title: 1989 m. liepos 18 d. Aštuonioliktoji Tarybos direktyva dėl valstybių narių įstatymų, susijusių su apyvartos mokesčiais, suderinimo: tam tikrų išlygų, numatytų Šeštosios direktyvos 77/388/EEB 28 straipsnio 3 dalyje, panaikinimas

text:
Svarbus teisinis pranešimas

|

31989L0465

Oficialusis leidinys L 226 , 03/08/1989 p. 0021 - 0022 specialusis leidimas suomių kalba: skyrius 9 tomas 2 p. 0014  specialusis leidimas švedų kalba: skyrius 9 tomas 2 p. 0014

		Aštuonioliktoji Tarybos direktyva1989 m. liepos 18 d.dėl valstybių narių įstatymų, susijusių su apyvartos mokesčiais, suderinimo: tam tikrų išlygų, numatytų Šeštosios direktyvos 77/388/EEB 28 straipsnio 3 dalyje, panaikinimas(89/465/EEB)EUROPOS BENDRIJŲ TARYBA,atsižvelgdama į Europos ekonominės bendrijos steigimo sutartį ir ypač į jos 99 ir 100 straipsnius,atsižvelgdama į Komisijos pasiūlymą [1],atsižvelgdama į Europos Parlamento nuomonę [2]atsižvelgdama į Ekonomikos ir socialinių reikalų komiteto nuomonę [3],kadangi 1997 m. gegužės 17 d. Šeštosios Tarybos direktyvos 77/388/EEBdėl valstybių narių įstatymų, susijusių su apyvartos mokesčiais, suderinimo — bendra pridėtinės vertės mokesčio sistema: vienodas apskaičiavimo pagrindas [4], su paskutiniais pakeitimais, padarytais Ispanijos ir Portugalijos stojimo aktu, 28 straipsnio 3 dalyje valstybėms narėms pereinamuoju laikotarpiu leidžiama taikyti priemones, neatitinkančias normalių bendrosios pridėtinės vertės mokesčio sistemos taisyklių; kadangi iš pradžių buvo nustatytas penkerių metų pereinamasis laikotarpis; kadangi Taryba įsipareigojo prieš pasibaigiant minėtam laikotarpiui ir atsižvelgiant į Komisijos pasiūlymą prireikus panaikinti kai kuriuos arba visus pirmiau nurodytus nukrypimus;kadangi pagal Bendrijos nuosavų lėšų sistemą daug minėtųjų nukrypimų apsunkina 1989 m. gegužės 29 d. Tarybos Reglamente (EEB, Euratomas) Nr. 1553/89, nustatantį konkrečius bendrus susitarimus dėl nuosavų lėšų, kaupiamų iš pridėtinės vertės mokesčio, surinkimo [5], numatytos kompensacijos skaičiavimą; kadangi, siekiant užtikrinti efektyvesnį pirmiau nurodytos sistemos veikimą, atsiranda pagrindas minėtiems nukrypimams panaikinti;kadangi šių nukrypimų panaikinimas taip pat padidins pridėtinės vertės mokesčio sistemos neutralumą Bendrijos lygiu;kadangi kai kuriuos iš minėtųjų nukrypimų reikėtų panaikinti atitinkamai nuo 1990 m. sausio 1 d., 1991 m. sausio 1 d., 1992 m. sausio 1 d. ir 1993 m. sausio 1 d.;kadangi, atsižvelgiant į Stojimo aktą, Portugalijos Respublika Direktyvos 77/338/EEB F priedo 3 ir 9 punktuose nurodytų sandorių atleidimo nuo mokesčio panaikinimą gali atidėti ne ilgiau kaip iki 1994 m. sausio 1 d.;kadangi iki 1991 m. sausio 1 d. Taryba, remdamasi Komisijos ataskaita, turėtų peržiūrėti padėtį, susijusią su kitais Direktyvos 77/338/EEB 28 straipsnio 3 dalyje nurodytais nukrypimais, įskaitant šios direktyvos 1 straipsnio 1 dalies antrojoje pastraipoje nurodytą nukrypimą, ir, atsižvelgdama į Komisijos pasiūlymą, priimti sprendimą dėl minėtųjų nukrypimų panaikinimo, atkreipiant dėmesį į bet kokį jų konkurencijos iškraipymą, kurį sukėlė šių nukrypimų taikymas arba kuris gali atsirasti ateityje sukūrus vidaus rinką,PRIĖMĖ ŠIĄ DIREKTYVĄ:1 straipsnisDirektyva 77/388/EEB keičiama taip:1. Nuo 1990 m. sausio 1 d. iš priedo E išbraukiami visi 1, 3-6, 8, 9, 10, 12, 13 ir 14 punktuose nurodyti sandoriai.Valstybėms narėms, kurios 1989 m. sausio 1 d. apmokestino pridėtinės vertės mokesčiu E priedo 4 ir 5 punktuose išvardytus sandorius, 13 straipsnio A dalies 2 punkto a papunkčio paskutinės įtraukos sąlygas taip pat leidžiama taikyti suteiktoms paslaugoms ir pristatytoms prekėms, nurodytoms 13 straipsnio A dalies 1 punkto m ir n papunkčiuose, jeigu minėtą veiklą vykdo viešosios teisės subjektai.2. F priede:a) sandoriai, nurodyti 3, 14 ir 18-22 punktuose, išbraukiami nuo 1990 m. sausio 1 d.;b) sandoriai, nurodyti 4, 13, 15 ir 24 punktuose, išbraukiami nuo 1991 m. sausio 1 d.;c) sandoris, nurodytas 9 punkte, išbraukiamas nuo 1992 m. sausio 1 d.;d) sandoris, nurodytas11 punkte, išbraukiamas nuo 1993 m. sausio 1 d.2 straipsnisPortugalijos Respublikai leidžiama 1 straipsnio 2 dalies a punkte nurodytą 3 punkto ir 1 straipsnio 2 dalies c punkte nurodytą 9 punkto išbraukimo iš F priedo datas atidėti ne ilgiau kaip iki 1994 m. sausio 1 d.3 straipsnisIki 1991 m. sausio 1 d. Taryba, remdamasi Komisijos ataskaita, peržiūri padėtį, susijusią su kitais Direktyvos 77/338/EEB 28 straipsnio 3 dalyje nurodytais nukrypimais, įskaitant šios direktyvos 1 straipsnio 1 dalies antroje pastraipoje nurodytą nukrypimą, ir, atsižvelgdama į Komisijos pasiūlymą, nusprendžia, ar reikėtų panaikinti šiuos nukrypimus, atkreipdama dėmesį į bet kokį konkurencijos iškraipymą, kurį sukėlė jų taikymas arba kuris gali atsirasti, vykdant vidaus rinkos sukūrimo priemones.4 straipsnis1, 2 ir 3 straipsniuose nurodytų sandorių atžvilgiu, valstybės narės gali taikyti su pridėtinės vertės mokesčio atskaita susijusias priemones, kad visai arba iš dalies būtų užkirstas kelia atitinkamiems apmokestinamiems asmenims naudotis nepagrįstais pranašumais arba patirti nepagrįstų trūkumų.5 straipsnis1. Valstybės narės patvirtina priemones, kurios, įsigaliojusios ne vėliau kaip iki 1 ir 2 straipsniuose nustatytų datų, įgyvendina šią direktyvą.2. Valstybės narės pateikia Komisijai šios direktyvos taikymo srityje priimtų nacionalinės teisės aktų pagrindinių nuostatų tekstus.6 straipsnisŠi direktyva skirta valstybėms narėms.Priimta Briuselyje, 1989 m. liepos 18 d.Tarybos varduPirmininkasR. Dumas[1] OL C 347, 1984 12 29, p. 3 ir OL C 183, 1987 7 11, p. 9.[2] OL C 125, 1987 5 11, p. 27.[3] OL C 218, 1985 8 29, p. 11.[4] OL L 145, 1977 6 13, p. 1.[5] OL L 155, 1989 6 7, p. 9.--------------------------------------------------


title: 1976 m. kovo 15 d. Tarybos direktyva dėl savitarpio paramos patenkinant pretenzijas, kylančias dėl operacijų, įeinančių į Europos žemės ūkio orientavimo ir garantijų fondo finansavimo sistemą, ir dėl žemės ūkio mokesčių bei muitų susigrąžinimo

text:
Svarbus teisinis pranešimas

|

31976L0308

Oficialusis leidinys L 073 , 19/03/1976 p. 0018 - 0023 specialusis leidimas suomių kalba: skyrius 2 tomas 2 p. 0066  specialusis leidimas graikų k.: skyrius 02 tomas 2 p. 0126  specialusis leidimas švedų kalba: skyrius 2 tomas 2 p. 0066  specialusis leidimas ispanų kalba: skyrius 02 tomas 3 p. 0046  specialusis leidimas portugalų kalba skyrius 02 tomas 3 p. 0046

