title: 2002 m. birželio 13 d. Tarybos direktyva 2002/53/EB dėl bendrojo žemės ūkio augalų veislių katalogo

text:
Svarbus teisinis pranešimas

|

32002L0053

Oficialusis leidinys L 193 , 20/07/2002 p. 0001 - 0011

		Tarybos direktyva 2002/53/EB2002 m. birželio 13 d.dėl bendrojo žemės ūkio augalų veislių katalogoEUROPOS SĄJUNGOS TARYBA,atsižvelgdama į Europos bendrijos steigimo sutartį, ypač į jos 37 straipsnį,atsižvelgdama į Komisijos pasiūlymą,atsižvelgdama į Europos Parlamento nuomonę [1],pasitarusi su Ekonomikos ir socialinių reikalų komitetu,kadangi:(1) 1970 m. rugsėjo 29 d. Tarybos direktyva 70/457/EEB dėl bendrojo žemės ūkio augalų veislių katalogo [2] buvo dažnai ir iš esmės keičiama [3]. Aiškumo ir racionalumo sumetimais minėtą direktyvą reikėtų susisteminti.(2) Žemės ūkio augalų sėklų ir daigų gamyba užima svarbią vietą Bendrijos žemės ūkyje.(3) Šiuo tikslu Taryba priėmė direktyvas atitinkamai dėl prekybos burokėlių sėklomis (2002/54/EB) [4], pašarinių augalų sėklomis (66/401/EEB) [5], javų sėklomis [6], sėklinėmis bulvėmis (2002/56/EB) [7] ir aliejinių bei pluoštinių augalų sėklomis (2002/57/EB) [8].(4) Reikėtų sudaryti bendrąjį veislių katalogą. Toks katalogas gali būti sudarytas tik remiantis nacionaliniais katalogais.(5) Dėl šios priežasties visos valstybės narės turėtų sudaryti vieną ar kelis tinkamų sertifikavimui ir prekybai veislių nacionalinius katalogus jų teritorijoje.(6) Šiuos katalogus reikia sudaryti laikantis vieningų taisyklių, kad priimtinos veislės būtų išskirtinės, stabilios ir pakankamai vienodos ir kad jos būtų pakankamai vertingos auginti ir vartoti.(7) Reikia atsižvelgti į tarptautiniu mastu priimtas taisykles dėl tam tikrų nuostatų, susijusių su veislių priimtinumu nacionaliniu mastu.(8) Siekiant atlikti tyrimus veislei pripažinti priimtina, reikia numatyti daugybę vienodų kriterijų ir būtiniausių reikalavimų.(9) Reikia standartizuoti nuostatas dėl laiko, kurį galioja veislės priėmimas, priežasčių, dėl kurių galima panaikinti priėmimą, ir veislės palaikymo tvarkos. Valstybės narės turi pranešti viena kitai apie veislių priėmimą ir panaikinimą.(10) Būtų tikslinga priimti taisykles dėl veislių pavadinimų priimtinumo ir dėl apsikeitimo informacija tarp valstybių narių.(11) Bendrijoje turi būti laisvai prekiaujama sėklomis, kurioms taikoma ši direktyva, kai tik jos paskelbiamos Bendrajame kataloge.(12) Tačiau valstybėms narėms turi būti suteikta teisė prieštarauti dėl veislės per specialias procedūras.(13) Europos Bendrijų oficialiojo leidinio C serijoje Komisija turi paskelbti veisles, kuriomis papildomas Bendrasis žemės ūkio augalų veislių katalogas.(14) Reikia priimti nuostatą dėl priemonių, kuriomis būtų pripažįstama, kad trečiosiose šalyse vykdomi tyrimai ir veislių kontrolė yra lygiaverčiai.(15) Bendrijos taisyklės netaikomos veislėms, kurių sėklos ar dauginamoji medžiaga deklaruojama eksportui į trečiąsias šalis.(16) Remiantis mokslo ir technikos plėtra, dabar galima išvesti naujas veisles genetinės modifikacijos dėka. Todėl svarstant, ar priimti genetiškai modifikuotas veisles, kaip apibrėžta 1990 m. balandžio 23 d. Tarybos direktyvoje 90/220/EEB dėl genetiškai modifikuotų organizmų sąmoningo išleidimo į aplinką [9], valstybės narės turi atsižvelgti į bet kokią riziką, susijusią su tokiu sąmoningu išleidimu į aplinką. Be to, reikia nustatyti sąlygas, kuriomis tokios genetiškai modifikuotos veislės būtų priimtinos.(17) Prekybą naujais maisto produktais ir naujomis maisto produktų sudedamosiomis dalimis Bendrijos mastu reglamentuoja Europos Parlamento ir Tarybos Reglamentas (EB) Nr. 258/97 [10]. Todėl valstybėms narėms taip pat būtų tikslinga atsižvelgti į bet kokią riziką sveikatai, kylančią dėl maisto produktų, svarstant, ar priimti tam tikras veisles. Be to, reikia nustatyti sąlygas, kuriomis šios veislės būtų priimtinos.(18) Remiantis mokslo ir technikos plėtra, reikia priimti taisykles, kurios reglamentuotų prekybą chemiškai apdorotomis sėklomis ir dauginamąja medžiaga.(19) Būtina užtikrinti augalų genetinių išteklių apsaugą. Šiuo tikslu reikia nustatyti apsaugą užtikrinančias sąlygas pagal teisės aktus dėl prekybos sėklomis, panaudojant in situ veisles, kurioms gresia genetinė erozija.(20) Priemonės, reikalingos šiai direktyvai įgyvendinti, turi būti priimtos remiantis 1999 m. birželio 28 d. Tarybos sprendimu 1999/468/EB, nustatančiu Komisijos suteiktų įgaliojimų vykdymo tvarką [11].(21) Ši direktyva negali daryti jokio poveikio valstybių narių įsipareigojimams dėl direktyvų, pateiktų I priedo B dalyje, perkėlimo galutinių terminų,PRIĖMĖ ŠIĄ DIREKTYVĄ:1 straipsnis1. Ši direktyva reglamentuoja tų burokėlių, pašarinių augalų, javų, bulvių bei aliejinių ir pluoštinių augalų veislių, kurių sėklomis galima prekiauti pagal direktyvų atitinkamai dėl prekybos burokėlių sėklomis (2002/54/EB), pašarinių augalų sėklomis (66/401/EEB), javų sėklomis (66/402/EEB), sėklinėmis bulvėmis (2002/56/EB) bei aliejinių ir pluoštinių augalų sėklomis (2002/57/EB) nuostatas, įtraukimą į bendrąjį žemės ūkio augalų veislių katalogą.2. Bendrasis veislių katalogas sudaromas remiantis valstybių narių nacionaliniais katalogais.3. Ši direktyva netaikoma veislėms, kurių sėklos ar dauginamoji medžiaga deklaruojama eksportui į trečiąsias šalis.2 straipsnisŠioje direktyvoje "oficialios priemonės" – tai priemonės, kurių imasi:a) valstybinės institucijos arbab) bet koks juridinis asmuo, kurio veiklą reglamentuoja viešoji ar privatinė teisė ir kuris veikia valstybės atsakomybe; arbac) bet koks tinkamai prisaikdintas fizinis asmuo, kuris imasi pagalbinių veiklos rūšių, taip pat kontroliuojamų valstybės;jeigu b ir c punktuose minėti asmenys iš šių priemonių negauna asmeninės naudos.3 straipsnis1. Kiekviena valstybė narė įsteigia vieną ar kelis veislių, oficialiai priimtinų sertifikavimui ir prekybai savo teritorijoje, katalogus. Bet koks asmuo gali ieškoti informacijos kataloguose.2. Jeigu veislės (savidulkės linijos, hibridai) tėra galutinių veislių sudedamosios dalys, 1 dalies nuostatos taikomos tik tiek, kad šioms veislėms priklausančios sėklos būtų parduodamos jų pavadinimu.Sąlygos, kuriomis taip pat taikomos 1 dalies nuostatos kitoms sudedamosioms veislėms, gali būti nustatytos 23 straipsnio 2 dalyje numatyta tvarka. Tuo tarpu javų, išskyrus kukurūzus, atveju valstybės narės gali pačios taikyti šias nuostatas kitoms sudedamosioms veislėms dėl jų teritorijoje sertifikavimui skirtų sėklų.Reikia nurodyti sudedamąsias veisles.3. Valstybės narės gali nustatyti, kad veislės įtraukimas į bendrąjį ar į kitos valstybės narės katalogą yra lygiavertis įtraukimui į savo katalogus. Jeigu priimama tokia nuostata, valstybė narė atleidžiama nuo prievolių, numatytų 7 straipsnyje, 9 straipsnio 4 dalyje ir 10 straipsnio 2–5 dalyse.4 straipsnis1. Valstybės narės užtikrina, kad veislė yra priimtina tik tuomet, jeigu ji yra išskirtinė, stabili ir pakankamai vienoda. Veislė privalo būti pakankamai vertinga auginti ir vartoti.2. Vertės auginimo ir vartojimo atžvilgiu tirti nereikia:a) priimant žolių veisles, jeigu selekcininkas pareiškia, kad jo veislės sėklos neskirtos pašarinių augalų gamybai;b) priimant veisles, kurių sėklos skirtos prekybai kitoje valstybėje narėje, kuri jau pripažino priimtinomis veisles, atsižvelgdama į jų auginimo ir vartojimo vertę;c) priimant veisles (savidulkes linijas, hibridus), kurios tėra hibridinių veislių, atitinkančių 1 dalies reikalavimus, sudedamosios dalys.3. Veislių, kurioms taikomas 2 dalies a punktas, atveju 23 straipsnio 2 dalyje numatyta tvarka galima nutarti, tokiu mastu, kiek tai pateisinama laisvo sėklų judėjimo Bendrijoje sumetimais, kad atitinkamais tyrimais būtų nustatyta, ar veislės yra tinkamos tam tikslui, kuriam pagal deklaravimą jos skirtos. Tokiais atvejais turi būti nustatytos tyrimo sąlygos.4. Genetiškai modifikuotos veislės atveju, kaip apibrėžta Direktyvos 90/220/EEB 2 straipsnio 1 ir 2 dalyse, sąmoningas genetiškai modifikuotų organizmų išleidimas į aplinką yra priimtinas tik tada, jeigu buvo imtasi visų tinkamų priemonių siekiant išvengti neigiamo poveikio žmogaus sveikatai ir aplinkai.5. Tačiau jeigu iš augalo veislės pagamintą medžiagą ketinama vartoti kaip maisto produktą ar sudedamąją maisto produkto dalį, kuriems taikomas Reglamentas (EB) Nr. 258/97, draudžiama, kad šie maisto produktai ar sudedamosios maisto produktų dalys:- keltų pavojų vartotojui,- klaidintų vartotoją,- skirtųsi nuo maisto produktų ar jų sudedamųjų dalių, kurias jie pakeičia tokiu mastu, kad jų vartojimas būtų nepalankus maistiniu požiūriu vartotojui.6. Augalų genetinių išteklių apsaugos sumetimais, kaip nurodyta 20 straipsnio 2 dalyje, valstybės narės gali nesilaikyti priimtinumo kriterijų, nurodytų 1 dalies pirmame sakinyje, jeigu 23 straipsnio 2 dalyje numatyta tvarka nustatomos konkrečios sąlygos, atsižvelgiant į 20 straipsnio 3 dalies a ir b punktuose išdėstytus reikalavimus.5 straipsnis1. Veislė laikoma išskirtine, jeigu, nežiūrint į tai, ar jos pradinio varianto, iš kurio ji išvesta, kilmė yra dirbtinė ar natūrali, ji aiškiai skiriasi viena ar keliomis svarbiomis savybėmis nuo bet kokios kitos Bendrijoje žinomos veislės.Veislės savybės turi būti tiksliai atpažįstamos ir apibrėžiamos.Žinoma Bendrijoje veislė yra bet kokia veislė, kuri paraiškos dėl veislės priimtinumo pateikimo metu:- yra pateikta bendrajame žemės ūkio augalų veislių kataloge arba bendrajame daržovių veislių kataloge, arba- nepateikta nė viename iš šių katalogų, buvo priimtina arba pateikta priimti atitinkamoje valstybėje narėje ar kitoje valstybėje narėje sertifikavimui ir prekybai arba sertifikavimui kitoms šalims,jeigu šios sąlygos nebevykdomos visose susijusiose valstybėse narėse prieš priimamas sprendimas dėl paraiškos dėl nagrinėjamos veislės priimtinumo.2. Veislė laikoma stabilia, jeigu, ją nuosekliai dauginant ar po kiekvieno ciklo (tais atvejais, kai selekcininkas nustatė tam tikrą dauginimo ciklą), ji išlaiko esmines savo savybes.3. Veislė laikoma pakankamai vienoda, jeigu, išskyrus labai nedidelius nukrypimus, augalai, iš kurių ji sudaryta, atsižvelgiant į aiškius reprodukcinės augalų sistemos bruožus, yra panašūs ar genetiškai identiški savybių, į kurias šiuo atveju kreipiamas dėmesys, visumos atžvilgiu.4. Veislės auginimo ar vartojimo vertė laikoma pakankama, jeigu palyginus su kitomis veislėmis, priimtinomis atitinkamos valstybės narės kataloguose, jos savybių visuma, bent jau gamybos bet kuriame rajone atžvilgiu, akivaizdžiai pranašesnė auginant arba vartojant kultūras ar iš jų pagamintus produktus. Jeigu yra kitų geresnių savybių, į atskiras prastesnes savybes galima nekreipti dėmesio.6 straipsnisValstybės narės užtikrina, kad veislėms iš kitų valstybių narių būtų taikomi tokie patys reikalavimai, ypač dėl priimtinumo tvarkos, kaip ir vietinėms veislėms.7 straipsnis1. Valstybės narės užtikrina, kad veislių priimtinumas būtų paremtas oficialių tyrimų