title: 2003 m. lapkričio 3 d. Komisijos direktyva 2003/101/EB, iš dalies keičianti Tarybos direktyvą 92/109/EEB dėl tam tikrų medžiagų, naudojamų neteisėtai narkotinių ir psichotropinių medžiagų gamybai, gamybos ir pateikimo į rinkąTekstas svarbus EEE.

text:
Svarbus teisinis pranešimas

|

32003L0101

Oficialusis leidinys L 286 , 04/11/2003 p. 0014 - 0016

		Komisijos direktyva 2003/101/EB2003 m. lapkričio 3 d.iš dalies keičianti Tarybos direktyvą 92/109/EEB dėl tam tikrų medžiagų, naudojamų neteisėtai narkotinių ir psichotropinių medžiagų gamybai, gamybos ir pateikimo į rinką(tekstas svarbus EEE)EUROPOS BENDRIJŲ KOMISIJA,atsižvelgdama į Europos bendrijos steigimo sutartį,atsižvelgdama į 1992 m. gruodžio 14 d. Tarybos direktyvą 92/109/EEB dėl tam tikrų medžiagų, naudojamų neteisėtai narkotinių ir psichotropinių medžiagų gamybai, gamybos ir pateikimo į rinką [1] su paskutiniais pakeitimais, padarytais Komisijos direktyva 2001/8/EB [2], ypač į jos 10 straipsnio 3 dalį,kadangi:(1) atsižvelgiant į Bendrijos įsipareigojimus pagal Tarybos sprendimą 90/611/EEB dėl Jungtinių Tautų konvencijos dėl kovos su neteisėta narkotinių ir psichotropinių medžiagų apyvarta pasirašymo Europos ekonominės bendrijos vardu [3], būtina vykdyti 2001 m. kovo mėnesį priimtą Jungtinių Tautų Narkotikų komisijos sprendimą į 1988 m. Jungtinių Tautų konvencijos priedo 1 lentelę įtraukti acto rūgšties anhidridą ir kalio permanganatą.(2) Taip pat Direktyvą 92/109/EEB reikėtų suderinti su 1990 m. gruodžio 13 d. Tarybos reglamentu (EEB) Nr. 3677/90, nustatančiu priemones, kurių reikia imtis siekiant užkirsti kelią panaudoti tam tikras medžiagas neteisėtai narkotinių ir psichotropinių medžiagų gamybai [4] su paskutiniais pakeitimais, padarytais Komisijos reglamentu (EB) Nr. 1232/2002 [5].(3) Kalio permanganatas turėtų būti įtrauktas į Direktyvos 92/109/EEB I priedo 2 kategorijos medžiagų sąrašą ir išbrauktas iš to priedo 3 kategorijos.(4) Siekiant užtikrinti, kad Bendrijos prekyba nebūtų neigiamai veikiama, reikėtų nustatyti kalio permanganato ir acto rūgšties anhidrido ribines vertes.(5) Atitinkamai turėtų būti iš dalies pakeista Direktyva 92/109/EEB.(6) Šioje direktyvoje numatytos priemonės atitinka pagal Reglamento (EEB) Nr. 3677/90 10 straipsnį įsteigto komiteto nuomonę,PRIĖMĖ ŠIĄ DIREKTYVĄ:1 straipsnisDirektyvos 92/109/EEB I ir II priedai pakeičiami šios direktyvos priedu.2 straipsnisValstybės narės priima įstatymus ir kitus teisės aktus, kurie, įsigalioję ne vėliau kaip iki 2004 m. sausio 1 d., įgyvendina šią direktyvą. Apie tai jos nedelsdamos praneša Komisijai.Valstybės narės, tvirtindamos šias priemones, daro jose nuorodą į šią direktyvą arba tokia nuoroda daroma jas oficialiai skelbiant. Nuorodos darymo tvarką nustato valstybės narės.3 straipsnisŠi direktyva įsigalioja 20 dieną nuo jos paskelbimo Europos Sąjungos oficialiajame leidinyje.4 straipsnisŠi direktyva skirta valstybėms narėms.Priimta Briuselyje, 2003 m. lapkričio 3 d.Komisijos varduErkki LiikanenKomisijos narys[1] OL L 370, 1992 12 19, p. 76.[2] OL L 39, 2001 2 9, p. 31.[3] OL L 326, 1990 11 24, p. 56.[4] OL L 357, 1990 12 20, p. 1.[5] OL L 180, 2002 7 10, p. 5.--------------------------------------------------PRIEDAS"I PRIEDASĮ oficialų sąrašą įtrauktos medžiagos, kaip apibrėžta 1 straipsnio 2 dalies a punkte1 KATEGORIJAMedžiaga | KN pavadinimas (jei skiriasi) | KN kodas | CAS Nr. |1-fenilpropan-2-onas | Fenilacetonas | 29143110 | 103–79–7 |Acetilantranilo rūgštis | 2-acetamidobenzenkarboksirūgštis | 29242300 | 89–52–1 |Izosafrolas (cis + trans) | | 29329100 | 120–58–1 |3,4 metilendioksifenilpropan-2-onas | 1-(1,3-benzodioksol-5-il)pronan-2-onas | 29329200 | 4676–39–5 |Piperonalis | | 29329300 | 120–57–0 |Safrolas | | 29329400 | 94–59–7 |Efedrinas | | 29394100 | 299–42–3 |Pseudofedrinas | | 29394200 | 90–82–4 |Norefedrinas | | ex29394900 | 14838–15–4 |Ergometrinas | | 29396100 | 60–79–7 |Ergotaminas | | 29396200 | 113–15–5 |Lizergo rūgštis | | 29396300 | 82–58–6 |Stereoizomerinės šioje kategorijoje išvardytų medžiagų formos, kurios nėra katinai, jei tokios formos gali egzistuoti |Šioje kategorijoje išvardytų medžiagų druskos, jei tokios druskos gali egzistuoti ir kai tokios druskos nėra katinai. |2 KATEGORIJA| Medžiaga KN pavadinimas (jei skiriasi) | KN kodas | KN kodas |Acto rūgšties anhidridas | | 29152400 | 108–24–7 |Fenilacto rūgštis | | 29163400 | 103–82–2 |Antranilo rūgštis | | 29224300 | 118–92–3 |Piperidinas | | 29333200 | 110–89–4 |Kalio permanganatas | | 28416100 | 7722–64–7 |Šioje kategorijoje išvardytų medžiagų druskos, jei tokios druskos gali egzistuoti. |3 KATEGORIJA| Medžiaga KN pavadinimas (jei skiriasi) | KN kodas | KN kodas |Druskos rūgštis | Vandenilio chloridas | 28061000 | 7647–01–0 |Sieros rūgštis | | 28070010 | 7664–93–9 |Toluenas | | 29023000 | 108–88–3 |Etileteris | Dietileteris | 29091100 | 60–29–7 |Acetonas | | 29141100 | 67–64–1 |Metilizobutilketonas(*) | Butanonas | 29141200 | 78–93–3 |Šioje kategorijoje išvardytų medžiagų druskos, jei tokios druskos gali egzistuoti. |II PRIEDASMedžiaga | Ribinė vertė |Acto rūgšties anhidridas | 100 l |Kalio permanganatas | 100 kg |Antranilo rūgštis ir jos druskos | 1 kg |Fenilacto rūgštis ir jos druskos | 1 kg |Piperidinas ir jo druskos | 0,5 kg |"--------------------------------------------------


title: 1988 m. birželio 22 d. Antroji Tarybos Direktyva dėl įstatymų ir kitų teisės aktų, susijusių su tiesioginiu draudimu, išskyrus gyvybės draudimą, derinimo, apibrėžianti nuostatas, padedančias veiksmingai naudotis laisve teikti paslaugas, ir iš dalies keičianti Direktyvą 73/239/EEB

text:
Svarbus teisinis pranešimas

|

31988L0357

Oficialusis leidinys L 172 , 04/07/1988 p. 0001 - 0014 specialusis leidimas suomių kalba: skyrius 6 tomas 2 p. 0175  specialusis leidimas švedų kalba: skyrius 6 tomas 2 p. 0175