		Tarybos direktyva1976 m. kovo 15 d.dėl savitarpio paramos patenkinant pretenzijas, kylančias dėl operacijų, įeinančių į Europos žemės ūkio orientavimo ir garantijų fondo finansavimo sistemą, ir dėl žemės ūkio mokesčių bei muitų susigrąžinimo(76/308/EEB)EUROPOS BENDRIJŲ TARYBA,atsižvelgdama į Europos ekonominės bendrijos steigimo sutartį, ypač į jos 100 straipsnį,atsižvelgdama į 1970 m. balandžio 21 d. Tarybos reglamentą (EEB) Nr. 729/70 dėl bendrosios žemės ūkio politikos finansavimo [1] su paskutiniais pakeitimais, padarytais Reglamentu (EEB) Nr. 2788/72 [2], ypač į jo 8 straipsnio 3 dalį,atsižvelgdama į Komisijos pasiūlymą,atsižvelgdama į Europos Parlamento nuomonę [3],atsižvelgdama į Ekonomikos ir socialinių reikalų komiteto nuomonę [4],kadangi šiuo metu neįmanoma vienoje valstybėje narėje patenkinti pretenzijų, pagrįstų kitos valstybės narės valdžios institucijų parengtais dokumentais;kadangi nuostatos dėl pretenzijų patenkinimo, priimtos vienoje valstybėje, yra taikytinos tik tos valstybės teritorijoje, ir tai jau savaime trukdo bendrosios rinkos sukūrimui ir funkcionavimui; kadangi tokia situacija trukdo nuosekliai ir teisingai taikyti Bendrijos taisykles (ypač bendrosios žemės ūkio politikos srityje) bei pasitarnauja sukčiavimams;kadangi dėl to būtina priimti bendras savitarpio paramos taisykles pretenzijoms patenkinti;kadangi šios taisyklės turi būti taikomos, patenkinant pretenzijas, kylančias ir dėl įvairių priemonių, kurios įeina į Europos žemės ūkio orientavimo ir garantijų fondo visiško arba dalinio finansavimo sistemą, ir dėl žemės ūkio mokesčių ir muitų susigrąžinimo, kurie yra apibrėžti 1970 m. balandžio 21 d. Sprendimo 70/243/EAPB, EEB, Euratomas dėl valstybių narių finansinių įnašų pakeitimo Bendrijų nuosavomis lėšomis [5] 2 straipsnyje bei Stojimo akto 128 straipsnyje; kadangi šios taisyklės turi būti taikomos ir susigrąžinant su šiomis pretenzijomis susijusias palūkanas ir išlaidas;kadangi savitarpio parama susideda iš šių dalių: institucija, į kurią kreipiamasi, privalo suteikti institucijai pareiškėjai tokią informaciją, kuri pastarajai reikalinga jos pretenzijoms, kylančioms valstybėje narėje, kurioje yra ši institucija, patenkinti ir pranešti skolininkui apie visus dokumentus, susijusius su šiomis pretenzijomis, kylančiomis toje valstybėje narėje; be to, institucijai pareiškėjai pareikalavus, ji privalo patenkinti pretenzijas, kylančias toje valstybėje narėje, kurioje yra ši institucija;kadangi institucija, į kurią kreipiamasi, privalo suteikti paramą įvairiomis formomis, atsižvelgdama į įstatymus ir kitus teisės aktus, taikomus tokiems klausimams spręsti toje valstybėje narėje, kurioje yra ši institucija;kadangi būtina nustatyti sąlygas, pagal kurias institucija pareiškėja gali pateikti prašymą dėl paramos, ir apibrėžti konkrečias ribojančias aplinkybes, kurioms esant, institucija, į kurią kreipiamasi, gali atsisakyti suteikti paramą;kadangi tokiais atvejais, kai institucija, į kurią kreipiamasi, veikia institucijos pareiškėjos vardu, siekdama patenkinti pastarosios pretenzijas, ji privalo turėti galimybę duoti skolininkui laiko grąžinti skolą arba įpareigoti skolininką, kad jis gražintų skolą dalimis, jeigu tai leidžia valstybės narės, kurioje yra ši institucija, įstatymai ir jeigu tam neprieštarauja institucija pareiškėja; kadangi palūkanos, nustatytos tokiems mokėjimams, turi būti pervestos valstybei narei, kurioje yra institucija pareiškėja;kadangi institucija, į kurią kreipiamasi, jeigu to pagrįstai reikalauja institucija pareiškėja, privalo turėti galimybę, kiek leidžia valstybės narės, kurioje yra ši institucija, įstatymai, imtis atsargumo priemonių, garantuojant, kad bus patenkintos pretenzijos, kylančios valstybėje narėje, kurioje yra institucija pareiškėja; kadangi šios pretenzijos valstybėje, kurioje yra institucija, į kurią kreipiamasi, pirmumo tvarka nenagrinėjamos;kadangi yra galimybė, kad pretenzijų patenkinimo procedūros, vykstančios valstybėje narėje, kurioje yra institucija, į kurią kreipiamasi, metu, suinteresuotas asmuo gali užginčyti šią pretenziją arba dokumentą, leidžiantį jos vykdymą ir priimtą toje valstybėje narėje, kurioje yra institucija pareiškėja; kadangi tokiais atvejais turi būti numatyta, kad tas asmuo, su kuriuo susijusi pretenzija, privalo užginčyti tą pretenziją, pateikdamas ieškinį valstybės narės, kurioje yra institucija pareiškėja, kompetentingai institucijai, ir kad tokiu atveju institucija, į kurią kreipiamasi, privalo sustabdyti visas jos pradėtas vykdymo procedūras iki to laiko, kol aukščiau paminėta kompetentinga institucija priims atitinkamą sprendimą;kadangi dokumentai ir informacija, perduota remiantis savitarpio paramą pretenzijoms patenkinti, negali būti panaudota kitiems tikslams;kadangi ši direktyva neturi apriboti valstybių narių savitarpio paramos, teikiamos pagal dvišales arba daugiašales sutartis arba susitarimus;kadangi būtina užtikrinti, kad savitarpio parama vyktų sklandžiai ir, siekiant to tikslo, nustatyti Bendrijos procedūrą, apibrėžiančią detalias tokios paramos teikimo taisykles tam tikram laikotarpiui; kadangi reikia įsteigti komitetą, kuris organizuotų glaudų ir veiksmingą bendradarbiavimą šioje srityje tarp valstybių narių ir Komisijos,PRIĖMĖ ŠIĄ DIREKTYVĄ:1 straipsnisŠi direktyva nustato taisykles, kurios bus įtrauktos į valstybių narių įstatymus ir kitus teisės aktus, kad 2 straipsnyje nurodytos pretenzijos, kylančios vienoje valstybėje narėje, būtų patenkintos visose valstybėse narėse.2 straipsnisŠi direktyva taikoma visoms pretenzijoms dėl:a) grąžinamųjų išmokų, intervencijos ir kitų priemonių, sudarančių Europos žemės ūkio orientavimo ir garantijų fondo visiško ir dalinio finansavimo sistemos dalį, įskaičiuojant sumas, surenkamas atliekant tuos veiksmus;b) žemės ūkio mokesčių, nurodytų Sprendimo 70/243/EAPB, EEB, Euratomas 2 straipsnio a punkte ir Stojimo akto 128 straipsnio a punkte;c) muitų, nurodytų aukščiau paminėto sprendimo 2 straipsnio b punkte ir Stojimo akto 128 straipsnio b punkte;d) palūkanų ir išlaidų, aukščiau paminėtoms pretenzijoms patenkinti.3 straipsnisŠioje direktyvoje:- "institucija pareiškėja" reiškia valstybės narės kompetentingą instituciją, kuri kreipiasi paramos dėl 2 straipsnyje nurodytos pretenzijos,- "institucija, į kurią kreipiamasi" reiškia valstybės narės kompetentingą instituciją, kuriai adresuojamas paramos prašymas.4 straipsnis1. Institucijai pareiškėjai paprašius, institucija, į kurią kreipiamasi, suteikia visokeriopą informaciją, kuri gali būti naudinga institucijai pareiškėjai jos pretenzijai patenkinti.Norėdama gauti šią informaciją, institucija, į kurią kreipiamasi, pasinaudoja įgaliojimais, kuriuos jai suteikia įstatymai ir kiti teisės aktai, taikomi panašioms pretenzijoms, kylančioms valstybėje narėje, kurioje yra ši institucija, patenkinti.2. Prašant informacijos, reikia nurodyti asmens, su kuriuo susijusi ši informacija, pavardę ar pavadinimą ir adresą bei pretenzijos, dėl kurios yra prašoma informacijos, pobūdį ir sumos dydį.3. Institucija, į kurią kreipiamasi, neprivalo teikti tokios informacijos:a) kurios ji negalėtų gauti, panašioms pretenzijoms, kylančioms valstybėje narėje, kurioje yra ši institucija, patenkinti;b) kuri atskleistų kokias nors komercines, gamybines arba profesines paslaptis;c) kurios atskleidimas galėtų pažeisti valstybės saugumui arba pažeistų valstybės viešąją tvarką.4. Institucija, į kurią kreipiamasi, privalo pateikti institucijai pareiškėjai priežastis, dėl kurių atsisakoma suteikti informaciją.5 straipsnis1. Institucijai pareiškėjai paprašius pagal valstybės narės, kurioje yra institucija, į kurią kreipiamasi, galiojančius įstatymus dėl pranešimų apie panašius dokumentus arba sprendimus, institucija, į kurią kreipiamasi, privalo pranešti adresatui apie visus dokumentus ir sprendimus, įskaitant teisminio pobūdžio, priimtus valstybėje narėje, kurioje yra įsikūrusi institucija pareiškėja, dėl tokios pretenzijos ir (arba) jos patenkinimo.2. Prašant informacijos, reikia nurodyti adresato pavadinimą ir adresą, dokumento arba sprendimo, apie kuriuos norima sužinoti, pobūdį ir dalyką ir, jei reikalinga, skolininko pavardę ar pavadinimą ir adresą, pretenziją, su kuria susijęs tas dokumentas arba sprendimas bei visą kitą naudingą informaciją.3. Institucija, į kurią kreipiamasi, nedelsiant privalo pranešti institucijai pareiškėjai apie veiksmus, kurių ji ėmėsi institucijos pareiškėjos prašymui dėl informacijos patenkinti, ypač nurodyti datą, kada dokumentas arba sprendimas buvo išsiųstas adresatui.6 straipsnis1. Institucijai pareiškėjai paprašius, ta institucija, į kurią kreipiamasi, pagal įstatymus ir kitus teisės aktus, taikomus panašioms pretenzijoms, kylančioms valstybėje narėje, kurioje yra pastaroji institucija, patenkinti, privalo patenkinti tas pretenzijas, kurios yra dokumento, leidžiančio vykdymą, objektas.2. Šiuo tikslu, bet kuri pretenzija, dėl kurios buvo pateiktas prašymas ją patenkinti, bus traktuojama kaip valstybės narės, kurioje yra institucija, į kurią kreipiamasi, pretenzija, išskyrus tuos atvejus, kuriems taikomas 12 straipsnis.7 straipsnis1. Prie prašymo patenkinti pretenziją, kurią institucija pareiškėja adresuoja institucijai, į kurią kreipiamasi, būtina pridėti oficialų dokumentą, leidžiantį jos vykdymą, išduotą valstybėje narėje, kurioje yra institucija pareiškėja, arba to dokumento patvirtintą kopiją; be to, kur priklauso, prie prašymo būtina pridėti kitų dokumentų, būtinų pretenzijoms patenkinti, originalus arba patvirtintas kopijas.2. Institucija pareiškėja gali prašyti, kad būtų patenkinti pretenziją, šiais atvejais:a) pretenzija ir (arba) dokumentas, leidžiantis jos vykdymą, nėra užginčyti toje valstybėje narėje, kurioje yra ši institucija;b) remdamasi 1 dalyje paminėtu dokumentu, ji pasinaudojo valstybės narės, kurioje yra ši institucija, pretenzijų patenkinimo procedūra, tačiau šios priemonės nepadėjo visiškai atgauti reikalaujamų sumų.3. Prašyme patenkinti pretenziją nurodoma su ta pretenzija susijusio asmens pavardė ar pavadinimas ir adresas, pretenzijos pobūdis, pagrindinė suma, mokėtinos palūkanos ir išlaidos bei kitokia svarbi informacija.4. Be to, prašyme patenkinti pretenziją institucija pareiškėja nurodo datą, nuo kada, pagal valstybės narės, kurioje yra ši institucija, įstatymus, galima pradėti vykdymą, bei patvirtina, kad 2 dalyje nurodytos sąlygos yra įvykdytos.5. Kai institucija pareiškėja gauna svarbią informaciją, apie dalyką, dėl kurio pateiktas prašymas pretenziją patenkinti, ji nedelsdama privalo šią informaciją perduoti institucijai, į kurią kreipiamasi.8 straipsnisTam tikrais atvejais pagal valstybėje narėje, kurioje yra institucija, į kurią kreipiamasi, galiojančias nuostatas, dokumentas, leidžiantis pretenzijos vykdymą, yra priimamas, pripažįstamas, papildomas arba pakeičiamas dokumentu, leidžiančiu vykdymą tos valstybės narės teritorijoje.Priimama, pripažįstama, papildoma arba keičiama turi būti kaip galima greičiau po tos dienos, kai gaunamas prašymas patenkinti pretenziją. Jis negali būti atmestas, jeigu dokumentas, leidžiantis vykdymą valstybėje narėje, kurioje yra institucija pareiškėja, yra tinkamai parengtas.Jeigu bet kurį iš šių formalumų reikėtų nagrinėti ar kiltų ginčas dėl pretenzijos ir (arba) dokumento, leidžiančio jos vykdymą, tuo atveju taikomas 12 straipsnis.9 straipsnis1. Pretenzijos patenkinamos tos valstybės narės, kurioje yra institucija, į kurią kreipiamasi, valiuta.2. Institucija, į kurią kreipiamasi, gali duoti skolininkui laiko grąžinti skolą arba leisti gražinti skolą dalimis, jeigu tai leidžia valstybės narės, kurioje yra ši institucija, įstatymai ir kiti teisės aktai ir pasikonsultavusi su institucija pareiškėja. Visos palūkanos, kurių už papildomą laikotarpį pareikalauja institucija, į kurią kreipiamasi, yra persiunčiamos valstybei narei, kurioje yra institucija pareiškėja.Visi kiti delspinigiai, kuriuos reikia sumokėti pagal valstybės narės, kurioje yra institucija, į kurią kreipiamasi, galiojančius įstatymus ir kitus teisės aktus taip pat yra persiunčiamos į tą valstybę narę, kurioje yra institucija pareiškėja.10 straipsnisPretenzijos, kurias reikia patenkinti, nėra nagrinėjamos pirmumo tvarka valstybėje narėje, kurioje yra institucija, į kurią kreipiamasi.11 straipsnisInstitucija, į kurią kreipiamasi, nedelsiant informuoja instituciją pareiškėją apie veiksmus, kurių ji ėmėsi dėl prašymo patenkinti pretenziją.12 straipsnis1. Jeigu pretenzijos patenkinimo procedūros metu suinteresuota šalis užginčija pretenziją ir (arba) jos vykdymą leidžiantį dokumentą, priimtą valstybėje narėje, kurioje yra institucija pareiškėja, ta suinteresuota šalis pateikia ieškinį valstybės narės, kurioje yra institucija pareiškėja, kompetentingai institucijai pagal šioje valstybėje narėje galiojančius įstatymus. Institucija pareiškėja privalo apie ieškinį pranešti institucijai, į kurią kreipiamasi. Suinteresuota šalis taip pat gali apie ieškinį pranešti institucijai, į kurią kreipiamasi.2. Kai tik institucija, į kurią kreipiamasi, gauna iš institucijos pareiškėjos arba suinteresuotos šalies 1 dalyje nurodytą pranešimą, ji privalo sustabdyti vykdymo procedūrą iki tol, kol šiuo klausimu kompetentinga institucija priims sprendimą. Jeigu institucija, į kurią kreipiamasi, mano, kad tai būtina, nepažeisdama 13 straipsnio, ji gali imtis atsargumo priemonių, garantuojančių pretenzijos patenkinimą, jei tokios priemonės yra leistinos panašioms pretenzijoms pagal valstybės narės, kurioje yra ši institucija, galiojančius įstatymus ir kitus teisės aktus.3. Jeigu užginčijamos vykdymo priemonės, kurių imamasi valstybėje narėje, kurioje yra institucija, į kurią kreipiamasi, ieškinys pateikiamas tos valstybės narės kompetentingai institucijai pagal tos valstybės narės įstatymus ir kitus teisės aktus.4. Jeigu kompetentinga institucija, kuriai pagal 1 dalį pateikiamas ieškinys, yra teismas arba administracinis teismas, šio teismo sprendimas tiek, kiek jis palankus institucijai pareiškėjai, ir tiek, kiek jis leidžia patenkinti pretenziją valstybėje narėje, kurioje yra institucija pareiškėja, ir yra "vykdymą leidžiantis dokumentas" pagal 6, 7 ir 8 straipsnius ir remiantis tuo dokumentu pretenzija yra patenkinama.13 straipsnisInstitucijai pareiškėjai pagrįstai pareikalavus, institucija, į kurią kreipiamasi, imasi atsargumo priemonių, kad užtikrintų, jog pretenzija bus patenkinta tiek, kiek leidžia valstybės narės, kurioje yra pastaroji institucija, įstatymai ir kiti teisės aktai.Tam, kad įsigaliotų pirmos pastraipos nuostatos, 6 straipsnis, 7 straipsnio 1, 3 ir 5 dalys, 8, 11, 12 ir 14 straipsniai taikomi mutatis mutandis.14 straipsnisInstitucija, į kurią kreipiamasi, neprivalo:a) suteikti paramos, numatytos 6–13 straipsniuose, jeigu dėl skolininko padėties tokios pretenzijos patenkinimas galėtų sukelti rimtų ekonominių arba socialinių sunkumų valstybėje narėje, kurioje yra ši institucija;b) imtis veiksmų, kad būtų patenkinta pretenzija, jeigu institucija pareiškėja nesiėmė visų galimų priemonių valstybės narės, kurioje yra ši institucija, teritorijoje, kad pretenzija būtų patenkinta.Institucija, į kurią kreipiamasi, privalo pranešti institucijai pareiškėjai priežastis, dėl kurių ji atsisako suteikti prašomą paramą. Jeigu atsisakoma pagrįstai, apie tai taip pat reikia pranešti Komisijai.15 straipsnis1. Klausimams, kylantiems dėl senaties termino, bus taikomi tik tos valstybės narės, kurioje yra institucija pareiškėja, galiojantys įstatymai.2. Jeigu veiksmai, kurių imasi institucija, į kurią kreipiamasi, vykdydama prašymą suteikti paramą pretenzijoms patenkinti, būtų atlikti institucijos pareiškėjos ir jeigu pagal valstybės narės, kurioje yra institucija pareiškėja, įstatymus dėl tokių veiksmų būtų sustabdytas arba nutrauktas senaties terminas, laikoma, kad šie veiksmai tiek, kiek jie susiję su tokiomis pasekmėmis, buvo atlikti pastarojoje valstybėje.16 straipsnisDokumentai ir informacija, kurie pagal šią direktyvą yra pateikiami institucijai, į kurią kreipiamasi, šios institucijos gali būti perduoti tik tokiems asmenims ir institucijoms:a) asmeniui, kuris yra paminėtas prašyme dėl paramos;b) asmenims ir institucijoms, atsakingiems už pretenzijų patenkinimą ir tik šiam tikslui;c) teisminėms institucijoms, kurios sprendžia pretenzijų patenkinimo klausimus.17 straipsnisPrie prašymo dėl paramos ir atitinkamų dokumentų reikia pridėti jų vertimus į valstybės narės, kurioje yra institucija, į kurią kreipiamasi, oficialią kalbą arba į vieną iš jos oficialių kalbų, nepažeidžiant pastarosios institucijos teisės atmesti vertimą.18 straipsnisValstybės narės įsipareigoja, kad nepateiks viena kitai jokių pretenzijų dėl pagal šią direktyvą teikiamos savitarpio paramos išlaidų atlyginimo.Tačiau valstybė narė, kurioje yra institucija pareiškėja, atsako valstybei narei, kurioje yra institucija, į kurią kreipiamasi, už išlaidas dėl nepagrįstų veiksmų, susijusių su pretenzijos turiniu arba institucijos pareiškėjos priimto dokumento galiojimu.19 straipsnisValstybės narės viena kitai pateikia institucijų, įgaliotų pateikti arba priimti prašymus dėl paramos, sąrašą.20 straipsnis1. Šia direktyva įsteigiamas Pretenzijų patenkinimo komitetas (toliau – Komitetas), kurį sudaro valstybių narių atstovai ir kuriam pirmininkauja Komisijos atstovas.2. Komitetas priima savo darbo tvarkos taisykles.21 straipsnisKomitetas gali svarstyti bet kokį šios direktyvos taikymo klausimą, kurį savo iniciatyva arba valstybės narės atstovo prašymu pateikia Komiteto pirmininkas.22 straipsnis1. 4 straipsnio 2, 4 dalių, 5 straipsnio 2, 3 dalių, 7 straipsnio 1, 3, 5 dalių, 9, 11 straipsnių ir 12 straipsnio 1 dalies detalios vykdymo taisyklės bei išsireikalautų sumų perskaičiavimo ir pervedimo taisyklės bei minimalios sumos nustatymas pretenzijoms, dėl kurių galima pateikti prašymą dėl paramos, yra priimami 2 ir 3 dalyse nustatyta tvarka.2. Komisijos atstovas komitetui pateikia priimtinų priemonių projektą. Komitetas savo nuomonę dėl projekto pareiškia per tokį laiką, kurį nustato pirmininkas, priklausomai nuo klausimo skubumo. Nuomonė patvirtinama 41 balso dauguma, valstybių narių balsus skaičiuojant taip, kaip nustatyta Sutarties 148 straipsnio 2 dalyje. Pirmininkas nebalsuoja.3. (a) Komisija priima pasiūlytas priemones, jeigu jos atitinka Komiteto išvadas;b) jeigu pasiūlytos priemonės neatitinka Komiteto išvadų arba jeigu Komitetas nepateikia savo išvadų, Komisija nedelsiant siūlo, kad tas priemones priimtų Taryba. Taryba priima sprendimą kvalifikuota balsų dauguma;c) jeigu Taryba nepriima sprendimo per tris mėnesius nuo pasiūlymo pateikimo dienos, pasiūlytas priemones priima Komisija.23 straipsnisŠios direktyvos nuostatos netrukdo nei dabar, nei ateityje teikti didesnės savitarpio paramos, numatytos bet kokiuose susitarimuose arba priemonėse tarp konkrečių valstybių narių, įskaitant susitarimus dėl pranešimų apie teisinius ir neteisinius aktus.24 straipsnisValstybės narės patvirtina priemones, kurios, įsigaliojusios iki 1978 m. sausio 1 d., įgyvendina šią direktyvą.25 straipsnisKiekviena valstybė narė informuoja Komisiją apie priemones, kurias ji patvirtino šiai direktyvai vykdyti. Komisija perduoda šią informaciją kitoms valstybėms narėms.26 straipsnisŠi direktyva skirta valstybėms narėms.Priimta Briuselyje, 1976 m. kovo 15 d.Tarybos varduPirmininkasR. Vouel[1] OL L 94, 1970 4 28, p. 13.[2] OL L 295, 1972 12 30, p. 1.[3] OL C 19, 1973 4 12, p. 38.[4] OL C 69, 1973 8 28, p. 3.[5] OL L 94, 1970 4 28, p. 19.--------------------------------------------------