rezultatais, ypač auginimo bandymų, apimančių tokį savybių skaičių, kad būtų galima aprašyti veislę. Savybių nustatymo metodai turi būti tikslūs ir patikimi. Išskirtinumui nustatyti auginimo bandymuose reikia panaudoti bent jau turimas lygintinas veisles, kurios žinomos Bendrijoje, kaip apibrėžta 5 straipsnio 1 dalyje. Taikant 9 straipsnį, reikia panaudoti kitas turimas lygintinas veisles.2. Remiantis 23 straipsnio 2 dalyje nustatyta tvarka ir atsižvelgiant į dabartines mokslo ir technikos žinias, nustatoma:a) būtinos savybės, kurias turi apimti įvairių rūšių tyrimai;b) būtini reikalavimai tyrimams atlikti;c) auginimo bandymų atlikimo tvarka siekiant įvertinti auginimo ar vartojimo vertę; ši tvarka gali nulemti:- tvarką ir sąlygas, kuriomis visos ar kelios valstybės narės, suteikdamos administracinę pagalbą, sutiks įtraukti į auginimo bandymus veisles, kurias buvo prašoma priimti kitoje valstybėje narėje,- bendradarbiavimo tarp dalyvaujančių valstybių narių institucijų sąlygas,- auginimo bandymų rezultatų poveikį,- standartus, susijusius su informacija apie auginimo bandymus, siekiant įvertinti auginimo ar vartojimo vertę.3. Jeigu reikia ištirti genealogines sudedamąsias dalis siekiant ištyrinėti hibridus ir sintetines veisles, valstybės narės užtikrina, jei to prašo selekcininkas, tyrimo rezultatų ir genealoginių sudedamųjų dalių aprašymo slaptumą.4. a) 4 straipsnio 4 dalyje minimos genetiškai modifikuotos veislės atveju atliekamas aplinkos rizikos įvertinimas, lygiavertis Direktyvoje 90/220/EEB nustatytam įvertinimui.b) Procedūros, garantuojančios, kad aplinkos rizikos įvertinimas ir kiti reikiami elementai atitiktų Direktyvoje 90/220/EEB numatytas procedūras, priimamos Komisijos pasiūlymu Tarybos reglamentu, kuris remiasi atitinkamu juridiniu Sutarties pagrindu. Iki šio reglamento įsigaliojimo genetiškai modifikuotos veislės priimamos tik norint įtraukti į nacionalinius katalogus, po to, kai jos yra priimtinos prekybai pagal Direktyvą 90/220/EEB.c) Kai tik įsigalioja b punkte minimas reglamentas, Direktyvos 90/220/EEB 11–18 straipsniai nebetaikomi genetiškai modifikuotoms veislėms.d) Aplinkos rizikos įvertinimo techninės ir mokslinės detalės priimamos 23 straipsnio 2 dalyje numatyta tvarka.5. a) Valstybės narės užtikrina, kad veislė, skirta šioje dalyje nurodytam tikslui, yra priimtina tik tuomet, kai:- maisto produktui ar jo sudedamajai daliai jau buvo išduotas leidimas pagal Reglamentą (EB) Nr. 258/97, arba- Reglamente (EB) Nr. 258/97 minimi sprendimai išduoti leidimą priimami 23 straipsnio 2 dalyje nurodyta tvarka.b) a dalies antroje įtraukoje numatytu atveju, reikia atsižvelgti į 4 straipsnio 5 dalyje išdėstytus kriterijus ir Reglamente (EB) Nr. 258/97 nustatytus įvertinimo principus.c) b punkte numatytų priemonių vykdymo techninės ir mokslinės detalės priimamos 23 straipsnio 2 dalyje nurodyta tvarka.8 straipsnisValstybės narės reikalauja, kad, pateikdamas paraišką dėl veislės priimtinumo, pareiškėjas nurodytų, ar tokia paraiška jau buvo pateikta kitoje valstybėje narėje, kurioje valstybėje narėje konkrečiai ir ar ta paraiška buvo patenkinta.9 straipsnis1. Valstybės narės oficialiai išleidžia savo teritorijose priimtinų veislių katalogą ir paskelbia asmens ar asmenų, atsakingų už veislės savo šalyse palaikymą, pavardes. Kai už veislės palaikymą atsakingi keli asmenys, jų pavardžių skelbti nereikia. Kai pavardės neskelbiamos, kataloge nurodoma institucija, turinti asmenų, atsakingų už veislės palaikymą, pavardžių sąrašą.2. Valstybės narės kiek įmanoma užtikrina, kad veislės priėmimo metu ji būtų žinoma visose valstybėse narėse tuo pačiu pavadinimu.Jeigu žinoma, kad tam tikros veislės sėklos ar dauginamoji medžiaga parduodama kitoje šalyje kitokiu pavadinimu, tą pavadinimą taip pat reikia įtraukti į katalogą.3. Atsižvelgdama į turimą informaciją, valstybė narė taip pat garantuoja, kad veislė, kurią sunku aiškiai atskirti:- nuo veislės, anksčiau priimtinos atitinkamoje valstybėje narėje ar kitoje valstybėje narėje, arba- nuo kitos veislės, įvertintos išskirtinumo, stabilumo ir vienodumo požiūriais taikant šią direktyvą atitinkančias taisykles, tačiau nežinomos Bendrijoje, kaip apibrėžta 5 straipsnio 1 dalyje,turėtų tos veislės pavadinimą. Ši nuostata netaikoma, jeigu minėtos veislės pavadinimas gali suklaidinti arba jeigu pagal visas valstybės narės nuostatas, reglamentuojančias veislių pavadinimus, kiti faktai neleidžia jos naudoti, arba jeigu trečiųjų šalių teisės trukdo laisvai naudoti tą minėtos veislės pavadinimą.4. Valstybės narės sudaro kiekvienos priimtinos veislės bylą, kurioje pateikiamas veislės aprašymas ir aiškiai išdėstomi visi faktai, kuriais buvo pagrįstas priėmimas. Veislių aprašymas susijęs su augalais, tiesiogiai išaugintais iš "sertifikuotų sėklų" ir dauginamosios medžiagos kategorijos sėklų bei daigų.5. Valstybės narės užtikrina, kad veislių kataloge būtų aiškiai nurodoma, kad priimtinos genetiškai modifikuotos veislės yra būtent modifikuotos. Be to, jos užtikrina, kad tokią veislę parduodantis asmuo savo prekybiniame kataloge aiškiai nurodytų, kad ta veislė yra genetiškai modifikuota.6. Sprendžiant, ar veislės pavadinimas yra tinkamas, taikomas 1994 m. liepos 27 d. Tarybos reglamento (EB) Nr. 2100/94 dėl augalų veislių teisinės apsaugos Bendrijoje [12] 63 straipsnis.Siekiant nustatyti, ar veislių pavadinimai yra tinkami, galima priimti išsamias vykdomąsias taisykles 23 straipsnio 2 dalyje numatyta tvarka.10 straipsnis1. Kitoms valstybėms narėms ir Komisijai nedelsiant turi būti pranešta apie paraiškos dėl veislės priimtinumo pateikimą ar panaikinimą, apie bet kokį įrašą veislių kataloge, taip pat apie bet kokius jo pakeitimus.2. Valstybės narės nusiunčia kitoms valstybėms narėms ir Komisijai trumpą kiekvienos naujos priimtinos veislės svarbiausių savybių aprašymą. Ši nuostata netaikoma veislėms (savidulkėms linijoms, hibridams), kurios tėra galutinių veislių sudedamosios dalys. Paprašius, valstybės narės taip pat nusiunčia ypatingų savybių, leidžiančių atskirti šią veislę nuo kitų panašių veislių, aprašymą.3. Kiekviena valstybė narė kitoms valstybėms narėms ir Komisijai leidžia pasinaudoti 9 straipsnio 4 dalyje minimomis dosjė apie veisles, kurios yra priimtinos ar kurių priėmimas nebegalioja. Šių dosjė informacija yra slapta.4. Valstybės narės užtikrina, kad priimtinų veislių dosjė galėtų asmeniškai pasinaudoti bet kuris teisėtai suinteresuotas asmuo. Šios nuostatos netaikomos, jeigu pagal 7 straipsnio 3 dalį informacija laikoma slapta.5. Jeigu veislė yra nepriimtina arba jeigu priėmimas panaikinamas, su tyrimų rezultatais bus supažindinti tie asmenys, kuriems šis sprendimas daro poveikį.11 straipsnis1. Valstybės narės užtikrina, kad priimtinos veislės būtų palaikomos remiantis nusistovėjusia praktika veislei palaikyti.2. Bet kada galima patikrinti, ar veislė palaikoma pagal įrašus, kuriuos saugo asmuo ar asmenys, atsakingi už tą veislę. Šie įrašai apima informaciją apie visų kartų iki pagrindinių sėklų ar dauginamosios medžiagos gamybą.3. Iš asmens, atsakingo už veislę, galima paprašyti mėginių. Prireikus tokius mėginius galima gauti oficialiai.4. Jeigu veislė palaikoma ne toje valstybėje narėje, kurioje veislė pripažinta priimtina, atitinkamos valstybės narės padeda viena kitai administruoti patikrinimus.12 straipsnis1. Priėmimas galioja iki dešimtųjų kalendorinių metų pabaigos nuo priėmimo.Buvusios Vokietijos Demokratinės Respublikos institucijų iki Vokietijos suvienijimo priimtinos veislės galioja vėliausiai iki dešimtųjų kalendorinių metų pabaigos nuo jų įrašymo į veislių katalogą, kurį sudarė Federacinė Vokietijos Respublika pagal 3 straipsnio 1 dalį.2. Nustatytais intervalais galima atnaujinti veislės priėmimą, jeigu ji auginama tokiu mastu, kad tai būtų pateisinama, arba jeigu ją reikia išsaugoti augalų genetiniams ištekliams, jei patenkinami išskirtinumo, vienodumo ir stabilumo reikalavimai arba 20 straipsnio 2 ir 3 dalyse nustatyt kriterijai. Išskyrus augalų genetinius išteklius kaip apibrėžta 20 straipsnyje, paraiškos atnaujinimui pateikiamos ne vėliau kaip prieš dvejus metus iki priėmimo galiojimo pabaigos.3. Priėmimo galiojimo laikotarpis laikinai pratęsiamas, kol bus priimtas sprendimas dėl atnaujinimo paraiškos.13 straipsnis1. Valstybės narės užtikrina, kad būtų pašalintos bet kokios abejonės, kilusios priėmus veislę dėl jos išskirtinumo įvertinimo ar priėmimo metu – dėl jos pavadinimo.2. Jeigu, priėmus veislę, nustatoma, kad priėmimo metu nebuvo laikomasi sąlygų dėl išskirtinumo, kaip apibrėžta 5 straipsnyje, priėmimą turi pakeisti kitas sprendimas arba tam tikrais atvejais atšaukimas, atitinkantis šią direktyvą.Šiuo kitu sprendimu veislė nuo jos pradinio priėmimo datos nebelaikoma Bendrijoje žinoma veisle, kaip apibrėžta 5 straipsnio 1 dalyje.3. Jeigu, priėmus veislę, nustatoma, kad jos pavadinimas, kaip apibrėžta 9 straipsnyje, buvo netinkamas priėmimo metu, pavadinimas pakeičiamas taip, kad jis atitiktų šią direktyvą. Valstybės narės gali leisti laikinai naudoti ankstesnį pavadinimą kaip papildomą pavadinimą. Išsami tvarka, pagal kurią ankstesnį pavadinimą galima naudoti kaip papildomą, nustatoma 23 straipsnio 2 dalyje numatyta tvarka.4. 23 straipsnio 2 dalyje numatyta tvarka galima priimti 1 ir 2 dalių taikymo taisykles.14 straipsnis1. Valstybės narės užtikrina, kad veislės priėmimas būtų atšauktas:a) jeigu ištyrus įrodoma, kad veislė nebėra išskirtinė, pastovi ar pakankamai vienoda;b) jeigu to prašo už veislę atsakingas asmuo ar asmenys, jeigu nėra užtikrintas veislės palaikymas.2. Valstybės narės gali atšaukti veislės priėmimą:a) jeigu nesilaikoma įstatymų ir kitų teisės aktų, priimtų vykdant šią direktyvą;b) jeigu pateikiant paraišką priėmimui ar per tyrimą buvo pateikti neteisingi ar suklastoti faktai, kuriais remiantis veislė pripažinta priimtina.15 straipsnis1. Valstybės narės užtikrina, kad veislė būtų išbraukta iš jų katalogų, jeigu tos veislės priėmimas buvo atšauktas arba jeigu baigėsi priėmimo galiojimo laikas.2. Savo teritorijoje valstybės narės gali priimti sertifikavimo ir prekybos sėklomis ar dauginamąja medžiaga laikotarpius ne ilgiau kaip iki trečiųjų metų liepos 30 d. nuo priėmimo galiojimo pabaigos.Jeigu veislės buvo išvardytos bendrajame veislių, minimų 17 straipsnyje, kataloge remiantis 16 straipsnio 1 dalimi, prekybai visose valstybėse narėse galioja laikotarpis, pasibaigiantis vėliausiai iš visų laikotarpių, kuriuos suteikė įvairios tvirtinančiosios valstybės narės pagal pirmąją pastraipą, jeigu minėtos veislės sėkloms ar dauginamajai medžiagai nebuvo taikyti jokie prekybos apribojimai, taikomi pačiai veislei.16 straipsnis1. Valstybės narės užtikrina, kad nuo 17 straipsnyje minimos datos veislių, priimtų laikantis šios direktyvos nuostatų ar šią direktyvą atitinkančių principų, publikacijos, sėkloms negalioja jokie prekybos apribojimai, taikomi pačiai veislei.2. Pateikus paraišką dėl genetiškai