		Antroji Tarybos Direktyva1988 m. birželio 22 d.dėl įstatymų ir kitų teisės aktų, susijusių su tiesioginiu draudimu, išskyrus gyvybės draudimą, derinimo, apibrėžianti nuostatas, padedančias veiksmingai naudotis laisve teikti paslaugas, ir iš dalies keičianti Direktyvą 73/239/EEB(88/357/EEB)EUROPOS BENDRIJŲ TARYBA,atsižvelgdama į Europos ekonominės bendrijos steigimo sutartį, ypač į jos 57 straipsnio 2 dalį ir 66 straipsnį,atsižvelgdama į Komisijos pasiūlymą [1],bendradarbiaudama su Europos Parlamentu [2],atsižvelgdama į Ekonomikos ir socialinių reikalų komiteto nuomonę [3],kadangi būtina plėtoti vidaus draudimo rinką ir, siekiant šio tikslo, pageidautina sudaryti geresnes sąlygas draudimo įmonėms, kurių pagrindinė buveinė yra Bendrijos teritorijoje, teikti paslaugas valstybių narių teritorijose, tokiu būdu įgalinant draudėjus pateikti pretenzijas ne tik jų valstybėse, bet ir kitose valstybėse narėse įsisteigusiems draudikams, kurių pagrindinė buveinė yra Bendrijos teritorijoje;kadangi pagal Sutartį, pasibaigus pereinamajam laikotarpiui, draudžiama bet kokia laisvės teikti paslaugas diskriminacija remiantis tuo, kad draudimo įmonė nėra įsteigta toje valstybėje narėje, kurioje ji teikia paslaugas; kadangi ši nuostata yra taikoma visų draudimo įstaigų, esančių Bendrijoje, teikiamoms paslaugoms nepriklausomai nuo to, ar jas teikia draudimo įmonės pagrindinė buveinė, atstovybė ar filialas;kadangi dėl praktinių priežasčių pageidautina apibrėžti draudimo paslaugų teikimą, atsižvelgiant į draudimo įstaigos buvimo vietą ir draudimo rizikos vietą; kadangi taip pat reikėtų apibrėžti draudimo rizikos vietą; be to, kadangi pageidautina skirti veiklą, susijusią su draudimo įstaigos vieta, nuo veiklos, susijusios su laisve teikti paslaugas;kadangi pageidautina papildyti 1973 m. liepos 24 d. Pirmąją Tarybos direktyvą 73/239/EEB dėl įstatymų ir kitų teisės aktų, susijusių su tiesioginio draudimo, išskyrus gyvybės draudimą, veiklos pradėjimu ir vykdymu, derinimo [4] (toliau — pirmoji direktyva) su paskutiniais pakeitimais, padarytais Direktyva 87/343/EEB [5], visų pirma siekiant išaiškinti priežiūros institucijoms suteiktus įgaliojimus ir jų taikomas priežiūros priemones; kadangi taip pat pageidautina apibrėžti konkrečias veiklos, susijusios su laisve teikti paslaugas, pradėjimo, plėtojimo ir priežiūros nuostatas;kadangi draudėjams, kuriems dėl jų statuso, dydžio arba draudimo rizikos pobūdžio nėra reikalinga speciali interesų apsauga toje valstybėje, kurioje yra draudimo rizika, būtina suteikti visišką laisvę pasinaudoti didžiausia galima draudimo rinka; be to, kadangi pageidautina ir kitiems draudėjams užtikrinti pakankamą jų interesų apsaugą;kadangi rūpinimasis apsaugoti draudėjų interesus ir išvengti bet kokių konkurencijos trukdymų pateisina suderinto turto taisyklių, nustatytų pirmojoje direktyvoje, sušvelninimą;kadangi valstybėse narėse galiojančios nuostatos dėl draudimo sutarčių teisės tebėra skirtingos; kadangi kai kuriais atvejais galima leisti pasirinkti ne tos valstybės, kurioje yra draudimo rizika, draudimo sutarčiai taikomą teisę pagal nustatytas taisykles ir atsižvelgiant į tam tikras aplinkybes;kadangi ši direktyva turėtų apimti privalomąjį draudimą, nustatant, kad tokį draudimą reguliuojanti sutartis turi atitikti konkrečias su tokiu draudimu susijusias nuostatas, kaip yra nustatyta valstybės narės, kuri taiko draudimosi prievolę;kadangi reikėtų sustiprinti pirmosios direktyvos nuostatas dėl portfelio perdavimo ir papildyti jas konkrečiomis nuostatomis dėl draudimo sutarčių dėl paslaugų teikimo portfelio perdavimo kitai draudimo įmonei;kadangi konkrečios nuostatos dėl laisvės teikti paslaugas neturėtų apimti tam tikrų draudimo rizikų, kurioms šiame etape netinka taikyti minėtas nuostatas dėl to, kad valstybių narių institucijos yra priėmusios konkrečias taisykles dėl minėtų nuostatų pobūdžio ir jų socialinės reikšmės; kadangi šios išimtys turėtų būti peržiūrėtos po tam tikro šios direktyvos galiojimo laikotarpio;kadangi siekiant apsaugoti draudėjų interesus dabartiniame derinimo etape valstybėms narėms turėtų būti suteikta galimybė apriboti vienalaikį veiklos, susijusios su laisve teikti paslaugas, ir veiklos, susijusios su draudimo įstaigos vieta, plėtojimą; kadangi tokio apribojimo negalima nustatyti, jeigu draudėjai neprašo, kad jiems būtų suteikta tokia apsauga;kadangi laisve teikti paslaugas turėtų būti naudojamasi tokia tvarka, kuri užtikrintų, kad draudimo įmonė laikosi finansinių garantijų ir draudimo sąlygų nuostatų; kadangi ši tvarka gali būti sušvelninta tais atvejais, kai veikla, susijusi su draudimo paslaugų teikimu, yra taikoma draudėjams, kuriems dėl savo statuso, dydžio arba draudimo rizikos pobūdžio nėra reikalinga speciali interesų apsauga toje valstybėje, kurioje yra draudimo rizika;kadangi būtina pradėti specialų valstybių narių kompetentingų priežiūros institucijų bei minėtų institucijų ir Komisijos bendradarbiavimą dėl laisvės teikti paslaugas; kadangi turėtų būti numatyta baudų sistema, kuri būtų taikoma, jeigu draudimo paslaugą teikianti draudimo įmonė nesilaikys valstybės narės, kurioje teikiama ši paslauga, teisės normų;kadangi laukiant tolesnio nuostatų suderinimo draudimo techniniai atidėjimai turėtų būti reglamentuojami valstybės narės, kurioje teikiamos draudimo paslaugos, nustatytomis taisyklėmis ir jiems turėtų būti taikoma šios valstybės narės priežiūra, jeigu minėtų paslaugų teikimas apima draudimo rizikas, kurių atžvilgiu valstybė, paslaugos gavėja, siekia suteikti specialią apsaugą draudėjams; tačiau kadangi, jeigu toks rūpinimasis apsaugoti draudėjų interesus nėra pagrįstas, draudimo techniniai atidėjimai ir toliau reglamentuojami tos valstybės narės, kurioje yra įsteigta draudimo įmonė, nustatytomis taisyklėmis ir jiems turi būti taikoma šios valstybės narės priežiūra;kadangi kai kurios valstybės narės netaiko jokių netiesioginių mokesčių draudimo sandoriams, o dauguma valstybių narių minėtiems sandoriams taiko specialius mokesčius ir kitas įnašo formas, įskaitant pridėtinius mokesčius, skirtus kompensacinėms institucijoms; kadangi šių mokesčių ir įnašų struktūra ir tarifai žymiai skiriasi valstybėse narėse, kuriose jie yra taikomi; kadangi pageidautina neleisti, kad esantys skirtumai trukdytų draudimo paslaugų konkurencijai tarp valstybių narių; kadangi laukiant tolesnio nuostatų suderinimo valstybės narės, kurioje yra draudimo rizika, nustatytos mokesčių sistemos ir kitų įnašo formų taikymas gali ištaisyti padarytą žalą ir kadangi valstybės narės turi pačios nustatyti metodus, užtikrinančius, kad minėti mokesčiai ir įnašai būtų surinkti;kadangi pageidautina neleisti, kad dėl šios direktyvos ir 1978 m. gegužės 30 d. Tarybos direktyvos 78/473/EEB dėl įstatymų ir kitų teisės aktų, susijusių su Bendrijos bendruoju draudimu, derinimo [6] nesuderinto taikymo atsirastų trys skirtingos sistemos kiekvienoje valstybėje narėje; kadangi dėl to kriterijai, šioje direktyvoje apibrėžiantys "dideles draudimo rizikas", taip pat turėtų apibrėžti tas rizikas, kurios tikriausiai turėtų būti draudžiamos pagal Bendrijos bendro draudimo priemones;kadangi, kaip nurodyta Sutarties 8C straipsnyje, pageidautina atsižvelgti į skirtingo ekonominio išsivystymo valstybių pastangų mastą; kadangi dėl to pageidautina numatyti tam tikroms valstybėms narėms pereinamojo laikotarpio priemones dėl šios direktyvos konkrečių nuostatų, susijusių su laisve teikti paslaugas, laipsniško taikymo,PRIĖMĖ ŠIĄ DIREKTYVĄ:I ANTRAŠTINĖ DALISBendrosios nuostatos1 straipsnisDirektyvos tikslas:a) papildyti pirmąją Direktyvą 73/239/EEB;b) nustatyti specialiąsias nuostatas, susijusias su draudimo įmonių laisve teikti paslaugas, draudžiant pirmojoje direktyvoje nurodytas draudimo grupes.2 straipsnisŠioje direktyvoje:a) "pirmoji direktyva"— Direktyva 73/239/EEB;b) "draudimo įmonė":- taikant šios direktyvos I ir II antraštines dalisbet kuri draudimo įmonė, gavusi oficialų leidimą pagal pirmosios direktyvos 6 arba 23 straipsnį,- taikant šios direktyvos III ir V antraštines dalisbet kuri draudimo įmonė, gavusi oficialų leidimą pagal pirmosios direktyvos 6 straipsnį;c) "draudimo įstaiga"draudimo įmonės pagrindinė buveinė, atstovybė arba filialas, atsižvelgiant į 3 straipsnį;d) "valstybė narė, kurioje yra draudimo rizika":- valstybė narė, kurioje yra apdrausta nuosavybė, jeigu draudimas yra susijęs su pastatais arba su pastatais ir jų viduje esančiu turtu ir jeigu šis turtas yra apdraustas ta pačia draudimo sutartimi,- valstybė narė, kurioje yra atlikta registracija, jeigu draudimas yra susijęs su bet kokios rūšies transporto priemonėmis,- valstybė narė, kurioje draudėjas gavo polisą, jeigu tai yra polisai, sudaryti ne ilgesniam negu keturi mėnesiai laikui, apdraudžiant kelionių ar atostogų rizikas nepriklausomai nuo draudimo grupės,- valstybė narė, kurioje yra draudėjo nuolatinė gyvenamoji vieta arba, jeigu draudėjas yra juridinis asmuo, valstybė narė, kurioje yra pastarojo įstaiga, susijusi su draudimo sutartimi — visais atvejais, kurie nėra aiškiai apibrėžti ankstesnėse pastraipose;e) "valstybė narė, kurioje yra draudimo įstaiga":valstybė narė, kurioje yra rizikos draudimo įstaiga;f) "valstybė narė, kurioje teikiamos draudimo paslaugos":valstybė narė, kurioje yra kitos valstybės narės teritorijoje esančios draudimo įstaigos apdrausta rizika.3 straipsnisPirmojoje direktyvoje ir šioje direktyvoje bet kuri draudimo įmonė, nuolat esanti valstybės narės teritorijoje, yra traktuojama kaip draudimo įmonės atstovybė arba filialas, net ir tuo atveju, jeigu ji nėra atstovybė arba filialas, o yra tik biuras, kuriam vadovauja draudimo įmonės personalas arba nepriklausomas asmuo, turintis, kaip ir atstovybė, ilgalaikius įgaliojimus atstovauti draudimo įmonei.4 straipsnisŠioje direktyvoje ir pirmojoje direktyvoje į bendrąsias arba specialiąsias poliso sąlygas neįeina konkrečios sąlygos, kurios konkrečiu atveju skirtos atsižvelgti į ypatingas draudžiamos rizikos aplinkybes.II ANTRAŠTINĖ DALISPirmosios direktyvos papildomos nuostatos5 straipsnis"d) "didelės draudimo rizikos":i) draudimo rizikos, priskirtos priedo A dalies 4, 5, 6, 7, 11 ir 12 grupėms;ii) draudimo rizikos, priskirtos priedo A dalies 14 ir 15 grupėms, jeigu draudėjas profesionaliai užsiima gamybine arba komercine veikla arba viena iš liberaliųjų profesijų veiklų, o draudimo rizika yra susijusi su šia veikla;iii) draudimo rizikos, priskirtos priedo A dalies 8, 9, 13 ir 16 grupėms, jeigu draudėjas viršija mažiausiai dviejų iš šių trijų kriterijų normas:pirmasis etapas — iki 1992 m. gruodžio 31 d.:- balanso suma: 12,4 milijonai ekiu,- grynoji apyvarta: 24 milijonai ekiu,- vidutinis darbuotojų skaičius per finansinius metus — 500,antrasis etapas — nuo 1993 m. sausio 1 d.:- balanso suma: 6,2 milijonai ekiu,- grynoji apyvarta: 12,8 milijonai ekiu,- vidutinis darbuotojų skaičius per finansinius metus — 250.Jeigu draudėjas yra iš draudimo įmonių grupės, kurios rengia konsoliduotą finansinę atskaitomybę pagal Direktyvą 83/349/EEB [7], pirmiau išvardyti kriterijai yra taikomi remiantis konsoliduota finansine atskaitomybe.Kiekviena valstybė narė gali įrašyti profesionalių asociacijų, bendrų įmonių arba laikinų susivienijimų atliekamus rizikos draudimus į iii dalyje minimą kategoriją."6 straipsnisTaikydamos pirmosios direktyvos 15 straipsnio 2 dalies pirmąją pastraipą ir 24 straipsnį, valstybės narės laikosi šios direktyvos I priede išvardytų suderinimo taisyklių.7 straipsnis1. Šioje direktyvoje nurodytoms draudimo sutartims dėl valstybių narių teritorijose atliekamo rizikų draudimo taikoma teisė yra apibrėžiama pagal šias nuostatas:a) jeigu draudėjo nuolatinė gyvenamoji vieta arba jo centrinės administracijos buvimo vieta yra valstybės narės, kurioje yra draudimo rizika, teritorijoje, draudimo sutarčiai taikoma šios valstybės narės teisė. Tačiau draudimo sutarties šalys gali pasirinkti kitos valstybės teisę, jeigu to nedraudžia pirmosios valstybės narės teisė;b) jeigu draudėjo nuolatinė gyvenamoji vieta arba jo centrinės administracijos buvimo vieta nėra valstybės narės, kurioje yra draudimo rizika, teritorijoje, draudimo sutarties šalys gali draudimo sutarčiai taikyti tos valstybės narės, kurioje yra draudimo rizika, teisę arba tos valstybės, kurios teritorijoje yra draudėjo nuolatinė gyvenamoji vieta arba jo centrinės administracijos buvimo vieta, teisę;c) jeigu draudėjas vykdo komercinę, gamybinę arba liberalių profesijų veiklą ir jeigu draudimo sutarties objektas yra dvi rizikos arba daugiau rizikų, susijusių su šia veikla ir esančių skirtingų valstybių narių teritorijose, draudimo sutarčiai galima taikyti šių valstybių narių teisę bei tos valstybės, kurios teritorijoje yra draudėjo nuolatinė gyvenamoji vieta arba jo centrinės administracijos buvimo vieta, teisę;d) nepaisant to, kas pasakyta b ir c punktuose, jeigu juose nurodytos valstybės narės suteikia didesnę laisvę pasirenkant draudimo sutarčiai taikomą teisę, draudimo sutarties šalys gali šia pasirinkimo laisve pasinaudoti;e) nepaisant to, kas pasakyta a, b ir c punktuose, jeigu draudimo sutartyje įrašytos rizikos yra apribojamos draudiminiais įvykiais, kurie atsitinka kitos valstybės narės, o ne tos valstybės narės, kurioje yra draudimo rizika pagal 2 straipsnio d punktą, teritorijoje, draudimo sutarties šalys gali pasirinkti pirmosios valstybės narės teisę;f) jeigu draudimo sutarties objektas yra pirmosios direktyvos 5 straipsnio d punkto i papunktyje nurodytos rizikos, sutarties šalys gali pasirinkti bet kurios valstybės narės teisę;g) tai, kad a arba f punktuose nurodytais atvejais draudimo sutarties šalys jau pasirinko taikomą teisę, ir tuo atveju, kai visi kiti šioje situacijoje svarbūs dalykai taikomos teisės pasirinkimo metu yra susiję tik su viena valstybe nare, nepakeičia šios valstybės narės privalomųjų teisės normų (t. y. tų teisės normų, kurioms nėra daroma išlyga jokia draudimo sutartimi pagal