title: 2008 m. vasario 12 d. Tarybos direktyva 2008/9/EB, nustatanti Direktyvoje 2006/112/EB numatyto pridėtinės vertės mokesčio grąžinimo apmokestinamiesiems asmenims, kurie nėra įsisteigę PVM grąžinančioje valstybėje narėje, o yra įsisteigę kitoje valstybėje narėje, išsamias taisykles

text:
20.2.2008

               LT

               Europos Sąjungos oficialusis leidinys

               L 44/23

      TARYBOS DIREKTYVA 2008/9/EB
   2008 m. vasario 12 d.
   nustatanti Direktyvoje 2006/112/EB numatyto pridėtinės vertės mokesčio grąžinimo apmokestinamiesiems asmenims, kurie nėra įsisteigę PVM grąžinančioje valstybėje narėje, o yra įsisteigę kitoje valstybėje narėje, išsamias taisykles
   EUROPOS SĄJUNGOS TARYBA,
   atsižvelgdama į Europos bendrijos steigimo sutartį, ypač į jos 93 straipsnį,
   atsižvelgdama į Komisijos pasiūlymą,
   atsižvelgdama į Europos Parlamento nuomonę (1),
   atsižvelgdama į Europos ekonomikos ir socialinių reikalų komiteto nuomonę (2),
   kadangi:

               (1)

               Įgyvendinimo taisyklės, išdėstytos 1979 m. gruodžio 6 d. Tarybos direktyvoje 79/1072/EEB dėl valstybių narių apyvartos mokesčių įstatymų suderinimo – Pridėtinės vertės mokesčio grąžinimo apmokestinamiems asmenims, kurie nėra įsisteigę šalies teritorijoje, tvarka (3), sukelia didelių sunkumų tiek valstybių narių administracinėms institucijoms, tiek įmonėms.

               (2)

               Toje direktyvoje nustatyta tvarka turėtų būti iš dalies pakeista atsižvelgiant į laikotarpį, per kurį įmonėms pranešama apie sprendimus dėl prašymų grąžinti PVM. Tuo pat metu turėtų būti nustatyta, kad įmonės taip pat privalo pateikti atsakymus per nustatytus laikotarpius. Be to, tvarka turėtų būti supaprastinta ir modernizuota, suteikiant galimybę naudoti šiuolaikines technologijas.

               (3)

               Taikant naują tvarką turėtų pagerėti įmonių padėtis, kadangi valstybės narės turi mokėti delspinigius, jei PVM grąžinamas pavėluotai, ir bus sustiprinta įmonių teisė apskųsti.

               (4)

               Siekiant, kad tekstas būtų aiškesnis ir geriau suprantamas, į šią direktyvą dabar reikėtų įtraukti anksčiau 2006 m. lapkričio 28 d. Direktyvoje 2006/112/EB dėl pridėtinės vertės mokesčio bendros sistemos (4) numatytas nuostatas dėl Direktyvos 79/1072/EEB taikymo.

               (5)

               Kadangi šios direktyvos tikslų valstybės narės deramai pasiekti negali, o dėl veiksmų masto juos galima geriau pasiekti Bendrijos lygiu, Bendrija gali patvirtinti priemones vadovaudamasi Sutarties 5 straipsnyje nustatytu subsidiarumo principu. Pagal tame straipsnyje nustatytą proporcingumo principą šia direktyva neviršijama to, kas būtina nurodytiems tikslams pasiekti.

               (6)

               Pagal Tarpinstitucinio susitarimo dėl geresnės teisėkūros (5) 34 punktą, valstybės narės raginamos savo ir Bendrijos interesais parengti lenteles, kurios kuo geriau atspindėtų direktyvos ir perkėlimo į nacionalinę teisę priemonių atitikimą, ir viešai jas paskelbti.

               (7)

               Todėl siekiant aiškumo, Direktyva 79/1072/EEB turėtų būti panaikinta atsižvelgiant į būtinas pereinamojo laikotarpio priemones, susijusias su iki 2010 m. sausio 1 d. pateiktais prašymais grąžinti PVM,

         PRIĖMĖ ŠIĄ DIREKTYVĄ:
   1 straipsnis
   Šioje direktyvoje nustatomos Direktyvos 2006/112/EB 170 straipsnyje numatyto pridėtinės vertės mokesčio (PVM) grąžinimo apmokestinamiesiems asmenims, kurie nėra įsisteigę PVM grąžinančioje valstybėje narėje ir kurie atitinka 3 straipsnyje nustatytas sąlygas, išsamios taisyklės.
   2 straipsnis
   Šioje direktyvoje vartojamos tokios sąvokų apibrėžtys:

               1)

               PVM grąžinančioje valstybėje narėje neįsisteigęs apmokestinamasis asmuo – apmokestinamasis asmuo pagal Direktyvos 2006/112/EB 9 straipsnio 1 dalies nuostatas, neįsisteigęs PVM grąžinančioje valstybėje narėje, o įsisteigęs kitos valstybės narės teritorijoje;

               2)

               PMV grąžinanti valstybė narė – valstybė narė, kurioje buvo apskaičiuotas pridėtinės vertės mokestis PVM grąžinančioje valstybėje narėje neįsisteigusiam apmokestinamajam asmeniui už kitų apmokestinamųjų asmenų toje valstybėje narėje jam tiektas prekes ar suteiktas paslaugas arba už į tą valstybę narę importuotas prekes;

               3)

               PVM grąžinimo laikotarpis – 16 straipsnyje minimas laikotarpis, kurį apima prašymas grąžinti PVM;

               4)

               prašymas grąžinti PVM – prašymas grąžinti PVM, kuris PVM grąžinančioje valstybėje narėje neįsisteigusiam apmokestinamajam asmeniui buvo apskaičiuotas PVM grąžinančioje valstybėje narėje už kitų apmokestinamųjų asmenų toje valstybėje narėje jam tiektas prekes ar suteiktas paslaugas arba už į tą valstybę narę importuotas prekes;

               5)

               pareiškėjas – PVM grąžinančioje valstybėje narėje neįsisteigęs apmokestinamasis asmuo, kuris pateikia prašymą grąžinti PVM.

         3 straipsnis
   Ši direktyva taikoma PVM grąžinančioje valstybėje narėje neįsisteigusiam apmokestinamajam asmeniui, kuris atitinka šias sąlygas:

               a)

               per PVM grąžinimo laikotarpį PVM grąžinančioje valstybėje narėje jis neturėjo savo ekonominės veiklos vykdymo vietos arba nuolatinio padalinio, iš kurių vykdė verslo sandorius, arba, nesant tokios vietos arba nuolatinio padalinio, neturėjo nuolatinės arba įprastos gyvenamosios vietos;

               b)

               per PVM grąžinimo laikotarpį jis netiekė prekių ar neteikė paslaugų, kurios būtų laikomos tiekiamomis ar teikiamomis PVM grąžinančioje valstybėje narėje, išskyrus šiuos sandorius:

                           i)

                           transporto ir susijusių papildomų paslaugų, neapmokestinamų PVM pagal Direktyvos 2006/112/EB 144, 146, 148, 149, 151, 153, 159 arba 160 straipsnius, teikimą;

                           ii)

                           prekių tiekimą ir paslaugų teikimą asmeniui, kuriam tenka prievolė sumokėti PVM pagal Direktyvos 2006/112/EB 194–197 straipsnius ir 199 straipsnį.

         4 straipsnis
   Ši direktyva netaikoma:

               a)

               PVM sumoms, kurios pagal PVM grąžinančios valstybės narės teisės aktus buvo neteisingai nurodytos sąskaitose faktūrose;

               b)

               sąskaitose faktūrose nurodytoms PVM sumoms už prekių tiekimą, kuris yra arba gali būti neapmokestinamas pagal Direktyvos 2006/112/EB 138 straipsnį arba 146 straipsnio 1 dalies b punktą.

         5 straipsnis
   Kiekviena valstybė narė PVM grąžinančioje valstybėje narėje neįsisteigusiam apmokestinamajam asmeniui grąžina PVM, apskaičiuotą už kitų apmokestinamųjų asmenų toje valstybėje narėje jam tiektas prekes ar suteiktas paslaugas arba už į tą valstybę narę importuotas prekes, jeigu tos prekės ir paslaugos naudojamos atliekant šiuos sandorius:

               a)

               Direktyvos 2006/112/EB 169 straipsnio a ir b punktuose nurodytus sandorius;

               b)

               sandorius su asmeniu, kuriam tenka prievolė sumokėti PVM pagal Direktyvos 2006/112/EB 194–197 straipsnius ir 199 straipsnį, kaip taikoma PVM grąžinančioje valstybėje narėje.