modifikuotų veislių, kuri nagrinėjama 23 straipsnio 2 dalyje ar 23 straipsnio 3 dalyje numatyta tvarka, valstybei narei gali būti suteikta teisė uždrausti vartoti veislę visoje ar tam tikroje jos teritorijos dalyje, arba nustatyti tam tikras sąlygas šiai veislei auginti, c punkte numatytais atvejais, pagal produktų, kurie yra tokio auginimo rezultatas, vartojimo sąlygas:a) jeigu nustatoma, kad veislės auginimas galėtų kenkti augalų sveikatai auginant kitas veisles ar rūšis; arbab) jeigu valstybėse narėse pareiškėjose atlikti oficialūs auginimo bandymai, taikant atitinkamai 5 straipsnio 4 dalį, rodo, kad nė vienoje jos teritorijos dalyje veislė neduoda rezultatų, kuriuos duoda priimtinos lygintinos veislės tos valstybės narės teritorijoje, arba jeigu gerai žinoma, jog veislė netinkama auginti nė vienoje jos teritorijos dalyje dėl savo brandumo klasės tipo. Paraiška pateikiama iki trečiųjų kalendorinių metų pabaigos nuo priėmimo;c) jeigu ji turi svarių priežasčių, be jau minėtų ar tų, kurios galėjo būti paminėtos, 10 straipsnio 2 dalyje minimoje procedūroje siekiant nustatyti, ar veislė kelia grėsmę žmogaus sveikatai ar aplinkai.17 straipsnisKomisija, remdamasi valstybių narių informacija, paskelbia Europos Bendrijų oficialiojo leidinio C serijoje antraštinėje dalyje "Bendrasis žemės ūkio augalų veislių katalogas" veislių, kurių sėkloms ir dauginamajai medžiagai pagal 16 straipsnį netaikomi jokie prekybiniai veislės apribojimai, sąrašą ir pagal 9 straipsnio 1 dalį reikalingą informaciją dėl asmens ar asmenų, atsakingų už veislės palaikymą. Paskelbtame pranešime nurodomos valstybės narės, gavusios 16 straipsnio 2 dalyje ar 18 straipsnyje numatytus leidimus.Paskelbtame pranešime pateikiamas veislių, kurioms pagal 15 straipsnio 2 dalies antrąją pastraipą taikomas laikotarpis, sąrašas. Šiame sąraše nurodoma laikotarpio trukmė ir, tam tikrais atvejais, valstybės narės, kurioms šis laikotarpis netaikomas.Paskelbtame pranešime aiškiai nurodomos genetiškai modifikuotos veislės.18 straipsnisJeigu nustatoma, kad veislės, įtrauktos į bendrąjį veislių katalogą, auginimas bet kurioje valstybėje narėje galėtų kenkti augalų sveikatai auginant kitas veisles ar rūšis, ar kelti grėsmę aplinkai ar žmogaus sveikatai, tai valstybei narei, jos prašymu, galėtų būti suteikta teisė 23 straipsnio 2 dalyje ar 23 straipsnio 3 dalyje numatyta tvarka dėl genetiškai modifikuotos veislės uždrausti pardavinėti tos veislės sėklas ar dauginamąją medžiagą visoje ar dalyje jos teritorijos. Jeigu žalingų organizmų išplitimo pavojus ar grėsmė žmogaus sveikatai ar aplinkai yra akivaizdūs, minėta valstybė narė gali sankcionuoti tokį uždraudimą iš karto, pateikusi prašymą, kol nebus priimtas galutinis sprendimas. Tas sprendimas dėl genetiškai modifikuotos veislės priimamas per tris mėnesius 23 straipsnio 2 dalyje arba 23 straipsnio 3 dalyje nustatyta tvarka.19 straipsnisJeigu veislė nustoja galioti valstybėje narėje, kuri iš pradžių ją pripažino priimtina, kitos valstybės narės gali toliau vartoti tą veislę, jeigu patenkinami priėmimo reikalavimai jų teritorijoje ir užtikrinamas palaikymas.20 straipsnis1. Remiantis 23 straipsnio 2 dalyje numatyta tvarka, galima nustatyti ypatingas sąlygas atsižvelgiant į sąlygų, kuriomis galima prekiauti chemiškai apdorotomis sėklomis, pasikeitimus.2. Nepažeidžiant 1994 m. birželio 20 d. Tarybos reglamento (EB) Nr. 1467/94 dėl genetinių išteklių žemės ūkyje išsaugojimo, apibūdinimo, rinkimo ir panaudojimo [13], ypatingos sąlygos nustatomos remiantis 23 straipsnio 2 dalyje numatyta tvarka siekiant atsižvelgti į išsaugojimo in situ ir tolygaus augalų genetinių išteklių panaudojimo pasikeitimus auginant ir parduodant žemės genčių ir veislių, kurios natūraliai prisitaikę prie vietinių ir regioninių sąlygų, ir kurioms gresia genetinė erozija, sėklas.3. 2 dalyje minėtos ypatingos sąlygos apima pirmiausia tokius punktus:a) žemės gentys ir veislės priimamos remiantis šios direktyvos nuostatomis. Oficialaus priėmimo procedūra atsižvelgia į konkrečias kokybės savybes ir reikalavimus. Atsižvelgiama ypač į neoficialių tyrimų rezultatus ir praktines auginimo, dauginimo ir naudojimo patirties žinias bei išsamų veislių ir jų pavadinimų apibūdinimą, apie tai buvo pranešta atitinkamoms valstybėms narėms, ir, jeigu to pakanka, suteikiamas atleidimas nuo oficialaus tyrimo. Priėmus tokią žemės gentį ar rūšį, bendrajame kataloge ji nurodoma kaip "išsaugojimo veislė";b) atitinkami kiekybiniai apribojimai.21 straipsnisYpatingas sąlygas galima nustatyti 23 straipsnio 2 dalyje numatyta tvarka siekiant atsižvelgti į genetinių išteklių apsaugos pasikeitimus.22 straipsnis1. Taryba, remdamasi Komisijos pasiūlymu, kvalifikuota balsų dauguma nusprendžia, ar:a) oficialūs veislių tyrimai, atliekami trečiojoje šalyje, suteikia tas pačias garantijas, kurios numatytos 7 straipsnyje ir yra vykdomos valstybėse narėse;b) veislės palaikymo procedūrų patikrinimai, atliekami trečiojoje šalyje, suteikia tas pačias garantijas kaip ir tyrimai, atliekami valstybėse narėse.2. 1 dalis taip pat taikoma bet kuriai naujai valstybei narei nuo jos įstojimo datos iki datos, kuomet ji privalo priimti įstatymus ir kitus teisės aktus, būtinus šiai direktyvai įgyvendinti.23 straipsnis1. Komisijai padeda Žemės ūkio, sodininkystės ir miškininkystės sėklos bei dauginamosios medžiagos nuolatinis komitetas, įsteigtas remiantis Tarybos sprendimo 66/399/EEB 1 straipsniu [14].2. Jeigu nuoroda daroma į šią dalį, taikomi Sprendimo 1999/468/EB 4 ir 7 straipsniai.Sprendimo 1999/468/EB 4 straipsnio 3 dalyje numatytas laikotarpis yra vienas mėnuo.3. Jeigu nuoroda daroma į šią dalį, taikomi Sprendimo 1999/468/EB 5 ir 7 straipsniai.Sprendimo 1999/468/EB 5 straipsnio 6 dalyje numatytas laikotarpis yra vienas mėnuo.4. Komitetas priima savo darbo tvarkos taisykles.24 straipsnisIšskyrus 16 ir 18 straipsiuose numatytus atvejus, ši direktyva nepažeidžia nacionalinių įstatymų, priimtų remiantis žmonių, gyvūnų ar augalų sveikatos, ar gyvybės apsaugos arba pramoninės ar komercinės nuosavybės apsaugos sumetimais, nuostatų.25 straipsnisValstybės narės pateikia Komisijai šios direktyvos taikymo srityje priimtų nacionalinės teisės aktų pagrindinių nuostatų tekstus.Apie tai Komisija praneša kitoms valstybėms narėms.26 straipsnis1. Direktyva 70/457/EEB su pakeitimais, padarytais direktyvomis, išvardytomis I priedo A dalyje, yra panaikinama nepažeidžiant valstybių narių prievolių dėl minėtų direktyvų perkėlimo, nurodyto I priedo B dalyje, galutinio termino.2. Nuorodos į tą direktyvą laikomos nuorodomis į šią direktyvą ir skaitomos pagal II priede pateiktą koreliacijos lentelę.27 straipsnisŠi direktyva įsigalioja dvidešimtą dieną po jos paskelbimo Europos Bendrijų oficialiajame leidinyje.28 straipsnisŠi direktyva skirta valstybėms narėms.Priimta Liuksemburge, 2002 m. birželio 13 d.Tarybos varduPirmininkasM. Rajoy Brey[1] 2002 m. balandžio 9 d. pareikšta nuomonė (dar nepaskelbta Oficialiajame leidinyje).[2] OL 225, 1970 10 12, p. 1. Direktyva su paskutiniais pakeitimais, padarytais Direktyva 98/96/EB (OL L 25, 1999 2 1, p. 27).[3] Žr. I priedo A dalį.[4] OL L 193, 2002 7 20, p. 12.[5] OL 125, 1966 7 11, p. 2298/66. Direktyva su paskutiniais pakeitimais, padarytais Direktyva 2001/64/EB (OL L 234, 2001 9 1, p. 60).[6] OL 125, 1966 7 11, p. 2309/66. Direktyva su paskutiniais pakeitimais, padarytais Direktyva 2001/64/EB.[7] OL L 193, 2002 7 20, p. 60.[8] OL L 193, 2002 7 20, p. 74.[9] OL L 117, 1970 5 8, p. 15. Direktyva, panaikinta Europos Parlamento ir Tarybos Direktyva 2001/18/EB (OL L 106, 2001 4 17, p. 1).[10] OL L 43, 1997 2 14, p. 1.[11] OL L 184, 1999 7 17, p. 23.[12] OL L 227, 1994 9 1, p. 1. Reglamentas su pakeitimais, padarytais Reglamentu (EB) Nr. 2506/95 (OL L 258, 1995 10 28, p. 3).[13] OL L 159, 1994 6 28, p. 1.[14] OL 125, 1966 7 11, p. 2289/66.--------------------------------------------------I PRIEDASA DALISPANAIKINTOJI DIREKTYVA IR VĖLESNI JOS PAKEITIMAI(minimi 26 straipsnyje)Direktyva 70/457/EEB (OL L 225, 1970 10 12, p. 1) | |Tarybos direktyva 72/274/EEB (OL L 171, 1972 7 29, p. 37) | tik dėl nuorodų į Direktyvos 70/457/EEB nuostatas 1 ir 2 straipsniuose |Tarybos direktyva 72/418/EEB (OL L 287, 1972 12 26, p. 22) | tik 7 straipsnis |Tarybos direktyva 73/438/EEB (OL L 356, 1973 12 27, p. 79) | tik 7 straipsnis |Tarybos direktyva 78/55/EEB (OL L 16, 1978 1 20, p. 23) | tik 6 straipsnis |Tarybos direktyva 79/692/EEB (OL L 205, 1979 8 13, p. 1) | tik 3 straipsnis |Tarybos direktyva 79/967/EEB (OL L 293, 1979 11 20, p. 16) | tik 2 straipsnis |Tarybos direktyva 80/1141/EEB (OL L 341, 1980 12 16, p. 27) | tik 1 straipsnis |Tarybos direktyva 86/155/EEB (OL L 118, 1986 5 7, p. 23) | tik 5 straipsnis |Tarybos direktyva 88/380/EEB (OL L 187, 1988 7 16, p. 31) | tik 6 straipsnis |Tarybos direktyva 90/654/EEB (OL L 353, 1990 12 17, p. 48) | tik dėl nuorodų į Direktyvą 70/457/EEB 2 straipsnyje ir II priedo I dalies 6 punkte |Tarybos direktyva 98/95/EB (OL L 25, 1999 2 1, p. 1) | tik 6 straipsnis |Tarybos direktyva 98/96/EB (OL L 25, 1999 2 1, p. 27) | tik 6 straipsnis |B DALISGALUTINIAI PERKĖLIMO Į NACIONALINĘ TEISĘ TERMINAI(minimi 26 straipsnyje)Direktyva | Galutinis perkėlimo terminas |70/457/EEB | 1972 m. liepos 1 d. |70/274/EEB | 1972 m. liepos 1 d. (1 straipsnis) |1973 m. sausio 1 d. (2 straipsnis) |72/418/EEB | 1972 m. liepos 1 d. (7 straipsnis) |73/438/EEB | 1974 m. liepos 1 d. (7 straipsnis) |78/55/EEB | 1977 m. liepos 1 d. (6 straipsnis) |79/692/EEB | 1977 m. liepos 1 d. (3 straipsnio 9 dalis) |1982 m. liepos 1 d. (kitos nuostatos) |79/967/EEB | 1982 m. liepos 1 d. (2 straipsnis) |80/1141/EEB | 1980 m. liepos 1 d. (1 straipsnis) |86/155/EEB | 1986 m. kovo 1 d. (5 straipsnis) |88/380/EEB | 1986 m. sausio 1 d. (6 straipsnio 5 ir 6 dalys) |1990 m. liepos 1 d. (kitos nuostatos) |90/654/EEB | |98/95/EB | 2000 m. vasario 1 d. (klaidų sąrašas OL L 126, 1999 5 20, p. 23) |98/96/EB | 2000 m. vasario 1 d. |--------------------------------------------------II PRIEDASKORELIACIJOS LENTELĖDirektyva 70/457/EEB | Ši direktyva |1 straipsnio 1 dalis | 1 straipsnio 1 dalis |1 straipsnio 2 dalis | 1 straipsnio 2 dalis |22 straipsnis | 1 straipsnio 3 dalis |2 straipsnis | 2 straipsnis |3 straipsnio 1 dalis | 3 straipsnio 1 dalis |3 straipsnio 1a dalis | 3 straipsnio 2 dalis |3 straipsnio 2 dalis | 3 straipsnio 3 dalis |3 straipsnio 3 dalis | 3 straipsnio 4 dalis |3 straipsnio 4 dalis | 3 straipsnio 5 dalis |4 straipsnis | 4 straipsnis |5 straipsnis | 5 straipsnis |6 straipsnis | 6 straipsnis |7 straipsnis | 7 straipsnis |8 straipsnis | 8 straipsnis |9 straipsnis | 9 straipsnis |10 straipsnis | 10 straipsnis |11 straipsnis | 11 straipsnis |12 straipsnis | 12 straipsnis |12a straipsnis | 13 straipsnis |13 straipsnis | 14 straipsnis |14 straipsnis | 15 straipsnis |15 straipsnis | 16 straipsnis |16 straipsnis | – |17 straipsnis | – |18 straipsnis | 17 straipsnis |19 straipsnis | 18 straipsnis |20 straipsnis | 19 straipsnis |20a straipsnis | 20 straipsnis |21 straipsnio 1 dalis | 22 straipsnio 1 dalis |21 straipsnio 3 dalis | 22 straipsnio 2 dalis |23 straipsnis | 23 straipsnio 1, 2 ir 4 dalys |23a straipsnis | 23 straipsnio 1, 3 ir 4 dalys |24 straipsnis | 24 straipsnis |24a straipsnis | 21 straipsnis |– | 25 straipsnis |– | 26 straipsnis |– | 27 straipsnis |– | 28 straipsnis |– | I PRIEDAS |– | II PRIEDAS |– | |--------------------------------------------------


