba karantino stotyje prižiūrint oficialiai paskirtam veterinarijos gydytojui. Naminiai paukščiai kilmės ūkiuose arba karantino stotyse negali būti skiepijami nuo Niukaslio ligos per 21 dienos laikotarpį iki siuntos sudarymo ir per tą laiką į tokį ūkį arba karantino stotį neturi patekti kiti, siuntai neskirti paukščiai; be to, karantino stotyse skiepyti yra neleidžiama, ir- per 14 dienų laikotarpį iki išsiuntimo atlikto serologinio tyrimo dėl Niukaslio ligos antikūnų, laikantis išsamių taisyklių, priimtų pagal 32 straipsnyje nustatytą tvarką, rezultatai yra neigiami;d) skerstini naminiai paukščiai turi būti iš pulkų, kurie:- neskiepyti nuo Niukaslio ligos ir atitinka c punkto trečiosios įtraukos reikalavimus,- skiepyti nuo Niukaslio ligos, ir per 14 dienų laikotarpį iki išsiuntimo buvo ištirti, siekiant išskirti Niukaslio ligos virusą, laikantis išsamių taisyklių, priimtų 32 straipsnyje numatyta tvarka."3. 12 straipsnio 4 dalis išbraukiama.4. 26 straipsnio 2 dalis pakeičiama ir išdėstoma taip:"2. Komisija, remdamasi 32 straipsnyje numatyta tvarka, turi teisę nurodyti laikyti karantine ar izoliuotus naminius paukščius, perinti skirtus kiaušinius ar iš importuotų kiaušinių išperintus naminius paukščius laikotarpį, kuris negali būti ilgesnis kaip du mėnesiai."5. Papildoma tokiu straipsniu:"27a straipsnisNepaisant 20, 22, 23 ir 24 straipsnių nuostatų, Komisija pagal 32 straipsnyje nustatytą tvarką turi teisę atskirais atvejais leisti importuoti iš trečiųjų šalių naminius paukščius ir perinti skirtus kiaušinius, nors jie ir neatitinka 20, 22, 23 ir 24 straipsnių nuostatų. Išsamios tokio importo taisyklės turi būti priimtos laikantis tos pačios tvarkos. Tokios taisyklės turi suteikti gyvūnų sveikatos garantijas, bent jau lygiavertes nurodytosioms šios direktyvos II skyriuje, ir numatyti privalomąjį karantiną ir tyrimus dėl paukščių gripo, Niukaslio ligos ir visų kitų susijusių ligų."6. 32 straipsnis pakeičiamas ir išdėstomas taip:"32 straipsnis1. Komisijai padeda Sprendimu 68/361/EEB [7] įkurtas Veterinarijos nuolatinis komitetas, sudarytas iš valstybių narių atstovų, kuriam pirmininkauja Komisijos atstovas.2. Komisijos atstovas pateikia Komitetui priemonių, kurių turi būti imtasi, projektą. Komitetas savo nuomonę dėl projekto pareiškia per tokį laiką, kurį nustato pirmininkas, atsižvelgdamas į klausimo skubumą. Nuomonė patvirtinama Sutarties 205 straipsnio 2 dalyje nustatyta balsų dauguma tuo atveju, kai Taryba turi priimti sprendimą Komisijos siūlymu. Valstybių narių atstovų Komitete balsai skaičiuojami taip, kaip nustatyta tame straipsnyje. Pirmininkas nebalsuoja.3. Komisija patvirtina numatytas priemones, jeigu jos atitinka Komiteto nuomonę.4. Kai numatytos priemonės neatitinka Komiteto nuomonės arba nuomonė nepareiškiama, Komisija nedelsdama pateikia Tarybai pasiūlymą dėl priemonių, kurių turi būti imtasi. Taryba sprendžia kvalifikuota balsų dauguma.5. Taryba kvalifikuota balsų dauguma priima sprendimą dėl pasiūlymo per tris mėnesius nuo tos dienos, kai klausimas buvo jai perduotas.Jei per tą laikotarpį Taryba kvalifikuota balsų dauguma paprieštarauja pasiūlymui, Komija jį turi svarstyti iš naujo. Ji gali pateikti Tarybai iš dalies pakeistą pasiūlymą, pakartotiniai pateikti tą patį pasiūlymą arba pateikti Sutartimi paremtą teisės akto pasiūlymą.Jeigu praėjus nustatytam laikotarpiui Taryba nepatvirtina siūlomų vykdymo priemonių ir nepareiškia prieštaravimo, pasiūlytas priemones patvirtina Komisija."7. 33 straipsnis pakeičiamas ir išdėstomas taip:"33 straipsnis1. Komisijai padeda Sprendimu 68/361/EEB įkurtas Veterinarijos nuolatinis komitetas, kurį sudaro valstybių narių atstovai ir kuriam pirmininkauja Komisijos atstovas.2. Komisijos atstovas pateikia komitetui priemonių, kurių turi būti imtasi, projektą. Komitetas savo nuomonę dėl projekto pareiškia per tokį laiką, kurį nustato pirmininkas, atsižvelgdamas į klausimo skubumą. Nuomonė patvirtinama Sutarties 205 straipsnio 2 dalyje nustatyta balsų dauguma tuo atveju, kai Taryba turi priimti sprendimą remdamasi Komisijos siūlymu. Valstybių narių atstovų Komitete balsai skaičiuojami taip, kaip nustatyta tame straipsnyje. Pirmininkas nebalsuoja.3. Komisija patvirtina numatytas priemones, jeigu jos atitinka Komiteto nuomonę.4. Kai numatytos priemonės neatitinka Komiteto nuomonės arba nuomonė nepareiškiama, Komisija nedelsdama pateikia Tarybai pasiūlymą dėl priemonių, kurių turi būti imtasi. Taryba sprendžia kvalifikuota balsų dauguma.5. Taryba kvalifikuota balsų dauguma priima sprendimą dėl pasiūlymo per 15 dienų nuo tos dienos, kai klausimas buvo jai perduotas.Jei per tą laikotarpį Taryba kvalifikuota balsų dauguma paprieštarauja pasiūlymui, Komisija jį turi svarstyti iš naujo. Ji gali pateikti Tarybai iš dalies pakeistą pasiūlymą, pakartotiniai pateikti tą patį pasiūlymą arba pateikti Sutartimi paremtą teisės akto pasiūlymą.Jeigu praėjus nustatytam laikotarpiui Taryba nepatvirtina siūlomų vykdymo priemonių ir nepareiškia prieštaravimo, pasiūlytas priemones patvirtina Komisija."2 straipsnis1. Valstybės narės priima įstatymus ir kitus teisės aktus, kurie, įsigalioję iki 2000 m. liepos 1 d., įgyvendina šią direktyvą. Apie tai jos nedelsdamos praneša Komisijai.Valstybės narės, tvirtindamos šias priemones, daro jose nuorodą į šią direktyvą arba tokia nuoroda daroma jas oficialiai skelbiant. Nuorodos darymo tvarką nustato valstybės narės.2. Valstybės narės pateikia Komisijai šios direktyvos taikymo srityje priimtų nacionalinių teisės aktų nuostatų tekstus.3 straipsnisŠi direktyva įsigalioja jos paskelbimo Europos Bendrijų oficialiajame leidinyje dieną.4 straipsnisŠi direktyva skirta valstybėms narėms.Priimta Briuselyje, 1999 m. lapkričio 15 d.Tarybos varduPirmininkasK. Hemilä[1] OL C 15, 1996 1 20, p. 13.[2] OL C 261, 1996 9 9, p. 187.[3] OL C 153, 1996 5 28, p. 46.[4] OL L 303, 1990 10 31, p. 6. Direktyva su paskutiniais pakeitimais, padarytais 1994 m. Stojimo aktu.[5] OL L 59, 1993 3 12, p. 35.[6] OL L 184, 1999 7 17, p. 23.[7] OL L 255, 1968 10 18, p. 23.--------------------------------------------------


title: 2008 m. lapkričio 19 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyva 2008/99/EB dėl aplinkos apsaugos pagal baudžiamąją teisę (Tekstas svarbus EEE)

text:
6.12.2008

               LT

               Europos Sąjungos oficialusis leidinys

               L 328/28

      EUROPOS PARLAMENTO IR TARYBOS DIREKTYVA 2008/99/EB
   2008 m. lapkričio 19 d.
   dėl aplinkos apsaugos pagal baudžiamąją teisę
   (Tekstas svarbus EEE)
   EUROPOS PARLAMENTAS IR EUROPOS SĄJUNGOS TARYBA,
   atsižvelgdami į Europos bendrijos steigimo sutartį, ypač į jos 175 straipsnio 1 dalį,
   atsižvelgdami į Komisijos pasiūlymą,
   atsižvelgdami į Europos ekonomikos ir socialinių reikalų komiteto nuomonę (1),
   pasikonsultavę su Regionų komitetu,
   laikydamiesi Sutarties 251 straipsnyje nustatytos tvarkos (2),
   kadangi:

               (1)

               Remiantis Sutarties 174 straipsnio 2 dalimi, Bendrijos aplinkos politika turi būti siekiama aukšto apsaugos lygio.

               (2)

               Bendrija yra susirūpinusi nusikaltimų aplinkai skaičiaus didėjimu ir jų padariniais, kurie vis dažniau peržengia valstybių, kuriose tie nusikaltimai buvo padaryti, sienas. Tokie nusikaltimai kelia grėsmę aplinkai ir dėl to reikėtų imtis atsakomųjų priemonių.

               (3)

               Patirtis parodė, kad šiuo metu taikomų sankcijų sistemų nepakanka tam, kad būtų visapusiškai laikomasi aplinkos apsaugą reglamentuojančių teisės aktų. Teisės aktų laikymąsi galima ir reikėtų stiprinti numatant baudžiamąsias sankcijas, nes tai parodo socialinį nepritarimą, kuris kokybės požiūriu yra visai kitokio pobūdžio, palyginti su administracinėmis sankcijomis arba civilinėje teisėje taikomu kompensaciniu mechanizmu.

               (4)

               Bendros nusikaltimus reglamentuojančios taisyklės leidžia taikyti veiksmingesnius nusikaltimų tyrimo ir pagalbos būdus valstybėje narėje ir tarp valstybių narių.

               (5)

               Norint veiksmingai apsaugoti aplinką, visų pirma reikėtų nustatyti labiau atgrasančias sankcijas už žalą aplinkai darančią veiklą, dėl kurios paprastai padaroma arba gali būti padaroma didelė žala orui, įskaitant stratosferą, dirvožemiui, vandeniui, gyvūnams arba augalams, taip pat rūšių išsaugojimui.

               (6)

               Teisinės prievolės imtis veiksmų nesilaikymas gali daryti tokį pat poveikį kaip aktyvus elgesys ir todėl tam taip pat turėtų būti taikomos atitinkamos sankcijos.

               (7)

               Taigi visoje Bendrijoje tokią veiką reikėtų laikyti nusikaltimu, jei ji yra daroma tyčia arba dėl didelio neatsargumo.