         Nepažeidžiant 6 straipsnio, šioje direktyvoje teisė į pirkimo mokesčio grąžinimą nustatoma pagal Direktyvą 2006/112/EB, kaip taikoma PVM grąžinančioje valstybėje narėje.
   6 straipsnis
   Kad atitiktų PVM grąžinimo reikalavimus PVM grąžinančioje valstybėje narėje, PVM grąžinančioje valstybėje narėje neįsisteigęs apmokestinamasis asmuo turi vykdyti sandorius, suteikiančius teisę į atskaitą įsisteigimo valstybėje narėje.
   Kai PVM grąžinančioje valstybėje narėje neįsisteigęs apmokestinamasis asmuo valstybėje narėje, kurioje jis yra įsisteigęs, vykdo toje valstybėje narėje teisę į atskaitą suteikiančius sandorius ir tokios teisės nesuteikiančius sandorius, PVM grąžinanti valstybė narė pagal 5 straipsnį gali grąžinti tik tą PVM dalį, kuri yra susijusi su pirmaisiais sandoriais pagal Direktyvos 2006/112/EB 173 straipsnį, kaip taikoma įsisteigimo valstybėje narėje.
   7 straipsnis
   PVM grąžinančioje valstybėje narėje neįsisteigęs apmokestinamasis asmuo, siekdamas susigrąžinti PVM PVM grąžinančioje valstybėje narėje, tai valstybei narei adresuoja elektroninį prašymą grąžinti PVM ir pateikia jį valstybei narei, kurioje jis yra įsisteigęs, naudodamasis tos valstybės narės sukurtu elektroniniu portalu.
   8 straipsnis
   1.   Prašyme grąžinti PVM pateikiama tokia informacija:

               a)

               pareiškėjo vardas, pavardė (pavadinimas) ir tikslus adresas;

               b)

               adresas susisiekti elektroninėmis priemonėmis;

               c)

               pareiškėjo veiklos, kuriai vykdyti įsigytos prekės ir paslaugos, aprašymas;

               d)

               PVM grąžinimo laikotarpis, kurį apima prašymas;

               e)

               pareiškėjo pareiškimas, kad per tą PVM grąžinimo laikotarpį jis netiekė prekių ir neteikė paslaugų, kurios būtų laikomos tiekiamomis ir teikiamomis PVM grąžinančioje valstybėje narėje, išskyrus 3 straipsnio b punkto i ir ii papunkčiuose nurodytus sandorius;

               f)

               pareiškėjo PVM mokėtojo kodas arba mokesčių mokėtojo kodas;

               g)

               banko sąskaitos duomenys, įskaitant IBAN ir BIC kodus.

         2.   Be 1 dalyje nurodytos informacijos prašyme grąžinti PVM kiekvienos PVM grąžinančios valstybės narės ir kiekvienos sąskaitos faktūros arba importo dokumento atveju nurodomi šie duomenys:

               a)

               tiekėjo arba paslaugų teikėjo vardas ir pavardė (pavadinimas) ir tikslus adresas;

               b)

               išskyrus importo atvejį, tiekėjo arba paslaugų teikėjo PVM mokėtojo kodas arba mokesčių mokėtojo kodas, kurį suteikė PVM grąžinanti valstybė narė, laikydamasi Direktyvos 2006/112/EB 239 ir 240 straipsnių nuostatų;

               c)

               išskyrus importo atvejį, PVM grąžinančios valstybės narės kodo priešdėlis pagal Direktyvos 2006/112/EB 215 straipsnį;

               d)

               sąskaitos faktūros arba importo dokumento data ir numeris;

               e)

               apmokestinamoji vertė ir PVM suma, išreikšta PVM grąžinančios valstybės narės valiuta;

               f)

               pagal 5 straipsnį ir 6 straipsnio antrą dalį apskaičiuota atskaitomo PVM suma, išreikšta PVM grąžinančios valstybės narės valiuta;

               g)

               kai taikoma – pagal 6 straipsnį apskaičiuota atskaitoma procentinė dalis;

               h)

               įsigytų prekių ir paslaugų pobūdis, apibūdintas naudojant 9 straipsnyje pateiktus kodus.

         9 straipsnis
   1.   Prašyme grąžinti PVM įsigytų prekių ir paslaugų pobūdis yra apibūdinamas naudojant šiuos kodus:

               1

               =

               kuras;

               2

               =

               transporto priemonių nuoma;

               3

               =

               su transporto priemonėmis susijusios išlaidos (išskyrus prekes ir paslaugas, nurodytas pagal 1 ir 2 kodus);

               4

               =

               kelių rinkliavos ir naudojimosi keliais mokestis;

               5

               =

               kelionės išlaidos, pavyzdžiui, mokestis už taksi, mokestis už naudojimąsi viešuoju transportu;

               6

               =

               apgyvendinimas;

               7

               =

               maistas, gėrimai ir maitinimo paslaugos;

               8

               =

               leidimas patekti į muges ir parodas;

               9

               =

               išlaidos prabangos prekėms, pramogoms ir pasilinksminimams;

               10

               =

               kita.

         Jei naudojamas kodas 10, yra nurodomas patiektų prekių ir suteiktų paslaugų pobūdis.
   2.   PVM grąžinanti valstybė narė gali reikalauti, kad pareiškėjas elektroninėmis priemonėmis pateiktų papildomą kodais išreikštą informaciją pagal kiekvieną 1 dalyje nurodytą kodą, jei ta informacija yra reikalinga dėl teisės į atskaitą pagal Direktyvą 2006/112/EB, kaip ji taikoma PVM grąžinančioje valstybėje narėje, apribojimų arba dėl atitinkamos nukrypti leidžiančios nuostatos, kuri PVM grąžinančiai valstybei narei suteikta pagal tos direktyvos 395 arba 396 straipsnius, įgyvendinimo.
   10 straipsnis
   Nepažeisdama nuostatos dėl prašymų pateikti informaciją pagal 20 straipsnį, PVM grąžinanti valstybė narė gali reikalauti, kad pareiškėjas kartu su prašymu grąžinti PVM elektroninėmis priemonėmis pateiktų sąskaitos faktūros arba importo dokumento kopiją tais atvejais, kai sąskaitoje faktūroje arba importo dokumente nurodyta apmokestinamoji vertė yra 1 000 EUR ar daugiau arba lygiavertė suma nacionaline valiuta. Kai sąskaita faktūra išrašoma už kurą, ribinė vertė yra 250 EUR arba lygiavertė suma nacionaline valiuta.
   11 straipsnis
   PVM grąžinanti valstybė narė gali reikalauti, kad pareiškėjas pateiktų savo veiklos aprašymą naudodamas suderintus kodus, nustatytus pagal Tarybos reglamento (EB) Nr. 1798/2003 (6) 34a straipsnio 3 dalies antrą pastraipą.
   12 straipsnis
   PVM grąžinanti valstybė narė gali nustatyti, kurią kalbą ar kalbas naudoja pareiškėjas, teikdamas informaciją prašyme grąžinti PVM arba teikdamas galimą papildomą informaciją.
   13 straipsnis
   Jeigu pateikus prašymą grąžinti PVM, atskaitoma dalis patikslinama pagal Direktyvos 2006/112/EB 175 straipsnį, pareiškėjas patikslina sumą, dėl kurios buvo pateiktas prašymas arba kuri jau buvo grąžinta.
   Patikslinimas atliekamas prašyme grąžinti PVM per kalendorinius metus, einančius po atitinkamo PVM grąžinimo laikotarpio, arba, jeigu pareiškėjas tais kalendoriniais metais nepateikia prašymų grąžinti PVM, pateikiama atskira deklaracija naudojantis įsisteigimo valstybės narės sukurtu elektroniniu portalu.
   14 straipsnis
   1.   Prašymas grąžinti PVM apima:

               a)

               prekių ar paslaugų pirkimą, už kurį sąskaita faktūra buvo išrašyta PVM grąžinimo laikotarpiu, jeigu prievolė apskaičiuoti PVM atsirado prieš išrašant sąskaitą faktūrą arba jos išrašymo metu, arba kurių atžvilgiu prievolė apskaičiuoti PVM atsirado PVM grąžinimo laikotarpiu, jeigu už tą pirkimą sąskaita faktūra buvo išrašyta prieš atsirandant prievolei apskaičiuoti mokestį;

               b)

               prekių importą PVM grąžinimo laikotarpiu.

         2.   Be 1 dalyje nurodytų sandorių prašymas grąžinti PVM gali apimti sąskaitas faktūras arba importo dokumentus, kurie nebuvo įtraukti į ankstesnius prašymus grąžinti PVM ir yra susiję su sandoriais, įvykdytais per atitinkamus kalendorinius metus.
   15 straipsnis
   1.   Prašymas grąžinti PVM pateikiamas įsisteigimo valstybei narei ne vėliau kaip iki kalendorinių metų, einančių po PVM grąžinimo laikotarpio, rugsėjo mėn. 30 d. Prašymas laikomas pateiktu tik tuo atveju, jeigu pareiškėjas įrašė visą informaciją, kurios reikalaujama pagal 8, 9 ir 11 straipsnius.
   2.   Įsisteigimo valstybė narė nedelsdama siunčia pareiškėjui elektroninį prašymo gavimo patvirtinimą.
   16 straipsnis
   PVM grąžinimo laikotarpis neturi būti ilgesnis nei vieneri kalendoriniai metai ar trumpesnis nei trys kalendoriniai mėnesiai. Tačiau prašymai grąžinti PVM gali apimti ir trumpesnį nei trijų mėnesių laikotarpį, jeigu tas laikotarpis yra kalendorinių metų likutis.
   17 straipsnis
   Jeigu prašymas grąžinti PVM apima trumpesnį nei vienerių kalendorinių metų, bet ne trumpesnį nei trijų mėnesių PVM grąžinimo laikotarpį, prašomo grąžinti PVM suma negali būti mažesnė nei 400 EUR arba lygiavertė suma nacionaline valiuta.
   Jeigu prašymas grąžinti PVM apima kalendorinių metų arba likusį kalendorinių metų PVM grąžinimo laikotarpį, PVM suma negali būti mažesnė nei 50 EUR arba lygiavertė suma nacionaline valiuta.
   18 straipsnis
   1.   Įsisteigimo valstybė narė neperduoda prašymo PVM grąžinančiai valstybei narei, kai PVM grąžinimo laikotarpiu pareiškėjui įsisteigimo valstybėje narėje taikoma bent viena šių sąlygų:

               a)

               jis nėra apmokestinamasis asmuo PVM tikslais;

               b)

               jis tiekia tik tas prekes ir teikia tik tas paslaugas, kurios yra neapmokestinamos nesuteikiant teisės atskaityti anksčiau sumokėto PVM pagal Direktyvos 2006/112/EB 132, 135, 136, 371, 374–377 straipsnius, 378 straipsnio 2 dalies a punktą, 379 straipsnio 2 dalį arba 380–390 straipsnius arba pagal 2005 m. Stojimo akto nuostatas, kuriose numatomas identiškas neapmokestinimas PVM;

               c)

               jam taikomas smulkaus verslo įmonėms skirtas neapmokestinimas PVM, numatytas Direktyvos 2006/112/EB 284, 285, 268 ir 287 straipsniuose;

               d)

               jam taikoma ūkininkams skirta bendra vienodo tarifo schema, numatyta Direktyvos 2006/112/EB 296–305 straipsniuose.

