title: 1976 gruodžio 16 d. Tarybos direktyva dėl kai kurių kelių transporto priemonių vairuotojų minimalaus mokymo lygio

text:
Svarbus teisinis pranešimas

|

31976L0914

Oficialusis leidinys L 357 , 29/12/1976 p. 0036 - 0039 specialusis leidimas suomių kalba: skyrius 16 tomas 1 p. 0027  specialusis leidimas graikų k.: skyrius 05 tomas 2 p. 0167  specialusis leidimas švedų kalba: skyrius 16 tomas 1 p. 0027  specialusis leidimas ispanų kalba: skyrius 07 tomas 2 p. 0052  specialusis leidimas portugalų kalba skyrius 07 tomas 2 p. 0052

		Tarybos direktyva1976 gruodžio 16 d.dėl kai kurių kelių transporto priemonių vairuotojų minimalaus mokymo lygio(76/914/EEB)EUROPOS BENDRIJŲ TARYBA,atsižvelgdama į Europos ekonominės bendrijos steigimo sutartį, ypač į jos 75 straipsnį,atsižvelgdama į 1969 m. kovo 25 d. Tarybos reglamentą (EEB) Nr. 543/69 dėl tam tikrų kelių transportą reglamentuojančių socialinių įstatymų suderinimo [1] su paskutiniais pakeitimais, padarytais Reglamentu (EEB) Nr. 515/72 [2], ir ypač į šio reglamento 5 straipsnio 1 dalies b punkto antrą įtrauką ir to paties straipsnio 2 dalies c punktą,atsižvelgdama į Komisijos pasiūlymą,atsižvelgdama į Europos Parlamento nuomonę [3],atsižvelgdama į Ekonomikos ir socialinių reikalų komiteto nuomonę [4],kadangi pagal Reglamento (EEB) Nr. 543/69 5 straipsnio 1 dalies b punkto antrą įtrauką skirtos vežti krovinius transporto priemonės, kurios maksimalus leistinas svoris yra didesnis kaip 7,5 metrinės tonos ir kuriai taikomas šis reglamentas, vairuotojas, jeigu jam nėra sukakę 21 metai, privalo turėti vienos iš valstybių narių pripažintą profesinio pasirengimo pažymėjimą, patvirtinantį, kad vairuotojas yra baigęs transporto priemonių, skirtų kroviniams vežti, vairuotojų mokymo kursą;kadangi pagal Reglamento (EEB) Nr. 543/69 5 straipsnio 2 dalį keleiviams vežti skirtos transporto priemonės, kuriai ir taikomas šis reglamentas, vairuotojas turi būti bent 21 metų amžiaus ir privalo tenkinti vieną iš toje dalyje nustatytų sąlygų; kadangi viena iš tų sąlygų reikalauja, kad vairuotojas turi turėti vienos iš valstybių narių pripažintą profesinio pasirengimo pažymėjimą, patvirtinantį, kad yra baigęs transporto priemonių, skirtų keleiviams vežti, vairuotojų mokymo kursą;kadangi siekiant nustatyti minimalų tokio mokymo lygį visų pirma turėtų būti atsižvelgta į krovinių ir keleivių vežimo kelių transporto priemonėmis reikalavimų skirtumus,PRIĖMĖ ŠIĄ DIREKTYVĄ:1 straipsnis1. Kiekvienas atitinkamą nacionalinį vairuotojo pažymėjimą turintis asmuo, kuris yra užbaigęs profesinio mokymo kursą, į kurį įtraukti bent šios direktyvos priede išvardyti dalykai, pripažįstamas įsigijusiu Reglamento (EEB) Nr. 543/69 5 straipsnio 1 dalies b punkto antroje įtraukoje nurodytų transporto priemonių, skirtų vežti krovinius, arba pirmiau minėto straipsnio 2 dalies c punkte nurodytų transporto priemonių, skirtų vežti keleivius, minimalų vairuotojų mokymo lygį.2. Šio straipsnio 1 dalyje nurodyto profesinio mokymo kurso programą nustato ir jos vykdymą organizuoja valstybė narė. Patvirtinimą, kad šis mokymo kursas yra išklausytas, pateikia valstybė arba