title: 1982 m. gegužės 14 d. Antroji Komisijos direktyva dėl valstybių narių įstatymų, susijusių su analizės metodais, kurie yra būtini kosmetikos gaminių sudėčiai tikrinti, suderinimo

text:
Svarbus teisinis pranešimas

|

31982L0434

Oficialusis leidinys L 185 , 30/06/1982 p. 0001 - 0028 specialusis leidimas suomių kalba: skyrius 13 tomas 12 p. 0071  specialusis leidimas ispanų kalba: skyrius 15 tomas 3 p. 0179  specialusis leidimas švedų kalba: skyrius 13 tomas 12 p. 0071  specialusis leidimas portugalų kalba skyrius 15 tomas 3 p. 0179

		Antroji Komisijos direktyva1982 m. gegužės 14 d.dėl valstybių narių įstatymų, susijusių su analizės metodais, kurie yra būtini kosmetikos gaminių sudėčiai tikrinti, suderinimo(82/434/EEB)EUROPOS BENDRIJŲ KOMISIJA,atsižvelgdama į Europos ekonominės bendrijos steigimo sutartį,atsižvelgdama į 1976 m. liepos 27 d. Tarybos direktyvą 76/768/EEB dėl valstybių narių teisės aktų, susijusių su kosmetikos gaminiais, suderinimo [1], su pakeitimais, iš dalies padarytais Direktyva 79/661/EEB [2], ypač į jos 8 straipsnio 1 dalį,kadangi Direktyvoje 76/768/EEB numatyta oficialiai tirti kosmetikos gaminius užtikrinant, kad bus laikomasi sąlygų, nustatytų Bendrijos nuostatose dėl kosmetikos gaminių sudėties,kadangi visi reikalingi analizės metodai turėtų būti kuo greičiau parengti; kadangi pirmasis žingsnis šiam tikslui pasiekti jau buvo žengtas Komisijos direktyvoje 80/1335/EEB [3] apibrėžus tam tikrus metodus, antruoju žingsniu reikėtų apibrėžti kai kurių oksidatorių atpažinimo ir vandenilio peroksido kiekio nustatymo metodus kosmetiniuose plaukų priežiūros gaminiuose, tam tikrų oksidacinių dažiklių plaukų dažuose atpažinimas ir pusiau kiekybinis nustatymas, nitritų atpažinimas ir kiekio nustatymas, laisvojo formaldehido atpažinimas ir kiekio nustatymas, rezorcinolio kiekio šampūnuose ir plaukų losjonuose nustatymas ir metanolio kiekio nustatymas etanolio ir 2-propanolio atžvilgiu,kadangi šioje direktyvoje nustatytos priemonės atitinka Direktyvos 76/768/EEB derinimo su technikos pažanga komiteto nuomonę,PRIĖMĖ ŠIĄ DIREKTYVĄ:1 straipsnisValstybės narės imasi būtinų priemonių užtikrinti, kad oficialiai tiriant kosmetikos gaminius,- oksidatorių atpažinimas ir vandenilio peroksido kiekio nustatymas plaukų priežiūros gaminiuose,- tam tikrų oksiduojančių dažiklių plaukų dažuose atpažinimas ir pusiau kiekybinis nustatymas,- nitritų atpažinimas ir kiekio nustatymas,- laisvojo formaldehido atpažinimas ir kiekio nustatymas,- rezorcinolio kiekio nustatymas šampūnuose ir plaukų losjonuose,- metanolio kiekio nustatymas etanolio ir 2-propanolio atžvilgiubūtų atliekami, taikant priede apibūdintus metodus.2 straipsnisValstybės narės priima įstatymus ir kitus teisės aktus, kurie įsigalioję ne vėliau kaip iki 1983 m. gruodžio 31 d., įgyvendina šią direktyvą.Apie tai jos nedelsdamos praneša Komisijai.3 straipsnisŠi direktyva yra skirta valstybėms narėms.Priimta Briuselyje, 1982 m. gegužės 14 d.Komisijos varduKarl-Heinz NarjesKomisijos narys[1] OL L 262, 1976 9 27, p. 169.[2] OL L 192, 1979 7 31, p. 35.[3] OL L 383, 1980 12 31, p. 27.--------------------------------------------------PRIEDASI. OKSIDATORIŲ ATPAŽINIMAS IR VANDENILIO PEROKSIDO KIEKIO NUSTATYMAS PLAUKŲ PRIEŽIŪROS GAMINIUOSEAPIMTIS IR TAIKYMO SRITISVandenilio peroksido kiekio jodometrinis nustatymas kosmetikos gaminiuose yra įmanomas tik tada, kai nėra kitų oksidatorių, išskiriančių jodą iš jodidų. Todėl prieš atliekant jodometrinį vandenilio peroksido kiekio nustatymą, būtina atpažinti ir nustatyti bet kokius kitus esančius oksidatorius. Šis atpažinimas yra dalinamas į du etapus: pirmajame tiriami peroksosulfatai, bromatai ir vandenilio peroksidas, o antrajame tiriamas bario peroksidas.A. PEROKSOSULFATŲ, BROMATŲ IR VANDENILIO PEROKSIDO ATPAŽINIMAS1. METODO ESMĖNatrio peroksosulfatas, kalio peroksosulfatas ir amonio peroksosulfatas, kalio bromatas, natrio bromatas ir vandenilio peroksidas – gaunamas iš bario peroksido arba ne iš jo – yra atpažįstami naudojant žemyneigę popieriaus chromatografiją ir du judančiosios fazės tirpiklius.2. REAGENTAITuri būti naudojami analiziškai gryni reagentai.2.1. 0,75 % (m/t) vandeniniai etaloniniai šių junginių tirpalai:2.1.1. Natrio peroksosulfatas2.1.2. Kalio peroksosulfatas2.1.3. Amonio peroksosulfatas2.1.4. Kalio bromatas2.1.5. Natrio bromatas2.1.6. Vandenilio peroksidas2.2. Judančiosios fazės tirpiklis A, 80 % (t/t) etanolis2.3. Judančiosios fazės tirpiklis B, benzenas/metanolis/3-metil-butan-1-olis/vanduo (34: 38: 18: 10 tūrio dalys)2.4. Aptikimo reagentas A, 10 % (m/t) vandeninis kalio jodido tirpalas2.5. Aptikimo reagentas B, 1 % (m/t) vandeninis krakmolo tirpalas2.6. Aptikimo reagentas C, 10 % (m/m) vandenilio chloridas2.7. 4 N vandenilio chloridas3. PRIEMONĖS3.1. Chromatografinis popierius (Whatman popierius Nr. 3 ir Nr. 4 arba jų atitikmuo)3.2. Mikropipetė, 1 μl3.3. Matavimo kolba, 100 ml3.4. Lankstytieji filtrai3.5. Žemyneigės popieriaus chromatografijos aparatas4. MĖGINIO PARUOŠIMAS4.1. Vandenyje tirpūs gaminiaiParuošiami du kiekvieno mėginio tirpalai, ištirpinant 1 g ir 5 g gaminio 100 ml vandens. Popieriaus chromatografijai, apibūdintai 5 dalyje, atlikti imama po 1 μl kiekvieno tirpalo.4.2. Blogai tirpstantys vandenyje gaminiai4.2.1. Matavimo kolbose pasveriama 1 g ir 5 g gaminio, disperguojama 50 ml vandens, skiedžiama iki 100 ml vandeniu, sumaišoma. Abu tirpalai filtruojami per lankstytąjį filtrą (3.4) ir imama po 1μl kiekvieno filtrato 5 dalyje apibūdintai popieriaus chromatografijai atlikti.4.2.2. Vėl paruošiami du mėginio tirpalai, imant 1 g ir 5 g gaminio, disperguojant 50 ml vandens, parūgštinant praskiestu vandenilio chlorido tirpalu (2.7), įpilant vandens iki 100 ml ir sumaišant. Tirpalai filtruojami per lankstytąjį filtrą (3.4) ir imama po 1μl kiekvieno filtrato 5 dalyje apibūdintai popieriaus chromatografijai atlikti.4.3. Kremai5 g ir 20 g kiekvieno gaminio disperguojami 100 ml vandens ir šios dispersijos naudojamos popieriaus chromatografijai, apibūdintai 5 dalyje, atlikti.5. METODAS5.1. Tinkami kiekiai A tirpiklio (2.2) ir B tirpiklio (2.3) įpilami į dvi atskiras chromatografines kameras žemyneigei popieriaus chromatografijai atlikti. Chromatografinės kameros sotinamos tirpiklio garais ne trumpiau kaip 24 val.5.2. Kiekviename pradiniame taške ant chromatografinio popieriaus (Whatman Nr. 3 arba jo atitikmens) (3.1) 40 cm ilgio ir 20 cm pločio arba kito tinkamo formato juostelės užlašinama 1μl vieno mėginio tirpalo ir vieno etaloninio tirpalo, paruošto pagal 4 ir 2.1 punktus, ir tirpalas garinamas ore.5.3. Chromatografinė juostelė (5.2) įdedama į chromatografinę kamerą, pripildytą judančiosios fazės tirpiklio A (5.1) ir ryškinama, kol tirpiklio frontas pajudės 35 cm (apie 15 valandų).5.4. Darbo eiga, apibūdinta 5.2 ir 5.3 punktuose, yra kartojama naudojant chromatografinį popierių (Whatman Nr. 4 arba jo atitikmuo) (3.1) ir judančiosios fazės tirpiklį B. Chromatografija atliekama, kol tirpiklio frontas pajudės 35 cm (apie penkias valandas).5.5. Chromatogramos išimamos ir išdžiovinamos ore.5.6. Dėmės išryškinamos chromatogramą apipurškiant paeiliui:5.6.1. Aptikimo reagentu A (2.4), iš karto po to – aptikimo reagentu B (2.5). Chromatogramoje pirma pasirodys peroksosulfatų dėmės, o po to – vandenilio peroksido dėmės. Dėmės pažymimos pieštuku.5.6.2. Aptikimo reagentu C (2.6) – chromatogramos, gautos pagal 5.6.1. punktą; bromatų buvimą parodys pilkai mėlynos dėmės chromatogramoje.5.7. Esant anksčiau minėtoms sąlygoms, susijusioms su judančiosios fazės tirpikliais A (2.2) ir B (2.3), etaloninių medžiagų (2.1) Rf vertės yra apytikriai tokios:| Tirpiklis A (2.2.) | Tirpiklis B (2.3.) |Natrio peroksosulfatas | 0,40 | 0,10 |Kalio peroksosulfatas | 0,40 | 0,02 + 0,05 |Amonio peroksosulfatas | 0,50 | 0,10 + 0,20 |Natrio bromatas | 0,40 | 0,20 |Kalio bromatas | 0,40 | 0,10 + 0,20 |Vandenilio peroksidas | 0,80 | 0,80 |B. BARIO PEROKSIDO ATPAŽINIMAS1. METODO ESMĖBario peroksidas yra atpažįstamas iš vandenilio peroksido, susidarančio parūgštinus bandinį (A.4.2), ir bario jonų buvimo:- jeigu nėra peroksosulfatų (A), į rūgštinį bandinio tirpalą (B.4.1) pridėjus praskiestos sieros rūgšties susidaro baltos bario sulfato nuosėdos. Bario jonų buvimas bandinyje (B.4.1) patvirtinamas popieriaus chromatografija, atliekant ją toliau aprašytu būdu (B.5),- jeigu kartu yra bario peroksidas ir peroksosulfatai (B.4.2), lydant tirpalo (B.4.2) likutį su šarmu; ištirpinus vandenilio chloride, bario jonų buvimas lydalo tirpale (B.4.2.3) yra patvirtinamas popieriaus chromatografijos būdu ir (arba) bario sulfato nuosėdų susidarymu.2. REAGENTAI2.1. Metanolis2.2. 36 % (m/m) koncentruotas vandenilio chloridas2.3. 6 N vandenilio chloridas2.4. 4 N sieros rūgštis2.5. Rodizono rūgšties dinatrio druska2.6. Bario chloridas (BaCl2 · 2H2O)2.7. Bevandenis natrio karbonatas2.8. 1 % (m/t) vandeninis bario chlorido tirpalas2.9. Judančiosios fazės tirpiklis, susidedantis iš metanolio, koncentruoto vandenilio chlorido (36 %) ir vandens (80: 10: 10 tūrio dalys)2.10. Aptikimo reagentas, 0,1 % (m/t) vandeninis rodizono rūgšties dinatrio druskos tirpalas, paruošiamas šviežias.3. PRIEMONĖS3.1. Mikropipetė, 5μl3.2. Platinos tigliai3.3. Matavimo kolbos, 100 ml3.4. Schleicher ir Schull chromatografinis popierius 2043 b arba jo atitikmuo. Popierius išvalomas, per naktį jį ryškinant žemyneigės chromatografijos kameroje (A.3.5) su judančiosios fazės tirpikliu (B.2.9) ir išdžiovinamas.3.5. Lankstytasis filtravimo popierius3.6. Įprastas aparatas aukštyneigei popieriaus chromatografijai atlikti.4. MĖGINIO PARUOŠIMAS4.1. Gaminiai, kuriuose nėra peroksosulfatų4.1.1. 2 g gaminio disperguojami 50 ml vandens ir dispersijos pH vandenilio chloridu (B.2.3) sumažinamas apytikriai iki 1.4.1.2. Mėginio dispersija vandenyje perpilama į 100 ml matavimo kolbą, skiedžiama vandeniu iki žymės ir sumaišoma. Ši dispersija naudojama 5 dalyje apibūdintai popieriaus chromatografinei analizei atlikti bei atpažįstant barį iš sulfato nuosėdų susidarymo.4.2. Gaminiai, kuriuose yra peroksosulfatų.4.2.1. 