title: 2006 m. liepos 24 d.  Tarybos direktyva 2006/67/EB, įpareigojanti valstybes nares išlaikyti privalomąsias žalios naftos ir (arba) naftos produktų atsargas (kodifikuota redakcija)   (Tekstas svarbus EEE)

text:
8.8.2006

               LT

               Europos Sąjungos oficialusis leidinys

               L 217/8

      TARYBOS DIREKTYVA 2006/67/EB
   2006 m. liepos 24 d.
   įpareigojanti valstybes nares išlaikyti privalomąsias žalios naftos ir (arba) naftos produktų atsargas
   (kodifikuota redakcija)
   (Tekstas svarbus EEE)
   EUROPOS SĄJUNGOS TARYBA,
   atsižvelgdama į Europos bendrijos steigimo sutartį, ypač į jos 100 straipsnį,
   atsižvelgdama į Komisijos pasiūlymą,
   atsižvelgdama į Europos Parlamento nuomonę (1),
   atsižvelgdama į Europos ekonomikos ir socialinių reikalų komiteto nuomonę (2),
   kadangi:

               (1)

               1968 m. gruodžio 20 d. Tarybos direktyva 68/414/EEB, įpareigojanti EEB valstybes nares išlaikyti privalomąsias žalios naftos ir (arba) naftos produktų atsargas (3), buvo kelis kartus iš esmės keičiama (4). Siekiant aiškumo ir racionalumo minėta direktyva turėtų būti kodifikuota.

               (2)

               Importuojama žalia nafta ir naftos produktai svarbūs aprūpinant Bendriją energijos resursais. Bet kokie iškylantys, nors ir laikino pobūdžio, sunkumai, dėl kurių sumažėja tokių iš trečiųjų šalių įvežamų produktų tiekimas ar labai padidėja kainos tarptautinėje rinkoje, gali ženkliai sutrikdyti Bendrijos ekonominę veiklą. Dėl šios priežasties Bendrija turi būti pasirengusi išvengti ar bent sumažinti tokios situacijos žalingus padarinius.

               (3)

               Tiekimo krizė gali prasidėti netikėtai. Todėl yra labai svarbu numatyti būtinas priemones, padedančias sėkmingai tvarkytis galimo nepritekliaus atveju.

               (4)

               Siekiant šio tikslo būtina sustiprinti žalios naftos ir naftos produktų tiekimo į valstybes nares garantijas sukaupiant ir nuolat laikant minimalias pačių svarbiausių naftos produktų atsargas.

               (5)

               Organizacinės priemonės dėl naftos atsargų neturėtų trikdyti sklandaus vidaus rinkos funkcionavimo.

               (6)

               Direktyva 73/238/EBB (5) Taryba priėmė sprendimą dėl tam tikrų priemonių, tarp jų naftos atsargų naudojimo, kurių būtų imtasi iškilus naftos ir naftos produktų tiekimo į Bendriją sunkumams; valstybės narės panašius įsipareigojimus prisiėmė Susitarime dėl „Tarptautinės energetikos programos“.

               (7)

               Būtina, kad sutrikus naftos tiekimui, valstybės narės atsargas turėtų savo žinioje. Reikėtų, kad valstybės narės turėtų įgaliojimus ir sugebėjimą kontroliuoti atsargų naudojimą, kad nedelsdamos galėtų jas panaudoti tose srityse, kuriose daugiausia reikia naftos.

               (8)

               Organizacinės priemonės dėl atsargų laikymo turėtų užtikrinti, kad tos atsargos būtų ir kad vartotojas galėtų jomis pasinaudoti.

               (9)

               Reikėtų, kad organizacinės priemonės dėl atsargų būtų skaidrios ir užtikrintų sąžiningą ir nediskriminacinį atsargų laikymo prievolės pasidalijimą, todėl valstybės narės gali informaciją apie naftos atsargų laikymo išlaidas pateikti suinteresuotoms šalims.

               (10)

               Organizuojant atsargų laikymą, valstybės narės gali pasinaudoti sistema, kai atsargas laikanti institucija ar subjektas laikys visas atsargas ar jų dalį, numatytą jų įsipareigojime dėl atsargų turėjimo. Likusią dalį, jeigu yra, turėtų laikyti naftos perdirbėjai ir kiti rinkos operatoriai. Partnerystė tarp vyriausybės ir privataus sektoriaus yra esminis dalykas veiksmingiems ir patikimiems atsargų laikymo mechanizmams funkcionuoti.

               (11)

               Vietinė gavyba savaime suteikia tiekimo garantijas. Naftos rinkos raida gali pateisinti atitinkamus įsipareigojimo turėti naftos atsargas valstybėse narėse, kurios pačios išgauna naftą, nukrypimus. Vadovaujantis subsidiarumo principu, valstybės narės gali atleisti įmones nuo įsipareigojimo turėti atsargas, ne didesnes negu produktų kiekis, kurį šios įmonės gamina iš vietinės gavybos žalios naftos.

               (12)

               Reikėtų patvirtinti požiūrius, kuriais jau vadovaujasi Bendrija ir valstybės narės tarptautiniuose įsipareigojimuose ir susitarimuose. Dėl naftos suvartojimo pobūdžio pasikeitimų tarptautiniai aviaciniai bunkeriai tapo svarbia šio suvartojimo sudėtine dalimi.

               (13)

               Būtina patvirtinti ir supaprastinti Bendrijos statistinių duomenų dėl naftos atsargų pateikimo mechanizmą.

               (14)

               Naftos atsargos iš esmės gali būti laikomos bet kurioje Bendrijos vietoje. Todėl reikėtų palengvinti atsargų už nacionalinės teritorijos ribų kaupimą. Būtina, kad sprendimus laikyti atsargas už nacionalinės teritorijos ribų priimtų atitinkamos valstybės narės vyriausybė, atsižvelgusi į savo poreikius ir nuolatinio tiekimo garantijas. Jeigu atsargos yra kitos įmonės arba institucijos (subjekto) žinioje, reikalingos išsamesnės taisyklės, užtikrinančios, kad tos atsargos būtų ir kad būtų galimybė jomis pasinaudoti sutrikus naftos tiekimui.

               (15)

               Norint užtikrinti sklandų vidaus rinkos funkcionavimą, pageidautina skatinti naudotis susitarimais tarp valstybių narių dėl minimalių atsargų, kad būtų skatinama naudotis kitose valstybėse narėse esančiomis saugyklomis. Atitinkamos valstybės narės pačios turi priimti sprendimus dėl tokių susitarimų sudarymo.

               (16)

               Reikėtų sustiprinti atsargų administracinę priežiūrą ir sukurti veiksmingus mechanizmus atsargoms kontroliuoti bei tikrinti. Tokiai kontrolei atlikti reikalinga sankcijų sistema.

               (17)

               Taryba turėtų būti reguliariai informuojama apie padėtį, susijusią su privalomomis atsargomis Bendrijoje.

               (18)

               Kadangi šios veiklos tikslą, t. y. palaikyti stiprias naftos tiekimo Bendrijoje garantijas panaudojant patikimus ir skaidrius mechanizmus, kurie paremti valstybių narių solidarumu, nepažeidžiant vidaus rinkos taisyklių ir konkurencijos, galima geriau pasiekti Bendrijos lygiu, Bendrija gali imtis priemonių vadovaudamasi Sutarties 5 straipsnyje nustatytu subsidiarumo principu. Laikantis tame straipsnyje nustatyto proporcingumo principo, šioje direktyvoje nenumatoma nieko, kas nėra būtina tam tikslui pasiekti.