               (8)

               Šios direktyvos priede išvardytuose teisės aktuose yra nuostatų, pagal kurias turėtų būti taikomos baudžiamosios teisės priemonės siekiant užtikrinti, kad aplinkos apsaugą reglamentuojančios taisyklės būtų visiškai veiksmingos.

               (9)

               Įpareigojimai pagal šią direktyvą yra susiję tik su šios direktyvos prieduose išvardytų teisės aktų nuostatomis, pagal kurias valstybės narės, įgyvendindamos tuos teisės aktus, įpareigojamos numatyti draudimo priemones.

               (10)

               Pagal šią direktyvą valstybės narės privalo savo nacionalinės teisės aktuose numatyti baudžiamąsias sankcijas už rimtus Bendrijos teisės aktų dėl aplinkos apsaugos nuostatų pažeidimus. Šioje direktyvoje nenustatoma įpareigojimų, kaip tokias sankcijas ar kitą galimą teisėsaugos sistemą taikyti konkrečiais atvejais.

               (11)

               Šia direktyva nepažeidžiamos kitos su atsakomybe už žalą gamtai susijusios sistemos, numatytos pagal Bendrijos ar nacionalinės teisės aktus.

               (12)

               Kadangi šioje direktyvoje nustatomos esminės normos, valstybės narės gali nustatyti arba toliau taikyti griežtesnes priemones veiksmingai aplinkos apsaugai pagal baudžiamąją teisę. Tokios priemonės turi būti suderinamos su Sutartimi.

               (13)

               Tam, kad Komisija galėtų įvertinti šios direktyvos daromą poveikį, valstybės narės turėtų informuoti ją apie direktyvos įgyvendinimą.

               (14)

               Kadangi šios direktyvos tikslo, t. y. veiksmingesnės aplinkos apsaugos užtikrinimo, valstybės narės negali deramai pasiekti ir kadangi dėl šios direktyvos masto ir poveikio to tikslo būtų geriau siekti Bendrijos lygiu, laikydamasi Sutarties 5 straipsnyje nustatyto subsidiarumo principo Bendrija gali patvirtinti priemones. Pagal tame straipsnyje nustatytą proporcingumo principą šia direktyva neviršijama to, kas būtina nurodytam tikslui pasiekti.

               (15)

               Priimant vėlesnius teisės aktus aplinkos apsaugos klausimais tam tikrais atvejais reikėtų nurodyti, kad bus taikoma ši direktyva. Kai būtina, reikėtų iš dalies pakeisti 3 straipsnį.

               (16)

               Šioje direktyvoje atsižvelgiama į pagrindines teises ir laikomasi principų, kurie visų pirma pripažinti Europos Sąjungos pagrindinių teisių chartijoje,

         PRIĖMĖ ŠIĄ DIREKTYVĄ:
   1 straipsnis
   Dalykas
   Šioje direktyvoje nustatomos su baudžiamąja teise susijusios priemonės siekiant veiksmingiau saugoti aplinką.
   2 straipsnis
   Apibrėžimai
   Šioje direktyvoje:

               a)

               neteisėtas – pažeidžiantis:

                           i)

                           teisės aktus, priimtus remiantis EB sutartimi ir išvardytus A priede; arba

                           ii)

                           veiklos, kuriai taikoma Euratomo sutartis, požiūriu – teisės aktus, priimtus remiantis Euratomo sutartimi ir išvardytus B priede; arba

                           iii)

                           valstybės narės įstatymą, administracinį potvarkį arba valstybės narės kompetentingos institucijos priimtą sprendimą, kuriuo remiantis įgyvendinami i ir ii punktuose nurodyti Bendrijos teisės aktai;

               b)

               „saugomos laukinės faunos ir floros rūšys“:

                           i)

                           3 straipsnio f punkte – rūšys, kurios išvardytos:

                                       —

                                       1992 m. gegužės 21 d. Tarybos direktyvos 92/43/EEB dėl natūralių buveinių ir laukinės faunos bei floros apsaugos (3) IV priede,

                                       —

                                       1979 m. balandžio 2 d. Tarybos direktyvos 79/409/EEB dėl laukinių paukščių apsaugos (4) I priede bei nurodytos jos 4 straipsnio 2 dalyje;

                           ii)

                           3 straipsnio g punkte – rūšys, kurios išvardytos 1996 m. gruodžio 9 d. Tarybos reglamento (EB) Nr. 338/97 dėl laukinės faunos ir floros rūšių apsaugos kontroliuojant jų prekybą (5) A arba B priede;

               c)

               saugomoje teritorijoje esanti buveinė – bet kokia tam tikros rūšies augalo ar gyvūno buveinė, dėl kurios teritorija klasifikuota kaip speciali apsaugos teritorija pagal Direktyvos 79/409/EEB 4 straipsnio 1 ar 2 dalį, arba bet kuri natūrali buveinė ar tam tikros rūšies augalo ar gyvūno buveinė, dėl kurios vietovėje įsteigta speciali saugoma teritorija pagal Direktyvos 92/43/EEB 4 straipsnio 4 dalį;

               d)

               juridinis asmuo – bet kuris juridinis asmuo, turintis šį statusą pagal taikomą nacionalinę teisę, išskyrus valstybes arba kitas valdžios funkcijas vykdančias viešąsias institucijas ir viešąsias tarptautines organizacijas.

         3 straipsnis
   Nusikaltimai
   Valstybės narės užtikrina, kad toliau nurodyta veika, kuri yra neteisėta ir padaryta tyčia arba bent jau dėl didelio neatsargumo, yra nusikaltimas:

               a)

               kokio nors kiekio medžiagų ar jonizuojančiosios spinduliuotės išleidimas, išmetimas arba išpylimas į orą, dirvožemį ar vandenį, kuris sukelia ar gali sukelti asmeniui mirtį ar sunkų sveikatos sutrikimą, arba didelę žalą oro kokybei, dirvožemio kokybei ar vandens kokybei arba gyvūnams ar augalams;

               b)

               atliekų, kurios asmeniui sukelia ar gali sukelti mirtį ar sunkų sveikatos sutrikimą arba didelę žalą oro kokybei, dirvožemio kokybei ar vandens kokybei arba gyvūnams ar augalams, surinkimas, vežimas, naudojimas ar šalinimas, taip pat tokių operacijų priežiūra ir šalinimo vietų vėlesnė priežiūra, įskaitant prekiautojo ar tarpininko tokio pobūdžio veiksmus (atliekų tvarkymas);

               c)

               atliekų vežimas, kai šiai veiklai taikoma 2006 m. birželio 14 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamento (EB) Nr. 1013/2006 dėl atliekų vežimo (6) 2 straipsnio 35 dalis ir kai ši veikla vykdoma dideliais kiekiais, nepriklausomai nuo to, ar tai yra vienkartinis vežimas, ar keli susiję vežimai;

               d)

               gamyklos, kurioje vykdoma pavojinga veikla arba kurioje laikomos arba naudojamos pavojingosios medžiagos ar preparatai ir kuri už gamyklos ribų asmeniui sukelia ar gali sukelti mirtį ar sunkų sveikatos sutrikimą arba didelę žalą oro kokybei, dirvožemio kokybei ar vandens kokybei arba gyvūnams ar augalams, eksploatavimas;

               e)

               branduolinių medžiagų arba kitų pavojingų radioaktyviųjų medžiagų gamyba, apdirbimas, tvarkymas, naudojimas, laikymas, saugojimas, vežimas, importas, eksportas ar šalinimas, kuris asmeniui sukelia ar gali sukelti mirtį ar sunkų sveikatos sutrikimą arba didelę žalą oro kokybei, dirvožemio kokybei ar vandens kokybei arba gyvūnams ar augalams;

               f)

               saugomų laukinės faunos ar floros rūšių individų naikinimas, žudymas, laikymas ar ėmimas, išskyrus atvejus, kai veika susijusi su nedideliu tokių individų kiekiu ir daro nedidelį poveikį rūšies išsaugojimo būklei;

               g)

               prekyba saugomų laukinės faunos ar floros rūšių individais, jų dalimis ar gaminiais iš jų, išskyrus atvejus, kai veika susijusi su nedideliu tokių individų kiekiu ir daro nedidelį poveikį rūšies išsaugojimo būklei;

               h)

               bet kokia veika, kuria labai nuniokojamos saugomoje teritorijoje esančios buveinės;

               i)

               ozono sluoksnį ardančių medžiagų gamyba, importas, eksportas, teikimas į rinką arba naudojimas.

         4 straipsnis
   Kurstymas ir padėjimas
   Valstybės narės užtikrina, kad 3 straipsnyje nurodytos tyčinės veikos kurstymas ir padėjimas ją vykdyti yra nusikaltimas.
   5 straipsnis
   Sankcijos
   Valstybės narės imasi reikiamų priemonių, kad užtikrintų, jog už 3 ir 4 straipsniuose nurodytus nusikaltimus būtų taikomos veiksmingos, proporcingos ir atgrasančios baudžiamosios sankcijos.
   6 straipsnis
   Juridinių asmenų atsakomybė
   1.   Valstybės narės užtikrina, kad juridiniai asmenys gali būti traukiami atsakomybėn už 3 ir 4 straipsniuose nurodytus nusikaltimus, jeigu juos jų naudai padarė vadovaujamas pareigas juridiniame asmenyje einantis asmuo, veikęs individualiai arba kaip juridinio asmens organo narys, jeigu jis turėjo teisę:

               a)

               atstovauti juridiniam asmeniui;

               b)

               priimti sprendimus juridinio asmens vardu; arba

               c)

               kontroliuoti juridinį asmenį.

         2.   Be to, valstybės narės užtikrina, kad juridiniai asmenys atsakytų tais atvejais, jeigu 3 ir 4 straipsniuose nurodytus nusikaltimus juridinio asmens naudai padarė jam pavaldus asmuo dėl 1 dalyje nurodyto asmens nepakankamos priežiūros ar kontrolės.
   3.   Juridinių asmenų atsakomybė remiantis 1 ir 2 dalimis apima galimybę kelti baudžiamąsias bylas fiziniams asmenims, kurie padarė, kurstė arba padėjo padaryti 3 ir 4 straipsniuose nurodytus nusikaltimus.
   7 straipsnis
   Sankcijos, taikomos juridiniams asmenims
   Valstybės narės imasi reikiamų priemonių, kad užtikrintų, jog juridiniams asmenims, laikomiems atsakingais pagal 6 straipsnį, būtų taikomos veiksmingos, proporcingos ir atgrasančios sankcijos.
   8 straipsnis
   Perkėlimas
   1.   Valstybės narės užtikrina, kad įsigaliotų įstatymai ir kiti teisės aktai, būtini šiai direktyvai įgyvendinti iki 2010 m. gruodžio 26 d.
   Valstybės narės, tvirtindamos šias priemones, daro jose nuorodą į šią direktyvą arba tokia nuoroda daroma jas oficialiai skelbiant. Nuorodos darymo tvarką nustato valstybės narės.
   2.   Valstybės narės pateikia Komisijai šios direktyvos taikymo srityje priimtų pagrindinių nacionalinės teisės aktų nuostatų tekstus ir tų nuostatų bei šios direktyvos atitikmenų lentelę.
   9 straipsnis
   Įsigaliojimas
   Ši direktyva įsigalioja dvidešimtą dieną nuo jos paskelbimo Europos Sąjungos oficialiajame leidinyje.
   10 straipsnis
   Adresatai
   Ši direktyva skirta valstybėms narėms.