2 g gaminio disperguojami 100 ml vandens ir filtruojama.4.2.2. Į išdžiovintą likutį pridedama nuo 7 iki 10 jų masės dalių natrio karbonato (B.2.7), sumaišoma, mišinys lydomas platinos tiglyje (B.3.2.) pusę valandos.4.2.3. Atvėsinama iki kambario temperatūros, lydalas ištirpinamas 50 ml vandens ir filtruojamas (B.3.5).4.2.4. Lydalo likučiai tirpinami vandenilio chloride (B.2.3.) ir skiedžiami vandeniu iki 100 ml. Šis tirpalas naudojamas 5 dalyje apibūdintai popieriaus chromatografinei analizei atlikti bei atpažįstant barį iš sulfato nuosėdų susidarymo.5. METODAS5.1. Tinkamas kiekis judančiosios fazės tirpiklio (B.2.9) įpilamas į kamerą aukštyneigei popieriaus chromatografijai atlikti, kamera sotinama ne trumpiau kaip 15 val.5.2. Ant chromatografinio popieriaus lapo – iš anksto apdoroto pagal B skirsnio 3.4 punkto aprašymą – trijuose pradiniuose taškuose užlašinama po 5 μl kiekvieno tirpalo, paruošto pagal B.4.1.2 ir B.4.2.4, ir etaloninio tirpalo B.2.8.5.3. Mėginio ir etalono dėmės išdžiovinamos ore. Chromatograma ryškinama, kol tirpiklio frontas pakyla 30 cm.5.4. Chromatograma išimama iš kameros ir išdžiovinama ore.5.5. Dėmės chromatogramoje ryškinamos popierių apipurškiant aptikimo reagentu B.2.10. Jeigu yra bario, chromatogramoje pasirodo raudonos dėmės, kurių Rf vertė yra apytikriai lygi 0,10.C. VANDENILIO PEROKSIDO NUSTATYMAS1. METODO ESMĖJodometrinis vandenilio peroksido kiekio nustatymas yra pagrįstas tokia reakcija:HO+ 2H+ 2I→ I− 2HOŠi reakcija vyksta lėtai, bet gali būti pagreitinama pridedant amonio molibdato. Susidaręs jodas nustatomas titruojant natrio tiosulfatu, titravimo rezultatas rodo esantį vandenilio peroksido kiekį.2. APIBRĖŽIMASVandenilio peroksido kiekis, nustatytas toliau apibūdintu metodu, išreiškiamas gaminio masės procentais (% m/m).3. REAGENTAITuri būti naudojami analiziškai gryni reagentai.3.1. 2 N sieros rūgštis3.2. Kalio jodidas3.3. Amonio molibdatas3.4. 0,1 N natrio tiosulfatas3.5. 10 % (m/t) kalio jodido tirpalas, šviežias3.6. 20 % (m/t) amonio molibdato tirpalas3.7. 1 % (m/t) krakmolo tirpalas4. PRIEMONĖS4.1. Laboratorinės stiklinės, 100 ml4.2. Biuretė, 50 ml4.3. Matavimo kolbos, 250 ml4.4. Matavimo cilindrai, 25 ir 100 ml4.5. Moro pipetės, 10 ml4.6. Kūginės kolbos, 250 ml5. METODAS5.1. 100 ml laboratorinėje stiklinėje pasveriama 10 g (m gramų) gaminio, kuriame yra apie 0,6 g vandenilio peroksido. Nuplaunant vandeniu, šis kiekis perpilamas į 250 ml matavimo kolbą, iki žymės įpilama vandens ir sumaišoma.5.2. 10 ml mėginio tirpalo (5.1) pipete įpilama į 250 ml kūginę kolbą (4.6), tada paeiliui įpilama 100 ml 2 N sieros rūgšties (3.1), 20 ml kalio jodido tirpalo (3.5) ir trys lašai amonio molibdato tirpalo (3.6).5.3. Susidaręs jodas titruojamas 0,1 N natrio tiosulfato tirpalu (3.4). Prieš pat pasiekiant galinį tašką įdedama indikatoriaus - keli mililitrai krakmolo tirpalo (3.7). Užrašomas sunaudoto 0,1 N natrio tiosulfato (3.4) kiekis mililitrais (V).5.4. 5.2 ir 5.3 punktuose aprašytu būdu atliekamas nustatymas tuščiajame mėginyje, 10 ml mėginio pakeičiant 10 ml vandens. Užrašomas sunaudoto 0,1 N natrio tiosulfato tirpalo kiekis (Vo ml).6. APSKAIČIAVIMASVandenilio peroksido kiekis gaminio masės procentais (% m/m), apskaičiuojamas pagal formulę:% vandenilio peroksido | = V − Vo × 1,7008 × 250 × 100m × 10 × 1000 |= V − Vo × 4,252m |čia:m = analizuoto gaminio (5.1), kiekis gramais;Vo = 0,1 N tiosulfato tirpalo, sunaudoto tuščiojo mėginio tirpalui titruoti (5.4), tūris mililitrais;V = 0,1 N tiosulfato tirpalo, sunaudoto mėginio tirpalui titruoti (5.3), tūris mililitrais.7. PASIKARTOJAMUMAS [1]Gaminiams, kuriuose yra apie 6 % m/m vandenilio peroksido, to paties mėginio dviejų lygiagrečių nustatymų rezultatų skirtumas turi neviršyti absoliučios 0,2 % vertės.II. TAM TIKRŲ OKSIDACINIŲ DAŽIKLIŲ, ESANČIŲ PLAUKŲ DAŽUOSE, ATPAŽINIMAS IR PUSIAU KIEKYBINIS NUSTATYMAS1. APIMTIS IR TAIKYMO SRITISŠis metodas tinka medžiagoms, esančioms kremo arba skysčių pavidalo plaukų dažuose, atpažinti ir pusiau kiekybiškai nustatyti:Medžiagos pavadinimas | Simbolis |Fenilendiaminaio- fenilendiaminas | (OPD) |m- fenilendiaminas | (MPD) |p- fenilendiaminas (V priedas) | (PPD) |Metilfenilendiaminai4-metil-1,2-fenilendiaminas (toluen-3,4-diaminas) | (OTD) |4-metil-1,3-fenilendiaminas (toluen-2,4-diaminas) | (MTD) |2-metil-1,4-fenilendiaminas (toluen-2,5-diaminas) | (PTD) |Diaminofenoliai2,4-diaminofenolis | (DAP) |Hidrochinonas1,4 benzendiolis | (H) |a-naftolis | (α-N) |Pirogalolis1,2,3-trihidroksibenzenas | (P) |Rezorcinolis1,3-dihidroksibenzenas | (R) |2. METODO ESMĖIš kremo arba skysčio pavidalo dažų oksidaciniai dažikliai ekstrahuojami 96 % etanoliu, esant pH 10, ir atpažįstami, naudojant vienmatės arba dvimatės plonasluoksnės chromatografijos metodą.Atliekant pusiau kiekybinį šių medžiagų nustatymą, mėginių chromatograma keturiose ryškinimo sistemose yra palyginama su etaloninių medžiagų chromatogramomis, gautomis tuo pačiu metu kiek galima panašesnėmis sąlygomis.3. REAGENTAITuri būti naudojami analiziškai gryni reagentai.3.1. Etanolis, bevandenis3.2. Acetonas3.3. Etanolis, 96 % (t/t)3.4. d= 0,913.5. L (+) askorbo rūgštis3.6. Chloroformas3.7. Cikloheksanas3.8. Azotas, techninės kokybės3.9. Toluenas3.10. Benzenas3.11. n-butanolis3.12. 2-butanolis3.13. Fosfinato rūgštis, 50 % (t/t) tirpalas3.14. Diazo reagentas:- 3-nitro-1-benzendiazonio chlorobenzensulfonatas (stabilioji druskos forma) kaip Red 2 JN – Francolor,- 2-chloro-4-nitro-1-benzendiazonio naftalenbenzoatas (stabilioji druskos forma) kaip NNCD reagentas – etalonas Nr. 74 150 FLUKA,arba ekvivalentiškas.3.15. Sidabro nitratas3.16. p-dimetilaminobenzaldehidas3.17. 2,5 - dimetilfenolis3.18. Geležies (III) chlorido heksahidratas3.19. Vandenilio chloridas, 10 % (m/t) tirpalas3.20. Etaloninės medžiagosEtaloninės medžiagos yra nurodytos 1 dalyje "Apimtis ir taikymo sritis". Jeigu tai amino junginiai, etalonine medžiaga turi būti arba hidrochloridas (mono arba di), arba laisvoji bazė.3.21. Etaloniniai tirpalai 0,5 % (m/t)Paruošiami 0,5 % (m/t) kiekvienos etaloninės medžiagos, nurodytos 3.20 punkte, tirpalai.10 ml matavimo kolboje pasveriama 50 mg ± 1 mg etaloninės medžiagos.Pridedama 5 ml 96 % etanolio (3.3) ir 250 mg askorbo rūgšties (3.5).Tirpalas šarminamas amoniako tirpalu (3.4), kol pH pasiekia 10 (tikrinama indikatoriniu popieriumi).Pripilama iki 10 ml 96 % etanolio (3.3) ir sumaišoma.Tirpalai gali būti laikomi savaitę vėsioje tamsioje vietoje.Kartais, pridėjus askorbo rūgšties ir amoniako, gali iškristi nuosėdos. Tada prieš tyrimą leidžiama nusistovėti.3.22. Judančiosios fazės tirpikliai3.22.1. Acetonas/chloroformas/toluenas (35: 25: 40 tūrio dalys)3.22.2. Chloroformas/cikloheksanas/absoliutusis etanolis/25 % amoniakas (80: 10: 10: 1 tūrio dalys)3.22.3. Benzenas/2-butanolis/vanduo (50: 25: 25 tūrio dalys). Gerai sumaišoma ir naudojama viršutinė fazė, atsiskyrusi kambario temperatūroje (20–25 0C).3.22.4. n-butanolis/chloroformas/reagentas M (7: 70: 23 tūrio dalys). Kambario temperatūroje (20–25 0C) kruopščiai atskiriama ir naudojama apatinė fazė.M reagento paruošimasAmoniako tirpalas, 25 % (t/t) | 24 tūrio dalys |Hipofosfito rūgštis, 50 % (3.13) | 1 tūrio dalis |Vanduo | 75 tūrio dalys |PastabaTirpikliai, kuriuose yra amoniako, prieš pat naudojimą turi būti gerai suplakami.3.23. Indikatoriniai purškalai3.23.1. Diazo reagentasParuošiamas 5 % (m/t) vandeninis pasirinkto reagento (3.14) tirpalas. Šis tirpalas ruošiamas šviežias.3.23.2. Ehrlich’o reagentas2 g p-diametilaminobenzaldehido (3.16) ištirpinama 100 ml 10 % (m/t) vandenilio chlorido vandeniniame tirpalo (3.19).3.23.3. 2,5-dimetilfenolis – geležies(III) chlorido hekshidratas1 tirpalas: 1 g dimetilfenolio (3.17) ištirpinamas 100 ml 96 % etanolio (3.3).2 tirpalas: 4 g geležies (III) chlorido heksahidrato (3.18) ištirpinama 100 ml 96 % etanolio (3.3).Ryškinant šie tirpalai yra purškiami atskirai: pirma – 1 tirpalas, po to – 2 tirpalas.3.23.4. Amoniakinis sidabro nitrato tirpalas25 % amoniakas (3.4) yra pilamas į 5 % (m/t) sidabro nitrato (3.15) vandeninį tirpalą, kol nuosėdos visiškai ištirpsta. Šis reagentas ruošiamas šviežias.Nelaikomas.4. PRIEMONĖS4.1. Įprasta laboratorijos įranga plonasluoksnei chromatografijai atlikti.4.1.1. Plastikiniai arba stiklo gaubtai sukonstruoti taip, kad apdorojant dėmes ir jas džiovinant chromatografinė plokštelė būtų azote. Šios atsargos priemonės yra reikalingos, nes kai kurie dažikliai yra jautrūs oksidacijai.4.1.2. Mikrošvirkštas, 10 μl, graduotas 0,2 μl padalomis, su kvadratine adata arba, dar geriau, 50 μl daugkartinis dalytuvas, uždėtas ant stovo su laikikliu taip, kad plokštelė būtų azote.4.1.3. Paruoštos naudoti ponasluoksnės silikagelio plokštelės, 0,25 mm storio, 20 x 20 cm dydžio (Macherey ir Nagel, Silica G-HR, ant plastmasinės atramos, arba ekvivalentiškos).4.2. Centrifuga, 4000 aps./min.4.3. Centrifugos mėgintuvėliai, 10 ml su PTFE padengtais užsukamais dangteliais arba jų atitikmuo.5. DARBO EIGA5.1. Mėginių paruošimasPirmieji 2 arba 3 cm kremo, išspausti iš tūbelės, yra išmetami.Toliau išvardytos medžiagos dedamos į centrifugos mėgintuvėlį (4.3), prieš tai įleidus azoto: 300 mg askorbo rūgšties su 3 g kremo arba 3 g homogenizuoto skysčio.Lašinamas 25 % amoniakas (3.4), kol pH pasiekia 10. Skiedžiama iki 10 ml 96 % etanoliu (3.3).Homogenizuojama azote (3.8), užkemšama ir 10 minučių centrifuguojama, esant 4000 aps./min.Naudojamas viršuje esantis skystis.5.2. Chromatografija5.2.1. Lašinimas ant plokšteliųAzoto (3.8) atmosferoje chromatografinės plokštelės (4.1.3) devyniuose taškuose, esančiuose maždaug kas 1,5 cm išilgai linijos ir apie 1,5 cm nuo plokštelės krašto užlašinama po 1 μl kiekvieno anksčiau apibūdinto etaloninio tirpalo.