               (19)

               Ši direktyva neturėtų pažeisti valstybių narių įsipareigojimų, susijusių su direktyvų perkėlimo į nacionalinę teisę terminais, numatytais I priedo B dalyje,

         PRIĖMĖ ŠIĄ DIREKTYVĄ:
   1 straipsnis
   1.   Valstybės narės priima tokius įstatymus ir kitus teisės aktus, kurie gali būti reikalingi, kad, atsižvelgiant į 10 straipsnio reikalavimus, Europos bendrijoje nuolat būtų 2 straipsnyje nurodytų kiekvienos naftos produktų kategorijos atsargų tiek, kad jų pakaktų ne mažiau kaip devyniasdešimčiai dienų, skaičiuojant pagal vidutinį kasdieninį suvartojimą šalyje per praeitus kalendorinius metus, nurodytus 4 straipsnio 2 dalyje.
   2.   Tą šalyje suvartojamų naftos produktų dalį, atitinkančią pačioje valstybėje narėje išgautos naftos kiekį, perskaičiuotą į naftos produktus, galima atimti iš minėtosios suvartojimo sumos, bet ne daugiau kaip 25 %. Dėl tokio išskaitymo paskirstymo valstybėje narėje sprendžia atitinkama valstybė narė.
   2 straipsnis
   Apskaičiuojant šalyje suvartojamų naftos produktų kiekį atsižvelgiama į tokias produktų kategorijas:

               a)

               variklių benziną ir aviacinį kurą (aviacinį benziną ir benzino tipo reaktyvinį kurą);

               b)

               gazolį, dyzeliną, žibalą ir žibalo tipo reaktyvinį kurą;

               c)

               mazutus.

         Atsargos, laikomos jūroje plaukiojančių laivų bunkeriuose, neįskaitomos į bendrą šalyje suvartojamų produktų sumą.
   3 straipsnis
   1.   Sutrikus naftos tiekimui, pagal 1 straipsnį turimos atsargos yra visiškoje valstybių narių žinioje. Valstybės narės užtikrina, kad jos tokiomis sąlygomis turėtų teisinius įgaliojimus kontroliuoti atsargų naudojimą.
   Visais kitais atvejais valstybės narės užtikrina, kad šios atsargos būtų ir kad egzistuotų galimybė jomis pasinaudoti. Jos parengia atsargų nustatymo, apskaitos ir kontrolės priemones.
   2.   Valstybės narės užtikrina, kad jų atsargų laikymui būtų taikomos sąžiningos ir nediskriminacinės sąlygos.
   Išlaidos, susijusios su atsargų laikymu pagal 1 straipsnio nuostatas, nustatomos skaidriomis priemonėmis. Šioje srityje valstybės narės gali patvirtinti priemones dėl atitinkamos informacijos apie atsargų laikymo pagal 1 straipsnį išlaidas gavimą ir šios informacijos pateikimą suinteresuotoms šalims.
   3.   Valstybės narės, norėdamos vykdyti 1 ir 2 dalies reikalavimus, gali nuspręsti kreiptis į atsargas saugančią instituciją ar subjektą, atsakingą už visų atsargų ar jų dalies saugojimą.
   Dvi ar daugiau valstybių narių gali priimti sprendimą kreiptis į bendrą atsargas saugančią instituciją ar subjektą. Tuomet jos bus kartu atsakingos už šioje direktyvoje numatytų įpareigojimų vykdymą.
   4 straipsnis
   1.   Valstybės narės pateikia Komisijai pagal 5 straipsnio 2 ir 3 dalis ir 6 straipsnį parengtą statistinį sąvadą su informacija apie kiekvieno mėnesio pabaigoje turimas atsargas, nurodant tą vidutinio suvartojimo praeitais kalendoriniais metais dienų skaičių, kurį šios atsargos atitinka. Šis sąvadas turi būti pateiktas ne vėliau kaip iki dvidešimt penktosios antro mėnesio, einančio po ataskaitinio mėnesio, dienos.
   2.   Valstybės narės įsipareigojimas turėti atsargas yra pagrįstas praėjusių kalendorinių metų suvartojimu šalyje. Valstybės narės kiekvienų kalendorinių metų pradžioje, tačiau ne vėliau kaip iki kiekvienų metų kovo 31 d., privalo perskaičiuoti atsargų kiekius, numatytus jų įsipareigojime dėl atsargų ir užtikrinti, kad jos kuo greičiau vykdytų savo naujus įsipareigojimus, tačiau bet kuriuo atveju ne vėliau kaip iki kiekvienų metų liepos 31 d.
   3.   Žibalo tipo reaktyvinio kuro atsargos statistiniame sąvade atskirai nurodomos kategorijoje, nurodytoje 2 straipsnio b punkte.
   5 straipsnis
   1.   1 straipsnyje numatytos atsargos gali būti laikomos naftos ir tarpinių bei galutinių produktų pavidalu.
   2.   Statistiniame sąvade dėl kiekvieno mėnesio pabaigoje turimų atsargų:

               a)

               galutiniai produktai nurodomi faktinėmis tonomis;

               b)

               nafta ir tarpiniai produktai nurodomi:

                           i)

                           proporcingai kiekvienos rūšies produktų, gautų per praeitus kalendorinius metus iš atitinkamos valstybės narės naftos perdirbimo įmonių, kiekiams; arba

                           ii)

                           remiantis atitinkamos valstybės narės naftos perdirbimo įmonių einamųjų metų gamybos planais; arba

                           iii)

                           remiantis bendro per praeitus kalendorinius metus atitinkamoje valstybėje narėje pagamintų produktų, kurių atsargas reikia sukaupti, kiekio santykiu su bendru tais metais suvartotos naftos kiekiu, ne daugiau kaip 40 % bendrų įsipareigojimų dėl pirmosios ir antrosios rūšies (benzinas ir gazolis) ir ne daugiau kaip 50 % trečiosios kategorijos produktų (mazutas).

         3.   Mišinių komponentai, jei jie skirti perdirbimui į 2 straipsnyje nurodytus galutinius produktus, gali pakeisti produktus, kuriems jie yra skirti.
   6 straipsnis
   1.   Apskaičiuojant 1 straipsnyje nurodytų atsargų minimalų lygį, statistiniame sąvade nurodomas tik tas kiekis, kuris bus laikomas 3 straipsnio 1 dalyje nustatyta tvarka.
   2.   Atsižvelgiant į 1 dalyje nurodytas nuostatas, prie atsargų galima priskirti:

               a)

               atsargas, kurios yra naftą gabenančiuose ir uoste prisišvartavusiuose tanklaiviuose ir kurias čia ketinama iškrauti, jei jau atlikti uosto formalumai;

               b)

               atsargas, laikomas iškrovimo uostuose;

               c)

               atsargas, laikomas rezervuaruose naftos terminalo prieigose;

               d)

               atsargas, laikomas perdirbimo rezervuaruose, išskyrus tas, kurios yra vamzdynuose ir perdirbimo įmonėje;

               e)

               atsargas, kurias sukaupia naftos perdirbimo įmonės ir importo, saugojimo ar didmeninio paskirstymo firmos;

               f)

               atsargas, kurias sukaupia stambūs vartotojai, kurie pagal nacionalinės teisės nuostatas privalo turėti pastovių atsargų;

               g)

               atsargas, laikomas baržose ir pakrančių laivuose, pervežančiuose naftos produktus šalies teritorijoje, jei kompetentingos institucijos turi galimybę tas atsargas patikrinti ir jei tomis atsargomis galima nedelsiant pasinaudoti.