minėtos valstybės narės įstatymus), taikymo;h) ankstesniuose punktuose nurodytas taikomos teisės pasirinkimas turi būti pakankamai aiškiai apibrėžtas nustatant draudimo sutarties sąlygas arba konkretaus atvejo aplinkybes. Jeigu tai nėra apibrėžta arba jeigu toks pasirinkimas nėra padarytas, draudimo sutarčiai taikomi tos valstybės (iš visų ankstesniuose punktuose išvardytų valstybių narių), su kuria yra labiausiai susijusi draudimo sutartis, teisė. Nepaisant to, atskirai draudimo sutarties daliai, kuri yra labiau susijusi su kita valstybe negu su ankstesniuose punktuose išvardytomis valstybėmis narėmis, gali būti išimties tvarka taikoma šios kitos valstybės teisė. Laikoma, kad draudimo sutartis yra labiausiai susijusi su ta valstybe nare, kurioje yra draudimo rizika;i) Jeigu į valstybę įeina keletas teritorinių vienetų, iš kurių kiekvienas yra apibrėžęs savo teisės normas dėl sutartinių įsipareigojimų, nustatant pagal šią direktyvą taikomą teisę laikoma, kad kiekvienas iš šių teritorinių vienetų yra atskira valstybė.Valstybė narė, kurios įvairūs teritoriniai vienetai yra nustatę savo teisės normas dėl sutartinių įsipareigojimų, nėra įpareigota taikyti šios direktyvos nuostatų sprendžiant prieštaravimus tarp minėtų teritorinių vienetų teisės normų.2. Tai, kas pasakyta šiame straipsnyje, neapriboja teismo teisės taikyti teisės normas tokioje situacijoje, kai šios teisės normos yra privalomos, nepriklausomai nuo draudimo sutarčiai taikomos teisės.Valstybės narės, kurioje yra draudimo rizika, arba valstybės narės, kuri įpareigoja sudaryti draudimo sutartį, privalomos teisės normos gali būti taikomos, jeigu (ir tiek, kiek) jos turi būti taikomos pagal minėtų valstybių teisę, nepriklausomai nuo draudimo sutarčiai taikomos teisės, ir jeigu tai yra nustatyta valstybės narės teise.Jeigu draudimo sutarties objektas yra rizikos, esančios daugiau kaip vienoje valstybėje narėje, taikant šios dalies nuostatas laikoma, kad draudimo sutartis yra sudaryta iš keleto draudimo sutarčių, iš kurių kiekviena yra susijusi tik su viena valstybe nare.3. Atsižvelgiant į ankstesnių dalių nuostatas, valstybės narės taiko šioje sutartyje nurodytoms draudimo sutartims tarptautinės privatinės teisės bendrąsias normas, susijusias su sutartiniais įsipareigojimais.8 straipsnis1. Pagal šio straipsnio nustatytas sąlygas draudimo įmonė gali teikti bei sudaryti privalomojo draudimo sutartis, vadovaudamasi šios direktyvos ir pirmosios direktyvos taisyklėmis.2. Tais atvejais, kai valstybė narė įpareigoja sudaryti draudimo sutartį, laikoma, kad draudimo sutartis nevykdo šio įpareigojimo, jeigu ji nėra sudaryta pagal tam tikras nuostatas, kurias minėta valstybė narė taiko tokiai sutarčiai.3. Jeigu draudžiant privalomuoju draudimu valstybės narės, kurioje yra draudimo rizika, teisė prieštarauja valstybės narės, įpareigojančios sudaryti draudimo sutartį, teisei, galioja pastarosios valstybės narės teisė.4. a) atsižvelgiant į šios dalies b ir c punktus, 7 straipsnio 2 dalies trečioji pastraipa taikoma tais atvejais, kai draudimo sutartis numato draudimą keliose valstybėse narėse, iš kurių bent viena įpareigoja sudaryti draudimo sutartį;b) jeigu tuo metu, kai pranešama apie šią direktyvą, valstybė narė yra nustačiusi, kad bet kuri jos teritorijoje įsteigta draudimo įmonė turi gauti privalomojo draudimo bendrųjų ir specialiųjų sąlygų patvirtinimą, ši valstybė narė, taikydama išlygas 9 ir 18 straipsnių nuostatoms, taip pat gali pareikalauti, kad būtų patvirtintos bendrosios ir specialiosios privalomojo draudimo, kuriuo jos teritorijoje draudžia bet kuri draudimo įmonė pagal 12 straipsnio 1 dalies nuostatas, sąlygos;c) nukrypdama nuo 7 straipsnio valstybė narė gali nustatyti, kad privalomojo draudimo sutarčiai yra taikoma tos valstybės, kuri įpareigoja sudaryti draudimo sutartį, teisė;d) jeigu valstybė narė nustato privalomąjį draudimą ir jeigu draudikas turi informuoti kompetentingas institucijas apie draudimo nutraukimą, toks nutraukimas gali būti taikomas žalą patyrusioms trečiosioms šalims tik esant minėtos valstybės narės įstatymų numatytoms aplinkybėms.5. a) kiekviena valstybė narė praneša Komisijai apie rizikas, kurių draudimas yra privalomas pagal šios valstybės narės teisės aktus; pranešime turi būti nurodyta:- konkrečios įstatymo nuostatos, susijusios su tokiu draudimu,- duomenys, kuriuos privaloma nurodyti sertifikate, kurį draudikas išduoda draudėjui, jeigu valstybė reikalauja, kad būtų pateikti įrodymai dėl įpareigojimo sudaryti draudimo sutartį vykdymo. Valstybė narė gali pareikalauti, kad prie šių duomenų būtų pridėta draudiko deklaracija, patvirtinanti, kad draudimo sutartis atitinka konkrečias su atitinkamu draudimu susijusias nuostatas.b) Komisija paskelbia a punkte nurodytus duomenis Europos Bendrijų oficialiajame leidinyje;c) valstybė narė priima pažymą, kurios turinys atitinka a punkto antrosios įtraukos reikalavimus, kaip įrodymą, kad laikomasi draudimosi prievolės.9 straipsnis1. "Tačiau kalbant apie 5 straipsnio d punkte paminėtas draudimo rizikas, nebūtina nurodyti a ir b punktuose išvardytų duomenų apie bendrąsias ir specialiąsias sąlygas bei draudimo įmokų dydžius."2. "3. Šios derinimo priemonės netrukdo valstybėms narėms įgyvendinti arba priimti įstatymus ir kitus teisės aktus, reikalaujančius, visų pirma, kad draudimo įmonių valdytojai ir direktoriai būtų kvalifikuoti specialistai ir kad būtų patvirtinti draudimo įmonių įstatai, bendrosios ir specialiosios draudimo sutarties sąlygos, draudimo įmokų dydžiai ir visi kiti dokumentai, reikalingi normaliai priežiūrai atlikti.Tačiau 5 straipsnyje d punkte nurodytų draudimo rizikų atžvilgiu valstybės narės neapibrėžia nuostatų, reikalaujančių, kad būtų patvirtintos bendrosios ir specialiosios draudimo sutarties sąlygos, draudimo įmokų dydžiai arba dokumentų formos ir visi kiti spausdinti dokumentai, kuriuos draudimo įmonė ketina naudoti sudarydama sandorius su draudėjais, arba kad būtų sistemingai informuojama apie anksčiau išvardytus dalykus. Jos tik gali reikalauti, kad būtų nesistemingai informuojama apie šias sąlygas ir kitus dokumentus, siekiant patikrinti, ar šių draudimo rizikų atžvilgiu yra laikomasi įstatymų ir kitų teisės aktų; tačiau šis reikalavimas negali būti išankstine sąlyga, nustatančia, kad draudimo įmonė gali plėtoti savo veiklą.5 straipsnio d dalyje nurodytų draudimo rizikų atžvilgiu valstybės narės negali reikalauti, kad būtų iš anksto pranešama apie numatomą draudimo įmokų tarifų padidinimą arba kad toks numatomas tarifų padidinimas būtų iš anksto patvirtintas, išskyrus tuos atvejus, kai tai yra susiję su bendra kainų kontrolės sistema.Šios suderinimo priemonės taip pat netrukdo valstybėms narėms patikrinti draudimo įmonių, prašančių išduoti arba gavusių leidimą drausti priedo A dalies 18 grupę, tiesioginius ir netiesioginius personalo ir įrengimų išteklius, įskaitant medicinos specialistų kvalifikaciją bei įrengimų kokybę, kuriais draudimo įmonės naudojasi vykdydamos savo įsipareigojimus pagal šią draudimo grupę."10 straipsnis"3. Kiekviena valstybė narė imasi visų būtinų priemonių užtikrinti, kad institucijos, atsakingos už draudimo įmonių priežiūrą, turėtų reikalingus įgaliojimus ir disponuotų reikalingomis priemonėmis atlikti draudimo įmonių, įsteigtų jos teritorijoje, veiklos priežiūrą, įskaitant veiklą už šios teritorijos ribų, pagal Tarybos direktyvas, reglamentuojančias šią veiklą, ir užtikrinti, kad minėtų direktyvų nuostatos būtų įgyvendinamos.Šie įgaliojimai ir priemonės visų pirma turi leisti priežiūros institucijoms:- nuodugniai ištirti draudimo įmonės ir jos visos veiklos padėtį, be kita ko:- renkant informaciją arba reikalaujant pateikti dokumentus apie draudimo veiklą,- atliekant neplaninį patikrinimą draudimo įmonės patalpose,- imtis bet kokių tinkamų ir būtinų priemonių draudimo įmonės atžvilgiu, užtikrinant, kad draudimo įmonės veikla nepažeistų įstatymų ir kitų teisės aktų, kurių minėta draudimo įmonė turi laikytis kiekvienoje valstybėje narėje, o svarbiausia, kad nepažeistų savo veiklos programos, jeigu ji yra privaloma, bei užkertant kelią bet kokiems pažeidimams, kurie gali pakenkti draudėjų interesams, arba pašalinant juos,- užtikrinti, kad priemonės, kurių reikalauja priežiūros institucijos, būtų įgyvendintos, jeigu reikia, panaudojant priverstines ir teismines priemones.Valstybės narės taip pat gali numatyti, kad priežiūros institucijos gautų bet kurią informaciją apie tarpininkų sudarytas sutartis."11 straipsnis1. Pirmosios direktyvos 21 straipsnis yra išbraukiamas.2. Kiekviena valstybė narė, laikydamasi nacionalinės teisės numatytų sąlygų, leidžia savo teritorijoje įsteigtoms draudimo įmonėms perduoti visą savo draudimo sutarčių, kuriose minėta valstybė yra įrašyta kaip valstybė, kurioje yra draudimo rizika, portfelį arba jo dalį toje pačioje valstybėje narėje įsteigtam teisių perėmėjui, jeigu valstybės narės, kurioje yra teisių perėmėjo pagrindinė buveinė, priežiūros institucijos patvirtina, kad pastarasis, įvykus perdavimui, turės reikalingą mokumo atsargą.3. Kiekviena valstybė narė, laikydamasi nacionalinės teisės numatytų sąlygų, leidžia savo teritorijoje įsteigtoms draudimo įmonėms perduoti visą savo draudimo sutarčių, sudarytų 12 straipsnio 1 dalyje nurodytomis aplinkybėmis, portfelį arba jo dalį teisių perėmėjui, įsteigtam toje valstybėje narėje, kurioje teikiamos draudimo paslaugos, jeigu valstybės narės, kurioje yra teisių perėmėjo pagrindinė buveinė, priežiūros institucijos patvirtina, kad pastarasis, įvykus perdavimui, turės reikalingą mokumo atsargą.4. Kiekviena valstybė narė, laikydamasi nacionalinės teisės numatytų sąlygų, leidžia savo teritorijoje įsteigtoms draudimo įmonėms perduoti visą savo draudimo sutarčių, sudarytų 12 straipsnio 1 dalyje nurodytomis aplinkybėmis, portfelį arba jo dalį toje pačioje valstybėje narėje įsteigtam teisių perėmėjui, jeigu valstybės narės, kurioje yra teisių perėmėjo pagrindinė buveinė, priežiūros institucijos patvirtina, kad pastarasis, įvykus perdavimui, turės reikalingą mokumo atsargą, ir jeigu jis laikosi 13–16 straipsniuose nurodytų sąlygų valstybėje narėje, kurioje teikiamos draudimo paslaugos.5. 3 ir 4 dalyse nurodytais atvejais valstybės narės, kurioje įsteigta draudimo sutartis perduodanti draudimo įmonė, priežiūros institucijos, gavusios valstybės narės, kurioje teikiamos draudimo paslaugos, priežiūros institucijų sutikimą, sankcionuoja tokį perdavimą.6. Jeigu valstybė narė, laikydamasi nacionalinės teisės numatytų sąlygų, leidžia savo teritorijoje įsteigtoms draudimo įmonėms perduoti visą savo draudimo sutarčių portfelį arba jo dalį teisių perėmėjui, įsteigtam kitoje valstybėje narėje, kurioje nėra teikiamos draudimo paslaugos, ji užtikrina, kad būtų įvykdytos šios sąlygos:- valstybės narės, kurioje yra teisių perėmėjo pagrindinė buveinė, priežiūros institucijos patvirtina, kad pastarasis, įvykus perdavimui, turės reikalingą mokumo atsargą,- valstybė narė, kurioje įsteigtas teisių perėmėjas, duoda sutikimą,- teisių perėmėjas laikosi 13–16 straipsniuose nurodytų sąlygų valstybėje narėje, kurioje teikiamos draudimo paslaugos, o šios valstybės narės teisė numato tokio perdavimo galimybę ir minėta valstybė narė duoda savo sutikimą.7. Pagal šį straipsnį sankcionuotas perdavimas paskelbiamas vadovaujantis nacionalinės teisės numatytomis sąlygomis valstybėje narėje, kurioje yra draudimo rizika. Toks perdavimas galioja visiems draudėjams, apdraustiesiems asmenims ir bet kuriems kitiems asmenims, turintiems teisių ir įsipareigojimų pagal perduodamas draudimo sutartis.Ši nuostata nepakeičia valstybių narių teisės suteikti draudėjams galimybę, įvykus perdavimui, nutraukti draudimo sutartį per nustatytą laikotarpį.III ANTRAŠTINĖ DALISNuostatos, susijusios su laisve teikti paslaugas12 straipsnis1. Šios antraštinės dalies nuostatos taikomos tais atvejais, kai draudimo įmonė per valstybėje narėje esančią draudimo įstaigą atlieka 2 straipsnio d punkte apibrėžtų rizikų, esančių kitoje valstybėje narėje, draudimą; šioje antraštinėje dalyje pastaroji valstybė narė yra valstybė narė, kurioje teikiamos draudimo paslaugos.2. Ši antraštinė dalis netaikoma sandoriams, draudimo įmonėms ir institucijoms, kurioms netaikoma pirmoji direktyva; be to, ji netaikoma rizikoms, kurias draudžia pirmosios direktyvos 4 straipsnyje nurodytos institucijos, kurių veiklą reglamentuoja viešoji teisė.Ši antraštinė dalis netaikoma draudimo sutartims dėl rizikų, apibūdinamų šiais pirmosios direktyvos priedo A dalies skaičiais:- Nr. 1:draudimas nuo nelaimingų atsitikimų darbe,- Nr. 10:išskyrus vežėjo civilinės atsakomybės draudimą,- Nr. 12:motorinių laivų ir laivų draudimas, kuris tuo metu, kai pranešama apie šią direktyvą, yra atitinkamos valstybės narės nurodymu reguliuojamas tokiomis pačiomis priemonėmis kaip ir kelių transporto draudimas,- Nr. 13:branduolinės energijos civilinės atsakomybės draudimas ir farmacijos preparatų civilinės atsakomybės draudimas,- Nr. 9 ir Nr. 13:statybos darbų privalomasis draudimas.Taryba išnagrinėja šias išimtis ne vėliau kaip iki 1998 m. liepos 1 d.3. Iki pirmosios direktyvos 7 straipsnio 2 dalies c punkte numatyto tolesnio derinimo Vokietijos Federacinė Respublika gali nepanaikinti nuostatos, draudžiančios jos teritorijoje sveikatos draudimą vykdyti vienu metu kartu su kitoms grupėms priskiriamais draudimais nustatyta paslaugų teikimo tvarka.13 straipsnisValstybių narių teisės aktai numato, kad valstybėje narėje įsteigta draudimo įmonė teikdama paslaugas tos valstybės teritorijoje gali drausti bent jau šias rizikas:- pirmosios direktyvos 5 straipsnio d punkte apibrėžtas dideles rizikas,- kitas pirmosios direktyvos 5 straipsnio d punkte neapibrėžtas rizikas, priskiriamas grupėms, kurias drausti jos draudimo įstaiga nėra gavusi leidimo.14 straipsnisBet kuri draudimo įmonė, ketinanti teikti draudimo paslaugas, pirmiausiai apie tai informuoja valstybės narės, kurioje yra draudimo įmonės pagrindinė buveinė, kompetentingas institucijas ir, jeigu reikia, valstybės narės, kurioje yra atitinkama draudimo įstaiga, kompetentingas institucijas, nurodydama, kokios valstybės narės arba valstybių narių teritorijoje ji ketina teikti draudimo paslaugas bei draudimų, kuriuos ji ketina atlikti, rūšis.