      Priimta Strasbūre, 2008 m. lapkričio 19 d.

            Europos Parlamento vardu

            Pirmininkas

         H.-G. PÖTTERING

            Tarybos vardu

            Pirmininkas

         J.-P. JOUYET

      (1)  OL C 10, 2008 1 15, p. 47.

      (2)  2008 m. gegužės 21 d. Europos Parlamento nuomonė (dar nepaskelbta Oficialiajame leidinyje) ir 2008 m. spalio 24 d. Tarybos sprendimas.

      (3)  OL L 206, 1992 7 22, p. 7.

      (4)  OL L 103, 1979 4 25, p. 1.

      (5)  OL L 61, 1997 3 3, p. 1.

      (6)  OL L 190, 2006 7 12, p. 1.

      A PRIEDAS
      Remiantis EB sutartimi priimtų bendrijos teisės aktų, kurių pažeidimas laikomas neteisėta veika pagal šios direktyvos 2 straipsnio a dalies i punktą, sąrašas

                  —

                  1970 m. kovo 20 d. Tarybos direktyva 70/220/EEB dėl valstybių narių įstatymų, reglamentuojančių priemones, kurių būtina imtis oro apsaugai nuo motorinių transporto priemonių išmetamųjų teršalų, suderinimo (1),

                  —

                  1972 m. rugpjūčio 2 d. Tarybos direktyva 72/306/EEB dėl valstybių narių įstatymų, reglamentuojančių priemones, kurių turi būti imamasi prieš oro taršą transporto priemonių dyzelinių variklių išmetamosiomis dujomis, suderinimo (2),

                  —

                  1975 m. birželio 16 d. Tarybos direktyva 75/439/EEB dėl naudotų alyvų šalinimo (3),

                  —

                  1975 m. gruodžio 8 d. Tarybos direktyva 76/160/EEB dėl maudyklų vandens kokybės (4),

                  —

                  1976 m. liepos 27 d. Tarybos direktyva 76/769/EEB dėl valstybių narių įstatymų ir kitų teisės aktų, susijusių su tam tikrų pavojingų medžiagų ir preparatų pardavimo ir naudojimo apribojimais, suderinimo (5),

                  —

                  1977 m. birželio 28 d. Tarybos direktyva 77/537/EEB dėl valstybių narių įstatymų, reglamentuojančių priemones, kurių reikia imtis dėl ratiniuose žemės ūkio ir miškų ūkio traktoriuose naudojamų dyzelinių variklių išmetamų teršalų, suderinimo (6),

                  —

                  1978 m. vasario 20 d. Tarybos direktyva 78/176/EEB dėl titano dioksido pramonės atliekų (7),

                  —

                  1978 m. gruodžio 21 d. Tarybos direktyva 79/117/EEB, draudžianti pateikti į rinką ir naudoti augalų apsaugos produktus, turinčius tam tikrų veikliųjų medžiagų (8),

                  —

                  1979 m. balandžio 2 d. Tarybos direktyva 79/409/EEB dėl laukinių paukščių apsaugos (9),

                  —

                  1982 m. kovo 22 d. Tarybos direktyva 82/176/EEB dėl gyvsidabrio išleidimo iš chloro šarminės elektrolizės pramonės ribinių verčių ir kokybės siektinų normų (10),

                  —

                  1983 m. rugsėjo 26 d. Tarybos direktyva 83/513/EEB dėl kadmio išleidimo ribinių verčių ir kokybės siektinų normų (11),

                  —

                  1984 m. kovo 8 d. Tarybos direktyva 84/156/EEB dėl pramonės sektorių, išskyrus chloro šarminės elektrolizės pramonę, gyvsidabrio teršalų išleidimo ribinių verčių ir kokybės siektinų normų (12),

                  —

                  1984 m. birželio 28 d. Tarybos direktyva 84/360/EEB dėl kovos su pramonės įmonių keliama oro tarša (13),

                  —

                  1984 m. spalio 9 d. Tarybos direktyva 84/491/EEB dėl heksachlorcikloheksano išleidimo ribinių verčių ir kokybės siektinų normų (14),

                  —

                  1985 m. kovo 7 d. Tarybos direktyva 85/203/EEB dėl azoto dioksidui nustatytų oro kokybės normų (15),

                  —

                  1986 m. birželio 12 d. Tarybos direktyva 86/278/EEB dėl aplinkos, ypač dirvožemio, apsaugos naudojant žemės ūkyje nuotėkų dumblą (16),

                  —

                  1986 m. birželio 12 d. Tarybos direktyva 86/280/EEB dėl tam tikrų pavojingų medžiagų, įtrauktų į Direktyvos 76/464/EEB priedo I sąrašą, išleidimo ribinių verčių ir kokybės siektinų normų (17),

                  —

                  1987 kovo 19 d. Tarybos direktyva 87/217/EEB dėl aplinkos taršos asbestu prevencijos ir mažinimo (18),

                  —

                  1990 m. balandžio 23 d. Tarybos direktyva 90/219/EEB dėl riboto genetiškai modifikuotų mikroorganizmų naudojimo (19),

                  —

                  1991 m. gegužės 21 d. Tarybos direktyva 91/271/EEB dėl miesto nuotėkų valymo (20),

                  —

                  1991 m. liepos 15 d. Tarybos direktyva 91/414/EEB dėl augalų apsaugos produktų pateikimo į rinką (21),

                  —

                  1991 m. gruodžio 12 d. Tarybos direktyva 91/676/EEB dėl vandenų apsaugos nuo taršos nitratais iš žemės ūkio šaltinių (22),

                  —

                  1991 m. gruodžio 12 d. Tarybos direktyva 91/689/EEB dėl pavojingų atliekų (23),

                  —

                  1992 m. gegužės 21 d. Tarybos direktyva 92/43/EEB dėl natūralių buveinių ir laukinės faunos bei floros apsaugos (24),

                  —

                  1992 m. gruodžio 15 d. Tarybos direktyva 92/112/EEB dėl titano dioksido pramonės atliekų sukeltos taršos mažinimo ir galutinio panaikinimo programų derinimo tvarkos (25),

                  —

                  1994 m. birželio 16 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyva 94/25/EB dėl valstybių narių įstatymų ir kitų teisės aktų, susijusių su pramoginiais laivais, suderinimo: nuostatos, iš dalies pakeistos Direktyva 2003/44/EB (26),

                  —

                  1994 m. gruodžio 20 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyva 94/62/EB dėl pakuočių ir pakuočių atliekų (27),

                  —

                  1994 m. gruodžio 20 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyva 94/63/EB dėl lakiųjų organinių junginių išsiskyrimo į aplinką laikant benziną ir tiekiant jį iš terminalų į degalines kontrolės (28),

                  —

                  1996 m. liepos 23 d. Tarybos direktyva 96/49/EB dėl valstybių narių teisės aktų, susijusių su pavojingų krovinių vežimu geležinkeliais, suderinimo (29),

                  —

                  1996 m. rugsėjo 16 d. Tarybos direktyva 96/59/EB dėl polichlorintų bifenilų ir polichlorintų terfenilų šalinimo (PCB/PCT) (30),

                  —

                  1996 m. rugsėjo 27 d. Tarybos direktyva 96/62/EB dėl aplinkos oro kokybės vertinimo ir valdymo (31),

                  —

                  1996 m. gruodžio 9 d. Tarybos direktyva 96/82/EB dėl didelių, su pavojingomis medžiagomis susijusių avarijų pavojaus kontrolės (32),

                  —

                  1997 m. gruodžio 16 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyva 97/68/EB dėl valstybių narių įstatymų, susijusių su priemonėmis, mažinančiomis vidaus degimo variklių, įrengiamų ne kelių mobiliosiose mašinose, dujinių ir kietųjų dalelių teršalų kiekį, suderinimo (33),

                  —

                  1996 m. gruodžio 9 d. Tarybos reglamentas (EB) Nr. 338/97 dėl laukinės faunos ir floros rūšių apsaugos kontroliuojant jų prekybą (34),

                  —

                  1998 m. vasario 16 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyva 98/8/EB dėl biocidinių produktų pateikimo į rinką (35),

                  —

                  1998 m. spalio 13 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyva 98/70/EB dėl benzino ir dyzelinių degalų (dyzelino) kokybės (36),

                  —

                  1998 m. lapkričio 3 d. Tarybos direktyva 98/83/EB dėl žmonėms vartoti skirto vandens kokybės (37),

                  —

                  1999 m. kovo 11 d. Tarybos direktyva 1999/13/EB dėl tam tikrų veiklos rūšių ir tam tikrų įrenginių lakiųjų organinių junginių, susidarančių naudojant organinius tirpiklius, emisijų apribojimo (38),

                  —

                  1999 m. balandžio 22 d. Tarybos direktyva 1999/30/EB dėl sieros dioksido, azoto dioksido, azoto oksidų, kietųjų dalelių ir švino ribinių verčių aplinkos ore (39),

                  —

                  1999 m. balandžio 26 d. Tarybos direktyva 1999/31/EB dėl atliekų sąvartynų (40),

                  —

                  1999 m. balandžio 26 d. Tarybos direktyva 1999/32/EB dėl sieros kiekio sumažinimo tam tikrose skystojo kuro rūšyse (41),

                  —

                  2000 m. rugsėjo 18 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyva 2000/53/EB dėl eksploatuoti netinkamų transporto priemonių (42),

                  —

                  2000 m. spalio 23 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyva 2000/60/EB, nustatanti Bendrijos veiksmų vandens politikos srityje pagrindus (43),

                  —

                  2000 m. lapkričio 16 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyva 2000/69/EB dėl benzeno ir anglies monoksido aplinkos ore ribinių verčių (44),

                  —

                  2000 m. gruodžio 4 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyva 2000/76/EB dėl atliekų deginimo (45),

                  —

                  2000 m. birželio 29 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamentas (EB) Nr. 2037/2000 dėl ozono sluoksnį ardančių medžiagų (46),

                  —

                  2001 m. kovo 12 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyva 2001/18/EB dėl genetiškai modifikuotų organizmų apgalvoto išleidimo į aplinką (47),

                  —

                  2001 m. spalio 23 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyva 2001/80/EB dėl tam tikrų teršalų, išmetamų į orą iš didelių kurą deginančių įrenginių, kiekio apribojimo (48),

                  —

                  2002 m. vasario 12 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyva 2002/3/EB dėl ozono aplinkos ore (49),

                  —

                  2003 m. sausio 27 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyva 2002/95/EB dėl tam tikrų pavojingų medžiagų naudojimo elektros ir elektroninėje įrangoje apribojimo (50),