Šie etaloninio tirpalo lašai yra išdėstomi taip:1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 |R | P | H | PPD | DAP | PTD | OPD | OTD | MPD |MTD | α N | | | | | | | |Be to, atitinkamai 10 ir 11 taškuose užlašinama po 2 μl mėginių, gautų pagal 5.1 punktą.Plokštelė laikoma azote (3.8) iki chromatografinės analizės pradžios.5.2.2. RyškinimasPlokštelė dedama į kamerą, prieš tai ją prapūtus azotu (3.8), prisotintą vienu iš keturių tirpiklių (3.22) ir chromatografuojama kambario temperatūroje (20 – 250C) tamsoje, kol tirpiklio frontas pajudės nuo pagrindinės linijos 15 cm.Plokštelė išimama ir džiovinama azote (3.8) kambario temperatūroje.5.2.3. PurškimasPlokštelė nedelsiant apipurškiama vienu iš keturių tirpalų, apibrėžtų 3.23 punkte.5.2.4. AtpažinimasPalyginamos chromatografiniu metodu gautos bandinio ir etaloninių medžiagų Rf vertės ir spalva.I lentelėje pateikiami kiekvienos medžiagos Rf vertės ir spalvos, priklausomai nuo naudoto tirpiklio ir indikatoriaus, pavyzdžiai.Abejotiną atpažinimą kartais galima patvirtinti naudojant žymėjimo metodą, pridedant atitinkamo etaloninio tirpalo į mėginio ekstraktą.5.2.5. Pusiau kiekybinis nustatymasVizualiai palyginamas kiekvienos medžiagos, atpažintos pagal 5.2.4 punktą, dėmių ryškumas su etaloninių medžiagų, kurių koncentracijos yra tinkamose ribose, dėmių ryškumu.Jeigu yra nustatoma, kad vienos arba kelių medžiagų koncentracija mėginyje yra perteklinė, mėginio ekstraktas skiedžiamas ir tyrimas kartojamas.I LENTELĖRf vertės ir spalvos, gaunamos tuoj pat po apipurškimoPastaba:1. OPD yra tik labai silpnai matoma; kad būtų galima aiškiai atskirti nuo OTD, turi būti naudojamas tirpiklis (3.22.3).2. (*) rodo aiškiausiai išryškėjusią spalvą.Etalo-ninė medžiaga 3.20 | Judančiosios fazės tirpikliai | Indikatoriniai purškalai |fR vertės | Gautos spalvos |3.22.1 | 3.22.2 | 3.22.3 | 3.22.4 | Diazo 3.23.1 | Ehrlich’o 3.23.2 | Dimetilfe-nolio 3.23.3 | AgNO3 3.23.4 |OPD | 0,62 | 0,60 | 0,30 | 0,57 | Šviesiai ruda | — | — | Šviesiai ruda |MPD | 0,40 | 0,60 | 0,47 | 0,48 | Violetinio atspalvio ruda (*) | Geltona | Šviesiai ruda | Šviesiai ruda |PPD | 0,20 | 0,50 | 0,30 | 0,48 | Ruda | Ryškiai raudona (*) | Violetinė | Pilka |OTD | 0,60 | 0,60 | 0,53 | 0,60 | Ruda (*) | Šviesiai oranžinė | Šviesiai ruda | Pilko atspalvio ruda |MTD | 0,40 | 0,67 | 0,45 | 0,60 | Raudono atspalvio ruda (*) | Geltona | Ruda | Juoda |PTD | 0,33 | 0,65 | 0,37 | 0,70 | Ruda | Oranžinė | Violetinė (*) | Pilka |DAP | 0,07 | — | 0 | 0,05 | Ruda (*) | Oranžinė | Violetinė | Ruda |H | 0,50 | 0,35 | 0,80 | 0,20 | — | Oranžinė | Violetinė | Juoda (*) |α-N | 0,90 | 0,80 | 0,90 | 0,75 | Oranžinio atspalvio ruda | — | Violetinė (*) | Juoda |P | 0,37 | — | 0,67 | 0,05 | Ruda | Labai šviesiai violetinė | Labai šviesiai ruda | Ruda (*) |R | 0,50 | 0,37 | 0,80 | 0,17 | Oranžinė (*) | Blyškiai violetinė | Labai šviesiai ruda | Šviesiai ruda |6. TYRIMAS NAUDOJANT DVIMATĖS PLONASLUOKSNĖS CHROMATOGRAFIJOS METODĄAtliekant dvimatę chromatografinę analizę, reikia naudoti papildomas etalonines medžiagas ir reagentus.6.1. Papildomi etaloniniai tirpalai ir medžiagos6.1.1. β-naftolis (β-N)6.1.2. 2-aminofenolis (OAP)6.1.3. 3-aminofenolis (MAP)6.1.4. 4-aminofenolis (PAP)6.1.5. 2-nitro-1,4-fenilendiaminas (2-NPPD)6.1.6. 4-nitro-1,2-fenilendiaminas (4-NOPD)Paruošiamas kiekvienos papildomos etaloninės medžiagos 0,5 % m/t tirpalas, kaip apibūdinta 3.21 punkte.6.2. Papildomas judančiosios fazės tirpiklis6.2.1. Etilacetatas/cikloheksanas/amoniako tirpalas, 25 % (65: 30: 0,5 tūrio dalys)6.3. Papildoma indikacinė sistemaStiklo indas įdedamas į plonasluoksnės chromatografijos ryškinimo kamerą, įberiama 2 g kristalinio jodo ir kamera uždaromas tinkamu dangčiu.6.4. Chromatografavimas6.4.1. Ant plonasluoksnės plokštelės (4.1.3) absorbento paviršiaus nubrėžiamos dvi linijos kaip parodyta 1 pav.6.4.2. Azoto atmosferoje (4.1.1) pagrindiniame taške 1 (1 pav.), kuris yra 2 cm atstumu nuo abiejų kraštų, užlašinama 1-4 μl ekstrakto (5.1). Ekstrakto kiekis priklauso nuo dėmių chromatogramose (5.2) intensyvumo.6.4.3. 2 ir 3 taškuose (1 pav.) užlašinama oksidacinių dažiklių, atpažintų arba laikomų atpažintais pagal 5.2 punktą (atstumas tarp taškų 1,5 cm). Užlašinama 2 μl kiekvieno etaloninio tirpalo – išskyrus DAP, kurio užlašinama 6 μl. Darbas atliekamas azote (6.4.2).6.4.4. Veiksmai, nurodyti 6.4.3 punkte, yra pakartojami pagrindiniuose taškuose 4 ir 5 (1 pav.), plokštelė laikoma azote, kol atliekama chromatografija (atstumas tarp taškų – 1,5 cm).6.4.5. Chromatografo kamera prapučiama azotu (3.8) ir įpilama tinkamas kiekis judančiosios fazės tirpiklio (3.22.2). Plokštelė (6.4.4) dedama į kamerą ir ryškinama tamsoje pirmojo eliuavimo kryptimi (1 pav.).Eliuavimas atliekamas tol, kol tirpiklio frontas pasiekia ant plokštelės pažymėtą liniją (apytikriai 13 cm).6.4.6. Plokštelė išimama iš kameros ir dedama į chromatografo kamerą, prieš tai ją prapūtus azotu, kad išgaruotų eliuavimo tirpiklis, ne trumpiau kaip 60 min.6.4.7. Tinkamas kiekis eliuento (6.2) iš graduoto mėgintuvėlio įpilamas į azotu (3.8) apdorotą kamerą, plokštelė, pasukus ją 90° kampu, dedama į kamerą (6.4.6), chromatografija atliekama antrąja kryptimi (taip pat tamsoje), kol tirpiklio frontas pasieks liniją, nubrėžtą ant absorbento paviršiaus. Plokštelė išimama iš kameros, o eliuentas išgarinamas ore.6.4.8. Plokštelė 10 min. dedama į chromatografo kamerą, pripildytą jodo garų (6.3), ir dviejų krypčių chromatogramos duomenys yra aiškinami remiantis etaloninių medžiagų, kurių chromatografija buvo atliekama tuo pačiu metu, Rf ir spalvų vertėmis (II lentelėje nurodytos Rf vertės ir spalvos).PastabaRyškiausia dėmių spalva gaunama išryškintą chromatogramą paliekant ore pusei valandos po ryškinimo.6.4.9. Oksidacinių dažiklių, nustatytų pagal 6.4.8, buvimą galima patvirtinti pakartojant veiksmus, apibūdintus 6.4.1–6.4.8, ir 1 pagrindiniame taške papildomai užlašinant 6.4.2 punkte nurodytą ekstrakto kiekį - 1 μl etaloninės medžiagos, nurodytos 6.4.8 punkte. Jeigu lyginant su chromatograma, gauta pagal 6.4.8, neatsiranda kitų dėmių, chromatogramos, gautos pagal 6.4.8, duomenų aiškinimas yra teisingas.II LENTELĖEtaloninių medžiagų spalva, atlikus jų chromatografiją ir ryškinimą jodo garaisEtaloninės medžiagos | Spalva po ryškinimo jodo garais |R | Smėlio spalvos |P | Ruda |α-N | Violetinė |β-N | Šviesiai ruda |H | Violetinio atspalvio ruda |MPD | Gelsvai ruda |PPD | Violetinio atspalvio ruda |MTD | Tamsiai ruda |PTD | Gelsvai ruda |DAP | Tamsiai ruda |OAP | Oranžinė |MAP | Gelsvai ruda |PAP | Violetinio atspalvio ruda |2- NPPD | Ruda |4-NOPD | Oranžinė |+++++ TIFF +++++III. NITRITŲ ATPAŽINIMAS IR JŲ KIEKIO NUSTATYMASA. ATPAŽINIMAS1. APIMTIS IR TAIKYMO SRITISŠiuo metodu atpažįstami nitritai, esantys kosmetikos gaminiuose, ypač kremuose ir pastose.2. METODO ESMĖNitrito buvimą parodo su 2-aminobenzaldehido fenilhidrazonu (Nitrin®) susidarantys spalvoti dariniai.3. REAGENTAITuri būti naudojami analiziškai gryni reagentai.3.1. Praskiesta sieros rūgštis: 2 ml koncentruotos sieros rūgšties (d= 1,84=1,84) praskiedžiama 11 ml distiliuoto vandens.3.2. Praskiestas vandenilio chloridas: 1 ml koncentruoto vandenilio chlorido (d= 1,19=1,19) praskiedžiama 11 ml distiliuoto vandens.3.3. Metanolis3.4. 2-aminobenzaldehido fenilhidrazono (Nitrin® reagentas) tirpalas metanolyje.Pasveriama 2,0 g Nitrin® ir visas kiekis perpilamas į 100 ml matavimo kolbą. Įlašinami 4 ml praskiesto vandenilio chlorido (3.2) ir išmaišoma. Pripilama iki žymės metanolio ir maišoma, kol tirpalas pasidaro visai skaidrus. Tirpalas laikomas tamsaus stiklo butelyje (4.3).4. PRIEMONĖS4.1. Laboratorinės stiklinės, 50 ml4.2. Matavimo kolbos, 100 ml4.3. Tamsaus stiklo butelis, 125 ml4.4. Stiklo plokštelė, 10 x 10 cm4.5. Plastikinė mentelė4.6. Filtravimo popierius, 10 x 10 cm5. DARBO EIGA5.1. Dalis mėginio tolygiai paskleidžiama ant stiklo plokštelės (4.4), padengiant paviršių ne storesniu kaip 1 cm sluoksniu.5.2. Filtravimo popieriaus lapas (4.6) sudrėkinamas distiliuotu vandeniu, uždedamas ant bandinio ir prispaudžiamas plastikine mentele (4.5).5.3. Maždaug po minutės, filtravimo popieriaus centriniame taške užlašinami:- du lašai praskiestos sieros rūgšties (3.1),- po to du lašai Nitrin® tirpalo (3.4).5.4. Po 5–10 sekundžių filtravimo popierius nuimamas ir apžiūrimas dienos šviesoje. Nitritų buvimą rodo rausvai purpurinė spalva.Jeigu nitritų yra nedaug, rausvai purpurinė spalva po 5–15 sekundžių pasikeičia į geltoną. Kai nitritų kiekis yra didelis, spalva pasikeičia per 1–2 minutes.6. PASTABARausvai purpurinės spalvos intensyvumas ir laikas, per kurį ji pasikeičia į geltoną, parodo nitrito kiekį mėginyje.B. KIEKIO NUSTATYMAS1. TIKSLASČia aprašomas metodas nitritų kiekiams nustatyti kosmetikos gaminiuose.2. APIBRĖŽIMASNitritų kiekis nustatomas pagal šį metodą, yra išreiškiamas natrio nitrito masės procentais bandinyje.3. METODO ESMĖMėginį praskiedus vandeniu ir nuskaidrinus, jame esantis nitritas reaguoja su sulfanilamidu ir N-1-naftiletilendiaminu, gautos spalvos optinis tankis yra matuojamas esant 538 nm bangos ilgiui.4. REAGENTAITuri būti naudojami analiziškai gryni reagentai.4.1. Skaidrikliai: šių reagentų negalima naudoti ilgiau nei vieną savaitę nuo jų pagaminimo.4.1.1. I Carrez reagentas:106 g kalio heksacianoferato (II) K4Fe(CN)6 · 3H2O ištirpinama distiliuotame vandenyje ir praskiedžiama vandeniu iki 1000 ml.4.1.2. II Carrez reagentas:219,5 g cinko acetato Zn(CH3COO)2 · 2H2O ir 30 ml ledinės acto rūgšties ištirpinama distiliuotame vandenyje ir praskiedžiama vandeniu iki 1000 ml.4.2. Natrio nitrito tirpalas:0,500 g natrio nitrito ištirpinama distiliuotame vandenyje 1000 ml matavimo kolboje ir praskiedžiama vandeniu iki žymės. 10,0 ml šio pradinio etaloninio tirpalo skiedžiama iki 500 ml; 1 ml šio tirpalo = 10 mikrogramų NaNO2.4.3. 1N natrio hidroksido tirpalas4.4. 0,2 % sulfanilamido hidrochlorido tirpalas:2,0 g sulfanilamido šildant ištirpinama 800 ml vandens. Atvėsinama ir maišant įpilama 100 ml koncentruoto vandenilio chlorido. Skiedžiama vandeniu iki 1000 ml.4.5. 5 N vandenilio chloridas4.6. N-1-naftil reagentasŠis tirpalas turi būti ruošiamas tą dieną, kai naudojamas. 0,1 g N-1-naftiletilendiamino dihidrochlorido ištirpinama vandenyje ir praskiedžiama vandeniu iki 100 ml.5. PRIEMONĖS5.1. Analizinės svarstyklės5.2. Matavimo kolbos, 100, 250, 500 ir 1000 ml5.3. Moro arba graduotos pipetės5.4. Matavimo cilindrai, 100 ml5.5. Lankstytasis filtravimo popierius, be nitritų, 15 cm skersmens5.6. Vandens vonia5.7. Spektrofotometras, kurio kiuvetės optinio kelio ilgis – 1 cm5.8. pH-metras5.9. Mikrobiuretė, 10 ml5.10. Laboratorinės stiklinės, 250 ml6. DARBO EIGA6.1. 0,1 mg tikslumu pasveriama 0,5 g (m gramų) homogenizuoto bandinio, kuris karštu distiliuotu vandeniu nuplaunamas į 250 ml laboratorinę stiklinę (5.10) ir juo praskiedžiamas apytikriai iki 150 ml. Laboratorinė stiklinė (5.10) įstatoma į 80 0C temperatūros vandens vonią (5.6) pusei valandos, stiklinėje esantis tirpalas kartais suplakamas.6.2. Aušinama kambario temperatūroje ir maišant paeiliui įpilama 2 ml Carrez I reagento (4.1.1) ir 2 ml Carrez II reagento (4.1.2).6.3. Įpilama 1 N natrio hidroksido tirpalo (4.3), kad pH būtų 8,3 (naudojamas pH-metras (5.8)). Visas laboratorinės stiklinės turinys perpilamas į 250 ml matavimo kolbą (5.2) ir iki žymės praskiedžiamas distiliuotu vandeniu.6.4. Sumaišoma ir filtruojama per lankstytąjį filtravimo popierių (5.5).6.5. Tinkama švaraus filtrato alikvotinė dalis (V ml), bet ne daugiau kaip 25 ml, pipete įpilama į 100 ml matavimo kolbą (5.2) ir praskiedžiama distiliuotu vandeniu iki 60 ml.6.6. Išmaišius įpilama 10,0 ml sulfanilamido hidrochlorido tirpalo (4.4), po to - 6,0 ml 5 N vandenilio chlorido (4.5). Išmaišoma ir leidžiama nusistovėti penkias minutes. Įpilama 2,0 ml N-1-naftil reagento (4.6), išmaišoma ir leidžiama nusistovėti tris minutes. Praskiedžiama vandeniu iki žymės ir išmaišoma.6.7. Paruošiamas tuščiasis mėginys, pakartojant 6.5 ir 6.6 punktuose nurodytą darbo eigą, nepridedant N-1-naftil reagento.6.8. Pagal 6.6 punktą gauto tirpalo optinis tankis matuojamas (5.7) esant 538 nm bangos ilgiui, etalonu naudojant tuščiojo mėginio tirpalą (6.7).6.9. Kalibracinėje kreivėje (6.10) surandamas natrio nitrito kiekis mikrogramais 100 ml tirpalo (m1 mikrogramų), kuris atitinka optinį tankį, išmatuotą pagal 6.8 punktą.6.10. Naudojant natrio nitrito tirpalą, kurio 1 mililitre yra 10 μg šios medžiagos (4.2), nubrėžiama kalibracinė kreivė tokioms natrio nitrito koncentracijoms: 0, 20, 40, 60, 80, 100 μg/100 ml tirpalo.7. APSKAIČIAVIMASNatrio nitrito kiekis masės procentais bandinyje apskaičiuojamas pagal formulę:% NaNO=× m× 10×=m1V × m × 40čia:m = analizei (6.1) paimto mėginio masė gramais,m1 = 6.9 punkte nustatyta natrio nitrito masė mikrogramais,V = tyrime (6.5) sunaudoto filtrato tūris mililitrais.8. PASIKARTOJAMUMAS [2]Kai natrio nitrito kiekis sudaro 0,2 % m/m, to paties mėginio dviejų lygiagrečių nustatymų rezultatų skirtumas turi neviršyti absoliučios 0,005 % vertės.IV. LAISVOJO FORMALDEHIDO ATPAŽINIMAS IR KIEKIO NUSTATYMAS1. APIMTIS IR TAIKYMO SRITISŠiame metode apibūdinamas laisvojo formaldehido atpažinimas ir jo kiekio nustatymas. Šis metodas taikomas visiems kosmetikos gaminiams ir susideda iš trijų dalių:1.1. Atpažinimas1.2. Kiekio nustatymas kolorimetrijos metodu, naudojant pentan-2,4-dioną.