         3.   Ypač toliau išvardytos atsargos neįtraukiamos į statistinį sąvadą: dar neišsiurbta šalies teritorijoje nafta; atsargos, skirtos jūrose plaukiojančių laivų bunkeriams; atsargos, skirtos tiesioginiam tranzitui, be 7 straipsnio 1 dalyje nurodytų atsargų; atsargos vamzdynuose, keliais ir geležinkeliais pervežamose cisternose, rezervuaruose paskirstymo punktuose ir sukauptos smulkių vartotojų.
   Atsargos, kurias turi ginkluotosios pajėgos ir tos, kurias ginkluotosioms pajėgoms laiko naftos bendrovės, neįtraukiamos į statistinį sąvadą.
   7 straipsnis
   1.   Įgyvendinant šią direktyvą, atsargos įmonėms ar institucijoms (subjektams), esančioms valstybėje narėje, pasirašius tarpvyriausybinius susitarimus, gali būti kaupiamos bet kurios kitos valstybės narės teritorijoje. Atitinkamos valstybės narės vyriausybė priima sprendimą, ar dalį savo atsargų laikyti ne nacionalinėje teritorijoje.
   Valstybė narė, kurios teritorijoje atsargos saugomos pagal tokį susitarimą, neprieštarauja šių atsargų pergabenimui į kitas valstybes nares, kurių vardu šios atsargos saugomos pagal tokį susitarimą. Ji šias atsargas tikrina tokiame susitarime nustatyta tvarka, tačiau neįtraukia jų į savo statistinį sąvadą. Jos gali būti įtraukiamos į valstybės narės, kurios vardu tos atsargos yra saugomos, statistinį sąvadą.
   Kartu su statistiniu sąvadu kiekviena valstybė narė nusiunčia Komisijai ataskaitą apie jos teritorijoje saugomas kitos valstybės narės atsargas bei pačios valstybės atsargas, saugomas kitose valstybėse narėse. Abiem atvejais ataskaitoje nurodoma saugojimo vieta ir (arba) atsargas saugančių įmonių pavadinimai, kiekiai ir produktų kategorijos arba žalia nafta.
   2.   1 dalies pirmoje pastraipoje nurodytų susitarimų projektai siunčiami Komisijai, kuri gali pateikti savo pastabas atitinkamoms vyriausybėms. Pasirašius susitarimus, apie juos pranešama Komisijai, kuri apie juos informuoja kitas valstybes nares.
   Susitarimai turi atitikti tokias sąlygas:

               a)

               jie turi būti susiję su nafta ir visais naftos produktais, nurodytais šioje direktyvoje;

               b)

               jie turi nustatyti sąlygas ir tvarką dėl atsargų laikymo, siekiant užtikrinti šių atsargų kontrolę ir jų buvimą;

               c)

               jie turi nustatyti atsargų tikrinimo ir nustatymo tvarką, kuri, inter alia, numato patikrinimų vykdymo būdus ir bendradarbiavimą jų metu;

               d)

               jie paprastai turi būti sudaromi neribotam laikotarpiui;

               e)

               juose turi būti įtraukta nuostata, teigianti, kad jeigu susitarime yra nuostata dėl galimybės vienašališkai nutraukti susitarimą, ta nuostata negalioja ištikus tiekimo krizei, ir kad bet kuriuo atveju Komisija iš anksto informuojama apie bet kokį susitarimo nutraukimą.

         3.   Jeigu įmonė arba institucija (subjektas), kuri pagal tokius susitarimus yra įpareigota laikyti atsargas, nėra jų savininkė, o atsargas šioje įmonėje arba institucijoje (subjekte) laiko kita įmonė arba institucija (subjektas), turi būti laikomasi tokių sąlygų:

               a)

               atsargas laikanti įmonė arba institucija (subjektas) turi turėti sutartinę teisę įsigyti šias atsargas per visą sutarties galiojimo laikotarpį; atitinkamos šalys susitaria dėl šio įsigijimo kainos nustatymo metodo;

               b)

               minimalus tokios sutarties laikotarpis turi būti devyniasdešimt dienų;

               c)

               nurodoma saugojimo vieta ir (arba) įmonės, kurios saugo savo atsargas kitose įmonėse arba institucijose (subjektuose), bei šioje vietoje saugomų produktų arba žalios naftos kiekis ir rūšis;

               d)

               atsargas sauganti įmonė arba institucija (subjektas) bet kuriuo sutarties galiojimo metu turi užtikrinti galimybę atsargas laikančiai įmonei arba institucijai (subjektui) disponuoti tokiomis saugomomis atsargomis;

               e)

               įmonė arba institucija (subjektas), laikanti atsargas kitoje įmonėje arba institucijoje (subjekte), turi priklausyti valstybės narės, kurios teritorijoje yra šios atsargos, jurisdikcijai tiek, kiek tai susiję su šios valstybės narės teisinėmis galiomis kontroliuoti ir tikrinti atsargų buvimą.

         8 straipsnis
   Valstybės narės priima visas reikiamas nuostatas ir imasi visų priemonių, būtinų atsargų kontrolei ir priežiūrai užtikrinti. Jos nustato mechanizmus atsargoms patikrinti pagal šios direktyvos nuostatas.
   9 straipsnis
   Valstybės narės nustato sankcijas, taikytinas už pagal šią direktyvą priimtų nacionalinių nuostatų pažeidimus, ir imasi visų būtinų priemonių užtikrinti, kad šios nuostatos būtų įgyvendinamos. Taip nustatytos sankcijos turi būti veiksmingos, proporcingos ir atgrasančios.
   10 straipsnis
   1.   Iškilus sunkumams dėl naftos tiekimo Bendrijos narėms, Komisija arba savo iniciatyva, arba bet kurios valstybės narės prašymu organizuoja konsultacijas tarp valstybių narių.
   2.   Išskyrus ypatingos skubos atvejus arba siekdamos patenkinti nedidelius vietinius poreikius, iki 1 dalyje numatytų konsultacijų valstybės narės nenaudoja tiek savo atsargų, kad jos sumažėtų žemiau privalomo minimalaus lygio.
   3.   Valstybės narės informuoja Komisiją apie bet kokį savo rezervinių atsargų panaudojimą ir kiek galima greičiau praneša apie:

               a)

               datą, kai atsargos sumažėjo žemiau privalomo lygio;

               b)

               priežastis, dėl kurių rezervinės atsargos buvo naudojamos;

               c)

               priemones, kurių buvo imtasi atsargoms papildyti, jei jų išvis buvo imtasi;

               d)

               jei įmanoma, pateikia savo įvertinimą apie galimą situacijos atsargų požiūriu raidą, jei atsargos ir toliau išliktų žemiau privalomo minimalaus lygio.

         11 straipsnis
   Komisija reguliariai pateikia Tarybai ataskaitą apie padėtį, susijusią su atsargomis Bendrijoje, įskaitant, jei tikslinga, būtinybę jas suvienodinti, kad būtų užtikrinta atsargų efektyvi kontrolė ir priežiūra.
   12 straipsnis
   Direktyva 68/414/EEB yra panaikinama, nepažeidžiant valstybių narių įsipareigojimų, susijusių su direktyvų perkėlimo į nacionalinę teisę ir taikymo terminais, nustatytais I priedo B dalyje.
   Nuorodos į panaikintą direktyvą laikomos nuorodomis į šią direktyvą, ir skaitomos pagal II priede pateiktą atitikmenų lentelę.
   13 straipsnis
   Ši direktyva įsigalioja dvidešimtą dieną po jos paskelbimo Europos Sąjungos oficialiajame leidinyje.
   14 straipsnis
   Ši direktyva skirta valstybėms narėms.

      Priimta Briuselyje, 2006 m. liepos 24 d.

            Tarybos vardu

            Pirmininkas

         M. PEKKARINEN

      (1)  OL C 226 E, 2005 9 15, p. 44.