         2.   Įsisteigimo valstybė narė elektroninėmis priemonėmis praneša pareiškėjui apie savo sprendimą, priimtą pagal 1 dalį.
   19 straipsnis
   1.   PVM grąžinanti valstybė narė elektroninėmis priemonėmis nedelsdama praneša pareiškėjui prašymo gavimo datą.
   2.   PVM grąžinanti valstybė narė apie savo sprendimą patenkinti arba atmesti prašymą grąžinti PVM pareiškėjui praneša per keturis mėnesius nuo tos dienos, kai ta valstybė narė gavo prašymą.
   20 straipsnis
   1.   Kai PVM grąžinanti valstybė narė mano, kad ji neturi visos reikalingos informacijos, kuria remdamasi ji priimtų sprendimą dėl viso prašymo grąžinti PVM ar jo dalies, naudodamasi elektroninėmis priemonėmis, ji gali paprašyti visų pirma pareiškėjo arba įsisteigimo valstybės narės kompetentingų institucijų pateikti papildomą informaciją per 19 straipsnio 2 dalyje nurodytą keturių mėnesių laikotarpį. Kai papildomos informacijos prašoma ne iš pareiškėjo ar valstybės narės kompetentingos institucijos, prašymas elektroninėmis priemonėmis teikiamas tik tuo atveju, jeigu prašymo gavėjas gali naudotis tokiomis priemonėmis.
   Prireikus PVM grąžinanti valstybė narė gali paprašyti daugiau papildomos informacijos.
   Pagal šią dalį paprašyta pateikti informacija gali apimti atitinkamos sąskaitos faktūros arba importo dokumento originalo arba kopijos pateikimą tais atvejais, kai PVM grąžinanti valstybė narė pagrįstai abejoja dėl atitinkamo prašymo pagrįstumo ar tikslumo. Tokiu atveju 10 straipsnyje nurodytos ribinės vertės netaikomos.
   2.   Pagal 1 dalį prašoma informacija PVM grąžinančiai valstybei narei yra pateikiama per mėnesį nuo tos dienos, kai tą prašymą gauna asmuo, kuriam jis yra adresuotas.
   21 straipsnis
   PVM grąžinančiai valstybei narei prašant papildomos informacijos, ji apie savo sprendimą patenkinti arba atmesti prašymą grąžinti PVM pareiškėjui praneša per du mėnesius nuo prašomos informacijos gavimo dienos arba, jeigu ji negavo atsakymo į savo prašymą, – per du mėnesius nuo 20 straipsnio 2 dalyje nustatyto termino pabaigos. Tačiau laikotarpis, per kurį ji gali priimti sprendimą dėl viso prašymo grąžinti PVM ar jo dalies, niekada nėra trumpesnis nei šeši mėnesiai nuo tos dienos, kai PVM grąžinanti valstybė narė gauna prašymą.
   PVM grąžinančiai valstybei narei prašant daugiau papildomos informacijos, ji apie savo sprendimą dėl viso prašymo grąžinti PVM ar jo dalies pareiškėjui praneša per aštuonis mėnesius nuo tos dienos, kai ta valstybė narė gauna prašymą.
   22 straipsnis
   1.   Jeigu prašymas grąžinti PVM patenkinamas, PVM grąžinanti valstybė narė grąžina patvirtintą sumą ne vėliau kaip per 10 darbo dienų nuo 19 straipsnio 2 dalyje nurodyto termino pabaigos arba, jeigu buvo prašyta papildomos arba daugiau papildomos informacijos, nuo 21 straipsnyje nurodytų terminų pabaigos.
   2.   PVM grąžinamas PVM grąžinančioje valstybėje narėje arba, pareiškėjo prašymu, bet kurioje kitoje valstybėje narėje. Pastaruoju atveju visus banko mokesčius už lėšų pervedimą PVM grąžinanti valstybė narė išskaito iš pareiškėjui grąžinamos sumos.
   23 straipsnis
   1.   Jeigu prašymas grąžinti PVM visiškai arba iš dalies atmetamas, PVM grąžinanti valstybė narė kartu su sprendimu pareiškėjui praneša atmetimo priežastis.
   2.   Skundus dėl sprendimų atmesti prašymą grąžinti PVM pareiškėjas PVM grąžinančios valstybės narės kompetentingoms institucijoms gali pateikti tokia forma ir laikydamasis tokių pateikimo terminų, kokie yra nustatyti toje valstybėje įsisteigusių asmenų prašymams grąžinti PVM.
   Jeigu pagal PVM grąžinančios valstybės narės teisę tai, kad per šioje direktyvoje nurodytus terminus nebuvo priimtas sprendimas dėl prašymo grąžinti PVM, nelaikoma prašymo patenkinimu arba atmetimu, pareiškėjas turi turėti tokią pačią galimybę naudotis visomis administracinėmis ir teisminėmis procedūromis, kuriomis tokioje situacijoje turėtų galimybę naudotis toje valstybėje narėje įsisteigę apmokestinamieji asmenys. Jei tokių procedūrų nėra, tai, kad sprendimas dėl prašymo grąžinti PVM nebuvo priimtas per minėtus terminus, reiškia, kad prašymas laikomas atmestu.
   24 straipsnis
   1.   Jeigu mokestis grąžintas neteisėtu būdu ar neteisingai dėl kitų priežasčių, PVM grąžinančios valstybės narės kompetentinga institucija tiesiogiai imasi priemonių išieškoti nepagrįstai sumokėtas sumas ir skirtas baudas bei delspinigius, laikydamasi PVM grąžinančioje valstybėje narėje taikomos tvarkos, nepažeisdama nuostatų dėl abipusės pagalbos išieškant PVM.
   2.   Jeigu administracinė bauda arba delspinigiai buvo skirti, bet nesumokėti, PVM grąžinanti valstybė narė tokiam apmokestinamajam asmeniui gali sustabdyti tolesnį PVM, neviršijant nesumokėtos sumos dydžio, grąžinimą.
   25 straipsnis
   PVM grąžinanti valstybė narė atsižvelgia į ankstesnio prašymo grąžinti PVM patikslinimą, atliktą pagal 13 straipsnį, sumažindama arba padidindama grąžinamą sumą arba, jei buvo pateikta atskira deklaracija, atskiru mokėjimu arba susigrąžinimu.
   26 straipsnis
   Jei PVM grąžinamas po paskutinės grąžinimui skirtos dienos, nurodytos 22 straipsnio 1 dalyje, delspinigius pareiškėjui PVM grąžinanti valstybė narė moka nuo PVM grąžinimo sumos, kuri turi būti išmokėta.
   Jei pareiškėjas per nustatytą terminą PVM grąžinančiai valstybei narei nepateikia prašomos papildomos arba daugiau papildomos informacijos, pirma dalis yra netaikoma. Ji taip pat netaikoma tol, kol PVM grąžinanti valstybė narė gauna dokumentus, kuriuos reikia pateikti elektroninėmis priemonėmis pagal 10 straipsnį.
   27 straipsnis
   1.   Delspinigiai skaičiuojami nuo dienos, einančios po paskutinės dienos, kai pagal 22 straipsnio 1 dalį turėjo būti grąžintas PVM, iki tos dienos, kai PVM yra faktiškai grąžinamas.
   2.   Delspinigių norma yra lygi delspinigių normai, taikomai grąžinant PVM apmokestinamiems asmenims, įsisteigusiems PVM grąžinančioje valstybėje narėje pagal tos valstybės narės nacionalinę teisę.
   Jeigu grąžinant PVM įsisteigusiems apmokestinamiems asmenims pagal nacionalinę teisę delspinigiai nemokami, mokėtini delspinigiai yra lygūs delspinigiams arba lygiaverčiam mokesčiui, kuriuos PVM grąžinanti valstybė narė taiko pavėluotiems apmokestinamųjų asmenų PVM mokėjimams.
   28 straipsnis
   1.   Ši direktyva taikoma po 2009 m. gruodžio 31 d. pateiktiems prašymams grąžinti PVM.
   2.   Nuo 2010 m. sausio 1 d. Direktyva 79/1072/EEB yra panaikinama. Tačiau jos nuostatos ir toliau taikomos iki 2010 m. sausio 1 d. pateiktiems prašymams grąžinti PVM.
   Nuorodos į panaikintą direktyvą laikomos nuorodomis į šią direktyvą, išskyrus iki 2010 m. sausio 1 d. pateiktų prašymų grąžinti PVM atžvilgiu.
   29 straipsnis
   1.   Valstybės narės priima įstatymus ir kitus teisės aktus, kurie yra būtini siekiant laikytis šios direktyvos ir įsigalioja nuo 2010 m. sausio 1 d. Jos nedelsdamos apie tai praneša Komisijai.
   Priimdamos tokias nuostatas, valstybės narės jose daro nuorodą į šią direktyvą arba tokia nuoroda daroma jas oficialiai skelbiant. Tokios nuorodos darymo tvarką nustato valstybės narės.
   2.   Valstybės narės pateikia Komisijai šios direktyvos taikymo srityje priimtų pagrindinių nacionalinės teisės nuostatų tekstus.
   30 straipsnis
   Ši direktyva įsigalioja jos paskelbimo Europos Sąjungos oficialiajame leidinyje dieną.
   31 straipsnis
   Ši direktyva skirta valstybėms narėms.

      Priimta Briuselyje, 2008 m. vasario 12 d.

            Tarybos vardu

            Pirmininkas

         A. BAJUK

      (1)  OL C 285 E, 2006 11 22, p. 122.

      (2)  OL C 28, 2006 2 3, p. 86.

      (3)  OL L 331, 1979 12 27, p. 11. Direktyva su paskutiniais pakeitimais, padarytais Direktyva 2006/98/EB (OL L 363, 2006 12 20, p. 129).

      (4)  OL L 347, 2006 12 11, p. 1. Direktyva su paskutiniais pakeitimais, padarytais Direktyva 2007/75/EB (OL L 346, 2007 12 29, p. 13).

      (5)  OL C 321, 2003 12 31, p. 1.

      (6)  OL L 264, 2003 10 15, p. 1.


title: 2009 m. birželio 25 d. Tarybos direktyva 2009/71/Euratomas, kuria nustatoma Bendrijos branduolinių įrenginių branduolinės saugos sistema

text:
2.7.2009

               LT

               Europos Sąjungos oficialusis leidinys

               L 172/18

      TARYBOS DIREKTYVA 2009/71/EURATOMAS

   2009 m. birželio 25 d.
   kuria nustatoma Bendrijos branduolinių įrenginių branduolinės saugos sistema
   EUROPOS SĄJUNGOS TARYBA,
   atsižvelgdama į Europos atominės energijos bendrijos steigimo sutartį, ypač į jos 31 ir 32 straipsnius,
   atsižvelgdama į Komisijos pasiūlymą, parengtą atsižvelgiant į Mokslo ir technikos komiteto paskirtų valstybių narių ekspertų mokslininkų grupės pateiktą nuomonę ir pasikonsultavus su Europos ekonomikos ir socialinių reikalų komitetu (1),
   atsižvelgdama į Europos Parlamento nuomonę (2),
   kadangi:

               (1)

               Sutarties 2 straipsnio b punkte numatyta, kad turi būti nustatyti suvienodinti saugos standartai, kad būtų apsaugota darbuotojų ir plačiosios visuomenės sveikata.

               (2)

               Sutarties 30 straipsnyje numatyta, kad Bendrijoje turi būti nustatyti pagrindiniai darbuotojų ir plačiosios visuomenės sveikatos apsaugos nuo jonizuojančiosios spinduliuotės keliamos grėsmės standartai.

               (3)

               1996 m. gegužės 13 d. Tarybos direktyvoje 96/29/Euratomas, nustatančioje pagrindinius darbuotojų ir plačiosios visuomenės sveikatos apsaugos nuo jonizuojančiosios spinduliuotės saugos standartus (3), nustatyti pagrindiniai saugos standartai. Tos direktyvos nuostatos papildytos konkretesniais teisės aktais.

               (4)

               Europos Bendrijų Teisingumo Teismas (toliau - Teisingumo Teismas) savo praktikoje (4) pripažino, kad Bendrija ir valstybės narės turi bendrą kompetenciją Branduolinės saugos konvencijos (5) reguliuojamose srityse.

               (5)

               Teisingumo Teismas savo praktikoje pripažino, kad Sutarties 3 skyriaus nuostatos, susijusios su sveikatos ir saugos klausimais, sudaro nuoseklią visumą ir jomis Komisijai suteikiami tam tikri esminiai įgaliojimai siekiant apsaugoti visuomenę ir aplinką nuo branduolinės taršos keliamos rizikos.

               (6)

               Teisingumo Teismas savo praktikoje pripažino, kad tai, jog Sutarties 2 straipsnio b punkte nurodytos užduotys Bendrijai – nustatyti suvienodintus saugos standartus siekiant apsaugoti visuomenės ir darbuotojų sveikatą, – nereiškia, kad apibrėžus tokius standartus valstybės narės negali numatyti griežtesnių apsaugos priemonių.

               (7)

               1987 m. gruodžio 14 d. Tarybos sprendime 87/600/Euratomas dėl Bendrijoje nustatomos skubaus pasikeitimo informacija radiacinės avarijos atveju tvarkos (6) nustatyta pranešimų ir informacijos teikimo sistema, kuria valstybės narės privalo naudotis, kad apsaugotų plačiąją visuomenę įvykus radiacinei avarijai. 1989 m. lapkričio 27 d. Tarybos direktyvoje 89/618/Euratomas dėl plačiosios visuomenės informavimo apie sveikatos apsaugai taikytinas priemones ir atliktinus veiksmus radiacinės avarijos atveju (7) valstybės narės įpareigotos informuoti plačiąją visuomenę apie įvykusią radiacinę avariją.

               (8)

               Valstybių narių nacionalinė atsakomybė už branduolinių įrenginių branduolinę saugą yra pagrindinis principas, kuriuo remiantis tarptautiniu lygiu pasiektas ir Branduolinės saugos konvencijoje įtvirtintas reguliavimas branduolinės saugos srityje. Minėtas nacionalinės atsakomybės principas ir principas, pagal kurį pagrindinė atsakomybė už branduolinio įrenginio branduolinę saugą tenka nacionalinės kompetentingos reguliavimo institucijos kontroliuojamam licencijos turėtojui, turėtų būti sustiprintas šia direktyva; ja taip pat turėtų būti sustiprintas kompetentingų reguliavimo institucijų vaidmuo ir nepriklausomumas.

               (9)

               Kiekviena valstybė narė, laikydamasi atitinkamos nacionalinės politikos, gali priimti sprendimus dėl vartojamų energijos rūšių derinio.

               (10)

               Pagal šią direktyvą rengiant atitinkamą nacionalinę sistemą bus atsižvelgta į nacionalines aplinkybes.

               (11)

               Valstybės narės jau yra įgyvendinusios priemones, kurias taikant įmanoma užtikrinti aukštą branduolinės saugos lygį Bendrijoje.

               (12)

               Nors ši direktyva pirmiausia susijusi su branduolinių įrenginių branduoline sauga, taip pat svarbu užtikrinti saugų panaudoto branduolinio kuro ir radioaktyviųjų atliekų tvarkymą, įskaitant saugojimo ir laidojimo įrenginius.

               (13)

               Atitinkamais atvejais valstybės narės turėtų įvertinti atitinkamus Tarptautinės atominės energijos agentūros (TATENA) nustatytus pagrindinius saugos principus (8), kurie turėtų sudaryti praktikos sistemą, į kurią valstybės narės turėtų atsižvelgti įgyvendindamos šią direktyvą.

               (14)

               Naudinga remtis procesu, kurio metu valstybių narių, kurių teritorijose eksploatuojamos atominės elektrinės, nacionalinės saugos institucijos, bendradarbiaudamos Vakarų Europos branduolinės energetikos reguliavimo institucijų asociacijoje (WENRA), branduoliniams reaktoriams nustatė daug saugos rekomendacinių lygių.

               (15)

               Atsižvelgiant į 2007 m. gegužės 8 d. Tarybos išvadose dėl branduolinės saugos ir panaudoto branduolinio kuro bei radioaktyviųjų atliekų saugaus tvarkymo išdėstytą jos raginimą ES lygiu įsteigti aukšto lygio darbo grupę, 2007 m. liepos 17 d. Komisijos sprendimu 2007/530/Euratomas dėl Europos branduolinės saugos ir atliekų tvarkymo aukšto lygio grupės sudarymo (9) buvo įsteigta Europos branduolinės saugos reguliavimo institucijų grupė (ENSREG), kurios užduotis yra padėti siekti Bendrijos tikslų branduolinės saugos srityje.

               (16)

               Naudinga nustatyti suvienodintą valstybių narių Komisijai teikiamų šios direktyvos įgyvendinimo ataskaitų struktūrą. Atsižvelgiant į plačią ENSREG narių patirtį, ji galėtų vertingai prisidėti šioje srityje, tokiu būdu sudarant palankesnes sąlygas nacionalinių reguliavimo institucijų konsultavimuisi ir bendradarbiavimui.