Šis metodas netaikomas, jeigu formaldehidas yra susijungęs su kitais junginiais arba polimerizuotas, kaip būna formaldehido donorų atveju. Jeigu rezultatas viršija maksimalią leistiną koncentraciją, turi būti naudojamas toliau apibūdintas metodas.1.3. Kiekio nustatymas, esant bisulfituiTiriant šiuo metodu, nėra atsižvelgiama į formaldehidą stipriai sujungtuose arba polimeriniuose junginiuose. Tačiau yra nustatomi tam tikri nepatvarieji junginiai (pavyzdžiui, heksametilentetraminas). Be to, sunku matuoti šarmingumą, esant buferiniam tirpalui.2. APIBRĖŽIMASLaisvojo formaldehido kiekis mėginyje, nustatytas šiuo metodu, yra išreiškiamas masės procentais.3. METODO ESMĖ3.1. I dalis – AtpažinimasSieros rūgšties terpėje formaldehidas Šifo reagentą nudažo rausva arba rausvai violetine spalva.3.2. II dalis – Nustatymas, naudojant pentan-2,4-dionąFormaldehidas reaguoja su pentan-2,4-dionu esant amonio acetatui, sudarydamas 3,5 -diacetil-1,4-dihidrolutidiną. Šis yra ekstrahuojamas 1-butanoliu, o ekstrakto absorbcija yra matuojama esant 410 nm bangos ilgiui.3.3. III dalis – Nustatymas esant bisulfituiFormaldehidas reaguoja su sulfitu rūgščioje terpėje 00C temperatūroje, sudarydamas papildomus junginius. Protonų perteklius yra titruojamas natrio hidroksidu. Pagal sunaudotus protonus apskaičiuojamas formaldehido kiekis. Tuščiasis, be sulfito, mėginys leidžia išmatuoti terpės šarmingumą arba rūgštingumą.4. REAGENTAITuri būti naudojami analiziškai gryni reagentai.4.1. Ledinė acto rūgštis4.2. Bevandenis amonio acetatas4.3. 1-butanolis4.4. Sieros rūgštis, apie 2 N4.5. Šviežias 0,1 M natrio sulfito tirpalas4.6. Šifo reagentas 100 mg fuksino pasveriama laboratorinėje stiklinėje ir ištirpinama 75 ml 80 0C temperatūros vandens.d= 1,19= 1,19). Praskiedžiama iki 100 ml.(Šis reagentas po dviejų savaičių nebetinkamas naudoti).4.7. Pentan-2,4-diono reagentas1000 ml matavimo kolboje ištirpinama:150 g | amonio acetato (4.2) |2 ml | pentan-2,4-diono (ką tik distiliuoto esant sumažintam slėgiui; esant 410 nm bangos ilgiui, neturėtų būti jokios absorbcijos), |3 ml | ledinės acto rūgšties (4.1) |Pripilama vandens iki 1000 ml (tirpalo pH apie 6,4)Šis reagentas turi būti šviežias.4.8. Etaloninis sieros rūgšties tirpalas, 0,1 N4.9. Etaloninis natrio hidroksido tirpalas, 0,1 N4.10. Jodo tirpalas, 0,1 N4.11. Natrio tiosulfato tirpalas, 0,1 N4.12. Formaldehido pradinis tirpalasĮ 1000 ml matavimo kolbą įpilama 5 g 37–40 % formaldehido tirpalo ir praskiedžiama iki 1000 ml.Šio tirpalo koncentracija nustatoma taip: Į 10,00 ml tiriamojo formaldehido tirpalo įpilama 25,00 ml etaloninio 0,1 N jodo tirpalo (4.10) ir 10 ml 1 N natrio hidroksido tirpalo.Leidžiama nusistovėti penkias minutes.Įpilama 11 ml 1 N HCl ir 0,1 N jodo tirpalo (4.10), perteklius titruojamas etaloniniu 0,1 N natrio tiosulfato tirpalu (4.11), indikatoriumi naudojant krakmolo tirpalą.1 ml 0,1 N jodo tirpalo (4.10) atitinka 1,5 mg formaldehido.4.13. Formaldehido etaloninis tirpalasĮ 100 ml matavimo kolbą pipete įpilama 5,00 ml pradinio tirpalo (4.12) ir praskiedžiama iki 100 ml demineralizuotu vandeniu.Pipete įpilama 5,00 ml anksčiau nurodyto tirpalo į 500 ml matavimo kolbą ir praskiedžiama iki 500 ml demineralizuotu vandeniu.1 ml šio tirpalo yra apie 1 μg formaldehido.Apskaičiuojamas tikslus kiekis.4.14. Timolftaleino tirpalas, 0,1 g/100 ml 50 % etanolio4.15. Etaloninis reagento tirpalas: imamas reagentas, nurodytas 4.7 punkte, bet be pentan-2,4-diono.5. PRIEMONĖS5.1. Įprasta laboratorinė įranga5.2. Fazių atskyrimo filtras, Whatmann 1 PS (arba jo atitikmuo)5.3. Centrifuga5.4. Spektrofotometras5.5. Stiklo kiuvetės, optinio kelio ilgis 1 cm5.6. Potenciometras su savirašiu5.7. Stiklo arba kalomelio elektrodai (rekomenduojama naudoti specialius žemos temperatūros elektrodus).6. DARBO EIGA6.1. Atpažinimas6.1.1. 10 ml laboratorinėje stiklinėje pasveriama 2 g mėginio.6.1.2. Įlašinami 2 lašai 2 N sieros rūgšties (4.4) ir 2 ml Šifo reagento (4.6) (šis reagentas naudojimo metu turi būti visiškai bespalvis).Išmaišoma ir paliekama nusistovėti 5 minutes.6.1.3. Jeigu per penkias minutes tirpalas pasidaro rausvos arba rausvai violetinės spalvos, reiškia, formaldehido perteklius sudaro 0,01 %, formaldehidą reikia nustatyti pagal 6.2, o prireikus – pagal 6.3 punkto darbo aprašymą.6.2. Kolorimetrinis kiekio nustatymas, naudojant pentan-2,4-dioną.6.2.1. Mėginio tirpalas6.2.1.1. 100 ml matavimo kolboje pasveriama apie 0,001 g mėginio (m gramų), kuriame būtų apie 150 mikrogramų formaldehido.6.2.1.2. Pripilama demineralizuoto vandens iki 100 ml ir išmaišoma.6.2.1.3. Į 50 ml kūginę kolbą pilama:10,00 ml tirpalo, nurodyto 6.2.1.2,5,00 ml pentan-2,4-diono reagento (4.7),demineralizuoto vandens iki bendro 30 ml tūrio.6.2.2. Etaloninis tirpalasŠiuo etaloniniu tirpalu pašalinama galima interferencija dėl fono spalvos mėginyje.Į 50 ml kūginę kolbą pilama:10,00 ml tirpalo, nurodyto 6.2.1.2,5,00 ml etaloninio reagento tirpalo (4.15),demineralizuoto vandens iki bendro 30 ml tūrio.6.2.3. Tuščiasis tirpalasĮ 50 ml kūginę kolbą įpilama:5,00 ml pentan-2,4-diono reagento (4.7),demineralizuoto vandens iki bendro 30 ml tūrio.6.2.4. Kiekio nustatymas6.2.4.1. Kolbos, nurodytos 6.2.1.3, 6.2.2 ir 6.2.3 punktuose, pakratomos ir panardinamos į 60 0C temperatūros vandens vonią tiksliai 10-čiai minučių. Dvi minutes vėsinama ledinio vandens vonioje.6.2.4.2. Perpilama į 50 ml dalijamuosius piltuvus, kuriuose yra įpilta po 10,00 ml 1-butanolio (4.3). Kiekviena kolba išskalaujama 3 – 5 ml vandens, nuoplovos supilamos į piltuvus. Mišinys stipriai plakamas tiksliai 30 sekundžių. Leidžiama atsiskirti fazėms.6.2.4.3. Filtruojama į matavimo kiuvetes per fazių atskyrimo filtrą. Centrifuguoti (5000 aps./min. penkias minutes) ne taip patogu ir ilgiau užtrunka.6.2.4.4. Mėginio ekstrakto (6.2.1.3) optinis tankis A1 yra matuojamas, esant 410 nm bangos ilgiui, etaloninio tirpalo (6.2.2) atžvilgiu.6.2.4.5. Panašiai matuojamas tuščiojo tirpalo ekstraktas (6.2.3) 1-butanolio (A2) atžvilgiu.PastabaVisi šie veiksmai turi būti atlikti per 25 minutes po to, kai kūginės kolbos yra panardinamos į 60 0C temperatūros vandens vonią.6.2.5. Kalibracinė kreivė6.2.5.1. Į 50 ml kūginę kolbą įpilama:5,00 ml etaloninio tirpalo (4.13),5,00 ml pentan-2,4-diono reagento (4.7),demineralizuoto vandens iki bendro 30 ml tūrio.6.2.5.2. Tyrimas tęsiamas pagal 6.2.4.5 punktą, optinis tankis matuojamas 1-butanolio (4.3) atžvilgiu.6.2.5.3. Tyrimas kartojamas su 10, 15, 20 ir 25 ml etaloninio tirpalo.6.2.5.4. Norint gauti nulinę vertę, reikia veikti pagal 6.2.4.5 punkte pateiktą aprašymą.6.2.5.5. Iš kiekvieno optinio tankio, gauto pagal 6.2.5.2 ir 6.2.5.3 punktus, atėmus nulinę vertę (6.2.4.5), brėžiama kalibracinė kreivė. Bero dėsnis galioja, esant iki 30 μg formaldehido.6.3. Kiekio nustatymas, naudojant bisulfitą6.3.1. Mėginio paruošimas6.3.1.1. Tyrimui:Pasvertoje tuščioje laboratorinėje stiklinėje 0,001 g tikslumu pasveriamas mėginio kiekis (m gramų), kuriame būtų 3 – 20 mg formaldehido.6.3.1.2. Etaloniniam tyrimui:Panašiai pasveriamas etaloninis mėginys(m gramų).6.3.2. Kiekio nustatymas6.3.2.1. Į 100 ml laboratorinę stiklinę įpilama 50,00 ml 0,1M natrio sulfito (4.5) ir 10,00 ml 0,1 N sieros rūgšties (4.8). Išmaišoma.6.3.2.2. Laboratorinė stiklinė panardinama į ledo ir druskos mišinį, kuriame palaikoma + 2 0C temperatūra. Įpilamas mėginys (6.3.1.1).6.3.2.3. Greitai titruojama potenciometriniu būdu 0,1 N natrio hidroksidu (4.9) nuolat maišant ir palaikant temperatūrą tarp + 2 ir + 4 0C (neutralusis taškas yra tarp pH 9 ir 11). Užsirašomas sunaudoto 0,1 N natrio hidroksido (4.9) tūris V1.6.3.3. Tuščiasis tyrimasPapildomai pagal 6.3.2.1 punktą paruoštas tirpalas titruojamas 6.3.2 punkte aprašytomis sąlygomis.Užsirašomas sunaudoto 0,1 N natrio hidroksido (4.9) tūris, V2.6.3.4. Etaloninis tyrimasMėginio rūgštingumas arba šarmingumas nustatomas, titruojant mėginį m'potenciometriniu būdu 0,1 N natrio hidroksidu (4.9) arba 0,1 N sieros rūgštimi (4.8). Sunaudoto 0,1 N natrio hidroksido arba 0,1 N sieros rūgšties tūris pažymimas v’.6.3.5. PastabosSvarbu kruopščiai laikytis tyrimo sąlygų.Tyrimo metu indikatoriumi naudoti timolftaleiną (4.14).7. DUOMENŲ PATEIKIMAS7.1. Kolorimetrinio metodo apskaičiavimai7.1.1. Iš A1 atimama A2 ir pasinaudojant kalibracine kreive (6.2.5.5) nustatoma formaldehido masė C mikrogramais tiriamajame tirpale (6.2.1.3).7.1.2. Formaldehido masė bandinyje apskaičiuojama masės procentais (% m/m) pagal formulę:formaldehido masė procentais =10× m7.2. Titravimo metodo, esant bisulfitui, apskaičiavimaiNustatomas 0,1 N natrio hidroksido (4.9) arba 0,1 N sieros rūgšties (4.8) tūrio, sunaudoto etaloniniame bandyme, santykis su mase m:v =v′ · mm′Neutralių gaminių v, žinoma, yra lygus nuliui.7.2.1. Rūgštinio gaminio atveju:formaldehido masė procentais =0,30V2 − V1 + vm7.2.2. Šarminio gaminio atveju:formaldehido masė procentais =0,30V2 − V1 − vm7.3. PastabaJeigu abiem metodais gauti duomenys skiriasi, imamas mažiausias skaičius.8. PASIKARTOJAMUMAS [3]Jeigu formaldehido kiekis sudaro 0,2 %, to paties bandinio dviejų lygiagrečių nustatymų rezultatų skirtumas turi neviršyti 0,005 %, kai naudojamas kolorimetrinis metodas, ir 0,05 %, kai naudojamas bisulfitinis metodas.V. REZORCINOLIO KIEKIO NUSTATYMAS ŠAMPŪNUOSE IR PLAUKŲ LOSJONUOSE1. APIMTIS IR TAIKYMO SRITISŠi metodika taikoma rezorcinolio kiekiui nustatyti šampūnuose ir plaukų losjonuose dujų chromatografijos metodu. Metodas naudotinas, kai rezorcinolio koncentracija bandinyje yra nuo 0,1 iki 2,0 masės procentų.2. APIBRĖŽIMASRezorcinolio kiekis bandinyje, nustatomas šiuo metodu, yra išreiškiamas masės procentais.3. METODO ESMĖRezorcinolis ir 3,5-dihidroksitoluenas, (5-metilrezorcinolis), dedami kaip vidinė etaloninė medžiaga, yra atskiriami iš bandinio plonasluoksnės chromatografijos (TLC) būdu. Abu junginiai yra izoliuojami nugramdant jų dėmes nuo plonasluoksnės plokštelės ir ekstrahuojant metanoliu. Ekstrahuoti junginiai yra džiovinami, sililinami ir kiekis nustatomas dujų chromatografinės analizės metodu.4. REAGENTAITuri būti naudojami analiziškai gryni reagentai.4.1. Vandenilio chloridas, 25 % (m/m)4.2. Metanolis4.3. Etanolis, 96 % (t/t)4.4. Paruoštos naudoti silikagelio TLC (plonasluoksnės chromatografijos) plokštelės (iš plastiko arba aliuminio) su fluorescenciniu indikatoriumi. Dezaktyvuojama taip: Padengtos silikageliu plokštelės apipurškiamos vandeniu taip, kad jos būtų padengtos ištisiniu vandens sluoksniu. Apipurkštos plokštelės paliekamos džiūti ore kambario temperatūroje vieną–tris valandas.PastabaJeigu plokštelės nėra dezaktyvuotos, gali būti prarasta dalis rezorcinolio, silikageliui jį negrįžtamai adsorbavus.4.5. Judančiosios fazės tirpiklis: acetonas/chloroformas/acto rūgštis (20: 75: 5 tūrio).4.6. Rezorcinolio etaloninis tirpalas 400 mg rezorcinolio ištirpinama 100 ml 96 % etanolio (4.3) (1 ml atitinka 4000 μg rezorcinolio).4.7. Vidinis etaloninis tirpalas: 400 mg 3,5-dihidroksitolueno (DHT) ištirpinama 100 ml 96 % etanolio (4.3) (1 ml atitinka 4000 μg DHT).4.8. Etaloninis mišinys: 100 ml matavimo kolboje sumaišoma 10 ml tirpalo 4.6 ir 10 ml tirpalo 4.7, pripilama iki žymės 96 % etanolio (4.3) ir sumaišoma (1 ml atitinka 400 μg rezorcinolio ir 400 μg DHT).4.9. Sililinimo reagentai:4.9.1. N, O-bis-(trimetilsilil) trifluoracetamidas (BSTFA)4.9.2. Heksametildisilazanas (HMDS)4.9.3. Trimetilchlorsilanas (TMCS)5. PRIEMONĖS5.1. Įprasta plonasluoksnės ir dujų chromatorafijos įranga5.2. Stiklo indai6. DARBO EIGA6.1. Mėginio paruošimas6.1.1. 