      (2)  OL C 112, 2004 4 30, p. 39.

      (3)  OL L 308, 1968 12 23, p. 14. Direktyva su paskutiniais pakeitimais, padarytais Direktyva 98/93/EB (OL L 358, 1998 12 31, p. 100).

      (4)  Žr. I priedo A dalį.

      (5)  OL L 228, 1973 8 16, p. 1.

      I PRIEDAS
      A   DALIS
      Panaikinama direktyva su pakeitimais

                  Tarybos direktyva 68/414/EEB

                  (OL L 308, 1968 12 23, p. 14)

                  Tarybos direktyva 72/425/EBB

                  (OL L 291, 1972 12 28, p. 154)

                  Tarybos direktyva 98/93/EB

                  (OL L 358, 1998 12 31, p. 100)

      B   DALIS
      Perkėlimo į nacionalinę teisę terminų sąrašas
      (nurodytas 12 straipsnyje)

                  Direktyva

                  Perkėlimo terminas

                  Taikymo terminas

                  68/414/EEB

                  1971 m. sausio 1 d.

                  1971 m. sausio 1 d.

                  98/93/EB

                  2000 m. sausio 1 d. (1)

         (1)  2003 m. sausio 1 d. Graikijos Respublikai dėl su Direktyva 98/93/EB susijusių įsipareigojimų dėl tarptautinės aviacijos reikmėms naudojamo bunkeriuose esančio kuro įtraukimo į šalyje suvartojamo kiekio apskaičiavimą. Žr. Direktyvos 98/93/EB 4 straipsnį.

      II PRIEDAS
      Atitikmenų lentelė

                  68/414/EEB direktyva

                  Ši direktyva

                  1 straipsnis

                  1 straipsnis

                  2 straipsnio pirmos pastraipos įžanginė frazė

                  2 straipsnio pirmos pastraipos įžanginė frazė

                  2 straipsnio pirmos pastraipos pirmoji įtrauka

                  2 straipsnio pirmos pastraipos a punktas

                  2 straipsnio pirmos pastraipos antra įtrauka

                  2 straipsnio pirmos pastraipos b punktas

                  2 straipsnio pirmos pastraipos trečia įtrauka

                  2 straipsnio pirmos pastraipos c punktas

                  2 straipsnio antra pastraipa

                  2 straipsnio antra pastraipa

                  3 straipsnis

                  3 straipsnis

                  4 straipsnio pirma pastraipa

                  4 straipsnio 1 dalis

                  4 straipsnio antra pastraipa

                  4 straipsnio 2 dalis

                  4 straipsnio trečia pastraipa

                  4 straipsnio 3 dalis

                  5 straipsnio pirma pastraipa

                  5 straipsnio 1 dalis

                  5 straipsnio antros pastraipos įžanginės frazės pirmoji frazės dalis

                  5 straipsnio 2 dalies įžanginė frazė

                  5 straipsnio antros pastraipos įžanginės frazės antroji frazės dalis

                  5 straipsnio 2 dalies a punktas

                  5 straipsnio antros pastraipos įžanginės frazės trečioji frazės dalis

                  5 straipsnio 2 dalies b punkto įžanginė frazė

                  5 straipsnio antros pastraipos pirmoji įtrauka

                  5 straipsnio 2 dalies b punkto i papunktis

                  5 straipsnio antros pastraipos antroji įtrauka

                  5 straipsnio 2 dalies b punkto ii papunktis

                  5 straipsnio antros pastraipos trečioji įtrauka

                  5 straipsnio 2 dalies b punkto iii papunktis

                  5 straipsnio trečia pastraipa

                  5 straipsnio 3 dalis

                  6 straipsnio 1 dalis

                  6 straipsnio 1 dalis

                  6 straipsnio 2 dalies pirma pastraipa

                  7 straipsnio 1 dalies pirma pastraipa

                  6 straipsnio 2 dalies antra pastraipa

                  7 straipsnio 1 dalies antra pastraipa

                  6 straipsnio 2 dalies trečia pastraipa

                  7 straipsnio 1 dalies trečia pastraipa

                  6 straipsnio 2 dalies ketvirta pastraipa

                  7 straipsnio 2 dalies pirma pastraipa

                  6 straipsnio 2 dalies penktos pastraipos įžanginė frazė

                  7 straipsnio 2 dalies antros pastraipos įžanginė frazė

                  6 straipsnio 2 dalies penktos pastraipos pirma įtrauka

                  7 straipsnio 2 dalies antros pastraipos a punktas

                  6 straipsnio 2 dalies penktos pastraipos antra įtrauka

                  7 straipsnio 2 dalies antros pastraipos b punktas

                  6 straipsnio 2 dalies penktos pastraipos trečia įtrauka

                  7 straipsnio 2 dalies antros pastraipos c punktas

                  6 straipsnio 2 dalies penktos pastraipos ketvirta įtrauka

                  7 straipsnio 2 dalies antros pastraipos d punktas

                  6 straipsnio 2 dalies penktos pastraipos penkta įtrauka

                  7 straipsnio 2 dalies antros pastraipos e punktas

                  6 straipsnio 2 dalies šeštos pastraipos įžanginė frazė

                  7 straipsnio 3 dalies įžanginė frazė

                  6 straipsnio 2 dalies šeštos pastraipos pirma įtrauka

                  7 straipsnio 3 dalies a punktas

                  6 straipsnio 2 dalies šeštos pastraipos antra įtrauka

                  7 straipsnio 3 dalies b punktas

                  6 straipsnio 2 dalies šeštos pastraipos trečia įtrauka

                  7 straipsnio 3 dalies c punktas

                  6 straipsnio 2 dalies šeštos pastraipos ketvirta įtrauka

                  7 straipsnio 3 dalies d punktas

                  6 straipsnio 2 dalies šeštos pastraipos penkta įtrauka

                  7 straipsnio 3 dalies e punktas

                  6 straipsnio 3 dalies pirmos pastraipos įžanginė frazė

                  6 straipsnio 2 dalies įžanginė frazė

                  6 straipsnio 3 dalies pirmos pastraipos pirmoji įtrauka

                  6 straipsnio 2 dalies a punktas

                  6 straipsnio 3 dalies pirmos pastraipos antra įtrauka

                  6 straipsnio 2 dalies b punktas

                  6 straipsnio 3 dalies pirmos pastraipos trečia įtrauka

                  6 straipsnio 2 dalies c punktas

                  6 straipsnio 3 dalies pirmos pastraipos ketvirta įtrauka

                  6 straipsnio 2 dalies d punktas

                  6 straipsnio 3 dalies pirmos pastraipos penkta įtrauka

                  6 straipsnio 2 dalies e punktas

                  6 straipsnio 3 dalies pirmos pastraipos šešta įtrauka

                  6 straipsnio 2 dalies f punktas

                  6 straipsnio 3 dalies pirmos pastraipos septinta įtrauka

                  6 straipsnio 2 dalies g punktas

                  6 straipsnio 3 dalies antros pastraipos pirmoji frazė

                  6 straipsnio 3 dalies pirma pastraipa

                  6 straipsnio 3 dalies antros pastraipos antroji frazė

                  6 straipsnio 3 dalies antra pastraipa

                  6a straipsnis

                  8 straipsnis

                  6b straipsnis

                  9 straipsnis

                  7 straipsnio pirma pastraipa

                  10 straipsnio 1 dalis

                  7 straipsnio antra pastraipa

                  10 straipsnio 2 dalies

                  7 straipsnio trečios pastraipos įžanginė frazė

                  10 straipsnio 3 dalies įžanginė frazė

                  7 straipsnio trečios pastraipos pirma įtrauka

                  10 straipsnio 3 dalies a punktas

                  7 straipsnio trečios pastraipos antra įtrauka

                  10 straipsnio 3 dalies b punktas

                  7 straipsnio trečios pastraipos trečia įtrauka

                  10 straipsnio 3 dalies c punktas

                  7 straipsnio trečios pastraipos ketvirta įtrauka

                  10 straipsnio 3 dalies d punktas

                  8 straipsnis

                  —

                  —

                  11 straipsnis

                  —

                  12 straipsnis

                  —

                  13 straipsnis

                  9 straipsnis

                  14 straipsnis

                  —

                  I priedas

                  —

                  II priedas


title: 1993 m. lapkričio 23 d. Tarybos direktyva 93/104/EB dėl tam tikrų darbo laiko organizavimo aspektų