               (17)

               2008 m. spalio 15 d. ENSREG 5-ajame posėdyje patvirtino dešimt principų, kuriais turi būti vadovaujamasi rengiant direktyvą dėl branduolinės saugos, kaip pažymėta minėtos grupės 2008 m. lapkričio 20 d. posėdžio protokole.

               (18)

               Branduolinių technologijų pažanga, eksploatavimo patirtis ir branduolinės saugos moksliniai tyrimai bei reguliavimo sistemos tobulinimas galėtų dar labiau pagerinti branduolinę saugą. Laikydamosi įsipareigojimo išlaikyti ir gerinti branduolinę saugą valstybės narės turėtų atsižvelgti į tuos veiksnius plėsdamos savo branduolinės energetikos programas arba nuspręsdamos pradėti naudoti branduolinę energiją pirmą kartą.

               (19)

               Aukštos saugos kultūros įdiegimas branduoliniame įrenginyje yra vienas iš pagrindinių saugos valdymo principų, būtinų siekiant užtikrinti jo saugų eksploatavimą.

               (20)

               Kompetencija ir žinios branduolinės saugos srityje turėtų būti išlaikoma ir toliau plėtojama pasitelkiant, inter alia, mokymosi iš ankstesnės eksploatavimo patirties procesą ir, kur tinkama, panaudojant metodikų bei mokslo pažangą.

               (21)

               Anksčiau valstybės narės atliko savo veiklos įvertinimus, šią veiklą glaudžiai derindamos su tarptautiniais ekspertiniais įvertinimais, padedant TATENA tarptautinės reguliavimo peržiūros grupės arba integruotos reguliavimo peržiūros tarnybos misijoms. Valstybės narės šiuos savo veiklos įvertinimus atliko ir šias misijas kvietėsi savanoriškai, laikydamosi atvirumo ir skaidrumo principų. Savo veiklos įvertinimais ir kartu su jais pateikiamais teisėkūros, reguliavimo ir organizacinės infrastruktūros tarptautiniais ekspertiniais įvertinimais turėtų būti siekiama stiprinti ir tobulinti valstybių narių nacionalinę sistemą, pripažįstant jų kompetenciją jų teritorijoje esančių branduolinių įrenginių branduolinės saugos užtikrinimo srityje. Savo veiklos įvertinimai, po to atliekant tarptautinius ekspertinius įvertinimus, nėra nei patikrinimas, nei auditas – tai yra abipusio mokymosi mechanizmas, kuriuo pripažįstami skirtingi požiūriai į kompetentingų reguliavimo institucijų struktūrą ir praktiką, atsižvelgiant į reguliavimo, techninius ir politikos aspektus valstybėse narėse, kurie padeda užtikrinti tvirtą branduolinės saugos reguliavimą. Tarptautiniai ekspertiniai įvertinimai turėtų būti laikomi proga atvirai ir laikantis bendradarbiavimo principų pasikeisti profesine ir įgyta patirtimi bei pasidalyti geriausios praktikos pavyzdžiais pasitelkiant ekspertų konsultacijas, o ne kontrolę ar kritiką. Pripažįstant, kad reikia lanksčiai ir tinkamai atsižvelgti į skirtingas valstybėse narėse taikomas sistemas, valstybei narei turėtų būti leidžiama laisvai nuspręsti, kurioms jos sistemos dalims turėtų būti taikomas konkretus ekspertinis įvertinimas, kurį prašoma atlikti, siekiant nuolat gerinti branduolinę saugą.

               (22)

               Pagal Tarpinstitucinio susitarimo dėl geresnės teisėkūros (10) 34 punktą valstybės narės raginamos dėl savo ir Bendrijos interesų parengti lenteles, kurios kuo geriau parodytų šios direktyvos ir jos perkėlimo į nacionalinę teisę priemonių atitiktį, bei viešai jas paskelbti,

         PRIĖMĖ ŠIĄ DIREKTYVĄ:
   1   SKYRIUS

      TIKSLAI, SĄVOKŲ APIBRĖŽTYS IR TAIKYMO SRITIS

   1 straipsnis
   Tikslai
   Šia direktyva siekiama:

               a)

               nustatyti Bendrijos sistemą, kuria būtų užtikrinamas ir skatinamas nuolatinis branduolinės saugos bei jos reguliavimo gerinimas;

               b)

               užtikrinti, kad valstybės narės nustatytų tinkamas nacionalines priemones, skirtas aukšto lygio branduolinei saugai užtikrinti siekiant apsaugoti darbuotojus ir plačiąją visuomenę nuo branduolinių įrenginių skleidžiamos jonizuojančiosios spinduliuotės keliamo pavojaus.

         2 straipsnis
   Taikymo sritis
   1.   Ši direktyva taikoma bet kokiam civiliniam branduoliniam įrenginiui, kuris eksploatuojamas pagal 3 straipsnio 4 punkte apibrėžtą licenciją visais šios licencijos apimamais etapais.
   2.   Ši direktyva netrukdo valstybėms narėms, laikantis Bendrijos teisės, nustatyti griežtesnių saugos priemonių šios direktyvos reguliavimo srityje.
   3.   Ši direktyva papildo Sutarties 30 straipsnyje nurodytus pagrindinius standartus dėl branduolinių įrenginių branduolinės saugos ir nepažeidžia Direktyvos 96/29/Euratomas.
   3 straipsnis
   Sąvokų apibrėžtys
   Šioje direktyvoje taikomos šios sąvokų apibrėžtys:

               1)

               branduolinis įrenginys, tai:

                           a)

                           sodrinimo įrenginys, branduolinio kuro gamykla, atominė elektrinė, panaudoto branduolinio kuro perdirbimo įrenginys, mokslinių tyrimų reaktorius, panaudoto branduolinio kuro saugykla; ir

                           b)

                           radioaktyviųjų atliekų saugykla, esanti toje pačioje aikštelėje ir tiesiogiai susijusi su a punkte išvardytais branduoliniais įrenginiais;

               2)

               branduolinė sauga – tinkamų eksploatavimo sąlygų užtikrinimas, avarijų prevencija ir jų padarinių mažinimas, užtikrinant darbuotojų ir plačiosios visuomenės apsaugą nuo branduolinių įrenginių skleidžiamos jonizuojančiosios spinduliuotės keliamos grėsmės;

               3)

               kompetentinga reguliavimo institucija – valstybės narės paskirta institucija arba institucijų sistema branduolinių įrenginių branduolinės saugos reguliavimo srityje, kaip nurodyta 5 straipsnyje;

               4)

               licencija – pagal valstybės narės jurisdikciją išduotas teisinis dokumentas, kuriame numatyta atsakomybė už branduolinio įrenginio aikštelės vertinimą, projektavimą, statybą, perdavimą eksploatuoti ir eksploatavimą arba eksploatavimo nutraukimą;

               5)

               licencijos turėtojas – juridinis arba fizinis asmuo, kuriam tenka visa atsakomybė už branduolinį įrenginį kaip nurodyta licencijoje.

         2   SKYRIUS

      ĮPAREIGOJIMAI

   4 straipsnis
   Teisėkūros, reguliavimo ir organizacinė sistema
   1.   Valstybės narės sukuria ir palaiko nacionalinę teisėkūros, reguliavimo ir organizacinę sistemą (toliau – nacionalinė sistema), reglamentuojančią branduolinių įrenginių branduolinę saugą, pagal kurią paskirstoma atsakomybė ir numatomas atitinkamų valdžios institucijų veiksmų koordinavimas. Nacionalinėje sistemoje nustatoma atsakomybė už:

               a)

               nacionalinių branduolinės saugos reikalavimų priėmimą. Valstybės narės turi teisę nuspręsti, kaip jie yra priimami ir pagal kokius teisės aktus taikomi;

               b)

               branduolinių įrenginių licencijavimo ir draudimo juos eksploatuoti neturint licencijos sistemos sukūrimą;

               c)

               branduolinės saugos priežiūros sistemos sukūrimą;

               d)

               poveikio priemonių taikymą, įskaitant įrenginio eksploatavimo sustabdymą ir licencijos pakeitimą ar panaikinimą.

         2.   Valstybės narės užtikrina, kad nacionalinė sistema būtų palaikoma ir tobulinama atsižvelgiant, kai galima, į eksploatavimo patirtį, eksploatuojamų branduolinių įrenginių saugos analizės išvadas, technologijų vystymąsi ir mokslinių tyrimų branduolinės saugos srityje rezultatus, jei tokių yra ir jie yra svarbūs.
   5 straipsnis
   Kompetentinga reguliavimo institucija
   1.   Valstybės narės įsteigia kompetentingą reguliavimo instituciją branduolinių įrenginių branduolinės saugos srityje ir užtikrina sąlygas jai veikti.
   2.   Siekdamos užtikrinti efektyvų kompetentingos reguliavimo institucijos nepriklausomumą nuo netinkamos įtakos jai priimant reguliavimo sprendimus, valstybės narės užtikrina, kad šios institucijos funkcijos būtų atskirtos nuo kitų įstaigų ar organizacijų, užsiimančių branduolinės energetikos vystymu ar panaudojimu, įskaitant elektros energijos gamybą, funkcijų.
   3.   Valstybės narės užtikrina, kad kompetentingai reguliavimo institucijai būtų suteikti teisiniai įgaliojimai ir žmogiškieji bei finansiniai ištekliai, būtini siekiant vykdyti įsipareigojimus, susijusius su 4 straipsnio 1 dalyje apibūdinta nacionaline sistema, teikiant deramą pirmumą saugai. Tai apima įgaliojimus ir išteklius, kurie būtini:

               a)

               reikalaujant, kad licencijos turėtojas laikytųsi nacionalinių branduolinės saugos reikalavimų ir atitinkamoje licencijoje nustatytų sąlygų;

               b)

               reikalaujant įrodyti, kad laikomasi tokių reikalavimų ir sąlygų, įskaitant pagal 6 straipsnio 2–5 dalis nustatytus reikalavimus;

               c)

               reguliavimo institucijai atliekant įvertinimus ir inspekcijas tikrinti, ar laikomasi tokių reikalavimų ir sąlygų; ir

               d)

               taikyti reguliuojamąsias poveikio priemones, įskaitant branduolinio įrenginio eksploatavimo sustabdymą laikantis sąlygų, kurios nustatomos pagal 4 straipsnio 1 dalyje apibūdintą nacionalinę sistemą.

         6 straipsnis
   Licencijos turėtojai
   1.   Valstybės narės užtikrina, kad pirminė atsakomybė už branduolinio įrenginio branduolinę saugą tektų licencijos turėtojui. Šios atsakomybės negalima perduoti.
   2.   Valstybės narės užtikrina, kad pagal įdiegtą nacionalinę sistemą būtų reikalaujama, jog licencijos turėtojai, prižiūrint kompetentingai reguliavimo institucijai, reguliariai vertintų ir tikrintų bei nuolat gerintų, remiantis protingumo principu, savo branduolinių įrenginių branduolinę saugą, tai darydami sistemingai ir užtikrindami galimybę patikrinti savo veiklą.
   3.   Atliekant 2 dalyje nurodytus įvertinimus patikrinama, ar įdiegtos avarijų prevencijos ir jų padarinių mažinimo priemonės, įskaitant apsaugos priemonių, apimančių fizinius barjerus ir licencijos turėtojo administracines apsaugos procedūras, kuriuos pažeidus darbuotojai ir plačioji visuomenė būtų ženkliai paveikti jonizuojančiosios spinduliuotės, patikrinimus.
   4.   Valstybės narės užtikrina, kad pagal įdiegtą nacionalinę sistemą būtų reikalaujama, jog licencijos turėtojai sukurtų ir įgyvendintų valdymo sistemas, kuriose būtų teikiamas deramas pirmumas branduolinei saugai ir kurias reguliariai tikrintų kompetentinga reguliavimo institucija.
   5.   Valstybės narės užtikrina, kad pagal įdiegtą nacionalinę sistemą būtų reikalaujama, jog licencijos turėtojai numatytų ir skirtų pakankamai finansinių bei žmogiškųjų išteklių, kad būtų įvykdyti 1–4 dalyse nustatyti jų įsipareigojimai branduolinio įrenginio branduolinės saugos srityje.
   7 straipsnis
   Kompetencija ir žinios branduolinės saugos srityje
   Valstybės narės užtikrina, kad pagal įdiegtą nacionalinę sistemą būtų reikalaujama, jog visos šalys parengtų savo personalo, turinčio su branduolinių įrenginių branduoline sauga susijusių pareigų, švietimo ir mokymo priemones, kad būtų palaikoma ir toliau plėtojama kompetencija bei žinios branduolinės saugos srityje.
   8 straipsnis
   Visuomenei teikiama informacija
   Valstybės narės užtikrina, kad su branduolinės saugos reguliavimu susijusi informacija būtų prieinama darbuotojams ir plačiajai visuomenei. Vykdant šį įsipareigojimą taip pat turi būti užtikrinama, kad kompetentinga reguliavimo institucija pagal savo kompetenciją teikia informaciją visuomenei. Informacija visuomenei teikiama vadovaujantis nacionalinės teisės aktais ir tarptautiniais įsipareigojimais, su sąlyga, kad toks informacijos teikimas nekenkia kitiems interesams, inter alia, saugumui, pripažintiems pagal nacionalinės teisės aktus ar tarptautinius įsipareigojimus.
   9 straipsnis
   Ataskaitų teikimas
   1.   Valstybės narės pateikia Komisijai ataskaitą apie šios direktyvos įgyvendinimą pirmą kartą ne vėliau kaip 2014 m. liepos 22 d., o po to – kas trejus metus, atsižvelgdamos į Branduolinės saugos konvencijoje numatytus peržiūros ir pranešimų teikimo etapus.
   2.   Remdamasi valstybių narių ataskaitomis, Komisija pateikia ataskaitą Tarybai ir Europos Parlamentui apie pažangą, padarytą įgyvendinant šią direktyvą.
   3.   Valstybės narės ne rečiau kaip kartą per dešimt metų turi atlikti reguliarų savo nacionalinės sistemos ir kompetentingų reguliavimo institucijų veiklos įvertinimą ir paprašo atlikti atitinkamų savo nacionalinės sistemos dalių ir (arba) institucijų padalinių tarptautinį ekspertinį įvertinimą, siekdamos nuolat gerinti branduolinę saugą. Visų ekspertinių įvertinimų, kai jie būna parengti, rezultatai pateikiami valstybėms narėms ir Komisijai.
   3   SKYRIUS

      BAIGIAMOSIOS NUOSTATOS

   10 straipsnis
   Perkėlimas į nacionalinę teisę
   1.   Valstybės narės iki 2011 m. liepos 22 d. priima ir įgyvendina įstatymus ir kitus teisės aktus, būtinus įgyvendinti šią direktyvą. Apie tai jos nedelsdamos praneša Komisijai.
   Valstybės narės, priimdamos tas priemones, daro jose nuorodą į šią direktyvą arba tokia nuoroda daroma jas oficialiai skelbiant. Nuorodos darymo tvarką nustato valstybės narės.
   2.   Valstybės narės pateikia Komisijai šios direktyvos taikymo srityje priimtų nacionalinės teisės aktų pagrindinių nuostatų ir visų jų vėlesnių pakeitimų tekstus.
   11 straipsnis
   Įsigaliojimas
   Ši direktyva įsigalioja dvidešimtą dieną nuo jos paskelbimo Europos Sąjungos oficialiajame leidinyje.
   12 straipsnis
   Adresatai
   Ši direktyva skirta valstybėms narėms.