150 ml laboratorinėje stiklinėje tiksliai pasveriamas mėginys (m gramų), kuriame yra apie 20–50 mg rezorcinolio.6.1.2. Parūgštinama vandenilio chloridu (4.1), kol mišinys tampa rūgštus (apytikriai reikia 2–4 ml), įpilama 10 ml (40 mg DHT) vidinio etaloninio tirpalo (4.7) ir sumaišoma. Nuplaunant etanoliu (4.3), perpilama į 100 ml matavimo kolbą, skiedžiama etanoliu iki žymės ir išmaišoma.6.1.3. 250 μl tirpalo (6.1.2) apytikriai 8 cm ilgio ištisiniu brūkšniu užlašinama ant dezaktyvuotos silikagelio plokštelės (4.4). Brūkšnys turėtų būti kaip galima siauresnis.6.1.4. 250 μl etaloninio mišinio (4.8) užlašinama ant tos pačios plokštelės tokiu pačiu būdu (6.1.3).6.1.5. Dviejuose pradinės linijos taškuose užlašinama po 5 μl tirpalų 4.6 ir 4.7, kad išryškinus plokštelę būtų galima nustatyti jų vietą.6.1.6. Plokštelės chromatografija atliekama nepripildytoje (neprisotintoje) kameroje, į kurią įpilta judančiosios fazės tirpiklio (4.5), kol tirpiklio frontas pasieks liniją, esančią 12 cm nuo pradinės linijos; paprastai tai trunka apie 45 minutes. Plokštelė išdžiovinama ore ir nustatoma rezorcinolio/DHT zonos vieta trumpabangėje UV šviesoje (254 nm). Abu junginiai turi beveik tokias pačias Rf vertes. Juostos pažymimos pieštuku 2 mm atstumu nuo išorinės tamsiosios juostų krašto linijos. Šios zonos nuimamos ir kiekvienos juostos adsorbentai surenkami į 10 ml buteliuką.6.1.7. Adsorbentas su mėginiu ir adsorbentas su etaloniniu mišiniu yra ekstrahuojami taip:įpilama 2 ml metanolio (4.2) ir ekstrahuojama vieną valandą nuolatos pamaišant. Mišiniai filtruojami ir ekstrahuojama dar 15 minučių 2 ml metanolio.6.1.8. Ekstraktai sumaišomi ir tirpiklis garinamas jį džiovinant per naktį vakuuminiame eksikatoriuje, pripildytame tinkamo desikanto. Nešildoma.6.1.9. Likučiai (6.1.8) sililinami kaip aprašyta 6.1.9.1 arba 6.1.9.2 punktuose.6.1.9.1. Mikrošvirkštu įšvirkščiama 200 μl BSTFA (4.9.1), ir mišinys paliekamas uždarame inde kambario temperatūroje 12 valandų.6.1.9.2. Mikrošvirkštu paeiliui įšvirkščiama 200 μl HMDS (4.9.2) ir 100 μl TMCS (4.9.3), ir mišinys šildomas 30 minučių 60 0C temperatūroje uždarame inde, po to atvėsinamas.6.2. Dujų chromatografija6.2.1. Chromatografijos sąlygosKolonėlėje turi būti gaunama sklaida R, lygi arba didesnė negu 1,5, kai:R =2 d′w+ w2čia:r1 ir r2 = dviejų smailių sulaikymo trukmė minutėmis,w1 ir w2 = tų pačių smailių pločiai pusėje aukščio milimetrais,d’ = savirašio greitis mm per minutę.Nustatyta, kad toliau pateiktos kolonėlės ir chromatografijos sąlygos yra tinkamos:Kolonėlės | medžiaga: | nerūdijantis plienas |ilgis: | 200 cm |vidaus skersmuo: | apie 3 mm |įkrova: | 10 % OV-17 ant Chromosorb WAW 100–120 mešų |Liepsnos jonizacijos detektoriusTemperatūra:kolonėlės | 185 °C (izoterminė) |detektoriaus: | 250 °C |įšvirkščiamosios dalies: | 250 °C |Stumiančiosios dujos: | azotas |srautas: | 45 ml/min. |Vandenilio ir oro srautai reguliuojami pagal gamintojo instrukcijas.6.2.2. Į dujų chromatografą įšvirkščiama 1–3 μl tirpalo, gauto pagal 6.1.9 punktą. Kiekvieno tirpalo (6.1.9) įšvirkščiama penkis kartus, matuojami smailių plotai, nustatomas jų vidurkis ir apskaičiuojamas smailės ploto santykinis koeficientas: S = rezorcinolio smailės plotas/DHT smailės plotas.7. APSKAIČIAVIMASRezorcinolio koncentracija bandinyje, išreikšta masės procentais (% m/m), yra gaunama:% rezorcinolio =×SbandinioSetaloninio mišiniočia:M = mėginio masė gramais (6.1.1),Smėginio = mėginio tirpalo vidutinis smailės ploto santykinis koeficientas, apskaičiuotas pagal 6.2.2 punktą,S etaloninio mišinio = etaloninio mišinio vidutinis smailės ploto santykinis koeficientas, apskaičiuotas pagal 6.2.2 punktą.8. PASIKARTOJAMUMAS [4]Jeigu rezorcinolio yra apie 0,5 %, duomenų, to paties bandinio dviejų lygiagrečių nustatymų rezultatų skirtumas turi neviršyti absoliučios 0,025 % vertės.VI. METANOLIO KIEKIO NUSTATYMAS ETANOLIO ARBA 2-PROPANOLIO ATŽVILGIU1. APIMTIS IR TAIKYMO SRITISŠis metodas apibūdina metanolio dujų chromatografijos analizę visoms kosmetikos gaminių rūšims (taip pat ir aerozoliams).Gali būti nustatomi santykiniai 0–10 % lygiai.2. APIBRĖŽIMASMetanolio kiekis, nustatytas šiuo metodu, yra išreiškiamas metanolio masės procentais etanolio arba 2-propanolio atžvilgiu.3. METODO ESMĖKiekio nustatymas yra atliekamas dujų chromatografijos būdu.4. REAGENTAITuri būti naudojami analiziškai gryni reagentai.4.1. Metanolis4.2. Absoliutusis etanolis4.3. 2-propanolis4.4. Chloroformas, išvalytas nuo alkoholių plaunant vandeniu5. PRIEMONĖS5.1. Dujų chromatografas:su katarometro detektoriumi aerozoliniams mėginiams,su liepsnos jonizacijos detektoriumi neaerozoliniams mėginiams.5.2. Matavimo kolbos, 100 ml5.3. Pipetės, 2 ml, 20 ml, nuo 0 iki 1 ml5.4. Mikrošvirkštai, 0–100 μl ir 0–5 μlir (tik aerozoliniams mėginiams) specialus dujų nepraleidžiantis švirkštas su slankiuoju čiaupu (žr. 5 pav., Bandinių ėmimas) [5].6. DARBO EIGA6.1. Bandinio paruošimas6.1.1. Aerozolinių gaminių bandiniai yra imami pagal 1980 m. gruodžio 22 d. Komisijos direktyvos 80/1335/EEB [6] priedo II skyrių ir po to analizuojami dujų chromatografu 6.2.1 punkte nurodytomis sąlygomis.6.1.2. Neaerozolinių gaminių bandiniai, imami pagal ankščiau minėtą II skyrių, yra praskiedžiami vandeniu iki 1–2 % etanolio arba 2-propanolio koncentracijos, po to analizuojami dujų chromatografu 6.2.2 punkte nurodytomis sąlygomis.6.2. Dujų chromatografija6.2.1. Aerozoliniams bandiniams naudojamas katarometrinis detektorius.6.2.1.1. Kolonėlė yra pripildoma 10 % Hallcomid M18 ant Chromosorb WAW 100–200 mešų.6.2.1.2. Kolonėlėje gaunama sklaida R turi būti lygi arba didesnė negu 1,5, kai:R = 2d′ r− d′ rw+ w,čia:r1 ir r2 = dviejų smailių sulaikymo trukmė minutėmis,w1 ir w2 = tų pačių smailių pločiai pusėje aukščio milimetrais,d’ = savirašio greitis milimetrais per minutę.6.2.1.3. Tokia sklaida pasiekiama toliau nurodytomis sąlygomis:Kolonėlės | medžiaga: | nerūdijantis plienas |ilgis: | 3,5 metrai |skersmuo: | 3 mm |Katarometro tilto srovė: | 150 mA |stumiančiosios dujos: | helis |slėgis: | 2,5 baro |srautas: | 45 ml/min. |Temperatūra:įšvirkščiamosios dalies: | 150°C |detektoriaus: | 150 °C |kolonėlės krosnies: | 65 °C |Smailių plotų matavimus galima pagerinti matuojant elektroniniu būdu.6.2.2. Neaerozoliniams bandiniams:6.2.2.1. Kolonėlė pripildoma Chromosorb 105 arba Porapak Qs ir naudojamas liepsnos jonizacijos detektorius.6.2.2.2. Kolonėlėje gaunama sklaida R turi būti lygi arba didesnė negu 1,5, kai:R = 2d′ r− d′ rw+ w,čia:r1 ir r2 = dviejų smailių sulaikymo trukmė minutėmis,w1 ir w2 = tų pačių smailių pločiai pusėje aukščio milimetrais,d’ = savirašio greitis mm per minutę.6.2.2.3. Tokia sklaida pasiekiama toliau nurodytomis sąlygomis:Kolonėlės | medžiaga: | nerūdijantis plienas |ilgis: | 2 metrai |skersmuo: | 3 mm |Elektrometro jautrumas: | 8 x 10-10A |Dujos:stumiančiosios: | azotas |slėgis: | 2,1 barai |srautas: | 40 ml/min. |Pagalbinės dujos: | vandenilis |slėgis: | 1,5 barai |srautas: | 20 ml/min. |Temperatūra:įšvirkščiamosios dalies: | 1500C |detektoriaus: | 2300C |kolonėlės krosnies: | 120 – 1300C |7. STANDARTINĖ KREIVĖ7.1. Atliekant dujų chromatografiją (6.2.1) (Hallcomid M18 kolonėlė) naudojami toliau išvardyti etaloniniai mišiniai. Šie mišiniai ruošiami matuojant pipete, bet tikslus kiekis yra nustatomas nedelsiant pasveriant pipetę arba kolbą po kiekvieno papildymo.Santykinė koncentracija (% m/m) | Metanolis (ml) | Etanolis arba 2-propanolis (ml) | Chloroformas įpilamas iki tokio tūrio |apytikriai 2,5 % | 0,5 | 20 | 100 ml |apytikriai 5,0 % | 1,0 | 20 | 100 ml |apytikriai 7,5 % | 1,5 | 20 | 100 ml |apytikriai 10,0 % | 2,0 | 20 | 100 ml |Į chromatografą įšvirkščiama 2–3 μl pagal 6.2.1 punkte nurodytas sąlygas.Apskaičiuojamas smailės plotų santykinis koeficientas (metanolis/etanolis) arba (metanolis/2-propanolis) kiekvienam mišiniui. Brėžiama standartinė kreivė pažymint:ant X ašies: | metanolio % etanolio arba 2-propanolio atžvilgiu, |ant Y ašies: | smailių ploto santykis (metanolio/etanolio) arba (metanolio/2-propanolio). |7.2. Dujų chromatografijai, apibūdintai 6.2.2 punkte (Porapak QS arba Chromosorb 105), naudojami toliau išvardyti etaloniniai mišiniai. Šie mišiniai paruošiami matuojant mikrošvirkštu ir pipete, bet tikslus kiekis yra nustatomas nedelsiant pasveriant pipetę arba kolbą po kiekvieno papildymo.Santykinė koncentracija (% m/m) | Metanolis (μl) | Etanolis arba 2-propanolis (ml) | Vandens įpilama iki tokio tūrio |apie 2,5 % | 50 | 2 | 100 ml |apie 5,0 % | 100 | 2 | 100 ml |apie 7,5 % | 150 | 2 | 100 ml |apie 10,0 % | 200 | 2 | 100 ml |Į chromatografą įšvirkščiama 2–3 μl pagal 6.2.2 punkte nurodytas sąlygas.Apskaičiuojamas smailių plotų santykinis koeficientas (metanolis/etanolis) arba (metanolis/2-propanolis) kiekvienam mišiniui. Sudaroma standartinė kreivė pažymint:ant X ašies: | metanolio %, etanolio arba 2-propanolio atžvilgiu, |ant Y ašies: | smailės plotų santykinis koeficientas (metanolis/etanolis) arba (metanolis/2-propanolis). |7.3. Standartinė kreivė šiuo atveju turi būti tiesi linija.8. PASIKARTOJAMUMAS [7]Jeigu metanolio kiekis, palyginti su etanoliu arba 2-propanoliu, sudaro 5 %, to paties mėginio dviejų lygiagrečių nustatymų rezultatų skirtumas turi neviršyti 0,25 %.[1] Žr. ISO 5725.[2] Žr. ISO 5725.[3] Žr. ISO 5725.[4] Žr. ISO 5725.[5] OL L 383, 1980 12 31, p. 27.[6] OL L 383, 1980 12 31, p. 27.[7] Žr. ISO 5725.--------------------------------------------------