Šios institucijos gali pareikalauti, kad joms būtų pateikta informacija arba įrodymai, nurodyti pirmosios direktyvos 9 arba 11 straipsniuose.15 straipsnis1. Atsižvelgiant į 16 straipsnio nuostatas, kiekviena valstybė narė, kurios teritorijoje draudimo įmonė ketina teikti draudimo paslaugas, gali nustatyti, kad šiai veiklai reikalingas administracijos leidimas; todėl ji gali pareikalauti, kad draudimo įmonė pateiktų:a) valstybės narės, kurioje yra draudimo įmonės pagrindinė buveinė, kompetentingų institucijų išduotą sertifikatą, patvirtinantį, kad minėta draudimo įmonė turi minimalią mokumo atsargą visai veiklai, apskaičiuotą pagal pirmosios direktyvos 16 ir 17 straipsnius, ir kad leidimas, išduotas pagal pirmosios direktyvos 7 straipsnio 1 dalį, leidžia draudimo įmonei vykdyti savo veiklą už valstybės narės, kurioje yra draudimo įstaiga, teritorijos ribų;b) įsisteigimo valstybės narės kompetentingų institucijų išduotą sertifikatą, nurodantį grupes, kurias drausti ši įmonė yra gavusi leidimą, bei patvirtinantį, kad minėtos institucijos neprieštarauja, kad ši draudimo įmonė teiktų draudimo paslaugas;c) veiklos programą, kurioje būtų nurodyti šie duomenys:- rizikų, kurias drausti ši įmonė ketina valstybėse narėse, kuriose teikiamos draudimo paslaugos, rūšys,- bendrosios ir specialiosios polisų, kuriuos ji ketina naudoti minėtose valstybėse narėse, sąlygos,- draudimo įmokų (premijų) tarifai, kuriuos draudimo įmonė ketina nustatyti kiekvienai draudimo grupei,- dokumentų formos ir kiti spausdinti dokumentai, kuriuos draudimo įmonė ketina naudoti sudarydama sandorius su draudėjais, jeigu reikalaujama, kad kitos minėtoje valstybėje narėje įsteigtos draudimo įmonės taip pat pateiktų šių dokumentų pavyzdžius.2. Valstybės narės, kurioje teikiamos draudimo paslaugos, kompetentingos institucijos gali pareikalauti, kad 1 dalies c punkte nurodyti duomenys būtų pateikti oficialia šios valstybės kalba.3. Per šešis mėnesius nuo 1 dalyje nurodytų dokumentų gavimo dienos valstybės narės, kurioje teikiamos draudimo paslaugos, kompetentingos institucijos priima sprendimą dėl leidimo išdavimo arba jo nedavimo, o toks sprendimas turi būti pagrįstas tuo, ar draudimo įmonės pateiktoje veiklos programoje nurodyti duomenys atitinka minėtos valstybės narės įstatymus ir kitus teisės aktus.4. Jeigu valstybės narės, kurioje teikiamos draudimo paslaugos, kompetentingos institucijos nepriima sprendimo iki 3 dalyje nurodyto termino pabaigos, laikoma, kad leidimas yra neduotas.5. Apie bet kurį sprendimą neduoti leidimo arba neišduoti 1 dalies a arba b punktuose nurodyto sertifikato pranešama minėtai draudimo įmonei pateikiant išsamius tokio sprendimo motyvus.6. Kiekviena valstybė narė numato teisę apskųsti teismui sprendimą neduoti leidimo arba neišduoti 1 dalies a arba b punktuose nurodyto sertifikato.16 straipsnis1. Kiekviena valstybė narė, kurios teritorijoje draudimo įmonė ketina teikti paslaugas, susijusias su pirmosios direktyvos 5 straipsnio d punkte nurodytų rizikų draudimu, pareikalauja, kad minėta draudimo įmonė:a) pateiktų valstybės narės, kurioje yra draudimo įmonės pagrindinė buveinė, kompetentingų institucijų išduotą sertifikatą, patvirtinantį, kad minėta draudimo įmonė turi minimalią mokumo atsargą visai veiklai, apskaičiuotą pagal pirmosios direktyvos 16 ir 17 straipsnius, ir kad leidimas, išduotas pagal pirmosios direktyvos 7 straipsnio 1 dalį, leidžia draudimo įmonei vykdyti savo veiklą už valstybės narės, kurioje yra draudimo įstaiga, teritorijos ribų;b) pateiktų valstybės narės, kurioje yra draudimo įstaiga, kompetentingų institucijų išduotą sertifikatą, nurodantį grupes, kurias drausti ši įmonė yra gavusi leidimą, bei patvirtinantį, kad minėtos institucijos neprieštarauja, kad ši draudimo įmonė teiktų draudimo paslaugas;c) nurodytų rizikų, kurias drausti ši įmonė ketina valstybėje narėje, kurioje teikiamos draudimo paslaugos, rūšis.2. Kiekviena valstybė narė numato teisę apskųsti teismui sprendimą neišduoti sertifikato, nurodyto 1 dalies a arba b punktuose.3. Draudimo įmonė gali pradėti vykdyti savo veiklą nuo dienos, kai valstybės narės, kurioje teikiamos paslaugos, kompetentingos institucijos oficialiai patvirtina gavusios 1 dalyje nurodytus dokumentus.4. Šis straipsnis taip pat taikomas tais atvejais, jeigu valstybė narė, kurios teritorijoje draudimo įmonė ketina teikti paslaugas, susijusias su kitų, pirmosios direktyvos 5 straipsnio d punkte nenurodytų rizikų draudimu, nenustato sąlygos, kad šiai veiklai reikalingas administracijos leidimas.17 straipsnis1. Jeigu 14 straipsnyje nurodyta draudimo įmonė ketina iš dalies pakeisti 15 straipsnio 1 dalies c punkte arba 16 straipsnio 1 dalies c punkte išvardytus duomenis, ji šias pataisas pateikia valstybės narės, kurioje teikiamos draudimo paslaugos, kompetentingoms institucijoms. Šios pataisos įsigalioja pagal atitinkamai 15 straipsnio 3 dalies ir 16 straipsnio 3 dalies nustatytas taisykles.2. Jeigu 14 straipsnyje nurodyta draudimo įmonė ketina išplėsti veiklą pradėdama kitų, pirmosios direktyvos 5 straipsnio d punkte nenurodytų rizikų draudimus, ji veikia laikydamasi 14 ir 15 straipsniuose numatytos tvarkos.3. Jeigu 14 straipsnyje nurodyta draudimo įmonė ketina pradėti pirmosios direktyvos 5 straipsnio d punkte arba šios direktyvos 16 straipsnio 4 dalyje nurodytų rizikų draudimus, ji veikia laikydamasi 14 ir 16 straipsniuose numatytos tvarkos.18 straipsnis1. Šios derinimo priemonės netrukdo valstybėms narėms įgyvendinti arba priimti įstatymus ir kitus teisės aktus, reikalaujančius, kad visų pirma būtų patvirtintos bendrosios ir specialiosios poliso sąlygos, dokumentų formos ir visi kiti spausdinti dokumentai, naudojami sudarant sandorius su draudėjais, taip pat draudimo įmokų dydžiai ir visi kiti dokumentai, reikalingi normaliai priežiūrai atlikti, jeigu valstybės narės, kurioje yra draudimo įstaiga, taisyklės yra nepakankamos, kad tinkamai apsaugotų draudėjo interesus, ir valstybės narės, kurioje teikiamos draudimo paslaugos, reikalavimai nėra didesni už tokio pobūdžio reikalavimus.2. Tačiau pirmosios direktyvos 5 straipsnio d punkte nurodytų draudimo rizikų atveju, valstybės narės nenustato nuostatų, reikalaujančių, kad būtų patvirtintos bendrosios ir specialiosios poliso sąlygos, draudimo įmokų dydžiai arba dokumentų formos ir visi kiti spausdinti dokumentai, kuriuos draudimo įmonė ketina naudoti, sudarydama sandorius su draudėjais, arba kad būtų sistemingai informuojama apie anksčiau išvardytus dalykus. Jos tik gali reikalauti, kad būtų nesistemingai informuojama apie šias sąlygas ir kitus dokumentus, siekdamos patikrinti, ar šių rizikų atžvilgiu yra laikomasi įstatymų ir kitų teisės aktų; tačiau šis reikalavimas negali būti išankstinė sąlyga nustatant, kad draudimo įmonė gali plėtoti savo veiklą.3. Pirmosios direktyvos 5 straipsnio d punkte nurodytų rizikų atveju valstybės narės negali reikalauti, kad būtų iš anksto pranešama apie numatomą draudimo įmokų dydžių padidinimą arba kad toks numatomas tarifų padidinimas būtų iš anksto patvirtintas, išskyrus tuos atvejus, kai tai yra susiję su bendra kainų kontrolės sistema.19 straipsnis1. Bet kuri draudimo paslaugas teikianti įmonė pateikia valstybės narės, kurioje teikiamos draudimo paslaugos, kompetentingoms institucijoms visus dokumentus, kuriuos ji yra prašoma pateikti, kad būtų įgyvendinamas šis straipsnis, jeigu reikalaujama, kad ir kitos minėtoje valstybėje narėje įsteigtos draudimo įmonės pateiktų šiuos dokumentus.2. Jeigu valstybės narės kompetentingos institucijos nustato, kad įmonė, teikianti draudimo paslaugas jos teritorijoje, nesilaiko šioje valstybėje galiojančių ir minėtai draudimo įmonei taikytinų teisės normų, šios institucijos pareikalauja, kad minėta draudimo įmonė šių teisės normų nebepažeistų.3. Jeigu minėta draudimo įmonė nevykdo 2 dalyje nurodyto reikalavimo, valstybės narės, kurioje teikiamos draudimo paslaugos, kompetentingos institucijos apie tai informuoja valstybės narės, kurioje yra draudimo įstaiga, kompetentingas institucijas. Valstybės narės, kurioje yra draudimo įstaiga, institucijos imasi visų tinkamų priemonių užtikrinant, kad minėta draudimo įmonė nebepažeistų galiojančių teisės normų. Apie šių priemonių pobūdį pranešama valstybės narės, kurioje teikiamos draudimo paslaugos, institucijoms.Valstybės narės, kurioje teikiamos draudimo paslaugos, kompetentingos institucijos taip pat gali kreiptis į valstybės narės, kurioje yra minėtos draudimo įmonės pagrindinė buveinė, kompetentingas institucijas, jeigu draudimo paslaugas teikia šios draudimo įmonės atstovybė arba filialas.4. Jeigu, nepaisant priemonių, kurių imasi valstybė narė, kurioje yra draudimo įstaiga, arba jeigu šios priemonės yra netinkamos ar nepakankamos atitinkamoje valstybėje narėje, draudimo įmonė ir toliau pažeidinėja valstybėje narėje, kurioje teikiamos paslaugos, galiojančias teisės normas, pastaroji valstybė narė, prieš tai informavusi valstybės narės, kurioje yra draudimo įstaiga, kompetentingas institucijas, gali imtis reikalingų priemonių užkirsti kelią tokiems teisės normų pažeidimams, įskaitant, jeigu reikia, tolesnių šios įmonės draudimo sutarčių, susijusių su draudimo paslaugų teikimu jos teritorijoje, sudarymo draudimą. Kitų, pirmosios direktyvos 5 straipsnio d punkte nenurodytų draudimo rizikų atveju, šios priemonės taip pat numato 15 straipsnyje minėto leidimo atšaukimą. Valstybės narės užtikrina, kad jų teritorijoje būtų galima tinkamai informuoti apie šias priemones.5. Šios nuostatos neturi įtakos valstybių narių teisei bausti už jų teritorijoje įvykdytus pažeidimus.6. Jeigu pažeidusi teisės normas draudimo įmonė valstybės narės, kurioje teikiamos paslaugos, teritorijoje turi savo įstaigą arba valdo turtą, pastarosios valstybės kompetentingos institucijos, laikydamosi nacionalinių įstatymų, gali taikyti administracines bausmes, nustatytas tokio pobūdžio pažeidimams, taikydamos minėtai įstaigai arba turtui priverstines priemones.7. Bet kuri priemonė, taikoma pagal 2–6 dalis ir susijusi su bausmėmis arba teikiamų paslaugų apribojimais, turi būti tinkamai pagrįsta ir apie ją turi būti pranešta atitinkamai draudimo įmonei. Kiekviena tokia priemonė gali būti apskundžiama teismui valstybėje narėje, kurios institucijos priėmė šį sprendimą.8. Jeigu buvo imtasi priemonių pagal pirmosios direktyvos 20 straipsnį, šį sprendimą priėmusi institucija informuoja valstybės narės, kurioje teikiamos draudimo paslaugos, kompetentingas institucijas, o jeigu buvo imtasi priemonių pagal minėto straipsnio 1 ir 3 dalių nuostatas, valstybės narės, kurioje teikiamos draudimo paslaugos, kompetentingos institucijos imasi bet kurių būtinų priemonių apdraustųjų asmenų interesams apsaugoti.Jeigu leidimas atšaukiamas pagal pirmosios direktyvos 22 straipsnį, valstybės narės, kurioje teikiamos draudimo paslaugos, kompetentingos institucijos yra informuojamos apie tokį sprendimą ir imasi tinkamų priemonių neleisti atitinkamai įstaigai toliau sudaryti draudimo sutartis, susijusias su draudimo paslaugų teikimu šios valstybės teritorijoje.9. Kas dvejus metus Komisija pateikia Tarybai ataskaitą, kurioje nurodomas atitinkamų atvejų skaičius ir pobūdis, dėl kurių skirtingose valstybėse narėse buvo priimtas sprendimas nesuteikti leidimo pagal 15 straipsnį arba buvo imtasi priemonių pagal šio straipsnio 4 dalį. Valstybės narės bendradarbiauja su Komisija, pateikdamos šiai ataskaitai reikalingą informaciją.20 straipsnisJeigu draudimo įmonė yra likviduojama, įsipareigojimai, kylantys dėl draudimo sutarčių, sudarytų teikiant draudimo paslaugas, yra vykdomi taip pat, kaip ir įsipareigojimai, kylantys dėl šios draudimo įmonės sudarytų kitų draudimo sutarčių, nepaisant apdraustųjų asmenų ir naudos gavėjų pilietybės.21 straipsnis1. Jeigu draudimas siūlomas teikiant draudimo paslaugas, draudėjui, prieš prisiimant bet kokius įsipareigojimus, pranešama, kokioje valstybėje narėje yra draudimo įmonės pagrindinė buveinė, atstovybė arba filialas.Bet kuriame draudėjui išduotame dokumente turi būti nurodyti ankstesnėje pastraipoje išvardyti duomenys.Pirmosiose dviejose pastraipose numatyti reikalavimai netaikomi draudimo rizikoms, nurodytoms pirmosios direktyvos 5 straipsnio d punkte.2. Draudimo sutartyje arba bet kuriame kitame draudimą įforminančiame dokumente bei draudimo paslaugų siūlyme, įpareigojančiame siūlytoją vykdyti įsipareigojimus, turi būti nurodytas draudžiančios įstaigos adresas ir pagrindinės buveinės adresas.22 straipsnis1. Kiekviena draudimo įstaiga turi informuoti priežiūros instituciją apie draudimo įmokų, susijusių su draudimo operacijomis, kurios atliekamos kaip paslaugų teikimas, sumą (neatskaičius perdraudimo), kurią ji gauna už atskiras draudimo grupes kiekvienoje valstybėje narėje. Draudimo grupės apibrėžiamos taip:- draudimas nuo nelaimingų atsitikimų ir ligos atveju (1 ir 2),- turto draudimas nuo gaisro ir kitų žalų (8 ir 9),- oro transporto, jūrų transporto ir sausumos transporto priemonių draudimas (3, 4, 5, 6, 7, 11 ir 12),- bendrosios civilinės atsakomybės draudimas (13),- kredito ir laidavimo draudimas (14 ir 15),- kitos draudimo grupės (16, 17 ir 18).Kiekvienos valstybės narės priežiūros institucija perduoda šią informaciją visų valstybių narių, kuriose teikiamos draudimo paslaugos, priežiūros institucijoms.2. Jeigu draudimo įstaigos valstybėje narėje gauta draudimo įmokų, susijusių su 1 dalies 1 pastraipoje nurodytomis draudimo operacijomis, suma (neatskaičius perdraudimo) yra didesnė kaip 2500000 ekiu, ji turi parengti rizikos prisiėmimo ataskaitą, į kurią įeina 2A arba 2B prieduose išvardyti