      Priimta Liuksemburge 2009 m. birželio 25 d.

            Tarybos vardu

            Pirmininkas

         L. MIKO

      (1)  2009 m. birželio 10 d. nuomonė (dar nepaskelbta Oficialiajame leidinyje).

      (2)  2009 m. balandžio 22 d. Europos Parlamento nuomonė (dar nepaskelbta Oficialiajame leidinyje).

      (3)  OL L 159, 1996 6 29, p. 1.

      (4)  C-187/87 (1988, Rink. p. 5013), C-376/90 (1992, Rink. I-6153) ir C-29/99 (2002, Rink. I-11221).

      (5)  OL L 318, 1999 12 11, p. 21.

      (6)  OL L 371, 1987 12 30, p. 76.

      (7)  OL L 357, 1989 12 7, p. 31.

      (8)  TATENA saugos pagrindai: pagrindiniai saugos principai, TATENA saugos standartų serija Nr. SF-1 (2006 m.).

      (9)  OL L 195, 2007 7 27, p. 44.

      (10)  OL C 321, 2003 12 31, p. 1.


title: 2010 m. birželio 17 d. Komisijos direktyva 2010/37/ES, kuria iš dalies keičiama Direktyva 2008/60/EB, nustatanti tam tikrus saldiklių grynumo kriterijus  (Tekstas svarbus EEE )

text:
18.6.2010

               LT

               Europos Sąjungos oficialusis leidinys

               L 152/12

         KOMISIJOS DIREKTYVA 2010/37/ES
   2010 m. birželio 17 d.
   kuria iš dalies keičiama Direktyva 2008/60/EB, nustatanti tam tikrus saldiklių grynumo kriterijus
   (Tekstas svarbus EEE)
   EUROPOS KOMISIJA,
   atsižvelgdama į Sutartį dėl Europos Sąjungos veikimo,
   atsižvelgdama į 2008 m. gruodžio 16 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamentą (EB) Nr. 1333/2008 dėl maisto priedų (1), ypač į jo 30 straipsnio 5 dalį,
   pasikonsultavusi su Europos maisto saugos tarnyba (EMST),
   kadangi:

               (1)

               Komisijos direktyvoje 2008/60/EB (2), kurioje nustatomi tam tikri saldiklių grynumo kriterijai, nustatyti 1994 m. birželio 30 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyvoje 94/36/EB dėl maisto produktuose naudojamų saldiklių (3) išvardytuose maisto produktuose naudojamų saldiklių grynumo kriterijai.

               (2)

               Europos maisto saugos tarnyba (EMST) įvertino informaciją apie neotamo, kaip saldiklio ir skonio ir aromato stipriklio, naudojimo saugumą ir pateikė savo nuomonę (4). Atsižvelgiant į pasiūlytą naudojimo paskirtį, buvo nuspręsta leisti naudoti šį maisto priedą. Todėl reikia patvirtinti šio maisto priedo, kuriam priskiriamas E 961 numeris, specifikacijas.

               (3)

               Būtina atsižvelgti į priedų specifikacijas ir analizės metodus, išdėstytus Jungtinio maisto priedų ekspertų komiteto sudarytame Codex Alimentarius. Visų pirma, tam tikrais atvejais konkretūs grynumo kriterijai turi būti pakeisti, siekiant atsižvelgti į atitinkamų atskirų sunkiųjų metalų didžiausią leidžiamąją koncentraciją.

               (4)

               Todėl Direktyvą 2008/60/EB reikėtų atitinkamai iš dalies pakeisti.

               (5)

               Šioje direktyvoje numatytos priemonės atitinka Maisto grandinės ir gyvūnų sveikatos nuolatinio komiteto nuomonę,

         PRIĖMĖ ŠIĄ DIREKTYVĄ:
   1 straipsnis
   Direktyvos 2008/60/EB I priedas iš dalies keičiamas pagal šios direktyvos priedą.
   2 straipsnis
   1.   Valstybės narės priima įstatymus ir kitus teisės aktus, būtinus šiai direktyvai įgyvendinti, ne vėliau kaip 2011 m. kovo 31 d. Jos nedelsdamos pateikia Komisijai tų nuostatų tekstus.
   Priimdamos minėtas nuostatas valstybės narės jose daro nuorodą į šią direktyvą arba tokia nuoroda daroma jas oficialiai skelbiant. Nuorodos darymo tvarką nustato valstybės narės.
   2.   Valstybės narės pateikia Komisijai šios direktyvos taikymo srityje priimtų pagrindinių nacionalinių teisės aktų nuostatų tekstus.
   3 straipsnis
   Ši direktyva įsigalioja dvidešimtą dieną nuo jos paskelbimo Europos Sąjungos oficialiajame leidinyje.
   4 straipsnis
   Ši direktyva skirta valstybėms narėms.

      Priimta Briuselyje 2010 m. birželio 17 d.

            Komisijos vardu

            Pirmininkas

         José Manuel BARROSO

      (1)  OL L 354, 2008 12 31, p. 16.

      (2)  OL L 158, 2008 6 18, p. 17.

      (3)  OL L 237, 1994 9 10, p. 3.

      (4)  Maisto priedų, pagardų, perdirbimo medžiagų ir besiliečiančių su maistu medžiagų mokslininkų grupės mokslinė nuomonė, pateikta Europos Komisijos prašymu dėl neotamo kaip saldiklio ir skonio ir aromato stipriklio. EMST leidinys (2007 m.) 581, p. 1–43.

      PRIEDAS
      Direktyvos 2008/60/EB I priede po E 959 įrašo įterpiamas šis E 961 įrašas:

                     „E 961 –   NEOTAMAS

                        Sinonimai

                     N-[N-(3,3-dimetilbutil)-L-α-aspartil]-L-fenilalanino 1-metilo esteris,
                     N(3,3-dimetilbutil)-L-aspartil-L-fenilalanino 1-metilo esteris.

                        Apibrėžimas

                     Neotamas gaminamas vykstant aspartamo ir 3,3,-dimetilbutiraldehido metanolyje reakcijai slegiant vandeniliui ir naudojant paladžio-anglies katalizatorių. Jis yra išskiriamas ir gryninamas filtruojant; šio proceso metu galima naudoti diatomitą. Pašalinus tirpiklį distiliavimo būdu, neotamas plaunamas vandeniu, išskiriamas centrifuguojant ir galiausiai džiovinamas vakuume.

                     CAS Nr.

                     165450–17–9

                     Cheminis pavadinimas

                     N-[N-(3,3-dimetilbutil)-L-α-aspartil]-L-fenilalanino 1-metilo esteris

                     Cheminė formulė

                     C20H30N2O5

                     Molekulinė masė

                     378,47

                        Apibūdinimas

                     Balti arba beveik balti milteliai

                     Analizės duomenys

                     Ne mažiau kaip 97,0 % sausos medžiagos svorio

                        Identifikavimas

                     Tirpumas

                     4,75 % (m/m) 60 °C vandenyje, tirpus etanolyje ir etilo acetate

                        Grynumas

                     Vandens kiekis

                     Ne daugiau kaip 5 % (Karlo Fišerio metodas, 25 ± 5 mg svorio mėginys)

                     pH

                     5,0–7,0 (0,5 % vandeninio tirpalo)

                     Lydimosi temperatūros diapazonas:

                     81–84 °C

                     N-[(3,3-dimetilbutil)-L-α-aspartil]-L-fenilalaninas

                     Ne daugiau kaip 1,5 %

                     Švinas

                     Ne daugiau kaip 1 mg/kg“


title: 1976 m. kovo 1 d. Pirmoji Komisijos direktyva, nustatanti oficialiai pašarų kontrolei taikytinus Bendrijos mėginių ėmimo metodus

text:
Svarbus teisinis pranešimas

|

31976L0371

Oficialusis leidinys L 102 , 15/04/1976 p. 0001 - 0007 specialusis leidimas suomių kalba: skyrius 3 tomas 7 p. 0041  specialusis leidimas graikų k.: skyrius 03 tomas 15 p. 0025  specialusis leidimas švedų kalba: skyrius 3 tomas 7 p. 0041  specialusis leidimas ispanų kalba: skyrius 03 tomas 10 p. 0037  specialusis leidimas portugalų kalba skyrius 03 tomas 10 p. 0037