                  —

                  2003 m. sausio 27 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyva 2002/96/EB dėl elektros ir elektroninės įrangos atliekų (51),

                  —

                  2004 m. gruodžio 15 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyva 2004/107/EB dėl arseno, kadmio, gyvsidabrio, nikelio ir policiklinių aromatinių angliavandenilių aplinkos ore (52),

                  —

                  2004 m. kovo 31 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamentas (EB) Nr. 648/2004 dėl ploviklių (53),

                  —

                  2004 m. balandžio 29 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamentas (EB) Nr. 850/2004 dėl patvariųjų organinių teršalų (54),

                  —

                  2005 m. rugsėjo 28 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyva 2005/55/EB dėl valstybių narių įstatymų, reglamentuojančių priemones, kurių būtina imtis mažinant transporto priemonėse naudojamų uždegimo suspaudimu variklių išmetamuosius dujinius bei kietųjų dalelių teršalus ir transporto priemonėse naudojamų priverstinio uždegimo variklių, degalams naudojančių gamtines dujas ir suskystintas naftos dujas, išmetamuosius dujinius teršalus, suderinimo (55),

                  —

                  2005 m. lapkričio 14 d. Komisijos direktyva 2005/78/EB, įgyvendinanti Europos Parlamento ir Tarybos direktyvą 2005/55/EB dėl valstybių narių įstatymų, reglamentuojančių priemones, kurių būtina imtis mažinant transporto priemonėse naudojamų uždegimo suspaudimu variklių išmetamuosius dujinius bei kietųjų dalelių teršalus ir transporto priemonėse naudojamų kibirkštinio uždegimo variklių, degalams naudojančių gamtines dujas ir suskystintas naftos dujas, išmetamuosius dujinius teršalus, suderinimo, ir iš dalies keičianti jos I, II, III, IV ir VI priedus (56),

                  —

                  2006 m. vasario 15 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyva 2006/7/EB dėl maudyklų vandens kokybės valdymo (57),

                  —

                  2006 m. vasario 15 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyva 2006/11/EB dėl tam tikrų į Bendrijos vandenis išleidžiamų pavojingų medžiagų sukeltos taršos (58),

                  —

                  2006 m. balandžio 5 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyva 2006/12/EB dėl atliekų (59),

                  —

                  2006 m. kovo 15 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyva 2006/21/EB dėl kasybos pramonės atliekų tvarkymo (60),

                  —

                  2006 m. gegužės 17 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyva 2006/40/EB dėl dujų, išmetamų iš motorinių transporto priemonių oro kondicionavimo sistemų (61),

                  —

                  2006 m. rugsėjo 6 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyva 2006/44/EB dėl gėlojo vandens, kuriam reikalinga apsauga arba kurį reikia gerinti, kad jame galėtų gyventi žuvys, kokybės (62),

                  —

                  2006 m. rugsėjo 6 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyva 2006/66/EB dėl baterijų ir akumuliatorių bei baterijų ir akumuliatorių atliekų (63),

                  —

                  2006 m. gruodžio 12 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyva 2006/118/EB dėl požeminio vandens apsaugos nuo taršos ir jo būklės blogėjimo (64),

                  —

                  2006 m. gegužės 17 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamentas (EB) Nr. 842/2006 dėl tam tikrų fluorintų šiltnamio efektą sukeliančių dujų (65),

                  —

                  2006 m. birželio 14 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamentas (EB) Nr. 1013/2006 dėl atliekų vežimo (66),

                  —

                  2007 m. birželio 20 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamentas (EB) Nr. 715/2007 dėl variklinių transporto priemonių tipo patvirtinimo atsižvelgiant į išmetamųjų teršalų kiekį iš lengvųjų keleivinių ir komercinių transporto priemonių (euro 5 ir euro 6) ir dėl transporto priemonių remonto bei priežiūros informacijos prieigos (67),

                  —

                  2007 m. lapkričio 29 d. Komisijos reglamentas (EB) Nr. 1418/2007 dėl tam tikrų Europos Parlamento ir Tarybos reglamento (EB) Nr. 1013/2006 III arba IIIA priede išvardytų naudojimui skirtų atliekų eksporto į tam tikras šalis, kurioms netaikomas EBPO sprendimas dėl atliekų tarpvalstybinio vežimo kontrolės (68),

                  —

                  2008 m. sausio 15 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyva 2008/1/EB dėl taršos integruotos prevencijos ir kontrolės (69).

         (1)  OL L 76, 1970 4 6, p. 1.

         (2)  OL L 190, 1972 8 20, p. 1.

         (3)  OL L 194, 1975 7 25, p. 23.

         (4)  OL L 31, 1976 2 5, p. 1.

         (5)  OL L 262, 1976 9 27, p. 201.

         (6)  OL L 220, 1977 8 29, p. 38.

         (7)  OL L 54, 1978 2 25, p. 19.

         (8)  OL L 33, 1979 2 8, p. 36.

         (9)  OL L 103, 1979 4 25, p. 1.

         (10)  OL L 81, 1982 3 27, p. 29.

         (11)  OL L 291, 1983 10 24, p. 1.

         (12)  OL L 74, 1984 3 17, p. 49.

         (13)  OL L 188, 1984 7 16, p. 20.

         (14)  OL L 274, 1984 10 17, p. 11.

         (15)  OL L 87, 1985 3 27, p. 1.

         (16)  OL L 181, 1986 7 4, p. 6.

         (17)  OL L 181, 1986 7 4, p. 16.

         (18)  OL L 85, 1987 3 28, p. 40.

         (19)  OL L 117, 1990 5 8, p. 1.

         (20)  OL L 135, 1991 5 30, p. 40.

         (21)  OL L 230, 1991 8 19, p. 1.

         (22)  OL L 375, 1991 12 31, p. 1.

         (23)  OL L 377, 1991 12 31, p. 20.

         (24)  OL L 206, 1992 7 22, p. 7.

         (25)  OL L 409, 1992 12 31, p. 11.

         (26)  OL L 214, 2003 8 26, p. 18.

         (27)  OL L 365, 1994 12 31, p. 10.

         (28)  OL L 365, 1994 12 31, p. 24.

         (29)  OL L 235, 1996 9 17, p. 25.

         (30)  OL L 243, 1996 9 24, p. 31.

         (31)  OL L 296, 1996 11 21, p. 55.

         (32)  OL L 10, 1997 1 14, p. 13.

         (33)  OL L 59, 1998 2 27, p. 1.

         (34)  OL L 61, 1997 3 3, p. 1.

         (35)  OL L 123, 1998 4 24, p. 1.

         (36)  OL L 350, 1998 12 28, p. 58.

         (37)  OL L 330, 1998 12 5, p. 32.

         (38)  OL L 85, 1999 3 29, p. 1.

         (39)  OL L 163, 1999 6 29, p. 41.

         (40)  OL L 182, 1999 7 16, p. 1.

         (41)  OL L 121, 1999 5 11, p. 13.

         (42)  OL L 269, 2000 10 21, p. 34.

         (43)  OL L 327, 2000 12 22, p. 1.

         (44)  OL L 313, 2000 12 13, p. 12.

         (45)  OL L 332, 2000 12 28, p. 91.

         (46)  OL L 244, 2000 9 29, p. 1.

         (47)  OL L 106, 2001 4 17, p. 1.

         (48)  OL L 309, 2001 11 27, p. 1.

         (49)  OL L 67, 2002 3 9, p. 14.

         (50)  OL L 37, 2003 2 13, p. 19.

         (51)  OL L 37, 2003 2 13, p. 24.

         (52)  OL L 23, 2005 1 26, p. 3.

         (53)  OL L 104, 2004 4 8, p. 1.

         (54)  OL L 158, 2004 4 30, p. 7.

         (55)  OL L 275, 2005 10 20, p. 1.

         (56)  OL L 313, 2005 11 29, p. 1.

         (57)  OL L 64, 2006 3 4, p. 37.

         (58)  OL L 64, 2006 3 4, p. 52.

         (59)  OL L 114, 2006 4 27, p. 9.

         (60)  OL L 102, 2006 4 11, p. 15.

         (61)  OL L 161, 2006 6 14, p. 12.

         (62)  OL L 264, 2006 9 25, p. 20.

         (63)  OL L 266, 2006 9 26, p. 1.

         (64)  OL L 372, 2006 12 27, p. 19.

         (65)  OL L 161, 2006 6 14, p. 1.

         (66)  OL L 190, 2006 7 12, p. 1.

         (67)  OL L 171, 2007 6 29, p. 1.

         (68)  OL L 316, 2007 12 4, p. 6.

         (69)  OL L 24, 2008 1 29, p. 8.

      B PRIEDAS
      Remiantis Euratomo sutartimi priimtų bendrijos teisės aktų, kurių pažeidimas laikomas neteisėta veika pagal šios direktyvos 2 straipsnio a dalies ii punktą, sąrašas

                  —

                  1996 m. gegužės 13 d. Tarybos direktyva 96/29/Euratomas, nustatanti pagrindinius darbuotojų ir gyventojų sveikatos apsaugos nuo jonizuojančiosios spinduliuotės saugos standartus (1),

                  —

                  2003 m. gruodžio 22 d. Tarybos direktyva 2003/122/Euratomas dėl didelio aktyvumo uždarųjų radioaktyviųjų šaltinių ir paliktųjų šaltinių kontrolės (2),

                  —

                  2006 m. lapkričio 20 d. Tarybos direktyva 2006/117/Euratomas dėl radioaktyviųjų atliekų ir panaudoto kuro vežimo priežiūros ir kontrolės (3).

         (1)  OL L 159, 1996 6 29, p. 1.

         (2)  OL L 346, 2003 12 31, p. 57.