punktai ir kuri suskirstoma pagal grupių draudimus, atliekamus toje valstybėje narėje.Tačiau jeigu draudimo įmonės ir jos visų įstaigų valstybėje narėje gauta draudimo įmokų, susijusių su 1 dalies 1 pastraipoje nurodytomis draudimo operacijomis, suma (neatskaičius perdraudimo) yra didesnė kaip 2500000 ekiu, valstybės narės, kurioje teikiamos draudimo paslaugos, priežiūros institucija gali paprašyti valstybės narės, kurioje yra draudimo įmonės pagrindinė buveinė, priežiūros institucijos, kad ateityje būtų rengiama draudimo, susijusio su draudimo operacijomis, kurias atlieka kiekviena tos įmonės draudimo įstaiga valstybės narės, kurioje teikiamos draudimo paslaugos, teritorijoje, rizikos prisiėmimo ataskaita.Valstybės narės, kurioje teikiamos paslaugos, priežiūros institucijai paprašius, valstybės narės, kurioje yra draudimo įstaiga, priežiūros institucija perduoda šios dalies 1 ir 2 pastraipose nurodytą rizikos prisiėmimo ataskaitą pirmosios valstybės narės priežiūros institucijai.23 straipsnis1. Jeigu norint teikti draudimo paslaugas būtina gauti valstybės narės, kurioje teikiamos šios paslaugos, leidimą, draudimo techninių atidėjimų, susijusių su atitinkamomis draudimo sutartimis, dydis yra apskaičiuojamas iki tolesnio įstatymų suderinimo pagal šios valstybės narės nustatytas taisykles arba, jeigu tokios taisyklės nenustatytos, laikantis šioje valstybėje narėje nusistovėjusios tvarkos; be to, minėta valstybė narė atlieka tokio apskaičiavimo priežiūrą. Minėta valstybė narė taip pat atlieka šių atidėjimų padengimo lygiaverčiu ir suderintu turtu ir šio turto lokalizavimo priežiūrą pagal jos nustatytas taisykles arba nusistovėjusią tvarką.2. Visais kitais atvejais draudimo techninių atidėjimų apskaičiavimo ir jų padengimo lygiaverčiu ir suderintu turtu bei šio turto lokalizavimo priežiūrą atlieka valstybė narė, kurioje yra draudimo įstaiga, pagal jos nustatytas taisykles arba nusistovėjusią tvarką.3. Valstybė narė, kurioje yra draudimo įstaiga, užtikrina, kad draudimo techniniai atidėjimai, susiję su visomis draudimo sutartimis, kurias sudaro draudimo įmonė per atitinkamą įstaigą, būtų pakankami ir padengti lygiaverčiu ir suderintu turtu.4. 1 dalyje nurodytu atveju valstybė narė, kurioje yra draudimo įstaiga, ir valstybė narė, kurioje teikiamos draudimo paslaugos, pasikeičia bet kokia informacija, reikalinga, kad jos galėtų vykdyti atitinkamas pareigas pagal 1 ir 3 dalies nuostatas.24 straipsnisNepaisant šios direktyvos nuostatų, valstybės narės turi teisę pareikalauti, kad draudimo įmonės, teikiančios draudimo paslaugas jų teritorijoje, prisijungtų ir dalyvautų bet kurioje programoje, užtikrinančioje draudimo išmokų mokėjimą draudėjams ir žalą patyrusiems tretiesiems asmenims tokiomis pačiomis sąlygomis, kokios taikomos šiose valstybėse narėse įsteigtoms draudimo įmonėms.25 straipsnisNepažeidžiant bet kokio tolesnio įstatymų suderinimo, kiekvienos sutarties dėl draudimo paslaugų teikimo nustatytos draudimo įmokos yra apmokestinamos tik tais netiesioginiais mokesčiais ir parafiskaliniais mokesčiais, taikomais valstybėje narėje, kurioje yra draudimo rizika pagal 2 straipsnio d punkte pateiktą apibrėžimą, o Ispanijoje — pridėtiniais mokesčiais, teisėtai nustatytais "Consorcio de compensación de Seguros" naudai, kad būtų vykdomos pareigos, susijusios su nuostolių, patiriamų dėl nenumatytų įvykių minėtoje valstybėje narėje, kompensavimu.Taikant išlygą 2 straipsnio d punkto pirmajai pastraipai ir taikant šį straipsnį, laikoma, kad pastate, kuris yra valstybės narės teritorijoje, esantis kilnojamasis turtas, išskyrus komercinio tranzito prekes, yra apibrėžiamas kaip šioje valstybėje narėje esanti draudimo rizika net ir tokiu atveju, kai pastatas ir jo viduje esantis turtas nėra apdrausti ta pačia draudimo sutartimi.Draudimo sutarčiai pagal 7 straipsnį taikoma teisė neturi įtakos taikytiniems fiskaliniams susitarimams.Kiekviena valstybė narė, laikydamasi tolesnio įstatymų suderinimo, draudimo įmonėms, kurios teikia draudimo paslaugas jos teritorijoje, taiko savo nacionalines nuostatas priemonėms, užtikrinančioms 1 pastraipoje numatytą netiesioginių mokesčių ir parafiskalinių mokesčių surinkimą.26 straipsnis1. Draudimo rizika, kuri gali būti apdrausta Bendrijos bendru draudimu pagal Direktyvą 78/473/EEB, yra apibrėžiama pirmo sios direktyvos 5 straipsnio d punkte.2. Šios direktyvos nuostatos dėl draudimo rizikų, apibrėžtų pirmosios direktyvos 5 straipsnio d punkte, taikomos pagrindiniam draudikui.IV ANTRAŠTINĖ DALISPereinamojo laikotarpio priemonės27 straipsnis1. Graikija, Airija, Ispanija ir Portugalija gali taikyti šias pereinamojo laikotarpio priemones:i) iki 1992 m. gruodžio 31 d. visoms draudimo rizikoms taikoma tvarka, kuri nėra taikoma pirmosios direktyvos 5 straipsnio d punkte nurodytoms draudimo rizikoms;ii) nuo 1993 m. sausio 1 d. iki 1994 m. gruodžio 31 d. didelių rizikų draudimo tvarka taikoma pirmosios direktyvos 5 straipsnio d punkto i ir ii papunkčiuose nurodytoms draudimo rizikoms; minėtos valstybės narės nustato ribas pirmosios direktyvos 5 straipsnio d punkto iii papunktyje nurodytoms draudimo rizikoms;iii) Ispanija:- nuo 1995 m. sausio 1 d. iki 1996 m. gruodžio 31 d. taikomos pirmajam etapui nustatytos ribos, nurodytos pirmosios direktyvos 5 straipsnio d punkto iii papunktyje,- nuo 1997 m. sausio 1 d. taikomos antrajam etapui nustatytos ribos.Portugalija, Airija, Graikija:- nuo 1995 m. sausio 1 d. iki 1998 m. gruodžio 31 d. taikomos pirmajam etapui nustatytos ribos, nurodytos pirmosios direktyvos 5 straipsnio d punkto iii papunktyje,- nuo 1999 m. sausio 1 d. taikomos antrajam etapui nustatytos ribos.Nuo 1995 m. sausio 1 d. leistinos išlygos taikomos tik draudimo sutartims dėl rizikų, pateiktų 8, 9, 13 ir 16 draudimo grupėse ir esančių tik vienoje iš keturių valstybių narių, kurios turi naudos iš pereinamojo laikotarpio priemonių.2. Iki 1994 m. gruodžio 31 d. šios direktyvos 26 straipsnio 1 dalis netaikoma draudimo rizikoms, esančioms šiame straipsnyje nurodytų keturių valstybių narių teritorijose. Pereinamuoju laikotarpiu, kuris prasideda nuo 1995 m. sausio 1 d., pirmosios direktyvos 5 straipsnio d punkto iii papunktyje nurodytos draudimo rizikos, kurios yra minėtų valstybių narių teritorijose ir kurios gali būti apdraustos Bendrijos bendru draudimu pagal Direktyvą 78/473/EEB, yra tos rizikos, kurios viršija šio straipsnio 1 dalies iii papunktyje nurodytas ribas.V ANTRAŠTINĖ DALISBaigiamosios nuostatos28 straipsnisKomisija ir valstybių narių kompetentingos institucijos glaudžiai bendradarbiauja siekdamos palengvinti tiesioginio draudimo veiklos priežiūrą Bendrijoje.Kiekviena valstybė narė informuoja Komisiją apie bet kokius didelius sunkumus, kylančius dėl šios direktyvos taikymo, įskaitant sunkumus, kylančius dėl to, kad valstybė narė sužino apie neįprastą draudimo veiklos perdavimą, kuris yra žalingas jos teritorijoje įsteigtoms draudimo įmonėms ir naudingas filialams ir atstovybėms, esančioms už jos teritorijos ribų.Komisija ir atitinkamos valstybės narės kompetentingos institucijos kaip galima greičiau išnagrinėja šiuos sunkumus siekdamos priimti tinkamą sprendimą.Jeigu būtina, Komisija pateikia tinkamus pasiūlymus Tarybai.29 straipsnisKomisija pateikia Tarybai periodines ataskaitas apie draudimo, atliekamo laikantis laisvės teikti paslaugas sąlygų, rinkos plėtrą; pirmoji ataskaita pateikiama 1993 m. liepos 1 d.30 straipsnisTais atvejais, kai šioje direktyvoje minimos pinigų sumos yra išreikštos ekiu, nacionalinių valiutų keitimo kursas, kuris įsigalioja ir yra taikytinas nuo kiekvienų metų gruodžio 31 d., yra tas valiutų kursas, kuris buvo taikomas ankstesnio spalio mėnesio paskutiniąją dieną keičiant Bendrijos narių valiutas į ekiu.Direktyvos 76/580/EEB [8] 2 straipsnis taikomas tik pirmosios direktyvos 3, 16 ir 17 straipsniams.31 straipsnisKas penkerius metus Taryba, remdamasi Komisijos pasiūlymu, peržiūri ir, jeigu reikia, pakeičia šioje direktyvoje nurodytas sumas, išreikštas ekiu, atsižvelgdama į ekonominės ir pinigų finansinės situacijos pokyčius Bendrijoje.32 straipsnisValstybės narės per 18 mėnesių nuo pranešimo apie šią direktyvą dienos [9] pakeičia savo nacionalines nuostatas, kad įgyvendintų šią direktyvą, ir apie tai nedelsdamos praneša Komisijai.Pagal šį straipsnį pakeistos nuostatos pradedamos taikyti per 24 mėnesius nuo pranešimo apie šią direktyvą dienos.33 straipsnisPranešus apie šią direktyvą, valstybės narės užtikrina, kad pagrindinių įstatymų arba kitų teisės aktų, priimtų šios direktyvos taikymo srityje, tekstai būtų pateikti Komisijai.34 straipsnisPriedai yra neatskiriama šios direktyvos dalis.35 straipsnisŠi direktyva skirta valstybėms narėms.Priimta Liuksemburge, 1988 m. birželio 22 d.Tarybos varduPirmininkasM. Bangemann[1] OL C 32, 1976 2 12, p. 2.[2] OL C 36, 1978 2 13, p. 14, OL C 167, 1988 6 27 ir 1988 m. birželio 15 d. sprendimas (dar nepaskelbtas Oficialiajame leidinyje).[3] OL C 204, 1976 8 30, p. 13.[4] OL L 228, 1973 8 16, p. 3.[5] OL L 185, 1987 7 4, p. 72.[6] OL L 151, 1978 6 7, p. 25.[7] OL L 193, 1983 7 18, p. 1.[8] OL Nr. L 189, 1976 9 13, p. 13.[9] Apie šią direktyvą valstybėms narėms pranešta 1988 m. birželio 30 d.--------------------------------------------------I PRIEDASSUDERINIMO TAISYKLĖSValiuta, kuria mokami draudiko įsipareigojimai, yra nustatoma pagal šias taisykles:1. Jeigu draudimo sutartyje numatytas draudimas yra išreikštas tam tikra valiuta, laikoma, kad draudiko įsipareigojimai mokami ta pačia valiuta.2. Jeigu draudimo sutartyje numatytas draudimas neišreikštas jokia valiuta, laikoma, kad draudiko įsipareigojimai mokami tos valstybės, kurioje yra draudimo rizika, valiuta. Tačiau draudikas gali pasirinkti valiutą, kuria išreiškiamos draudimo įmokos, jeigu tokiam pasirinkimui yra pakankamas pagrindas.Tai yra galima tokiu atveju, jeigu sudarius draudimo sutartį numatoma, kad žala bus apmokama ta valiuta, kuria mokamos draudimo įmokos, o ne tos valstybės, kurioje yra draudimo rizika, valiuta.3. Valstybės narės gali įpareigoti draudiką numatyti, kad draudimo išmokos būtų mokamos ta valiuta, kurią jis naudos pagal savo įgytą patirtį, arba, jeigu jis tokios patirties neturi, tos valstybės, kurioje jis įsteigtas, valiuta:- sudarant rizikų, priskiriamų 4, 5, 6, 7, 11, 12 ir 13 (tik gamintojo civilinė atsakomybė) draudimo grupėms, sutartis, ir- sudarant rizikų, priskiriamų kitoms draudimo grupėms, draudimo sutartis, jeigu pagal rizikos rūšį draudimo išmokos turi būti mokamos ne ta valiuta, kuri turėtų būti naudojama laikantis pirmiau nurodytos tvarkos.4. Jeigu draudikui yra pranešama apie žalą ir ji turi būti apmokėta tam tikra nurodyta kita valiuta, tačiau ne ta, kuri turėtų būti naudojama laikantis pirmiau nurodytos tvarkos, laikoma, kad draudiko įsipareigojimai yra mokėtini šia valiuta ir visų pirma ta valiuta, kuria išmokėti kompensaciją draudikas privalo teismo sprendimu arba draudiko ir draudėjo tarpusavio susitarimu.5. Jeigu žala yra įvertinama ta valiuta, kuri yra iš anksto žinoma draudikui, tačiau ne ta, kuri turėtų būti naudojama laikantis ankščiau nurodytos tvarkos, draudikai gali nustatyti, kad draudimo įsipareigojimai yra mokėtini šia valiuta.6. Valstybės narės gali leisti, kad draudimo įmonių techniniai atidėjimai nebūtų padengti suderintu turtu, jeigu ankščiau nurodytos tvarkos taikymas įpareigotų draudimo įmonę (jos pagrindinę buveinę ar filialą), kad jos turtas, išreikštas tam tikra valiuta, nebūtų didesnis kaip 7 % turto, išreikšto kitomis valiutomis, siekiant nepažeisti suderinimo principo.Tačiau:a) kai draudimo techniniai atidėjimai turi būti padengti turtu, išreikštu Graikijos drachmomis, Airijos svarais arba Portugalijos eskudais, jis nėra didesnis negu:- 1 milijonas ekiu pereinamuoju laikotarpiu, kuris baigiasi 1992 m. gruodžio 31 d.,- 2 milijonai ekiu nuo 1993 m. sausio 1 d. iki 1998 m. gruodžio 31 d.;b) kai draudimo techniniai atidėjimai turi būti padengti turtu, išreikštu Belgijos frankais, Liuksemburgo frankais ir Ispanijos pesetomis, jis nėra didesnis negu 2 milijonai ekiu pereinamuoju laikotarpiu, kuris baigiasi 1996 m. gruodžio 31 d.Nuo a ir b punktuose nurodytų pereinamųjų laikotarpių pabaigos šioms valiutoms yra taikoma bendra tvarka, jeigu Taryba nenusprendžia kitaip.7. Valstybės narės gali nereikalauti, kad draudimo įmonės (jų pagrindinės buveinės arba filialai) taikytų suderinimo principą tais atvejais, kai draudimo įsipareigojimai yra mokėtini kita, ne vienos iš Bendrijos valstybių narių valiuta, jeigu šia valiuta atliekamos investicijos yra reguliuojamos; jeigu šiai valiutai yra taikomi pervedimo apribojimai arba dėl panašių priežasčių ji yra netinkama draudimo techniniams atidėjimams padengti.8. Valstybės narės gali leisti, kad draudimo įmonės (jų pagrindinės buveinės arba filialai) neturėtų suderinto turto, jeigu jis turi padengti ne daugiau kaip 20 % jų draudimo įsipareigojimų, išreikštų tam tikra valiuta.Tačiau visas turtas, išreikštas visomis valiutomis kartu paėmus, turi bent jau prilygti visiems draudimo įsipareigojimams, išreikštiems visomis valiutomis kartu paėmus.9. Kiekviena valstybė narė gali nustatyti, kad, jeigu laikantis ankščiau nurodytos tvarkos draudimo įsipareigojimas yra padengtinas turtu, išreikštu kurios nors valstybės narės valiuta, šis reikalavimas taip pat laikomas įvykdytu, jeigu 50 % turto yra išreikšta ekiu.--------------------------------------------------2A PRIEDASRizikos prisiėmimo ataskaita1. Bendra uždirbtų įmokų suma2. Išlaidos žalai atlyginti3. Išlaidos komisiniams4. Bendra rizikos prisiėmimo suma--------------------------------------------------2B PRIEDASRizikos prisiėmimo ataskaita1. Bendra įmokų suma per paskutiniuosius draudiminius metus2. Bendra išmokų suma per paskutiniuosius draudiminius metus (įskaitant atidėjimus draudiminių metų pabaigoje)3. Išlaidos komisiniams4. Bendra rizikos prisiėmimo suma--------------------------------------------------