text:
Svarbus teisinis pranešimas

|

31993L0104

Oficialusis leidinys L 307 , 13/12/1993 p. 0018 - 0024

		Tarybos Direktyva 93/104/EB1993 m. lapkričio 23 d.dėl tam tikrų darbo laiko organizavimo aspektųEUROPOS SĄJUNGOS TARYBA,atsižvelgdama į Europos bendrijos steigimo sutartį, ypač į jos 118a straipsnį,atsižvelgdama į Komisijos pasiūlymą [1],bendradarbiaudama su Europos Parlamentu [2],atsižvelgdama į Ekonomikos ir socialinių reikalų komiteto nuomonę [3],kadangi Sutarties 118a straipsnyje numatyta, kad Taryba direktyvomis nustato būtiniausius reikalavimus, skatinančius sąlygų, pirmiausia darbo aplinkos, gerinimą, kad būtų užtikrinta geresnė darbuotojų sauga ir sveikatos apsauga;kadangi pagal šio straipsnio sąlygas šios direktyvos neturi nustatyti administracinių, finansinių ir teisinių apribojimų, kurie trukdytų steigti ir plėtoti mažąsias bei vidutines įmones;kadangi 1989 m. birželio 12 d. Tarybos direktyvos 89/391/EEB dėl priemonių darbuotojų saugai ir sveikatos apsaugai darbe gerinti nustatymo [4] nuostatos yra visapusiškai taikomos šioje direktyvoje nurodytoms sritims nepažeidžiant griežtesnių ir (arba) specialių šios direktyvos nuostatų;kadangi 1989 m. gruodžio 9 d. Strasbūre vykusiame Europos Sąjungos Vadovų Tarybos susitikime valstybių ar vyriausybių vadovų iš vienuolikos valstybių narių priimtoje Bendrijos darbuotojų pagrindinių socialinių teisių chartijoje ir visų pirma jos 7 punkto pirmoje pastraipoje, 8 punkte ir 19 punkto pirmoje pastraipoje skelbiama, kad:"7. Sukūrus vidaus rinką turėtų pagerėti Europos bendrijos darbuotojų gyvenimo ir darbo sąlygos. Tai turi įvykti suderinus šias sąlygas, kartu išlaikant pasiektus rezultatus, visų pirma dėl darbo laiko trukmės ir jo organizavimo bei kitokių nei neterminuotos darbo sutartys užimtumo formų, tokių kaip terminuotos sutartys, ne visos darbo dienos darbas, laikinas darbas ir sezoninis darbas.8. Kiekvienas Europos bendrijos darbuotojas turi teisę į savaitės poilsio laiką ir mokamas kasmetines atostogas, kurių trukmė turi būti palaipsniui suderinta atsižvelgiant į nacionalinę praktiką.19. Kiekvienam darbuotojui jo darbo aplinkoje turi būti sukurtos tinkamos sveikatos ir saugos sąlygos. Turi būti imtasi priemonių, kad toliau būtų derinamos šios srities sąlygos, kartu išlaikant pasiektus rezultatus.";kadangi tikslo gerinti darbuotojų saugą, higieną ir sveikatą darbe neturėtų nusverti grynai ekonominės priežastys;kadangi ši direktyva praktiškai prisideda prie vidaus rinkos socialinės dimensijos kūrimo;kadangi nustačius būtiniausius darbo laiko organizavimo reikalavimus turėtų pagerėti darbuotojų darbo sąlygos Bendrijoje;kadangi, norint užtikrinti Bendrijos darbuotojų saugą ir sveikatą, jiems turi būti suteikiami minimalūs dienos, savaitės ir kasmetinio poilsio laikotarpiai ir atitinkamos pertraukos; kadangi dėl to taip pat yra būtina nustatyti maksimalų savaitės darbo valandų skaičių;kadangi turėtų būti atsižvelgta į Tarptautinės darbo organizacijos principus dėl darbo laiko organizavimo, įskaitant su naktiniu darbu susijusius principus;kadangi, kalbant apie savaitės poilsio laiką, deramai turėtų būti atsižvelgta į įvairius valstybių narių kultūrinius, etninius, religinius ir kitus faktorius; kadangi visų pirma kiekviena valstybė narė turi galiausiai nuspręsti, ar sekmadienis turėtų būti įskaitytas į savaitės poilsio laiką, o jei taip – kokiu mastu;kadangi moksliniai tyrimai parodė, kad žmogaus kūnas naktį jautriau reaguoja į aplinkos poveikį ir į tam tikras apsunkinančias darbo organizavimo formas ir kad ilgas naktinis darbas gali būti žalingas darbuotojų sveikatai ir gali kelti pavojų saugai darbo vietoje;kadangi reikia riboti naktinio darbo, įskaitant viršvalandžius, trukmę ir nustatyti, kad darbdaviai, kurių darbuotojai reguliariai dirba naktinėje pamainoje, praneštų šią informaciją atsakingoms institucijoms, jei jos to reikalauja;kadangi svarbu, kad prieš paskiriant į darbą, o vėliau reguliariai naktį dirbantys darbuotojai turėtų teisę nemokamai pasitikrinti sveikatą, o jei jie turi rūpesčių dėl sveikatos, atsiradus galimybei turėtų būti perkelti į jiems tinkamą dieninį darbą;kadangi būtina, kad naktį ir pamainomis dirbančių darbuotojų saugos ir sveikatos apsaugos lygis atitiktų jų darbo pobūdį ir kad apsaugos ir profilaktikos organizavimas ir pati veikla bei išteklių naudojimas būtų veiksmingi;kadangi tam tikros darbo sąlygos gali pakenkti darbuotojų saugai ir sveikatai; kadangi organizuojant darbą pagal tam tikrą modelį reikia atsižvelgti į bendrą darbo pritaikymo darbuotojui principą;kadangi, atsižvelgiant į tam tikro darbo pobūdį, gali reikėti patvirtinti kitas priemones dėl darbo laiko organizavimo tam tikruose sektoriuose arba veiklos srityse, neapibrėžtose šioje direktyvoje;kadangi, atsižvelgiant į tikimybę, kad dėl darbo laiko organizavimo atskiroje įmonėje iškils klausimų, pageidautina, kad tam tikros šios direktyvos nuostatos būtų taikomos lanksčiau, kartu užtikrinant principų dėl darbuotojų saugos ir sveikatos apsaugos laikymąsi;kadangi būtina nustatyti, kad gali būti padaryta tam tikrų nuostatų išlygų, kurias taiko valstybės narės arba darbdaviai ir darbuotojai; kadangi paprastai pritaikius išlygą susijusiems darbuotojams turi būti suteiktas atitinkamas kompensuojamasis poilsio laikas,PRIĖMĖ ŠIĄ DIREKTYVĄ:I SKIRSNISTAIKYMO SRITIS IR APIBRĖŽIMAI1 straipsnisTikslas ir taikymo sritis1. Ši direktyva nustato būtiniausius saugos ir sveikatos reikalavimus dėl darbo laiko organizavimo.2. Ši direktyva taikoma:a) minimaliems dienos poilsio, savaitės poilsio ir kasmetinių atostogų laikotarpiams, pertraukoms ir maksimaliam savaitės darbo laikui; irb) tam tikriems naktinio darbo, pamaininio darbo ir darbo modelių aspektams.3. Ši direktyva taikoma visoms Direktyvos 89/391/EEB 2 straipsnyje nurodytoms veiklos