		Pirmoji Komisijos direktyva1976 m. kovo 1 d.nustatanti oficialiai pašarų kontrolei taikytinus Bendrijos mėginių ėmimo metodus(76/371/EEB)EUROPOS BENDRIJŲ KOMISIJA,atsižvelgdama į Europos ekonominės bendrijos steigimo sutartį,atsižvelgdama į 1970 m. liepos 20 d. Tarybos direktyvą dėl mėginių ėmimo ir analizės metodų, vykdant oficialią pašarų kontrolę, įvedimo Bendrijoje [1] su paskutiniais pakeitimais, padarytais Stojimo aktu [2], ypač į jo 2 straipsnį,kadangi toje direktyvoje reikalaujama, kad oficiali pašarų kontrolė būtų vykdoma taikant Bendrijos mėginių ėmimo ir analizės metodus, siekiant patikrinti, ar jie atitinka reikalavimus, kuriuos numato įstatymai ir kiti teisės aktai dėl pašarų kokybės ir sudėties;kadangi pirmiausia reikia nustatyti mėginių ėmimo metodus, vykdant pašarų sudedamųjų medžiagų ir jų priedų kontrolę bei nepageidaujamų medžiagų ir produktų, išskyrus pesticidų ir mikroorganizmų liekanas, kurios gali būti šiuose pašaruose, kontrolę;kadangi šioje direktyvoje numatytos priemonės atitinka Pašarų nuolatinio komiteto nuomonę,PRIĖMĖ ŠIĄ DIREKTYVĄ:1 straipsnisValstybės narės reikalauja, kad mėginių, pateikiamų oficialiai pašarų kontrolei, siekiant nustatyti ir jų priedus bei nepageidaujamas medžiagas ir produktus, išskyrus pesticidų ir mikroorganizmų liekanas, kurios gali būti šiuose pašaruose, ėmimas būtų atliekamas pagal metodus, apibūdintus šios direktyvos priede.2 straipsnisValstybės narės priima įstatymus ir kitus teisės aktus, kurie, įsigalioję ne vėliau kaip iki 1977 m. sausio 1 d., įgyvendina šią direktyvą. Apie tai jos nedelsdamos praneša Komisijai.3 straipsnisŠi direktyva skirta valstybėms narėms.Priimta Briuselyje, 1976 m. kovo 1 d.Komisijos varduP. J. LardinoisKomisijos narys[1] OL L 170, 1970 8 3, p. 2.[2] OL L 73, 1972 3 27, p. 14.--------------------------------------------------PRIEDASMĖGINIŲ ĖMIMO METODAI1. TIKSLAS IR PASKIRTISMėginiai, skirti oficialiai pašarų kontrolei, siekiant nustatyti pašarų kokybę ir sudėtį, imami pagal toliau aprašytus metodus. Laikoma, kad taip paimti mėginiai atitinka tas mėginio tiriamąsias dalis, iš kurių buvo paimti.2. PAREIGŪNAI, IMANTYS MĖGINIUSMėginius ima pareigūnai, kuriuos tam įgalioja valstybės narės.3. APIBRĖŽIMAIMėginio tiriamoji dalis : produkto kiekis, sudarantis tyrimo vienetą ir pasižymintis savybėmis, kurios laikomos tolygiomis.Atskirasis mėginys : kiekis, paimtas iš vienos mėginio tiriamosios dalies vietos.Jungtinis mėginys : jungtinių mėginių, paimtų iš tos pačios mėginio tiriamosios dalies, visuma.Sumažintasis mėginys : jungtinio mėginio dalis, atspindinti jo visumą, gauta jį redukuojant.Galutinis mėginys : sumažinto arba homogenizuoto jungtinio mėginio dalis.4. PRIETAISAS4.1. Mėginių ėmimo prietaisas turi būti pagamintas iš medžiagų, negalinčių užteršti produktų, iš kurių imami mėginiai. Toks prietaisas turi būti oficialiai patvirtintas valstybių narių.4.2. Prietaisas rekomenduojamas kietų pašarų mėginiams imti.4.2.1. Mėginių ėmimas rankiniu būdu4.2.1.1. Plačiadugnė bertuvė vertikaliais kraštais.4.2.1.2. Mėginių ėmimo zondas su ilgu plyšiu arba pertvaromis. Jo dydis turi atitikti mėginio tiriamosios dalies ypatybes (konteinerio gylį, maišo dydį ir t.t.) ir pašarų dalelių dydį.4.2.2. Mėginių ėmimas mechaniniu būduJudančių pašarų mėginiams imti gali būti naudojamas patvirtintas mechaninis prietaisas.4.2.3. DalytuvasPrietaisas, skirtas mėginiui į maždaug vienodo dydžio dalis padalyti, gali būti naudojamas imant atskirus mėginius be ruošiant sumažintuosius ir galutinius mėginius.5. KIEKYBINIAI REIKALAVIMAI5.A. Tikrinant mežiagas arba produktus, vienodai pasiskirsčiusius pašaruose5.A.1. Mėginio tiriamoji dalisMėginio tiriamoji dalis turi būti tokia, kad iš jos būtų galima paimti kiekvienos jos sudėtinės dalies mėginį.5.A.2. Atskirieji mėginiai(a) Kai gautas skaičius yra trupmena, ji suapvalinama iki sveiko skaičiaus.(b) Atskirasis mėginys iš pakuočių arba konteinerių, kurių kiekvienas neviršija 1 kg svorio arba 1 l talpos, bei iš pašarų briketų arba laižalų, kurių kiekvienas sveria ne daugiau kaip 1 kg, yra vienos pradinės pakuotės arba konteinerio, vieno briketo arba laižalo turinys.5.A.2.1. | Nesupakuoti pašarai: | Mažiausias atskirųjų mėginių skaičius: |5.A.2.1.1. | mėginio tiriamosios dalys, neviršijančios 2,5 metrinių tonų | septyni |+++++ TIFF +++++5.A.2.1.2. | mėginio tiriamosios dalys, viršijančios 2,5 metrinių tonų | |5.A.2.2. | Supakuoti pašarai: | Mažiausias pakuočių, iš kurių bus imami mėginiai, skaičius (b): |5.A.2.2.1. | pakuotės, sveriančios daugiau kaip 1 kg: |5.A.2.2.1.1. | mėginio tiriamosios dalys iš 1–4 pakuočių | visos pakuotės |5.A.2.2.1.2. | mėginio tiriamosios dalys iš 5–16 pakuočių | keturios pakuotės |+++++ TIFF +++++5.A.2.2.1.3. | mėginio tiriamosios dalys iš daugiau kaip 16 pakuočių | |5.A.2.2.2. | Pakuotės, neviršijančios 1 kg svorio | keturios pakuotės |5.A.2.3. | Skysti arba pusiau skysti pašarai: | Mažiausias konteinerių, iš kurių imami mėginiai, skaičius (b): |5.A.2.3.1. | Konteineriai, didesnės kaip 1 l talpos: |5.A.2.3.1.1. | mėginio tiriamosios dalys iš 1–4 konteinerių | visi konteineriai |5.A.2.3.1.2. | mėginio tiriamosios dalys iš 5–16 konteinerių | keturi konteineriai |+++++ TIFF +++++5.A.2.3.1.3. | mėginio tiriamosios dalys iš daugiau kaip 16 konteinerių | |5.A.2.3.2. | Konteineriai, ne didesnės kaip 1 l talpos | keturi konteineriai |5.A.2.4. | Pašarų briketai ir mineralų laižalai | Mažiausias briketų arba laižalų, iš kurių imami mėginiai, skaičius (b): vienas pašaru briketas arba laialas 25 vienetu meginio tiriamajai daliai, daugiausia – 4 briketai arba laižalai |5.A.3. Jungtinis mėginysReikalaujama paruošti vieną jungtinį mėginio tiriamosios dalies mėginį. Atskirųjų mėginių, sudarančių jungtinį mėginį, visas kiekis neturi būti mažesnis, negu:5.A.3.1. | Nesupakuotų pašarų | 4 kg |5.A.3.2. | Supakuotų pašarų: |5.A.3.2.1. | pakuočių, sveriančių daugiau kaip 1 kg | 4 kg |5.A.3.2.2. | pakuočių, neviršijančių 1 kg svorio | keturių pradinių pakuočių svoris |5.A.3.3. | Skystų arba pusiau skystų pašarų: |5.A.3.3.1. | konteinerių, didesnių kaip 1 l talpos | keturi litrai |5.A.3.3.2. | konteinerių, ne didesnių kaip 1 l talpos | keturių pradinių konteinerių tūris |5.A.3.4. | Pašarų briketų arba laižalų: |5.A.3.4.1. | tų, kurių svoris didesnis negu 1 kg | 4 kg |5.A.3.4.2. | tų, kurių svoris neviršija 1 kg | keturių pradinių briketų arba laižalų svoris |5.A.4. Galutiniai mėginiaiPrireikus iš jungtinio mėginio, jį redukuojant, paruošiami galutiniai mėginiai. Reikalaujama atlikti bent vieno galutinio mėginio analizę. Analizuojamo galutinio mėginio kiekis neturi būti mažesnis negu:Kietų pašarų | 500 g |Skystų arba pusiau skystų pašarų | 500 ml |5.B. Tikrinant tokias nepageidautinas medžiagas arba produktus kaip aflatoksinai, rugių skalsė, ricinžolė ir crotalaria, kurie gali būti nevienodai pasiskirstę grynuose pašaruose [c] Metodai, pateikiami 5.A punkte, yra naudojami, tikrinant aflatoksinus, rugių skalsę, ricinžolę ir crotalaria visaverčiuose ir papildomuose pašaruose.5.B.1. Mėginio tiriamoji dalis: žr. 5.A.1.5.B.2. Atskirieji mėginiai5.B.2.1. Nesupakuoti pašarai: žr. 5.A.2.1.5.B.2.2. | Supakuoti pašarai: | Mažiausias pakuočių, iš kurių imami mėginiai, skaičius: |5.B.2.2.1. | mėginio tiriamosios dalys iš 1–4 pakuočių | visos pakuotės |5.B.2.2.2. | mėginio tiriamosios dalys iš 5–16 pakuočių | keturios pakuotės |+++++ TIFF +++++5.B.2.2.3. | mėginio tiriamosios dalys iš daugiau kaip 16 pakuočių | |5.B.3. Jungtiniai mėginiaiJungtinių mėginių skaičius skiriasi pagal mėginio tiriamosios dalies dydį. Mažiausias mėginių skaičius iš vienos mėginio tiriamosios dalies yra pateikiamas toliau. Bendras atskirųjų mėginių, sudarančių kiekvieną jungtinį mėginį, svoris neturi būti mažesnis negu 4 kg.5.B.3.1. Nesupakuoti pašaraiMėginio tiriamosios dalies dydis metrinėmis tonomis: | Mažiausias jungtinių mėginių skaičius iš mėginio tiriamosios dalies: |iki 1 | 1 |nuo 1 iki 10 | 2 |nuo 10 iki 40 | 3 |daugiau kaip 40 | 4 |Supakuotų pašarų mėginio tiriamosios dalies dydis pagal pakuočių skaičių: | Mažiausias mėginio tiriamosios dalies jungtinių mėginių skaičius: |nuo 1 iki 16 | 1 |nuo 17 iki 200 | 2 |nuo 201 iki 800 | 3 |daugiau kaip 800 | 4 |5.B.3.2. 5.B.4. Galutiniai mėginiaiIš kiekvieno jungtinio mėginio, jį redukuojant, gaunami galutiniai mėginiai. Reikalaujama atlikti bent vieno galutinio mėginio analizę vienam jungtiniam mėginiui. Analizuojamo galutinio mėginio svoris negali būti mažesnis negu 500 g.6. NURODYMAI, KAIP IMTI, RUOŠTI IR PAKUOTI MĖGINIUS6.1. Bendra informacijaMėginiai turėtų būti imami ir ruošiami kaip galima greičiau, laikantis atsargumo priemonių, kad gaminys nepakistų ir nebūtų užterštas. Instrumentai, kuriais imami mėginiai, paviršiai, prie kurių mėginiai liečiasi, ir konteineriai, į kuriuos jie dedami, turi būti švarūs ir sausi.6.2. Atskirieji mėginiai6.2.A. Tikrinant medžiagas arba produktus, vienodai pasiskirsčiusius pašaruoseAtskirieji mėginiai turi būti imami iš visos mėginio tiriamosios dalies, laisvai pasirenkant jų ėmimo vietas, ir turi būti maždaug vienodo dydžio.6.2.A.1. Nesupakuoti pašaraiMėginio tiriamoji dalis santykinai padalijama į maždaug vienodas dalis. Savo nuožiūra pasirenkama tiek dalių, kiek pagal 5.A.2 punktą reikalaujama atskirųjų mėginių, ir iš kiekvienos santykinės dalies paimama bent po vieną mėginį.Jei įmanoma, mėginius galima imti, kai mėginio tiriamoji dalis pakraunama arba iškraunama.6.2.A.2. Supakuoti pašaraiAtrinkus reikalingą skaičių pakuočių mėginiams, kaip nurodyta 5.A.2. punkte, dalis kiekvienos pakuotės turinio nupilama su bertuve arba zondu. Prireikus mėginiai imami, atskirai ištuštinus pakuotes.6.2.A.3. Homogeniniai arba homogenizuojami skysti arba pusiau skysti pašaraiAtrinkus reikalingą skaičių konteinerių mėginiams, kaip nurodyta 5.A.2 punkte, jų turinys prireikus homogenizuojamas ir iš kiekvieno konteinerio paimamas tam tikras kiekis pašarų.Atskirąjį mėginį galima imti tuo metu, kai išpilamas konteinerių turinys.6.2.A.4. Nehomogenizuojami skysti arba pusiau skysti pašaraiAtrinkus mėginiams reikalingą kiekį konteinerių, kaip nurodyta 5.A.2. punkte, mėginiai imami iš skirtingų lygių.Mėginius taip pat galima imti, kai konteinerių turinys išpilamas, tačiau iš pirmųjų frakcijų mėginiai neimami.Bet kuriuo atveju visas paimto mėginio kiekis turi būti ne mažesnis negu 10 l.6.2.A.5. Pašarų briketai ir mineralų laižalaiAtrinkus mėginiams reikalingą kiekį pašarų briketų arba laižalų, kaip nurodyta 5.A.2.punkte, imama kiekvieno briketo arba laižalo dalis.6.2.B. Tikrinant tokias nepageidautinas medžiagas arba produktus kaip aflatoksinai, rugių skalsė, ricinžolė ir crotalaria, kurie gali būti nevienodai pasiskirstę grynuose pašaruoseMėginio tiriamoji dalis santykinai padalijama į maždaug vienodas dalis, kurių skaičius sutampa su jungtinių mėginių skaičiumi, pateiktu 5.B.3 punkte. Jeigu šis skaičius didesnis negu 1, bendras atskirųjų mėginių skaičius, nustatytas 5.B.2 punkte, paskirstomas maždaug vienodai visoms skirtingoms dalims. Tada imami maždaug tokie vienodo dydžio mėginiai [d] Supakuotų pašarų, iš kurių imami mėginiai, turinio dalis nupilama su zondu arba bertuve, prieš tai, jei reikia, atskirai ištuštinus pakuotes., kad bendras iš kiekvienos dalies paimtų mėginių kiekis būtų ne mažesnis už kiekvienam jungtiniam mėginiui reikalaujamą mažiausią 4 kg kiekį. Atskirieji mėginiai, paimti iš skirtingų dalių, nemaišomi.6.3. Bendrų mėginių paruošimas6.3.A. Tikrinant medžiagas arba produktus, vienodai pasiskirsčiusius pašaruoseAtskirieji mėginiai sumaišomi, ir gaunamas vienas jungtinis mėginys.6.3.B. Tikrinant tokias nepageidautinas medžiagas arba produktus kaip aflatoksinai, rugių skalsė, ricinžolė ir crotalaria, kurie gali būti nevienodai pasiskirstę grynuose pašaruoseAtskirieji mėginiai iš kiekvienos mėginio tiriamosios dalies sumaišomi, kad būtų gautas 5.B.3 punkte nurodytas jungtinių mėginių skaičius, ir užrašoma, iš ko gautas kiekvienas jungtinis mėginys.6.4. Galutinių mėginių paruošimasKiekvieno jungtinio mėginio medžiaga gerai sumaišoma, kad būtų gautas homogenizuotas mėginys [e] Kiekvieno jungtinio mėginio visi pašarų briketai suskaldomi atskirai (prireikus briketai atskiriami ir paskui vėl grąžinami į mėginį).. Prireikus jungtinis mėginys pirmiausia turi būti redukuojamas bent iki 2 kg arba 2 l (sumažintas mėginys), naudojant mechaninį dalytuvą arba taikant ketvirčiavimo metodą.Tada paruošiami bent trys maždaug vienodo dydžio mėginiai, atitinkantys kiekybinius reikalavimus, nurodytus 5.A.4 arba 5.B.4 punktuose. Kiekvienas mėginys sudedamas į atitinkamą konteinerį. Imamasi visų reikalingų atsargumo priemonių, kad gabenant arba saugant nepasikeistų mėginio sudėtis, jis nebūtų užterštas arba sufalsifikuotas.6.5. Galutinių mėginių pakavimasKonteineriai su pakuotėmis užplombuojami ir paženklinami etiketėmis (ženklinimas turi būti plomboje) taip, kad jų nebūtų galima atidaryti, nepažeidus plombų.7. ĮRAŠAI APIE MĖGINIUSTuri būti daromi įrašai apie visus mėginius, kad aiškiai būtų galima nustatyti kiekvieną mėginio tiriamąją dalį.8. MĖGINIŲ PASKIRTISBent vienas kiekvieno jungtinio mėginio galutinis mėginys kuo skubiau siunčiamas į įgaliotąją laboratoriją kartu su tyrėjams reikalinga informacija.--------------------------------------------------