title: 1988 m. birželio 7 d. Tarybos direktyva, iš dalies keičianti Direktyvą 75/106/EEB dėl valstybių narių įstatymų, susijusių su tam tikrų skystųjų produktų fasavimu pagal tūrį, suderinimo

text:
Svarbus teisinis pranešimas

|

31988L0316

Oficialusis leidinys L 143 , 10/06/1988 p. 0026 - 0027 specialusis leidimas suomių kalba: skyrius 15 tomas 8 p. 0089  specialusis leidimas švedų kalba: skyrius 15 tomas 8 p. 0089

		Tarybos direktyva1988 m. birželio 7 d.iš dalies keičianti Direktyvą 75/106/EEB dėl valstybių narių įstatymų, susijusių su tam tikrų skystųjų produktų fasavimu pagal tūrį, suderinimo(88/316/EEB)EUROPOS BENDRIJŲ TARYBA,atsižvelgdama į Europos ekonominės bendrijos steigimo sutartį, ypač į jos 100A straipsnį,atsižvelgdama į Komisijos pasiūlymą,bendradarbiaudama su Europos Parlamentu [1],atsižvelgdama į Ekonomikos ir socialinių reikalų komiteto nuomonę [2],kadangi priėmus Direktyvą 75/106/EEB [3] su paskutiniais pakeitimais, padarytais Direktyva 85/10/EEB [4], paaiškėjo, kad būtina visiškai suderinti toje direktyvoje nurodytus vardinių kiekių svyravimus;kadangi Direktyvoje 75/106/EEB nėra nuostatų dėl taros ar jos naudojimo; kadangi su žmonėms vartoti skirtų skysčių taros perdirbimu susijusius klausimus reglamentuoja Direktyva 85/339/EEB [5]; kadangi dėl to būtina panaikinti Direktyvos 75/106/EEB 5 straipsnio 4 dalį;kadangi siekiant, kad būtų sukurta skaidri fasuotų produktų rinka, patartina, jeigu įmanoma, užtikrinti, kad būtų visiškai suderinti fasuojamų prekių kiekių svyravimai,PRIĖMĖ ŠIĄ DIREKTYVĄ:1 straipsnisDirektyvos 75/106/EEB 5 straipsnis iš dalies keičiamas taip:1) 2 dalies pabaigoje įrašoma: "… o jei tai yra 4 punkte išvardytų produktų 0,375 litro ir 0,75 litro tūriai – iki 1991 m. gruodžio 31 d."2) 3 dalies b punktas pakeičiamas taip:"b) Fasuotės, kuriose yra III priedo 1 dalies a ir b punktuose išvardytų produktų, po 1988 m. gruodžio 31 d. gali būti parduodamos tik tada, jeigu jų vardiniai tūriai atitinka nustatytuosius pirmiau minėto priedo I skiltyje.Pakuotės, kuriose yra III priedo 2 dalies a punkte išvardytų produktų, po 1990 m. gruodžio 31 d. gali būti parduodamos tik tada, jeigu jų vardiniai tūriai atitinka nustatytuosius pirmiau minėto priedo I skiltyje. III priedo 4 dalyje nurodytos fasuotės po 1991 m. gruodžio 31 d. gali būti parduodamos tik tada, jeigu jų vardiniai tūriai atitinka nustatytuosius pirmiau minėtoje I skiltyje."3) 3 dalies d punktas papildomas taip:"d) Nepažeidžiant b punkto, Airijoje ir Jungtinėje Karalystėje gali būti parduodami III priedo 4 dalyje išvardyti 0,071 litro tūrio produktai."4) 4 dalis išbraukiama.2 straipsnis1. Direktyvos 75/106/EEB III priedo I skiltyje įrašomi šie tūriai:- 1 dalies d punkte: "3 – 5",- 2 dalies a punkte: "4,5 – 6 – 9",- 4 dalyje: "0,35 – 0,70 – 1,125 (*) – 4,5 – 5 (*) – 10 (*)."III priedo pabaigoje įrašoma ši išnaša:"(*) Vertės skirtos naudoti tik prekyboje."2. Direktyvos 75/106/EEB III priedo II skiltyje iš 4 dalyje nurodytų produktų išbraukiami "0,35" ir "0,70" tūriai.3 straipsnisDirektyvos 75/106/EEB 1 straipsnyje įrašoma ši pastraipa:"Ši direktyva netaikoma toms fasuotėms, kuriose yra III priedo 2 dalies a punkte ir 4 dalyje išvardytų produktų, ir kurios yra skirtos tiekti į lėktuvus, laivus ir traukinius ar parduoti neapmuitinamų prekių parduotuvėse."4 straipsnisValstybės narės priima įstatymus ir kitus teisės aktus, kurie, įsigalioję iki 1988 m. birželio 30 d., įgyvendina šią direktyvą. Apie tai jos nedelsdamos praneša Komisijai.Priimta Liuksemburge, 1988 m. birželio 7 d.Tarybos varduPirmininkasM. Bangemann[1] OL C 156, 1987 6 15, p. 191 ir 1988 m. gegužės 18 d. Sprendimas (dar nepaskelbta Oficialiajame leidinyje).[2] OL C 150, 1987 6 9, p. 4.[3] OL L 42, 1975 2 15, p. 1.[4] OL L 4, 1985 1 5, p. 20.[5] OL L 176, 1985 7 6, p. 18.--------------------------------------------------


title: 1993 m. birželio 22 d. Komisijos Direktyva 93/46/EEB pakeičianti ir iš dalies keičianti Tarybos direktyvos 92/109/EEB dėl tam tikrų medžiagų, naudojamų neteisėtai narkotinių ir psichotropinių medžiagų gamybai, gamybos ir pateikimo į rinką priedus

text:
Svarbus teisinis pranešimas

|

31993L0046

Oficialusis leidinys L 159 , 01/07/1993 p. 0134 - 0136 specialusis leidimas suomių kalba: skyrius 15 tomas 12 p. 0204  specialusis leidimas švedų kalba: skyrius 15 tomas 12 p. 0204

		Komisijos direktyva 93/46/EEB1993 m. birželio 22 d.pakeičianti ir iš dalies keičianti Tarybos direktyvos 92/109/EEB dėl tam tikrų medžiagų, naudojamų neteisėtai narkotinių ir psichotropinių medžiagų gamybai, gamybos ir pateikimo į rinką priedusEUROPOS BENDRIJŲ KOMISIJA,atsižvelgdama į Europos ekonominės bendrijos steigimo sutartį,atsižvelgdama į 1992 m. gruodžio 14 d. Tarybos direktyvą 92/109/EEB dėl tam tikrų medžiagų, naudojamų neteisėtai narkotinių ir psichotropinių medžiagų gamybai, gamybos ir pateikimo į rinką [1], ypač į jos 10 straipsnio 3 dalį,kadangi būtina įgyvendinti 1992 m. balandžio mėn. Jungtinių Tautų Narkotinių medžiagų komisijos priimtą sprendimą į 1988 m. JT konvencijos priedo I lentelę įtraukti safrolą, piperonalį ir izosafrolą, šias medžiagas perkeliant iš pirmiau minėtos direktyvos I priedo 2 kategorijos į 1 kategoriją bei išbraukiant jas iš II priedo;kadangi perkėlus šias medžiagas minėta direktyva bus suderinta su 1990 m. gruodžio 13 d. Tarybos reglamentu (EEB) Nr. 3677/90, nustatančiu priemones, kurių reikia imtis siekiant užkirsti kelią panaudoti tam tikras medžiagas neteisėtai narkotinių ir psichotropinių medžiagų gamybai [2] su pakeitimais, padarytais Reglamentu (EEB) Nr. 900/92 [3], įgyvendintu ir iš dalies pakeistu Komisijos reglamentu (EEB) Nr. 3769/92 [4],PRIĖMĖ ŠIĄ DIREKTYVĄ:1 straipsnisDirektyvos 92/109/EEB I ir II priedai pakeičiami šios direktyvos I ir II priedais.2 straipsnisValstybės narės patvirtina priemones, kurios, įsigaliojusios ne vėliau kaip iki 1993 m. liepos 1 d., įgyvendina šią direktyvą. Apie tai jos nedelsdamos praneša Komisijai.Valstybės narės, tvirtindamos šias priemones, daro jose nuorodą į šią direktyvą arba tokia nuoroda daroma jas oficialiai skelbiant. Nuorodos darymo tvarką nustato valstybės narės.3 straipsnisŠi direktyva skirta valstybėms narėms.Priimta Briuselyje, 1993 m. birželio 22 d.Komisijos varduMartin BangemannKomisijos narys[1] OL L 370, 1992 12 19, p. 76.[2] OL L 357, 1990 12 20, p. 1.[3] OL L 96, 1992 4 10, p. 1.[4] OL L 383, 1992 12 29, p. 17.--------------------------------------------------I PRIEDAS1 KATEGORIJAŠioje kategorijoje išvardytų medžiagų druskos, jei tokios druskos gali egzistuoti.Medžiaga | KN pavadinimas (jei skiriasi) | KN kodas |Efedrinas | | 29394010 |Ergometrinas | | 29396010 |Ergotaminas | | 29396030 |Lizergo rūgštis | | 29396050 |1-fenilpropan-2-onas | Fenilacetonas | 29143010 |Pseudofedrinas | | 29394030 |Acetilantranilo rūgštis | 2-acetamidobenzenkarboksirūgštis | 29242950 |3,4 metilendioksifenilpropan-2-onas | | 29329077 |Izosafrolas (cis + trans) | | 29329073 |Piperonalis | | 29329075 |Safrolas | | 29329071 |2 KATEGORIJAŠioje kategorijoje išvardytų medžiagų druskos, jei tokios druskos gali egzistuoti.Medžiaga | KN pavadinimas (jei skiriasi) | KN kodas |Acto rūgšties anhidridas | | 29152400 |Antranilo rūgštis | | 29224950 |Fenilacto rūgštis | | 29163300 |Piperidinas | | 29333930 |3 KATEGORIJAMedžiaga | KN pavadinimas (jei skiriasi) | KN kodas |Acetonas | | 29141100 |Etileteris | Dietileteris | 29091100 |Metilizobutilketonas | Butanonas | 29141200 |Toluenas | | 29023010 (90) |Kalio permanganatas | | 28416010 |Sieros rūgštis | | 28070010 |Druskos rūgštis | Vandenilio chloridas | 28061000 |--------------------------------------------------II PRIEDASMedžiaga | Slenkstinė riba |Acto rūgšties anhidridas | 20 l |Antranilo rūgštis ir jos druskos | 1 kg |Fenilacto rūgštis ir jos druskos | 1 kg |Piperidinas ir jo druskos | 0,5 kg |--------------------------------------------------


title: 1989 m. gegužės 3 d. Tarybos direktyva 89/336/EEB dėl valstybių narių įstatymų, susijusių su elektromagnetiniu suderinamumu, suderinimo

text:
Svarbus teisinis pranešimas

|

31989L0336

Oficialusis leidinys L 139 , 23/05/1989 p. 0019 - 0026 specialusis leidimas suomių kalba: skyrius 13 tomas 18 p. 0241  specialusis leidimas švedų kalba: skyrius 13 tomas 18 p. 0241