sritims, valstybinėms, ir privačioms, nepažeidžiant šios direktyvos 17 straipsnio, išskyrus oro, geležinkelio, kelių, jūros, vidaus vandenų ir ežerų transportą, jūros žvejybą ir kitą darbą jūroje bei keliančių kvalifikaciją gydytojų veiklą.4. Direktyvos 89/391/EEB nuostatos visapusiškai taikomos šio straipsnio 2 dalyje nurodytiems klausimams, nepažeidžiant griežtesnių ir (arba) specialių šios direktyvos nuostatų.2 straipsnisApibrėžimaiŠioje direktyvoje:1) "darbo laikas" – tai bet koks laikas, kai darbuotojas yra darbo vietoje, darbdavio žinioje ir vykdo savo veiklą arba atlieka pareigas pagal nacionalinės teisės aktus ir (arba) praktiką;2) "poilsio laikas" – tai bet koks laikas, kuris nėra darbo laikas;3) "naktinis laikas" – tai bet koks ne trumpesnis kaip septynių valandų, nacionalinės teisės aktais apibrėžiamas laikas, į kurį bet kuriuo atveju turi patekti laikotarpis nuo vidurnakčio iki 5 valandos ryto;4) "naktinės pamainos darbuotojas" – tai:a) viena vertus, bet koks darbuotojas, kuris paprastai naktiniu laiku dirba bent tris valandas savo kasdienio darbo laiko; irb) kita vertus, bet koks darbuotojas, kuris naktiniu laiku dirba tam tikrą savo metinio darbo laiko dalį, kurią suinteresuotos valstybės narės pasirinktinai nustato:i) pasitarusios su darbdaviais ir darbuotojais – nacionalinės teisės aktais; arbaii) kolektyvinėmis sutartimis arba susitarimais, kuriuos nacionaliniu ar regioniniu lygmeniu sudaro darbdaviai ir darbuotojai;5) "pamaininis darbas" – tai bet koks darbo pamainomis organizavimas, pagal kurį darbuotojai pakeičia vieni kitus tose pačiose darbo vietose pagal tam tikrą modelį, įskaitant ir rotacijos modelį, kai darbas gali būti nepertraukiamas arba nutraukiamas, ir kuris sudaro būtinybę darbuotojams dirbti skirtingu laiku per tam tikrą dienų ar savaičių laikotarpį;6) "pamainomis dirbantis darbuotojas" – tai bet koks darbuotojas, kurio darbo grafikas yra pamaininio darbo dalis.II SKIRSNISMINIMALUS POILSIO LAIKAS, KITI DARBO LAIKO ORGANIZAVIMO ASPEKTAI3 straipsnisDienos poilsisValstybės narės imasi būtinų priemonių užtikrinti, kad kiekvienas darbuotojas turėtų teisę į minimalų 11 valandų nepertraukiamo kasdienio poilsio laiką per parą.4 straipsnisPertraukosValstybės narės imasi būtinų priemonių užtikrinti, kad esant ilgesnei nei šešių valandų darbo dienai kiekvienas darbuotojas turėtų teisę į pertrauką pailsėti, apie kurią išsamesnės sąlygos, įskaitant trukmę ir suteikimo sąlygas, nustatomos kolektyvinėmis sutartimis arba susitarimais tarp darbdavių ir darbuotojų, arba, jeigu jų nėra, nacionalinės teisės aktais.5 straipsnisSavaitės poilsio laikasValstybės narės imasi būtinų priemonių užtikrinti, kad per kiekvieną septynių dienų laikotarpį kiekvienas darbuotojas turėtų teisę į minimalų 24 valandų nepertraukiamo poilsio laiką ir 3 straipsnyje nurodytų 11 kasdienio poilsio valandų.Į šio straipsnio pirmoje pastraipoje nurodytą minimalų poilsio laiką iš esmės įeina sekmadienis.Jei to reikia dėl objektyvių, techninių arba darbo organizavimo priežasčių, galima taikyti minimalų 24 valandų poilsio laiką.6 straipsnisMaksimalus savaitės darbo laikasValstybės narės imasi būtinų priemonių užtikrinti, kad, atsižvelgiant į būtinybę, garantuojant darbuotojų saugą ir sveikatos apsaugą:1) savaitės darbo laikas būtų apribotas įstatymais ar kitais teisės aktais, arba kolektyvinėmis sutartimis, ar susitarimais tarp darbdavių ir darbuotojų;2) vidutinis darbo laikas, įskaitant viršvalandžius, per kiekvieną septynių dienų laikotarpį nebūtų ilgesnis kaip 48 valandos.7 straipsnisKasmetinės atostogos1. Valstybės narės imasi būtinų priemonių užtikrinti, kad kiekvienas darbuotojas turėtų teisę į bent keturių savaičių mokamas kasmetines atostogas pagal nacionalinės teisės aktais ir (arba) praktika nustatytas teisės į tokias atostogas ir jų suteikimo sąlygas.2. Minimalus kasmetinių atostogų laikas negali būti pakeistas kompensacija, išskyrus tuos atvejus, kai yra nutraukiami darbo santykiai.III SKIRSNISNAKTINIS DARBAS. PAMAININIS DARBAS. DARBO MODELIAI8 straipsnisNaktinio darbo trukmėValstybės narės imasi būtinų priemonių užtikrinti, kad:1) naktinės pamainos darbuotojų įprastinės darbo valandos per parą neviršytų vidutiniškai aštuonių valandų;2) naktinės pamainos darbuotojai, kurių darbas susijęs su ypatingais pavojais arba kurių fizinis ar protinis darbo krūvis yra didelis, bet kuriuo 24 valandų trukmės laikotarpiu, kai jie dirba naktinį darbą, nedirbtų daugiau kaip aštuonias valandas.Siekiant pirmiau minėtų tikslų, su ypatingais pavojais arba dideliu fiziniu ar protiniu krūviu susijęs darbas yra apibrėžiamas nacionalinės teisės aktais ir (arba) praktika arba kolektyvinėmis sutartimis, ar susitarimais, sudaromais tarp darbdavių ir darbuotojų, atsižvelgiant į naktinio darbo specifinį poveikį ir žalą.9 straipsnisSveikatos tikrinimas ir naktinės pamainos darbuotojų perkėlimas į dieninį darbą1. Valstybės narės imasi būtinų priemonių užtikrinti, kad:a) prieš paskiriant į darbą, o vėliau reguliariai, naktinės pamainos darbuotojai turėtų teisę į nemokamą sveikatos patikrinimą;b) naktinės pamainos darbuotojai, turintys rūpesčių dėl sveikatos, nustačius, kad jie yra susiję su naktiniu darbu, atsiradus galimybei būtų perkelti į jiems tinkamą dieninį darbą.2. Atliekant šio straipsnio 1 dalies a punkte nurodytą nemokamą sveikatos tikrinimą, turi būti laikomasi medicininio konfidencialumo.3. Šio straipsnio 1 dalies a punkte nurodytas nemokamas sveikatos tikrinimas gali būti atliekamas pasinaudojant bendra nacionaline sveikatos apsaugos sistema.10 straipsnisDarbo naktiniu laiku garantijosDėl darbuotojų, kurių naktinis darbas kelia pavojų jų saugai arba sveikatai, valstybės narės, remdamosi nacionalinės teisės aktais ir (arba) praktika nustatytomis sąlygomis, gali taikyti tam tikrų kategorijų