         (3)  OL L 337, 2006 12 5, p. 21.


title: 2013 m. rugpjūčio 12 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyva 2013/40/ES dėl atakų prieš informacines sistemas, kuria pakeičiamas Tarybos pamatinis sprendimas 2005/222/TVR

text:
14.8.2013

               LT

               Europos Sąjungos oficialusis leidinys

               L 218/8

         EUROPOS PARLAMENTO IR TARYBOS DIREKTYVA 2013/40/ES
   2013 m. rugpjūčio 12 d.
   dėl atakų prieš informacines sistemas, kuria pakeičiamas Tarybos pamatinis sprendimas 2005/222/TVR
   EUROPOS PARLAMENTAS IR EUROPOS SĄJUNGOS TARYBA,
   atsižvelgdami į Sutartį dėl Europos Sąjungos veikimo, ypač į jos 83 straipsnio 1 dalį,
   atsižvelgdami į Europos Komisijos pasiūlymą,
   teisėkūros procedūra priimamo akto projektą perdavus nacionaliniams parlamentams,
   atsižvelgdami į Europos ekonomikos ir socialinių reikalų komiteto nuomonę (1),
   laikydamiesi įprastos teisėkūros procedūros (2),
   kadangi:

               (1)

               šios direktyvos tikslai yra suderinti valstybių narių baudžiamąją teisę atakų prieš informacines sistemas srityje, nustatant būtiniausias taisykles, susijusias su nusikalstamų veikų apibrėžtimi, ir atitinkamas sankcijas šioje srityje, ir pagerinti valstybių narių kompetentingų institucijų, įskaitant policiją ir kitas specializuotas teisėsaugos tarnybas, taip pat Sąjungos kompetentingų specializuotų agentūrų ir įstaigų, pavyzdžiui, Eurojusto, Europolo ir Europos kovos su elektroniniais nusikaltimais centro bei Europos tinklų ir informacijos apsaugos agentūros (ENISA), bendradarbiavimą;

               (2)

               informacinės sistemos yra vienas iš svarbiausių politinės, socialinės ir ekonominės sąveikos Sąjungoje elementų. Visuomenė itin ir vis labiau yra priklausoma nuo tokių sistemų. Sklandus tų sistemų veikimas ir saugumas Sąjungoje yra ypač svarbūs siekiant vystyti vidaus rinką ir konkurencingą bei novatorišką ekonomiką. Tinkamo informacinių sistemų apsaugos lygio užtikrinimas turėtų būti veiksmingos išsamios prevencinių priemonių sistemos dalis, papildanti baudžiamojoje teisėje nustatytas reagavimo į elektroninius nusikaltimus priemones;

               (3)

               atakų prieš informacines sistemas ir, visų pirma, atakų, susijusių su organizuotu nusikalstamumu, grėsmė Sąjungoje ir visame pasaulyje didėja, ir vis didesnį susirūpinimą kelia galimi teroristų išpuoliai ar politiškai motyvuotos atakos prieš informacines sistemas, kurios yra valstybių narių ir Sąjungos ypatingos svarbos infrastruktūros dalis. Todėl kyla grėsmė, kad nebus sukurta saugesnė informacinė visuomenė ir laisvės, saugumo ir teisingumo erdvė, taigi reikia imtis bendrų Sąjungos lygmens veiksmų ir gerinti bendradarbiavimą ir koordinavimą tarptautiniu lygiu;

               (4)

               Sąjungoje yra ypatingos svarbos infrastruktūros objektų, kurių veiklos sutrikdymas arba sunaikinimas padarytų didelį tarpvalstybinį poveikį. Kadangi tapo aišku, kad reikia stiprinti ypatingos svarbos infrastruktūros objektų apsaugos pajėgumą Sąjungoje, kovos su kibernetinėmis atakomis priemones reikėtų papildyti griežtomis baudžiamosiomis sankcijomis, atitinkančiomis tokių atakų pavojingumą. Ypatingos svarbos infrastruktūros objektais galėtų būti laikomi valstybėse narėse esantis turtas, sistema arba jų dalis, kurie būtini, pavyzdžiui, siekiant palaikyti gyvybines visuomenės funkcijas, visuomenės sveikatą, saugą ir saugumą, ekonominę arba socialinę gerovę, pavyzdžiui, jėgainės, transporto tinklai ar Vyriausybės tinklai, ir kurių veiklos sutrikdymas arba sunaikinimas padarytų didelį poveikį atitinkamai valstybei narei, nes tos funkcijos nebebūtų vykdomos;

               (5)

               akivaizdu, kad daugėja pavojingų ir pakartotinių didelės apimties atakų prieš informacines sistemas, kurios yra ypatingai svarbios valstybėms arba konkrečioms viešojo ar privačiojo sektoriaus funkcijoms. Šią tendenciją papildo vis sudėtingesnių metodų kūrimas, pavyzdžiui, vadinamųjų „botnetų“ kūrimas ir naudojimas – veikla, kurią sudaro keli vienas po kito sekantys etapai, kai kiekvienas atskiras etapas galėtų sukelti didelį pavojų visuomenės interesams. Šiuo atžvilgiu direktyva siekiama, inter alia, nustatyti baudžiamąsias sankcijas už etapą, kuomet sukuriamas botnetas, būtent kai įgyjama nuotolinė daugelio kompiuterių kontrolė, pasitelkus prieš tuos kompiuterius nukreiptas kibernetines atakas ir juos užkrėtus žalinga programine įranga. Vėlesniu etapu užkrėstas kompiuterių tinklas, sudarantis botnetą, be kompiuterių naudotojų žinios gali būti naudojamas didelės apimties kibernetinėms atakoms, kurios paprastai gali sukelti didelę žalą, kaip nurodyta šioje direktyvoje. Valstybės narės gali nustatyti, kas yra didelė žala, vadovaudamosi savo nacionaline teise ir praktika – tokia žala gali būti susijusi su visuomenei labai svarbių sisteminių paslaugų sutrikdymu ar patiriamomis didelėmis finansinėmis išlaidomis, arba asmens duomenų ar slapto pobūdžio informacijos praradimu;

               (6)

               didelės apimties kibernetinės atakos gali sukelti didžiulę ekonominę žalą todėl, kad gali sutrikdyti informacinių sistemų veikimą ir komunikaciją, ir todėl, kad gali būti prarasta ar pakeista komerciniu požiūriu svarbi konfidenciali informacija ar kiti duomenys. Ypač daug dėmesio turėtų būti skirta novatoriškų mažų ir vidutinių įmonių informuotumo apie grėsmes, susijusias su tokiomis atakomis, ir jų pažeidžiamumą didinimui, nes tos įmonės yra itin priklausomos nuo tinkamo informacinių sistemų veikimo ir prieigos prie jų, o jų ištekliai informacijos saugumui užtikrinti dažnai yra riboti;

               (7)

               šioje srityje bendros apibrėžtys yra svarbios, kad valstybėse narėse būtų užtikrintas nuoseklus požiūris į šios direktyvos taikymą;

               (8)

               reikia susitarti dėl bendro požiūrio į nusikalstamos veikos sudėties požymius numatant, kad neteisėta prieiga prie informacinės sistemos, neteisėtas įsikišimas į sistemą, neteisėtas įsikišimas į duomenis ir neteisėtas duomenų perėmimas yra bendrai laikomi nusikalstama veika;

               (9)

               duomenų perėmimas apima pranešimų turinio klausymąsi, stebėjimą ar sekimą, duomenų turinio teikimą arba tiesiogiai, naudojantis prieiga prie informacinių sistemų ir naudojant šias sistemas, arba netiesiogiai, naudojant elektroninę slapto klausymosi įrangą pasitelkus technines priemones, tačiau nebūtinai apsiribojama vien šiais būdais;

               (10)

               valstybės narės turėtų numatyti sankcijas už atakas prieš informacines sistemas. Tos sankcijos turėtų būti veiksmingos, proporcingos ir atgrasančios bei turėtų apimti įkalinimą ir (arba) finansines nuobaudas;

               (11)

               direktyvoje numatomos baudžiamosios sankcijos bent tais atvejais, kurie nėra mažareikšmiai. Valstybės narės gali nustatyti, kas yra mažareikšmis atvejis, vadovaudamosi savo nacionaline teise ir praktika. Atvejis gali būti laikomas mažareikšmiu, pavyzdžiui, kai nusikalstama veika padaryta žala ir (arba) dėl jos kylanti grėsmė viešiesiems arba privatiesiems interesams, pvz., kompiuterių sistemos arba kompiuterinių duomenų vientisumui arba asmens neliečiamumui, teisėms ir kitiems interesams, yra menka arba tokio pobūdžio, kad nėra būtina skirti baudžiamąją sankciją laikantis teisės aktuose nustatytų ribų arba nustatyti baudžiamąją atsakomybę;

               (12)

               grėsmių ir pavojų, kuriuos kelia kibernetinės atakos, bei susijusio informacinių sistemų pažeidžiamumo nustatymas ir pranešimas apie jas yra svarbus veiksmingos prevencijos ir atsako į kibernetines atakas bei informacinių sistemų saugumo gerinimo elementas. Tuo tikslu gali būti naudingos paskatos pranešti apie saugumo spragas. Valstybės narės turėtų stengtis sudaryti sąlygas teisėtai aptikti saugumo spragas ir apie jas pranešti;

               (13)

               tikslinga numatyti griežtesnes sankcijas tais atvejais, kai ataka prieš informacinę sistemą padaryta nusikalstamos organizacijos, kaip apibrėžta 2008 m. spalio 24 d. Tarybos pamatiniame sprendime 2008/841/TVR dėl kovos su organizuotu nusikalstamumu (3), kai elektroninė ataka vykdoma plačiu mastu ir todėl dėl jos daromas poveikis daugeliui informacinių sistemų, įskaitant tuos atvejus, kai ataka siekiama sukurti botnetą arba kai ji vykdoma naudojant botnetą ir tokiu būdu padaroma didelė žala, įskaitant atvejus, kai ataka vykdoma per botnetą. Taip pat tikslinga numatyti griežtesnes sankcijas tais atvejais, kai ataka yra nukreipta prieš ypatingos svarbos valstybių narių arba Sąjungos infrastruktūros objektą;

               (14)

               veiksmingų kovos su tapatybės vagyste ir kitomis su tapatybe susijusiomis nusikalstamomis veikomis priemonių nustatymas yra kitas svarbus integruoto požiūrio į kovą su elektroniniais nusikaltimais elementas. Vertinant išsamios horizontaliosios Sąjungos priemonės poreikį, galėtų būti apsvarstyta, ar reikia Sąjungos veiksmų, susijusių su šios rūšies nusikalstama veikla;

               (15)

               2008 m. lapkričio 27–28 d. Tarybos išvadose nurodyta, kad valstybės narės ir Komisija, atsižvelgdamos į 2001 m. Europos Tarybos konvencijos dėl elektroninių nusikaltimų turinį, turėtų parengti naują strategiją. Ta konvencija yra pamatinis kovos su elektroniniais nusikaltimais, įskaitant atakas prieš informacines sistemas, teisinis pagrindas. Ši direktyva grindžiama ta konvencija. Todėl kuo skubesniam konvencijos ratifikavimo proceso užbaigimui visose valstybėse narėse turėtų būti teikiamas prioritetas;

               (16)

               atsižvelgiant į skirtingus atakų atlikimo būdus ir spartų techninės ir programinės kompiuterių įrangos tobulėjimą, šioje direktyvoje sąvoka „priemonės“ reiškia priemones, naudojamas šioje direktyvoje nustatytoms nusikalstamoms veikoms vykdyti. Tokios priemonės gali reikšti kibernetinėms atakoms rengti naudojamą žalingą programinę įrangą, įskaitant priemones, kuriomis gali būti kuriami botnetai. NET jeigu tokia priemonė yra tinkama ar netgi specialiai skirta vienai iš šioje direktyvoje nustatytų nusikalstamų veikų vykdymui, gali būti, jog ji pagaminta teisėtu tikslu. Remiantis poreikiu išvengti baudžiamosios atsakomybės taikymo tuo atveju, kai tokios priemonės yra pagamintos ir pateiktos rinkai teisėtais tikslais, pavyzdžiui, skirtos informacinių technologijų produktų patikimumo arba informacinių technologijų saugumo testavimui, ne tik bendro ketinimo reikalavimas, bet ir tiesioginio ketinimo panaudoti tas priemones šioje direktyvoje nustatytai vienai ar kelioms nusikalstamoms veikoms vykdyti reikalavimas taip pat turi būti išpildytas;