		Tarybos direktyva 89/336/EEB1989 m. gegužės 3 d.dėl valstybių narių įstatymų, susijusių su elektromagnetiniu suderinamumu, suderinimoEUROPOS BENDRIJŲ TARYBA,atsižvelgdama į Europos ekonominės bendrijos steigimo sutartį, ypač į jos 100a straipsnį,atsižvelgdama į Komisijos pasiūlymą [1],bendradarbiaudama su Europos Parlamentu [2],atsižvelgdama į Ekonomikos ir socialinių reikalų komiteto nuomonę [3],kadangi yra būtina priimti priemones, siekiant laipsniškai sukurti vidaus rinką iki 1992 m. gruodžio 31 d.; kadangi vidaus rinka yra erdvė be vidaus sienų, kurioje yra užtikrinamas laisvas prekių, asmenų, paslaugų ir kapitalo judėjimas;kadangi valstybės narės atsako už atitinkamą radijo ryšių ir prietaisų, aparatų arba sistemų, kurių veiklai gali pakenkti elektrinių ir elektroninių prietaisų skleidžiami elektromagnetiniai trukdžiai, apsaugą nuo pakenkimų, kuriuos sukelia šie trukdžiai;kadangi valstybės narės taip pat atsako už elektros energijos paskirstymo tinklų apsaugą nuo elektromagnetinių trukdžių, kurie gali paveikti juos ir įrengimus, kurie juos maitina;kadangi 1986 m. liepos 24 d. Tarybos direktyva 86/361/EEB dėl telekomunikacijų galinių įrenginių tipo patvirtinimo pripažinimo pirminiame etape [4] yra visų pirma taikoma šių įrenginių skleidžiamiems signalams, kai jie normaliai veikia, ir viešųjų telekomunikacijų tinklų apsaugai nuo pažeidimų; kadangi dėl tos priežasties yra būtina tinkama šių tinklų ir prie jų prijungtos įrangos apsauga nuo laikinų trukdžių, kuriuos sukelia atsitiktinai šios įrangos skleidžiami signalai;kadangi kai kuriose valstybėse narėse privalomosios nuostatos visų pirma apibrėžia leistinus elektromagnetinių trukdžių, kuriuos šie įrenginiai gali sukelti, lygius bei jų atsparumo šiems signalams laipsnį; kadangi dėl šių privalomųjų nuostatų įvairiose valstybėse narėse saugos lygiai nebūtinai turi būti skirtingi, tačiau jų nevienodumas tikrai trukdo prekybai Bendrijos viduje;kadangi tokią apsaugą užtikrinančios nacionalinės nuostatos turi būti suderintos, siekiant užtikrinti laisvą elektrinių ir elektroninių aparatų judėjimą, nesumažinant valstybėse narėse esamų ir pagrįstų saugos lygių;kadangi šiuo metu galiojantys Bendrijos teisės aktai numato, kad, nepaisant vienos iš pagrindinių Bendrijos taisyklių, t. y. laisvo prekių judėjimo, turi būti pripažintos Bendrijos vidaus prekybos kliūtys, atsirandančios dėl nacionaliniuose įstatymuose esančių skirtingų nuostatų produktų pardavimo atžvilgiu, jei tokios nuostatos gali būti pripažintos būtinomis, kad būtų laikomasi esminių reikalavimų; kadangi įstatymų suderinimas šiuo atveju turi apsiriboti tomis nuostatomis, kurios yra reikalingos, kad būtų laikomasi su elektromagnetiniu suderinamumu susijusių saugos reikalavimų; kadangi šie reikalavimai turi pakeisti atitinkamas nacionalines nuostatas;kadangi dėl tos priežasties ši direktyva apibrėžia tik elektromagnetinio suderinamumo saugos reikalavimus; kadangi norint palengvinti šių reikalavimų atitikties įrodymus yra svarbu turėti tokius darniuosius elektromagnetinio suderinamumo standartus Europos lygiu, kad juos atitinkantys produktai galėtų būti laikomi atitinkančiais saugos reikalavimus; kadangi šiuos Europos lygiu suderintus standartus rengia privačios institucijos ir jie turi likti neprivalomi; kadangi šiam tikslui Europos elektrotechnikos standartizacijos komitetas (CENELEC) yra pripažintas kompetentinga įstaiga šios direktyvos taikymo srityje priimti darniuosius standartus pagal bendrąsias bendradarbiavimo tarp Komisijos ir Europos standartizacijos komiteto (CEN) bei CENELEC rekomendacijas, pasirašytas 1984 m. lapkričio 13 d.; kadangi šioje direktyvoje darnusis standartas reiškia techninę gaminio charakteristiką (Europos standartas ar suderinimo dokumentas), kurią patvirtino CENELEC, gavęs Komisijos įgaliojimus pagal 1983 m. kovo 28 d. Tarybos direktyvą 83/189/EEB, nustatančią informacijos apie techninius standartus ir reglamentus teikimo tvarką [5], su paskutiniais pakeitimais, padarytais Direktyva 88/182/EEB [6] ir laikantis pirmiau minėtų bendrųjų rekomendacijų;kadangi, kol bus priimti šiai direktyvai reikalingi darnieji standartai, laisvas prekių judėjimas turėtų būti palengvintas priimant Bendrijos lygiu, kaip pereinamojo laikotarpio priemonę, priemonių visumą, kuri atitiktų priimtus nacionalinius standartus nustatyta Bendrijos kontrolės tvarka, užtikrinant, kad tokie nacionaliniai standartai atitiks šioje direktyvoje numatytus saugos tikslus;kadangi EB atitikties deklaracija yra prielaida, kad šis aparatas atitinka šios direktyvos reikalavimus; kadangi šios deklaracijos forma turi būti kiek galima paprastesnė;kadangi, norint suteikti aparatui, kuriam taikoma Direktyva 86/361/EEB, efektyvią apsaugą elektromagnetinio suderinamumo atžvilgiu, šios direktyvos nuostatų atitiktį vis dėlto turėtų patvirtinti valstybių narių notifikuotųjų įstaigų išduoti atitikties ženklai arba sertifikatai; kadangi, siekiant, kad ženklai ir sertifikatai, kuriuos išdavė šios įstaigos, būtų abipusiai lengviau pripažįstami, turėtų būti suderinti kriterijai, į kuriuos atsižvelgiama skiriant šias įstaigas;kadangi, nepaisant to, įmanoma, kad šie įrenginiai gali sukelti radijo ir televizijos ryšių tinklų trukdymų; kadangi todėl turėtų būti numatyta nuostata, nustatanti šio pavojaus mažinimo tvarką;kadangi ši direktyva yra taikoma prietaisams ir įrenginiams, kuriems taikomos Direktyvos 76/889/EEB [7] ir 76/890/EEB [8] dėl valstybių narių įstatymų, susijusių su radijo trukdžiais, kuriuos sukelia elektriniai namų apyvokos prietaisai, nešiojamieji įrankiai bei panašūs įrenginiai ir su radijo trukdžių slopinimu fluorescentiniuose šviestuvuose su paleidikliais, suderinimo; kadangi dėl to šios direktyvos turėtų būti panaikintos,PRIĖMĖ ŠIĄ DIREKTYVĄ:1 straipsnisŠioje direktyvoje:1. "Prietaisai" – tai visi elektriniai ir elektroniniai prietaisai kartu su įranga bei įrenginiais, turinčiais elektrines ir (arba) elektronines sudedamąsias dalis.2. "Elektromagnetinis trukdys" – tai bet koks elektromagnetinis reiškinys, kuris gali pabloginti įtaiso, atskiro įrenginio ar sistemos veikimą. Elektromagnetinis trukdys gali būti elektromagnetinis triukšmas, nepageidaujamas signalas arba pokytis pačioje sklidimo aplinkoje.3. "Atsparumas" – tai įtaiso, atskiro įrenginio ar sistemos sugebėjimas veikti, kai jo kokybė neblogėja esant elektromagnetiniam trukdžiui.4. "Elektromagnetinis suderinamumas" – tai įtaiso, atskiro įrenginio ar sistemos sugebėjimas patenkinamai veikti elektromagnetinėje aplinkoje, nesukeliant joje neleidžiamų elektromagnetinių trukdžių.5. "Kompetentinga įstaiga" – tai bet kuri įstaiga, kuri atitinka II priede išvardytus reikalavimus ir yra pripažinta tokia.6. "EB tipo patikrinimo sertifikatas" – tai dokumentas, kuriuo 10 straipsnio 6 dalyje nurodyta notifikuotoji įstaiga patvirtina, kad patikrintas įrenginio tipas atitinka jam taikomas šios direktyvos nuostatas.2 straipsnis1. Ši direktyva yra taikoma prietaisams, galintiems sukelti elektromagnetinius trukdžius arba tokie trukdžiai gali turėti įtakos jų veiklai.Ji apibrėžia saugos reikalavimus ir su jais susijusią patikrinimo tvarką.2. Jei šioje direktyvoje apibrėžti saugos reikalavimai tam tikriems prietaisams yra suderinti konkrečiomis direktyvomis, ši direktyva netaikoma arba nebetaikoma tokiems prietaisams arba saugos reikalavimams, kai tik įsigalioja konkrečios direktyvos.3. Tarptautinės telekomunikacijų konvencijos 1 straipsnio 53 apibrėžime nurodyta radijo mėgėjų naudojama radijo įranga yra išbraukiama iš šios direktyvos taikymo srities, jeigu šio prietaiso nėra prekyboje.3 straipsnisValstybės narės imasi visų tinkamų priemonių užtikrinti, kad 2 straipsnyje nurodytus prietaisus būtų galima pateikti į rinką arba pradėti eksploatuoti tik tada, kai jie atitinka šia direktyva nustatytus reikalavimus, kai yra tinkamai įrengti bei prižiūrimi ir kai naudojami pagal paskirtį.4 straipsnis2 straipsnyje nurodytas prietaisas sukonstruojamas taip, kad:a) jo sukeliami elektromagnetiniai trukdžiai neviršytų lygio, leidžiančio radijo ir telekomunikacijų įrenginiams ir kitiems prietaisams veikti numatytu būdu;b) prietaisas turėtų pakankamą vidinio atsparumo elektromagnetiniams trukdžiams lygį, leidžiantį jam veikti numatytu būdu.Pagrindiniai saugos reikalavimai yra išdėstyti III priede.5 straipsnisValstybės narės dėl priežasčių, susijusių su elektromagnetiniu suderinamumu, neturi trukdyti pateikti į rinką ar eksploatuoti savo teritorijoje prietaisus, kuriems taikoma ši direktyva, jeigu jie atitinka jos reikalavimus.6 straipsnis1. Šios direktyvos reikalavimai netrukdo bet kurioje valstybėje narėje taikyti šias specialias priemones:a) konkrečiai vietai skirtas priemones dėl prietaisų pradėjimo eksploatuoti ir naudojimo, kad būtų įveiktos esamos ar numatomos elektromagnetinio suderinamumo problemos;b) prietaiso montavimo priemones, kad būtų apsaugoti viešieji telekomunikacijų tinklai arba priėmimo ar perdavimo stotys, naudojamos saugos tikslams.2. Valstybės narės, nepažeisdamos Direktyvos 83/189/EEB, praneša Komisijai ir kitoms valstybėms narėms apie specialias priemones, kurių buvo imtasi pagal šio straipsnio 1 dalį.3. Specialios priemonės, kurios buvo pripažintos pagrįstomis, pateikiamos atitinkamame Komisijos pranešime, išspausdintame Europos Bendrijų oficialiajame leidinyje.7 straipsnis1. Valstybės narės mano, kad prietaisas atitinka 4 straipsnyje nurodytus saugos reikalavimus, jeigu jis atitinka:a) tam tikrus nacionalinius standartus, kurie perkelia darniuosius standartus ir kurių žymenys buvo išspausdinti Europos Bendrijų oficialiajame leidinyje. Valstybės narės skelbia tokių nacionalinių standartų žymenis arbab) šio straipsnio 2 dalyje nurodytus atitinkamus nacionalinius standartus, jeigu tokių standartų taikymo srityje nėra darniųjų standartų.2. Valstybės narės pateikia Komisijai šio straipsnio 1 dalies b punkte nurodytų nacionalinių standartų, kurie, jų nuomone, atitinka 4 straipsnyje apibrėžtus saugos reikalavimus, tekstus. Komisija nedelsdama siunčia šiuos tekstus kitoms valstybėms narėms. 