naktinės pamainos darbuotojams tam tikras garantijas.11 straipsnisPranešimas apie darbuotojus, reguliariai dirbančius naktinėje pamainojeValstybės narės imasi būtinų priemonių užtikrinti, kad darbdavys, kurio darbuotojai reguliariai dirba naktinėje pamainoje, atsakingų institucijų prašymu pateiktų joms informaciją apie tai.12 straipsnisSauga ir sveikatos apsaugaValstybės narės imasi būtinų priemonių užtikrinti, kad:1) būtų užtikrinta naktinės pamainos darbuotojų ir pamainomis dirbančių darbuotojų sauga ir sveikatos apsauga, atitinkanti jų darbo pobūdį;2) atitinkamos naktinės pamainos darbuotojų ir pamainomis dirbančių darbuotojų saugos ir sveikatos apsaugos priemonės arba sąlygos būtų lygiavertės kitiems darbuotojams taikomoms sąlygoms ir galiotų bet kuriuo metu.13 straipsnisDarbo modelisValstybės narės imasi būtinų priemonių užtikrinti, kad pagal tam tikrą modelį ketinantis organizuoti darbą darbdavys atsižvelgtų į bendrąjį darbo pritaikymo darbuotojui principą pagal veiklos pobūdį, ypač siekiant palengvinti monotonišką darbą ir nustatyto tempo darbą, bei į saugos ir sveikatos reikalavimus, ypač dėl pertraukų darbo metu.IV SKIRSNISĮVAIRIOS NUOSTATOS14 straipsnisKonkretesnės Bendrijos nuostatosŠios direktyvos nuostatos netaikomos, jei kiti Bendrijos dokumentai nustato konkretesnius reikalavimus dėl tam tikrų profesijų arba veiklos rūšių.15 straipsnisPalankesnės nuostatosŠi direktyva nepažeidžia valstybių narių teisės taikyti arba priimti įstatymus ir kitus teisės aktus, kurie yra palankesni darbuotojų saugos garantijų ir sveikatos apsaugos atžvilgiu, arba palengvinti ar leisti kolektyvinių sutarčių arba susitarimų, sudarytų tarp darbdavių ir darbuotojų, kurie yra palankesni darbuotojų saugos garantijų ir sveikatos apsaugos atžvilgiu, taikymą.16 straipsnisPamatiniai laikotarpiaiValstybės narės gali nustatyti:1) taikydamos 5 straipsnį (savaitės poilsio laikas), ne didesnį kaip 14 dienų pamatinį laikotarpį;2) taikydamos 6 straipsnį (maksimalus savaitės darbo laikas), ne didesnį kaip keturių mėnesių pamatinį laikotarpį.Pagal 7 straipsnį suteiktas mokamų kasmetinių atostogų laikas ir atostogų dėl ligos laikas yra neįtraukiamas apskaičiuojant vidurkį arba jam nedaro įtakos;3) taikydamos 8 straipsnį (naktinis darbo laikas), pamatinį laikotarpį, apibrėžtą po konsultacijų su darbdaviais ir darbuotojais arba nustatytą kolektyvinėmis sutartimis ar susitarimais, sudarytais nacionaliniu ar regioniniu lygmeniu tarp darbdavių ir darbuotojų.Jei į pamatinį laikotarpį patenka pagal 5 straipsnį reikalaujamas 24 valandų minimalaus savaitės poilsio laikas, apskaičiuojant vidurkį, jis neįtraukiamas.17 straipsnisIšimtys1. Deramai laikydamosi darbuotojų saugos ir sveikatos apsaugos bendrųjų principų, valstybės narės gali taikyti 3, 4, 5, 6, 8 arba 16 straipsnių išlygas, kai, atsižvelgiant į atitinkamos veiklos konkrečias ypatybes, darbo laikas neskaičiuojamas ir (arba) iš anksto nenustatomas, arba jį gali nusistatyti patys darbuotojai, pirmiausia:a) vadovai arba kiti asmenys, galintys savarankiškai priimti sprendimus;b) darbuotojai šeimose; arbac) religines apeigas bažnyčiose ir religinėse bendruomenėse atliekantys darbuotojai.2. Išimtys gali būti nustatytos įstatymais ir kitais teisės aktais arba kolektyvinėmis sutartimis, ar susitarimais tarp darbdavių ir darbuotojų su sąlyga, kad suinteresuotiems darbuotojams suteikiamas lygiavertis kompensuojamojo poilsio laikas arba išskirtiniais atvejais, kai dėl objektyvių priežasčių suteikti lygiavertį kompensuojamojo poilsio laiką neįmanoma, tokiems darbuotojams suteikiama atitinkama apsauga:2.1. išimtys iš 3, 4, 5, 8 ir 16 straipsnių:a) tais atvejais, kai darbuotojo darbo ir gyvenamoji vieta yra toli viena nuo kitos arba kai darbuotojo skirtingos darbo vietos yra toli viena nuo kitos;b) su apsauga ir sekimu susijusiai veiklai, reikalaujančiai nuolatinio buvimo, kad būtų apsaugotas turtas ir asmenys, ypač apsaugos darbuotojams ir apsaugos firmų prižiūrėtojams;c) veiklai, susijusiai su nepertraukiamomis paslaugomis arba nenutrūkstama gamyba, ypač:i) paslaugoms, susijusioms su priėmimu, gydymu ir (arba) priežiūra, teikiamoms ligoninėse arba panašiose įstaigose, nuolatinės globos institucijose ir kalėjimuose;ii) dokų arba oro uostų darbuotojams;iii) su spauda, radiju, televizija, kinematografija susijusioms veiklos rūšims, pašto ir telekomunikacijų paslaugoms, greitosios pagalbos, priešgaisrinės ir civilinės saugos paslaugoms;iv) dujų, vandens ir elektros energijos gamybai, perdavimui ir paskirstymui, buitinių atliekų surinkimo ir deginimo įmonėms;v) pramonės šakoms, kuriose darbas negali būti pertrauktas dėl techninių priežasčių;vi) moksliniam tiriamajam darbui ir plėtrai;vii) žemės ūkiui;d) kai numatomas darbų pagyvėjimas, visų pirma:i) žemės ūkyje;ii) turizmo srityje;iii) pašto paslaugų srityje;2.2. išimtys iš 3, 4, 5, 8 ir 16 straipsnių:a) Direktyvos 89/391/EEB 5 straipsnio 4 dalyje nurodytomis aplinkybėmis;b) įvykus nelaimingam atsitikimui arba kai gresia jo pavojus;2.3. išimtys iš 3 ir 5 straipsnių:a) dirbant pamaininį darbą, kiekvieną kartą, kai darbuotojas keičia pamainą ir nuo vienos pamainos pabaigos iki kitos pradžios negali turėti dienos ir (arba) savaitės poilsio laiko;b) dirbant darbą, kai darbo laikas yra paskirstytas visą dieną, pirmiausia valytojoms.3. Išimtys iš 3, 4, 5, 8 ir 16 straipsnių gali būti nustatytos kolektyvinėmis sutartimis arba susitarimais, sudarytais nacionaliniu ar regioniniu lygmeniu tarp darbdavių ir darbuotojų, arba pagal juose nustatytas taisykles kolektyvinėmis sutartimis arba susitarimais, sudarytais žemesniu lygmeniu tarp darbdavių ir darbuotojų.Valstybės narės, kuriose nėra teisinės sistemos, užtikrinančios kolektyvinių sutarčių arba susitarimų nacionaliniu ar regioniniu lygmeniu tarp darbdavių ir darbuotojų