               (17)

               šia direktyva nesiekiama nustatyti baudžiamosios atsakomybės tais atvejais, kai yra šioje direktyvoje nustatytų nusikalstamų veikų sudėties objektyvių požymių, tačiau veiksmai padaromi netyčia, pavyzdžiui, kai asmuo nežinojo, kad prieiga yra neteisėta arba siekiant atlikti informacinių sistemų tikrinimą arba saugumo užtikrinimą turint tam leidimą, pavyzdžiui, kai įmonė arba pardavėjas paskiria asmenį patikrinti apsaugos sistemos patikimumą. Laikantis šios direktyvos sutartiniai įsipareigojimai arba susitarimai apriboti prieigą prie informacinių sistemų pasitelkiant naudojimo politiką arba veiklos sąlygas, taip pat darbo ginčai dėl prieigos prie darbdavio informacinių sistemų ir jų naudojimo asmeniniais tikslais neturėtų užtraukti baudžiamosios atsakomybės, kai prieiga tokiomis aplinkybėmis būtų laikytina neteisėta ir todėl sudarytų pagrindą baudžiamajai bylai. Ši direktyva nedaro poveikio teisiškai užtikrintai teisei susipažinti su informacija, kaip nustatyta nacionalinės ir Sąjungos teisės aktuose, taip pat ja negali būti remiamasi kaip išimtimi siekiant pateisinti neteisėtą arba savavališką prieigą prie informacijos;

               (18)

               palankesnes sąlygas kibernetinių atakų vykdymui gali sudaryti įvairios aplinkybės, pavyzdžiui, kai nusikalstamos veikos vykdytojas dėl jo ar jos užimamų pareigų apimties turi prieigą prie atitinkamų informacinių sistemų, kurioms gali kilti grėsmė, saugumo sistemų. Nacionalinėje teisėje baudžiamajame procese turėtų būti tinkamai atsižvelgta į tokias aplinkybes;

               (19)

               esant sunkinančioms aplinkybėms valstybės narės, vadovaudamosi jų teisės sistemose nustatytomis taikytinomis taisyklėmis, turėtų nacionalinėje teisėje numatyti sunkinančias aplinkybes. Jos turėtų užtikrinti, kad teisėjai turėtų galimybę atsižvelgti į tokias sunkinančias aplinkybes teisdami nusikalstamų veikų vykdytojus. Teisėjas ir toliau savo nuožiūra turi turėti galimybę įvertinti tas aplinkybes kartu su kitais faktiniais konkrečios bylos elementais;

               (20)

               šia direktyva nereglamentuojamos sąlygos, kurios turėtų būti įvykdytos, kad būtų galima naudotis jurisdikcija bet kurios iš čia nurodytų nusikalstamų veikų atžvilgiu, pavyzdžiui, kad apie nusikalstamą veiką jos padarymo vietoje praneštų nukentėjęs asmuo arba ja apkaltintų valstybė, kurioje įvykdyta veika, arba kad pažeidėjas nebūtų patraukiamas baudžiamojon atsakomybėn nusikalstamos veikos įvykdymo vietoje;

               (21)

               taikant šią direktyvą valstybės ir viešosios institucijos laikydamosi esamų tarptautinių įsipareigojimų, tebėra visapusiškai atsakingos už tai, kad būtų užtikrinta pagarba žmogaus teisėms ir pagrindinėms laisvėms;

               (22)

               šia direktyva didinama tam tikrų tinklų svarba, pavyzdžiui, Didžiojo aštuoneto arba Europos Tarybos sukurtų ištisą parą, septynias dienas per savaitę veikiančių informacinių punktų. Tie informaciniai punktai turėtų teikti veiksmingą pagalbą, tokiu būdu sudarydami palankesnes sąlygas keistis turima atitinkama informacija arba teikti technines konsultacijas ar teisinę informaciją tiriant su informacinėmis sistemomis ir atitinkamais duomenimis susijusias nusikalstamas veikas arba nagrinėjant tokias bylas, kuriose dalyvauja prašančioji valstybė narė. Siekiant užtikrinti sklandų tinklų veikimą, kiekvienas informacinis punktas turėtų turėti pajėgumų skubos tvarka, padedamas, inter alia, apmokyto ir pasirengusio personalo, palaikyti ryšius su kitos valstybės narės informaciniu punktu. Atsižvelgiant į tai, kad didelės apimties kibernetinės atakos gali būti įvykdytos labai greitai, valstybės narės turėtų būti pajėgios nedelsiant reaguoti į šio informacinių punktų tinklo skubius prašymus. Tokiais atvejais gali būti tikslinga pateikiant prašymą suteikti informaciją nurodyti kontaktinį telefono numerį, kad būtų užtikrinta, jog prašymą gavusi valstybė narė skubiai imtųsi jį nagrinėti ir informacija būtų suteikta per aštuonias valandas;

               (23)

               siekiant užkirsti kelią atakoms prieš informacines sistemas ir su jomis kovoti itin svarbus yra valdžios institucijų bendradarbiavimas su privačiuoju sektoriumi ir pilietine visuomene. Reikia skatinti ir gerinti paslaugų teikėjų, gamintojų, teisėsaugos įstaigų ir teisminių institucijų bendradarbiavimą ir sykiu visapusiškai laikytis teisinės valstybės principų. Toks bendradarbiavimas galėtų apimti, pavyzdžiui, paslaugų teikėjų teikiamą paramą padedant išsaugoti galimus įrodymus, pateikiant elementus, padedančius nustatyti nusikalstamos veikos vykdytojus ir, taikyti kaip kraštutinę priemonę, atsižvelgiant į nacionalinę teisę, ir praktiką, visišką arba dalinį informacinių sistemų arba funkcijų, kurioms pakenkta arba kurios naudojamos neteisėtai, išjungimą laikantis nacionalinės teisės. Valstybės narės taip pat turėtų apsvarstyti galimybę sukurti bendradarbiavimo ir partnerystės tinklus su paslaugų teikėjais ir gamintojais siekiant keistis informacija, susijusia su nusikalstama veika šios direktyvos taikymo srityje;

               (24)

               būtina rinkti palyginamuosius duomenis apie šioje direktyvoje nustatytas nusikalstamas veikas. Atitinkami duomenys turėtų būti pateikiami kompetentingoms specializuotoms Sąjungos agentūroms ir įstaigoms, pavyzdžiui, Europolui ir ENISA atsižvelgiant į jų uždavinius ir informacijos poreikius, kad būtų surinkta išsamesnės informacijos apie elektroninių nusikaltimų mastą ir tinklų bei informacijos saugumą Sąjungos lygiu ir tokiu būdu būtų ieškoma veiksmingesnių reagavimo būdų. Valstybės narės turėtų perduoti Europolui ir Europos kovos su elektroniniu nusikalstamumu centrui informaciją apie nusikalstamų veikų vykdytojų veiklos būdus, kad būtų atliktas elektroninių nusikaltimų grėsmės įvertinimas ir strateginė analizė pagal 2009 m. balandžio 6 d. Tarybos sprendimą 2009/371/TVR dėl Europos policijos biuro (Europolo) įsteigimo (4). Teikiant informaciją gali būti sudarytos palankesnės sąlygos suprasti dabartines ir būsimas grėsmes bei tokiu būdu gali būti prisidėta prie tinkamesnio ir tikslingesnio sprendimų dėl kovos su atakomis prieš informacines sistemas ir jų prevencijos priėmimo proceso;

               (25)

               pagal šią direktyvą Komisija turėtų teikti ataskaitą dėl direktyvos taikymo ir teikti visus būtinus pasiūlymus dėl teisėkūros procedūra priimamų aktų, kuriais remiantis galėtų būti išplėsta jos taikymo sritis atsižvelgiant į pokyčius elektroninių nusikaltimų srityje. Tokie pokyčiai galėtų apimti technologijų pokyčius, kurie suteiktų galimybę, pavyzdžiui, užtikrinti veiksmingesnį vykdymą atakų prieš informacines sistemas srityje arba kuriais būtų sudarytos palankesnės sąlygos tokių atakų prevencijai ar jų poveikio susilpninimui. Tuo tikslu Komisija turėtų atsižvelgti į atitinkamų subjektų ir visų pirma Europolo ir ENISA parengtas turimas analizes ir ataskaitas;

               (26)

               norint veiksmingai kovoti su elektroniniais nusikaltimais būtina padidinti informacinių sistemų atsparumą imantis tinkamų priemonių, kad jos būtų veiksmingiau apsaugotos nuo kibernetinių atakų. Valstybės narės turėtų imtis reikiamų priemonių tam, kad apsaugotų savo ypatingos svarbos infrastruktūras nuo kibernetinių atakų, be kita ko – apsvarstyti savo informacinių sistemų ir susijusių duomenų apsaugą. Juridinių asmenų vykdomas informacinių sistemų tinkamo lygio apsaugos ir saugumo užtikrinimas, pavyzdžiui, teikiant viešas elektroninių ryšių paslaugas pagal galiojančius Sąjungos teisės aktus privatumo, elektroninių ryšių ir duomenų apsaugos srityje, yra itin svarbus išsamaus požiūrio į veiksmingą kovą su elektroniniais nusikaltimais elementas. Turėtų būti suteikta pakankamo lygio apsauga nuo pagrįstai nustatomos grėsmės ir pažeidžiamumo atsižvelgiant į naujausias konkrečių sektorių žinias ir konkrečias duomenų tvarkymo sąlygas. Tokios apsaugos sąnaudos ir su ja susijusi našta turėtų būti proporcingos žalai, kurią atitinkamiems objektams galėtų padaryti kibernetinė ataka. Valstybės narės raginamos numatyti atitinkamas priemones, kuriomis atsižvelgiant į nacionalinę teisę nustatoma atsakomybė tais atvejais, kai juridinis asmuo akivaizdžiai neužtikrino tinkamo lygio apsaugos nuo kibernetinių atakų;

               (27)

               didelės valstybių narių įstatymų ir baudžiamojo proceso spragos ir skirtumai atakų prieš informacines sistemas srityje gali trukdyti kovoti su organizuotu nusikalstamumu ir terorizmu bei gali apsunkinti veiksmingą policijos ir teisminį bendradarbiavimą šioje srityje. Kadangi šiuolaikinės informacinės sistemos nėra saistomos valstybinių sienų, atakoms prieš tokias sistemas būdingas tarpvalstybinis aspektas, todėl pabrėžiamas poreikis skubiai veikti toliau derinant baudžiamąją teisę šioje srityje. Be to, tinkamai įgyvendinant ir taikant 2009 m. lapkričio 30 d. Tarybos pamatinį sprendimą 2009/948/TVR dėl jurisdikcijos įgyvendinimo kolizijų baudžiamuosiuose procesuose prevencijos ir sprendimo (5), turėtų būti sudarytos palankesnės sąlygos koordinuoti baudžiamąjį persekiojimą dėl atakų prieš informacines sistemas. Valstybės narės, bendradarbiaudamos su Sąjunga, taip pat turėtų siekti gerinti tarptautinį bendradarbiavimą, susijusį su informacinių sistemų, kompiuterinių tinklų ir kompiuterinių duomenų saugumu. Tarptautiniuose susitarimuose, susijusiuose su keitimusi duomenimis, turėtų būti tinkamai atsižvelgta į duomenų perdavimo ir saugojimo saugumą;