8 straipsnio 2 dalyje nustatyta tvarka ji praneša valstybėms narėms apie tuos nacionalinius standartus, kurie yra laikomi atitinkančiais 4 straipsnyje nurodytus saugos reikalavimus.Valstybės narės skelbia šių standartų žymenis. Komisija taip pat juos skelbia EuroposBendrijų oficialiajame leidinyje.3. Valstybės narės sutinka, kad, jeigu gamintojas netaikė šio straipsnio 1 dalyje nurodytų standartų arba taikė juos tik iš dalies, arba jeigu tokių standartų nėra, aparatai būtų laikomi atitinkančiais saugos reikalavimus, jeigu jie buvo sertifikuoti 10 straipsnio 2 dalyje numatytu atestacijos būdu.8 straipsnis1. Jei valstybės narės ar Komisija mano, kad 7 straipsnio 1 dalies a punkte nurodyti darnieji standartai nevisiškai atitinka 4 straipsnyje nurodytus reikalavimus, suinteresuotoji valstybė narė ar Komisija pateikia šį klausimą nuolatiniam komitetui, įsteigtam Direktyva 83/189/EEB (toliau – Komitetas), nurodydama priežastis. Komitetas nedelsdamas pateikia savo nuomonę.Komisija, gavusi Komiteto nuomonę, kaip galima greičiau praneša valstybėms narėms, ar būtina visiškai arba iš dalies atšaukti šių standartų skelbimą, kaip nurodyta 7 straipsnio 1 dalies a punkte.2. Komisija, gavusi 7 straipsnio 2 dalyje nurodytą pranešimą, konsultuojasi su Komitetu. Gavusi pastarojo nuomonę, Komisija kaip galima greičiau praneša valstybėms narėms apie tai, ar atitinkamam nacionaliniam standartui bus taikoma atitikties prielaida, ir, jeigu taip, kad jo žymenys būtų skelbiami šalies mastu.Jei Komisija arba valstybė narė mano, kad nacionalinis standartas nebeatitinka būtinų sąlygų dėl atitikties saugos reikalavimams, nurodytiems 4 straipsnyje, prielaidos, Komisija konsultuojasi su Komitetu, kuris nedelsdamas pateikia savo nuomonę. Komisija, gavusi Komiteto nuomonę, kaip galima greičiau praneša valstybėms narėms apie tai, ar atitinkamam standartui ir toliau bus taikoma atitikties prielaida, ir, jeigu ne, kad būtų visiškai arba iš dalies atšauktas šio standarto skelbimas, kaip nurodyta 7 straipsnio 2 dalyje.9 straipsnis1. Jei valstybė narė nustato, kad aparatas, atestuotas taikant bent vieną iš 10 straipsnyje nurodytų būdų, neatitinka 4 straipsnyje nurodytų saugos reikalavimų, ji imasi atitinkamų priemonių aparatui iš rinkos pašalinti, uždrausti jo pateikimą į rinką arba apriboti jo laisvą judėjimą.Suinteresuotoji valstybė narė nedelsdama praneša Komisijai apie bet kurią tokią priemonę, nurodydama savo sprendimo priežastis, ir, visų pirma, ar reikalavimų nesilaikoma dėl to, kad:a) nesilaikoma 4 straipsnyje nurodytų saugos reikalavimų, kai aparatas neatitinka 7 straipsnio 1 dalyje nurodytų standartų;b) neteisingai taikomi 7 straipsnio 1 dalyje nurodyti standartai;c) 7 straipsnio 1 dalyje nurodytuose standartuose yra trūkumų.2. Komisija kaip galima greičiau konsultuojasi su suinteresuotomis šalimis. Jei po šių konsultacijų Komisija nustato, kad šie veiksmai yra pateisinami, ji apie tai nedelsdama praneša valstybei narei, kuri ėmėsi šių veiksmų, ir kitoms valstybėms narėms.Kai šio straipsnio 1 dalyje nurodytas sprendimas yra priimamas dėl standartuose esančių trūkumų, Komisija, pasikonsultavusi su šalimis, per du mėnesius pateikia svarstyti šį klausimą Komitetui, jei valstybė narė, kuri ėmėsi šių priemonių, numato jas ir toliau taikyti, ir pradeda 8 straipsnyje numatytus veiksmus.3. Kai prietaisas, kuris neatitinka reikalavimų, yra atestuotas taikant bent vieną iš 10 straipsnyje nurodytų būdų, kompetentinga valstybė narė imasi atitinkamų veiksmų prieš atestavimo autorių ir apie tai praneša Komisijai ir kitoms valstybėms narėms.4. Komisija užtikrina, kad valstybės narės būtų nuolat informuojamos apie šių veiksmų eigą ir rezultatus.10 straipsnis1. Tuo atveju, kai gamintojas prietaisui taikė 7 straipsnio 1 dalyje nurodytus standartus, tai, kad prietaisas atitinka šios direktyvos reikalavimus, patvirtinama EB atitikties deklaracija, kurią išduoda gamintojas arba jo įgaliotas atstovas Bendrijoje. Šią deklaraciją saugo kompetentinga institucija dešimt metų nuo prietaiso pateikimo į rinką.Gamintojas ar jo įgaliotas atstovas Bendrijoje taip pat ženklina atitinkamu EB atitikties ženklu prietaisą arba dar ir jo pakuotes, naudojimo instrukcijas arba garantijos pažymėjimą.Jei nei gamintojas, nei jo įgaliotas atstovas nėra įsisteigę Bendrijoje, už pirmiau minėtą įpareigojimą pateikti EB atitikties deklaraciją yra atsakingas asmuo, pateikiantis aparatą į Bendrijos rinką.Nuostatos, reglamentuojančios EB atitikties deklaraciją ir EB ženklą, yra išdėstytos I priede.2. Tuo atveju, jei gamintojas prietaisui netaikė arba tik iš dalies taikė 7 straipsnio 1 dalyje nurodytus standartus arba jei tokių standartų nėra, gamintojas ar jo įgaliotas atstovas Bendrijoje pateikia atitinkamai kompetentingai institucijai techninės dokumentacijos bylą, kai tik prietaisas yra pateikiamas į rinką. Šioje byloje pateikiamas prietaiso aprašymas, veiksmų tvarka, taikoma siekiant užtikrinti, kad prietaisas atitiktų 4 straipsnyje nurodytus saugos reikalavimus, taip pat techninių bandymų protokolas arba sertifikatas, kurių vieną arba kitą išdavė kompetentinga įstaiga.Kompetentinga institucija šią bylą saugo dešimt metų nuo prietaiso pateikimo į rinką.Jei nei gamintojas, nei jo įgaliotas atstovas nėra įsisteigę Bendrijoje, už tokį įpareigojimą pateikti techninės dokumentacijos bylą yra atsakingas asmuo, pateikiantis prietaisą į Bendrijos rinką.Ar prietaisas atitinka techninės dokumentacijos byloje aprašyto prietaiso reikalavimus, patvirtinama šio straipsnio 1 dalyje nustatyta tvarka.Atsižvelgiant į šios straipsnio dalies nuostatas, valstybės narės laiko, kad toks prietaisas atitinka 4 straipsnyje nurodytus saugos reikalavimus.3. Jei 7 straipsnio 1 dalyje nurodytų standartų dar nėra ir nepažeidžiant šio straipsnio 2 dalies nuostatų, pereinamuoju laikotarpiu, vėliausiai iki 1992 m. gruodžio 31 d., atitinkamiems prietaisams gali būti ir toliau taikomos nacionalinės priemonės, galiojančios šios direktyvos priėmimo dieną, su sąlyga, kad tokios priemonės atitinka Sutarties nuostatas.4. Prietaisų, kuriems taikoma Direktyvos 86/361/EEB 2 straipsnio 2 dalis, atitiktis šios direktyvos nuostatoms patvirtinama šio straipsnio 1 dalyje nurodyta tvarka, kai gamintojas arba jo įgaliotas atstovas Bendrijoje gauna šio prietaiso EB tipo patikrinimo sertifikatą, kurį išduoda viena iš šio straipsnio 6 dalyje nurodytų notifikuotųjų įstaigų.5. Prietaisų, skirtų radijo ryšiams perduoti, kaip apibrėžta Tarptautinės telekomunikacijų sąjungos konvencijoje, atitiktis šios direktyvos nuostatoms patvirtinama šio straipsnio 1 dalyje nurodyta tvarka, kai gamintojas ar jo įgaliotas atstovas Bendrijoje gauna šio prietaiso EB tipo patikrinimo sertifikatą, kurį išduoda viena iš šio straipsnio 6 dalyje nurodytų notifikuotųjų įstaigų.Ši nuostata pirmiau minėtam prietaisui netaikoma, jei jis sukonstruotas ir skirtas išimtinai radijo mėgėjams pagal 2 straipsnio 3 dalies nuostatas.6. Kiekviena valstybė narė praneša Komisijai ir kitoms valstybėms narėms apie šiame straipsnyje nurodytas kompetentingas institucijas ir įstaigas, atsakingas už EB tipo patikrinimo sertifikato, minėto šio straipsnio 4 ir 5 dalyse, išdavimą. Siekdama suteikti informaciją, Komisija skelbia šių institucijų ir įstaigų sąrašą Europos Bendrijųoficialiajame leidinyje ir užtikrina, kad šis sąrašas būtų atnaujinamas.Tokiame pranešime nurodoma, ar šios įstaigos turi įgaliojimus visiems aparatams, kuriems taikoma ši direktyva, ar jos atsakingos tik už tam tikras konkrečias sritis.Vertindamos įstaigas, apie kurias turi būti pranešta, valstybės narės taiko II priede išvardytus kriterijus.Įstaigos, kurios atitinka atitinkamų darniųjų standartų vertinimo kriterijus, yra laikomos atitinkančiomis pirmiau minėtus kriterijus.Valstybė narė, kuri pranešė apie įstaigą, turi atšaukti patvirtinimą, jeigu ji nustato, kad ta įstaiga nebeatitinka II priede išdėstytų kriterijų. Ji nedelsdama apie tai praneša Komisijai ir kitoms valstybėms narėms.11 straipsnisDirektyva 76/889/EEB ir Direktyva 76/890/EEB panaikinamos nuo 1992 sausio 1 d.12 straipsnis1. Valstybės narės priima įstatymus ir kitus teisės aktus, kurie, paskelbti ir įsigalioję iki 1991 m. liepos 1 d., įgyvendina šią direktyvą, ir apie tai praneša Komisijai.Šias nuostatas jos taiko nuo 1992 m. sausio 1 dienos.2. Valstybės narės pateikia Komisijai šios direktyvos taikymo srityje priimtų nacionalinės teisės nuostatų tekstus.13 straipsnisŠi direktyva skirta valstybėms narėms.Priimta Briuselyje, 1989 m. gegužės 3 d.Tarybos varduPirmininkasP. Solbes[1] OL C 322, 1987 12 2, p. 4.[2] OL C 262, 1988 10 10, p. 82 ir OL C 69, 1989 3 20, p. 72.[3] OL C 134, 1988 5 24, p. 2.[4] OL L 217, 1986 8 5, p. 21.[5] OL L 109, 1983 4 26, p. 8.[6] OL L 81, 1988 3 26, p. 75.[7] OL L 336, 1976 12 4, p. 1.[8] OL L 336, 1976 12 4, p. 22.--------------------------------------------------I PRIEDAS1. EB atitikties deklaracijaEB atitikties deklaracijoje turi būti pateikiama:- atitinkamo prietaiso aprašymas,- nuoroda į technines gaminio charakteristikas, pagal kurias yra deklaruojama atitiktis, ir tam tikrais atvejais – į nacionalines priemones, taikomas siekiant užtikrinti, kad aparatas atitiktų šios direktyvos nuostatas,- pasirašiusiojo asmens, turinčio įgaliojimus įpareigoti gamintoją ar jo įgaliotąjį atstovą, tapatybė,- tam tikrais atvejais – nuoroda į notifikuotosios įstaigos išduotą EB tipo patikrinimo sertifikatą.2. EB atitikties ženklas- EB atitikties ženklą sudaro toliau nurodytos raidės CE ir skaičiai, reiškiantys ženklinimo metus,+++++ TIFF +++++- tam tikrais atvejais kartu su šiuo ženklu turėtų būti nurodomos skiriamosios raidės tos notifikuotosios įstaigos, kuri išdavė EB tipo patikrinimo sertifikatą,- jei prietaisui taikomos kitos direktyvos, reikalaujančios EB atitikties ženklo, EB ženklu taip pat rodoma tų kitų direktyvų atitinkamų reikalavimų atitiktis.--------------------------------------------------II PRIEDASĮstaigų, apie kurias praneša valstybės narės, parinkimo būtiniausi kriterijaiĮstaigos, kurias nurodo valstybės narės, turi atitikti tokias minimalias sąlygas:1. Personalas, būtini ištekliai ir įrengimai.2. Personalo techninė kompetencija ir profesinis sąžiningumas.3. Tarnautojų ir techninio personalo nepriklausomumas nuo grupuočių, asmenų grupių arba asmenų, tiesiogiai ar netiesiogiai susijusių su šiuo gaminiu, atliekant bandymus, rengiant ataskaitas, išduodant sertifikatus ir vykdant šia direktyva nustatytą patikros funkciją.4. Personalo profesinio slaptumo išsaugojimas.5. Civilinės atsakomybės draudimas, jeigu tokio draudimo nesuteikia valstybė pagal nacionalinę teisę.Kaip laikomasi šio priedo 1 ir 2 dalyse nurodytų sąlygų, tam tikrais laiko tarpais patikrina kompetentingos valstybių narių institucijos.--------------------------------------------------III PRIEDASAiškinamasis pagrindinių saugos reikalavimų sąrašasDidžiausi prietaisų skleidžiamų elektromagnetinių trukdžių lygiai yra tokie, kad jie netrukdytų naudotis visų pirma šiais prietaisais:a) buitiniais radijo ir televizijos imtuvais;b) pramonine gamybine įranga;c) mobiliaisiais radijo aparatais;d) mobiliaisiais radijo ir komerciniais radijo telefono aparatais;e) medicinine ir moksline aparatūra;f) informacinės technologijos įranga;g) buitiniais prietaisais ir namų apyvokos elektronine įranga;h) aviacijos ir laivų radijo aparatūra;i) mokomąja elektronine įranga;j) telekomunikacijų tinklais ir aparatūra;k) radijo ir televizijos transliacijos siųstuvais;l) šviestuvais ir fluorescentinėmis lempomis.Aparatūra, ypač nurodytoji a–l punktuose, turėtų būti konstruojama tokiu būdu, kad esant įprastai elektromagnetinio suderinamumo aplinkai, kuriai yra numatytas jos veikimas, jos elektromagnetinio atsparumo lygis būtų pakankamas ir kad ji galėtų netrukdoma veikti, atsižvelgiant į prietaisų skleidžiamų trukdžių lygius, atitinkančius 7 straipsnyje nurodytus standartus.Kad būtų galima tinkamai naudotis prietaisu pagal jo paskirtį, tam reikalinga informacija turi būti pateikiama prietaiso naudojimo instrukcijoje.--------------------------------------------------