sudarymą šioje direktyvoje reglamentuojamais klausimais, arba tos valstybės narės, kuriose yra aiškiai šiuo tikslu nustatyta teisinė sistema, pagal šią sistemą, vadovaudamosi nacionalinės teisės aktais ir (arba) praktika, kolektyvinėse sutartyse arba atitinkamu kolektyviniu lygiu sudarytuose dvišaliuose darbdavių ir darbuotojų susitarimuose gali leisti daryti išimtis iš 3, 4, 5, 8 ir 16 straipsnių.Pirmoje ir antroje pastraipose numatytas išimtis leidžiama taikyti tik su sąlyga, kad suinteresuotiems darbuotojams bus suteikiamas lygiavertis kompensuojamojo poilsio laikas, arba išimtiniais atvejais, kai dėl objektyvių priežasčių suteikti tokio laiko neįmanoma, suinteresuotiems darbuotojams suteikiama atitinkama apsauga.Valstybės narės gali nustatyti:- šios straipsnio dalies, kai ją taiko darbdaviai ir darbuotojai, taikymo taisykles, ir- kolektyvinių sutarčių arba susitarimų, sudarytų pagal šią straipsnio dalį, nuostatų taikymo srities išplėtimo kitiems darbuotojams pagal nacionalinės teisės aktus ir (arba) praktiką taisykles.4. Taikant šio straipsnio 2 dalies 2.1 ir 2.2 punktuose ir 3 dalyje numatytą 16 straipsnio 2 punkto išlygą, negali būti nustatytas didesnis kaip šešių mėnesių pamatinis laikotarpis.Tačiau, laikydamosi bendrųjų principų dėl darbuotojų saugos ir sveikatos apsaugos, valstybės narės dėl objektyvių, techninių arba darbo organizavimo priežasčių gali leisti kolektyvinėse sutartyse arba susitarimuose, sudarytuose tarp darbdavių ir darbuotojų, nustatyti kitokius pamatinius laikotarpius, bet jokiu būdu ne ilgesnius kaip 12 mėnesių.Prieš baigiantis septyneriems metams, kurie skaičiuojami nuo 18 straipsnio 1 dalies a punkte nurodytos datos, Taryba, vadovaudamasi Komisijos pasiūlymu ir kartu pateikiama įvertinimo ataskaita, peržiūri šios straipsnio dalies nuostatas ir sprendžia dėl tolesnių veiksmų.18 straipsnisBaigiamosios nuostatos1. a) Valstybės narės iki 1996 m. lapkričio 23 d. priima įstatymus ir kitus teisės aktus, būtinus, kad būtų laikomasi šios direktyvos, arba užtikrina, kad iki šios datos reikiamos priemonės būtų nustatytos susitarimu tarp darbdavių ir darbuotojų, valstybėms narėms įsipareigojant imtis bet kokių veiksmų, būtinų, kad visada būtų užtikrintas šios direktyvos nuostatų įgyvendinimas;b) i) tačiau valstybė narė gali netaikyti 6 straipsnio, jei ji laikosi bendrųjų principų dėl darbuotojų saugos ir sveikatos apsaugos ir imasi būtinų priemonių užtikrinti, kad:- joks darbdavys nereikalaus iš darbuotojo dirbti per septynių dienų laikotarpį daugiau kaip 48 valandas, apskaičiuotas kaip vidurkis 16 straipsnio 2 punkte nurodytam pamatiniam laikotarpiui, išskyrus jei jis gavo darbuotojo sutikimą dirbti tokį darbą,- darbuotojas dėl darbdavio veiksmų nepatirs jokių nuostolių dėl to, kad jis nenori sutikti dirbti tokį darbą,- darbdavys turės naujausius įrašus apie visus darbuotojus, dirbančius tokį darbą,- įrašai bus perduoti atsakingosioms institucijoms, kurios dėl su darbuotojų sauga ir (arba) sveikata susijusių priežasčių gali uždrausti arba apriboti galimybę viršyti maksimalų savaitės darbo valandų skaičių,- atsakingųjų institucijų prašymu darbdavys pateiks joms informaciją apie tuos atvejus, kai darbuotojai sutiko per septynių dienų laikotarpį dirbti daugiau kaip 48 valandas, apskaičiuotas kaip vidurkis 16 straipsnio 2 punkte nurodytam pamatiniam laikotarpiui.Prieš baigiantis septyneriems metams, kurie skaičiuojami nuo šio straipsnio a punkte nurodytos datos, Taryba, vadovaudamasi Komisijos pasiūlymu ir kartu pateikiama įvertinimo ataskaita, peržiūri šio i punkto nuostatas ir sprendžia dėl tolesnių veiksmų;ii) analogiškai dėl 7 straipsnio taikymo valstybės narės gali nustatyti ne ilgesnį kaip trejų metų pereinamąjį laikotarpį, skaičiuojamą nuo a punkte nurodytos datos, su sąlyga, kad per šį pereinamąjį laikotarpį:- kiekvienas darbuotojas gauna trijų savaičių mokamas kasmetines atostogas pagal nacionaliniais teisės aktais ir (arba) praktika nustatytas teisės į tokias ato stogas ir jų suteikimo sąlygas, ir- vietoj trijų savaičių kasmetinių atostogų negalima išmokėti kompensacijos, išskyrus tuos atvejus, kai darbo santykiai nutraukiami;c) apie tai valstybės narės nedelsdamos praneša Komisijai.2. Valstybės narės, tvirtindamos šio straipsnio 1 dalyje nurodytas priemones, daro jose nuorodą į šią direktyvą arba tokia nuoroda daroma jas oficialiai skelbiant. Nuorodos darymo tvarką nustato valstybės narės.3. Nepažeidžiant valstybių narių teisės, atsižvelgiant į besikeičiančias aplinkybes, priimti kitokias su darbo laiku susijusias įstatymines, normines ir sutartines nuostatas, atitinkančias šioje direktyvoje nustatytus būtiniausius reikalavimus, šios direktyvos įgyvendinimas negali sąlygoti darbuotojams teikiamos apsaugos lygio sumažinimo.4. Valstybės narės pateikia Komisijai jau priimtų arba priimamų šios direktyvos taikymo srityje nacionalinės teisės aktų nuostatų tekstus.5. Kas penkeri metai valstybės narės praneša Komisijai apie šios direktyvos nuostatų praktinį įgyvendinimą, pateikdamos darbdavių ir darbuotojų nuomonę.Apie tai Komisija praneša Europos Parlamentui, Tarybai, Ekonomikos ir socialinių reikalų komitetui bei Darbuotojų saugos, higienos ir sveikatos patariamajam komitetui.6. Kas penkeri metai Komisija pateikia Europos Parlamentui, Tarybai, Ekonomikos ir socialinių reikalų komitetui ataskaitą apie šios direktyvos taikymą, atsižvelgdama į šio straipsnio 1, 2, 3, 4 ir 5 dalis.19 straipsnisŠi direktyva skirta valstybėms narėms.Priimta Briuselyje, 1993 m. lapkričio 23 d.Tarybos varduPirmininkasM. Smet[1] OL C 254, 1990 10 9, p. 4.[2] OL C 72, 1991 3 18, p. 95;ir 1993 m. spalio 27 d. sprendimas (dar nepaskelbtas Oficialiajame leidinyje).[3] OL C 60, 1991 3 8, p. 26.[4] OL L 183, 1989 6 29, p. 1.--------------------------------------------------