               (28)

               norint veiksmingai kovoti su elektroniniais nusikaltimais, labai svarbu gerinti visos Sąjungos kompetentingų teisėsaugos įstaigų ir teisminių institucijų bendradarbiavimą. Atsižvelgiant į tai turėtų būti skatinama dėti daugiau pastangų, kad atitinkamoms valdžioms institucijoms būtų teikiamas tinkamas mokymas siekiant gerinti supratimą apie elektroninius nusikaltimus ir jų poveikį, ir skatinamas bendradarbiavimas ir keitimasis geriausios praktikos pavyzdžiais, pavyzdžiui, pasitelkiant specializuotas Sąjungos agentūras ir įstaigas. Tokiu mokymu turėtų būti siekiama, inter alia, didinti informuotumą apie įvairias nacionalines teisines sistemas, galimus teisinius ir techninius uždavinius, su kuriais susiduriama vykdant nusikalstamų veikų tyrimą, arba atitinkamų nacionalinių valdžios institucijų kompetencijos pasidalijimą;

               (29)

               šia direktyva gerbiamos pagrindinės žmogaus teisės laisvės ir teisės ir laikomasi principų, visų pirma, pripažintų Europos Sąjungos pagrindinių teisių chartijoje ir Europos žmogaus teisių ir pagrindinių laisvių apsaugos konvencijoje, įskaitant asmens duomenų apsaugą, teisę į privatų gyvenimą, saviraiškos ir informacijos laisvę, teisę į teisingą bylos nagrinėjimą, nekaltumo prezumpciją ir gynybos teises, taip pat teisėtumo ir nusikalstamos veikos bei sankcijų proporcingumo principų. Visų pirma, šia direktyva siekiama užtikrinti, kad būtų besąlygiškai laikomasi visų tų teisių ir principų, ir ji atitinkamai turi būti įgyvendinama;

               (30)

               asmens duomenų apsauga yra pagrindinė teisė pagal SESV 16 straipsnio 1 dalį ir Europos Sąjungos Pagrindinių teisių chartijos 8 straipsnį. Todėl asmens duomenų tvarkymas įgyvendinant šią direktyvą turėtų visiškai atitikti atitinkamus Sąjungos teisės aktus dėl duomenų apsaugos;

               (31)

               pagal Protokolo dėl Jungtinės Karalystės ir Airijos pozicijos dėl laisvės, saugumo ir teisingumo erdvės, pridėto prie Europos Sąjungos sutarties ir Sutarties dėl Europos Sąjungos veikimo, 3 straipsnį tos valstybės narės pranešė pageidaujančios dalyvauti priimant ir taikant šią direktyvą;

               (32)

               pagal Protokolo dėl Danijos pozicijos, pridėto prie Europos Sąjungos sutarties ir Sutarties dėl Europos Sąjungos veikimo, 1 ir 2 straipsnius Danija nedalyvauja priimant šią direktyvą, todėl ji nėra jai privaloma ar taikoma;

               (33)

               kadangi šios direktyvos tikslų, t. y. užtikrinti, kad visose valstybėse narėse už atakas prieš informacines sistemas būtų taikomos veiksmingos, proporcingos ir atgrasančios baudžiamosios sankcijos, ir gerinti bei skatinti teisminį bendradarbiavimą, valstybės narės negali deramai pasiekti dėl veiksmo masto ir poveikio ir kadangi tų tikslų būtų geriau siekti Sąjungos lygiu, laikydamasi Europos Sąjungos sutarties 5 straipsnyje nustatyto subsidiarumo principo Sąjunga gali patvirtinti priemones. Pagal tame straipsnyje nustatytą proporcingumo principą šia direktyva neviršijama to, kas būtina nurodytiems tikslams pasiekti;

               (34)

               šia direktyva siekiama iš dalies pakeisti ir išplėsti 2005 m. vasario 24 d. Tarybos pamatinio sprendimo 2005/222/TVR dėl atakų prieš informacines sistemas (6) nuostatas. Kadangi pakeitimų, kuriuos reikia padaryti, yra daug ir jie yra svarbūs, siekiant aiškumo visas Pamatinis sprendimas 2005/222/TVR turėtų būti pakeistas valstybių narių, dalyvaujančių priimant šią direktyvą, atžvilgiu,

         PRIĖMĖ ŠIĄ DIREKTYVĄ:
   1 straipsnis
   Dalykas
   Šia direktyva nustatomos būtiniausios taisyklės, susijusios su nusikalstamų veikų apibrėžtimi, ir sankcijos atakų prieš informacines sistemas srityje. Ja taip pat siekiama sudaryti palankesnes sąlygas tokių nusikalstamų veikų prevencijai ir pagerinti teisminių ir kitų kompetentingų institucijų bendradarbiavimą.
   2 straipsnis
   Sąvokų apibrėžtys
   Šioje direktyvoje vartojamos apibrėžtys:
   a)   „informacinė sistema“– prietaisas arba tarpusavyje sujungtų ar susijusių prietaisų grupė, iš kurių vienas arba daugiau pagal programą vykdo automatinį kompiuterinių duomenų tvarkymą, taip pat kompiuteriniai duomenys, saugomi, tvarkomi, išrenkami arba perduodami to prietaiso ar grupės prietaisų jo ar jų eksploatacijos, naudojimo, apsaugos ir priežiūros tikslais;
   b)   „kompiuteriniai duomenys“– faktai, informacija ar sąvokos, pateiktos tokia forma, kuri tinkama tvarkyti informacinėje sistemoje, įskaitant programą, tinkamą tam, kad informacinė sistema atliktų funkciją;
   c)   „juridinis asmuo“– tokį statusą pagal taikytiną teisę turintis juridinis asmuo, išskyrus valstybes ar valstybinės valdžios funkcijas vykdančias viešąsias institucijas arba viešąsias tarptautines organizacijas;
   d)   „neturint tam teisės“– elgesys, nurodytas šioje direktyvoje, įskaitant prieigą, įsikišimą ar duomenų perėmimą, kuriam sistemos ar jos dalies savininkas ar kitas teisės turėtojas nesuteikė leidimo, arba kuris neleidžiamas pagal nacionalinę teisę.
   3 straipsnis
   Neteisėta prieiga prie informacinių sistemų
   Valstybės narės imasi būtinų priemonių užtikrinti, kad už prieigą prie visos informacinės sistemos arba bet kurios jos dalies neturint tam teisės, jei tai padaryta tyčia, būtų baudžiama kaip už nusikalstamą veiką, kai tai padaroma pažeidžiant apsaugos priemonę, bent tais atvejais, kurie nėra mažareikšmiai.
   4 straipsnis
   Neteisėtas įsikišimas į sistemą
   Valstybės narės imasi būtinų priemonių užtikrinti, kad už rimtą informacinės sistemos veikimo sutrikdymą ar nutraukimą įvedant, perduodant, sugadinant, ištrinant, pažeidžiant, pakeičiant arba pašalinant kompiuterinius duomenis, arba užkertant prieigą prie tokių duomenų, jei tai padaryta tyčia ir neturint tam teisės, būtų baudžiama kaip už nusikalstamą veiką, bent tais atvejais, kurie nėra mažareikšmiai.
   5 straipsnis
   Neteisėtas įsikišimas į duomenis
   Valstybės narės imasi būtinų priemonių užtikrinti, kad už informacinėje sistemoje esančių kompiuterinių duomenų ištrynimą, sugadinimą, pažeidimą, pakeitimą ar pašalinimą arba prieigos prie tokių duomenų užkirtimą, jei tai padaryta tyčia ir neturint tam teisės, būtų baudžiama kaip už nusikalstamą veiką, bent tais atvejais, kurie nėra mažareikšmiai.
   6 straipsnis
   Neteisėtas duomenų perėmimas
   Valstybės narės imasi būtinų priemonių užtikrinti, kad už kompiuterinių duomenų, kurie ne viešai perduodami į informacinę sistemą, iš jos ar joje, įskaitant elektromagnetinę spinduliuotę iš tokius kompiuterinius duomenis turinčios informacinės sistemos, perėmimą techninėmis priemonėmis, jei tai padaryta tyčia ir neturint tam teisės, būtų baudžiama kaip už nusikalstamą veiką, bent tais atvejais, kurie nėra mažareikšmiai.
   7 straipsnis
   Nusikalstamoms veikoms vykdyti naudojamos priemonės
   Valstybės narės imasi būtinų priemonių užtikrinti, kad už toliau nurodytų priemonių ar duomenų gamybą, pardavimą, įsigijimą siekiant naudotis, importą, platinimą arba kitu būdu galimybių naudotis viena iš šių priemonių sudarymą būtų baudžiama kaip už nusikalstamą veiką, bent tais atvejais, kurie nėra mažareikšmiai, jei tai padaryta tyčia, neturint tam teisės ir siekiant, kad jie būtų panaudoti 3–6 straipsniuose nurodytoms nusikalstamoms veikoms vykdyti:

               a)

               kompiuterinės programos, skirtos arba pritaikytos pirmiausia siekiant vykdyti bet kurią iš 3–6 straipsniuose nurodytų veikų;

               b)

               kompiuterio slaptažodžio, prieigos kodo arba panašių duomenų, kuriuos naudojant galima prisijungti prie visos informacines sistemos arba jos dalies.

         8 straipsnis
   Kurstymas, bendrininkavimas ir kėsinimasis
   1.   Valstybės narės užtikrina, kad už kurstymą padaryti 3–7 straipsniuose nurodytą veiką ar pagalbą ir bendrininkavimą ją darant būtų baudžiama kaip už nusikalstamą veiką.
   2.   Valstybės narės užtikrina, kad už pasikėsinimą padaryti 4 ir 5 straipsniuose nurodytą veiką būtų baudžiama kaip už nusikalstamą veiką.
   9 straipsnis
   Sankcijos
   1.   Valstybės narės imasi reikiamų priemonių užtikrinti, kad už 3–8 straipsniuose nurodytas nusikalstamas veikas būtų taikomos veiksmingos, proporcingos ir atgrasančios baudžiamosios sankcijos.
   2.   Valstybės narės imasi būtinų priemonių užtikrinti, kad už 3–7 straipsniuose nurodytas nusikalstamas veikas būtų skiriama maksimali ne trumpesnė kaip dvejų metų laisvės atėmimo bausmė, bent tais atvejais, kurie nėra mažareikšmiai.
   3.   Valstybės narės imasi būtinų priemonių užtikrinti, kad už 4 ir 5 straipsniuose nurodytas nusikalstamas veikas, kai jos padaromos tyčia, būtų skiriama maksimali ne trumpesnė kaip trejų metų laisvės atėmimo bausmė, kai dėl 7 straipsnyje nurodytos, būtent tam tikslui skirtos arba pritaikytos priemonės naudojimo nukenčia daug informacinių sistemų.
   4.   Valstybės narės imasi būtinų priemonių užtikrinti, kad už 4 ir 5 straipsniuose nurodytas nusikalstamas veikas būtų skiriama maksimali ne trumpesnė kaip penkerių metų laisvės atėmimo bausmė tuo atveju, jei:

               a)

               jos padarytos nusikalstamos organizacijos, kaip apibrėžta Pamatiniame sprendime 2008/841/TVR, neatsižvelgiant į jame nurodytą sankcijos dydį;

               b)

               jomis padaroma didelė žala; arba

               c)

               jos nukreiptos prieš ypatingos svarbos infrastruktūros informacinę sistemą.

         5.   Valstybės narės imasi būtinų priemonių užtikrinti, kad jei 4 ir 5 straipsniuose nurodytos nusikalstamos veikos įvykdomos piktnaudžiaujant kito asmens duomenimis siekiant įgyti trečiosios šalies pasitikėjimą, tokiu būdu padarant žalą teisėtam tapatybės turėtojui, tai pagal nacionalinę teisę būtų laikoma sunkinančiomis aplinkybėmis, išskyrus tuo atveju, jei tos aplinkybės jau yra taikomos kitai nusikalstamai veikai, už kurią baudžiama pagal nacionalinę teisę.
   10 straipsnis
   Juridinių asmenų atsakomybė
   1.   Valstybės narės imasi būtinų priemonių užtikrinti, kad juridiniai asmenys galėtų būti patraukti atsakomybėn už 3–8 straipsniuose nurodytas nusikalstamas veikas, kurias jų naudai padarė asmuo, veikęs individualiai arba kaip tokio juridinio asmens struktūros narys ir užimantis to juridinio asmens struktūroje vadovaujamas pareigas, jeigu jis turėjo teisę:

               a)

               remiantis įgaliojimu atstovauti juridiniam asmeniui;

               b)

               juridinio asmens vardu priimti sprendimus;

               c)

               vykdyti kontrolę juridinio asmens struktūroje.

         2.   Valstybės narės imasi būtinų priemonių užtikrinti, kad juridiniai asmenys galėtų būti laikomi atsakingais, jeigu dėl 1 dalyje minimo asmens priežiūros ar kontrolės stokos buvo sudarytos galimybės prižiūrimam asmeniui vykdyti bet kurią iš 3–8 straipsniuose nurodytų nusikalstamų veikų to juridinio asmens naudai.
   3.   Juridinių asmenų atsakomybė pagal 1 ir 2 dalis nepanaikina fizinių asmenų, kurie buvo kurios nors iš 3–8 straipsniuose nurodytų nusikalstamų veikų kaltininkai ar kurstytojai, ar bendrininkai, baudžiamosios atsakomybės.
   11 straipsnis
   Sankcijos juridiniams asmenims
   1.   Valstybės narės imasi būtinų priemonių užtikrinti, kad juridiniam asmeniui, patrauktam atsakomybėn pagal 10 straipsnio 1 dalį, būtų taikomos veiksmingos, proporcingos ir atgrasomosios sankcijos, kurios apima bausmes arba ne baudžiamojo pobūdžio baudas ir gali apimti kitas sankcijas, pavyzdžiui:

               a)

               teisės į valstybės teikiamas lengvatas arba pagalbą atėmimą;

               b)

               laikiną ar nuolatinį teisės verstis komercine veikla atėmimą;

               c)

               teisminės priežiūros skyrimą;

               d)

               teismo paskirtą likvidavimą;

               e)

               laikiną ar galutinį įmonių, kurios buvo naudojamos nusikalstamai veikai įvykdyti, uždarymą.

         2.   Valstybės narės imasi būtinų priemonių užtikrinti, kad juridiniam asmeniui, patrauktam atsakomybėn pagal 10 straipsnio 2 dalį, būtų taikomos veiksmingos, proporcingos ir atgrasomosios sankcijos arba kitos priemonės.
   12 straipsnis
   Jurisdikcija
   1.   Valstybės narės nustato savo jurisdikciją 3–8 straipsniuose nurodytoms nusikalstamoms veikoms tais atvejais, kai:

               a)

               nusikalstama veika arba jos dalis padaryta jų teritorijoje; arba

               b)

               nusikalstamą veiką padarė vienas iš jų piliečių, bent tais atvejais, kai veiksmas yra nusikalstama veika toje vietoje, kurioje jis buvo įvykdytas.

         2.   Nustatydama jurisdikciją pagal 1 dalies a punktą, valstybė narė užtikrina, kad jos jurisdikcijai priklausytų atvejai, kai:

               a)

               pažeidėjas nusikalstamą veiką įvykdo fiziškai būdamas jos teritorijoje, nepriklausomai nuo to, ar nusikalstama veika yra nukreipta ar nenukreipta prieš jos teritorijoje esančią informacinę sistemą; arba

               b)

               nusikalstama veika yra nukreipta prieš jos teritorijoje esančią informacinę sistemą nepriklausomai nuo to, ar pažeidėjas nusikalstamą veiką daro fiziškai būdamas jos teritorijoje.

         3.   Valstybė narė praneša Komisijai, jeigu ji nusprendžia nustatyti papildomą jurisdikciją dėl 3–8 straipsniuose nurodytos nusikalstamos veikos, padarytos už jos teritorijos ribų, įskaitant, kai:

               a)

               pažeidėjo įprastinė gyvenamoji vieta yra jos teritorijoje; arba

               b)

               nusikalstama veika padaryta juridinio asmens, įsisteigusio jos teritorijoje, naudai.

         13 straipsnis
   Keitimasis informacija
   1.   Siekdamos keistis informacija apie 3–8 straipsniuose nurodytas nusikalstamas veikas, valstybės narės užtikrina, kad jos turėtų veikiantį nacionalinį informacinį punktą ir, kad jos naudotųsi esamu informacinių punktų, veikiančių ištisą parą be poilsio dienų, tinklu. Valstybės narės taip pat užtikrina, kad jos turėtų procedūras, kad skubių prašymų dėl pagalbos atvejais kompetentingos valdžios institucijos galėtų per ne ilgesnį nei aštuonių valandų laikotarpį nuo prašymo gavimo bent nurodyti, ar į prašymą bus atsakyta, bei kokia forma ir kada bus pateiktas toks atsakymas.
   2.   Valstybės narės informuoja Komisiją apie paskirtus informacinius punktus, nurodytus 1 dalyje. Komisija šią informaciją perduoda kitoms valstybėms narėms ir kompetentingoms specializuotoms Sąjungos agentūroms ir įstaigoms.
   3.   Valstybės narės imasi būtinų priemonių, kad užtikrintų galimybę naudotis tinkamais pranešimų teikimo kanalais siekiant sudaryti palankesnes sąlygas nedelsiant pranešti kompetentingoms nacionalinėms valdžios institucijoms apie 3–6 straipsniuose nurodytas nusikalstamas veikas.
   14 straipsnis
   Stebėjimas ir statistika
   1.   Valstybės narės užtikrina, kad būtų parengta sistema statistiniams duomenims apie 3–7 straipsniuose nurodytas veikas registruoti, rengti ir teikti.
   2.   1 dalyje nurodyti statistiniai duomenys apima bent jau esamus duomenis apie veikų, nurodytų 3–7 straipsniuose, kurias užregistravo valstybės narės, skaičių ir kiek asmenų patraukta baudžiamojon atsakomybėn ir nuteista už 3–7 straipsniuose nurodytas veikas.
   3.   Pagal šį straipsnį surinktus duomenis valstybės narės perduoda Komisijai. Komisija užtikrina, kad būtų skelbiama bendra šių statistikos ataskaitų apžvalga ir kad ji būtų perduodama kompetentingoms specializuotoms Sąjungos agentūroms ir įstaigoms.
   15 straipsnis
   Pamatinio sprendimo 2005/222/TVR pakeitimas
   Pamatinis sprendimas 2005/222/TVR yra pakeičiamas šia direktyva valstybių narių, dalyvaujančių priimant šią direktyvą, atžvilgiu, nedarant poveikio valstybių narių įsipareigojimams, susijusiems su pamatinio sprendimo perkėlimo į nacionalinę teisę terminu.
   Valstybių narių, dalyvaujančių priimant šia direktyvą, atžvilgiu nuorodos į Pamatinį sprendimą 2005/222/TVR laikomos nuorodomis į šią direktyvą.
   16 straipsnis
   Perkėlimas į nacionalinę teisę
   1.   Valstybės narės užtikrina, kad įsigaliotų įstatymai ir kiti teisės aktai, būtini, kad šios direktyvos būtų laikomasi ne vėliau kaip nuo 2015 m. rugsėjo 4 d.
   2.   Valstybės narės perduoda Komisijai priemonių, kuriomis į jų nacionalinę teisę perkeliamos šia direktyva joms nustatytos pareigos, tekstą.
   3.   Valstybės narės, patvirtindamos tas priemones, daro jose nuorodą į šią direktyvą arba tokia nuoroda daroma jas oficialiai skelbiant. Nuorodos darymo tvarką nustato valstybės narės.
   17 straipsnis
   Ataskaitų teikimas
   Komisija iki 2017 m. rugsėjo 4 d. Europos Parlamentui ir Tarybai pateikia ataskaitą, kurioje įvertinama, kokiu mastu valstybės narės ėmėsi šiai direktyvai įgyvendinti būtinų priemonių, ir, jei būtina, pasiūlymus dėl teisėkūros procedūra priimamų aktų. Komisija taip pat atsižvelgia į techninę ir teisinę raidą elektroninių nusikaltimų srityje, visų pirma kiek tai susiję su šios direktyvos taikymo sritimi.
   18 straipsnis
   Įsigaliojimas
   Ši direktyva įsigalioja dvidešimtą dieną po jos paskelbimo Europos Sąjungos oficialiajame leidinyje.
   19 straipsnis
   Adresatai
   Ši direktyva pagal Sutartis skirta valstybėms narėms.

      Priimta Briuselyje 2013 m. rugpjūčio 12 d.

            Europos Parlamento vardu

            Pirmininkas

         M. SCHULZ

            Tarybos vardu

            Pirmininkas

         L. LINKEVIČIUS

      (1)  OL C 218, 2011 7 23, p. 130.

      (2)  2013 m. liepos 4 d. Europos Parlamento pozicija (dar nepaskelbta Oficialiajame leidinyje) ir 2013 m. liepos 22 d. Tarybos sprendimas.

      (3)  OL L 300, 2008 11 11, p. 42.

      (4)  OL L 121, 2009 5 15, p. 37.

      (5)  OL L 328, 2009 12 15, p. 42.

      (6)  OL L 69, 2005 3 16, p. 67.