valstybės paskirtos atlikti šį darbą institucijos, kurios veikia tiesiogiai prižiūrimos valstybės, organizuodamos egzaminą arba patikrinimą.3. Valstybė narė gali reikalauti, iš nacionalinius ir tarptautinius vežimus vykdančių vairuotojų, važinėjančių toje valstybėje narėje įregistruotomis transporto priemonėmis, išklausyti kur kas išsamesnį, palyginti su numatytu priede, mokymo kursą. Tai gali būti valstybėje narėje jau nustatytas mokymo kursas arba kursas, kurį valstybė narė nusprendžia įdiegti ateityje.2 straipsnis1. Reglamento (EEB) Nr. 543/69 5 straipsnio 1 dalies b punkte antrojoje įtraukoje ir 5 straipsnio 2 dalies c punkte nurodytą profesinio pasirengimo pažymėjimą valstybė arba valstybės paskirtos atlikti šį darbą institucijos, kurios veikia tiesiogiai prižiūrimos valstybės, išduoda šios direktyvos 1 straipsnyje nustatytus reikalavimus atitinkantiems asmenims.2. Iki nacionalinių šios direktyvos įgyvendinimo nuostatų priėmimo pagal 1 dalyje nurodytas nuostatas įgytos teisės galioja taip pat kaip ir pagal šią direktyvą išduoti pažymėjimai.3 straipsnis1. Pasikonsultavusios su Komisija, valstybės narės patvirtina būtinas priemones, kurios, įsigaliojusios per dvejus metus nuo direktyvos paskelbimo, ją įgyvendina.2. Kiekviena valstybė narė pateikia Komisijai pažymėjimų arba lygiaverčių dokumentų, kuriuos ji priima įgyvendindama 2 straipsnio 1 dalį, pavyzdžius. Komisija nedelsdama šią informaciją perduoda kitoms valstybėms narėms.4 straipsnisŠi direktyva skirta valstybėms narėms.Priimta Briuselyje, 1976 m. gruodžio 16 d.Tarybos varduPirmininkasTh. E. Westerterp[1] OL L 77, 1969 3 29, p. 49.[2] OL L 67, 1972 3 20, p. 11.[3] OL C 46, 1972 5 9, p. 8.[4] OL C 88, 1971 9 6, p. 14.--------------------------------------------------PRIEDASPRIVALOMAS MINIMALAUS MOKYMO KURSAS, KAD BŪTŲ IŠDUOTAS REGLAMENTO (EEB) Nr. 543/69 5 STRAIPSNIO 1 DALIES b PUNKTE ARBA 2 DALIES c PUNKTE APIBRĖŽTAS PROFESINIO PASIRENGIMO PAŽYMĖJIMASMokymo kursas, kurį užbaigus išduodamas profesinio pasirengimo pažymėjimas, turi apimti bent jau žemiau išvardintus dalykus, kurie nebuvo nagrinėjami apmokyme vairuotojo pažymėjimui gauti.1. Žinios apie transporto priemonės konstrukciją ir pagrindines sudedamąsias dalis.1.1. Žinios apie:- vidaus degimo variklio,- tepimo ir aušinimo sistemų,- kuro tiekimo sistemų,- elektros sistemų,- kuro sistemų,- transmisijos (sankaba, pavarų dėžė ir t. t.) konstrukciją ir veikimo išmanymą.1.2. Bendros žinios apie tepimo ir aušinimo sistemas.1.3. Žinios apie saugos priemones, kurių būtina laikytis nuimant ir keičiant transporto priemonės ratus.1.4. Žinios apie padangų konstrukciją, montavimą, teisingą naudojimą ir techninę jų priežiūrą.1.5. Žinios apie stabdžių tipus, jų veikimą, pagrindines sudedamąsias dalis, sujungimą, stabdžių naudojimą ir techninę kasdienę priežiūrą bei sukabinimo įtaiso sistemas.1.6. Žinios apie gedimo priežasčių nustatymo būdus.1.7. Žinios apie tai, kaip tinkama įranga reikia pašalinti menkus gedimus.1.8. Bendros žinios apie transporto priemonės techninę profilaktiką ir būtiną einamąjį remontą.2. Bendros žinios apie vežimo ir administracines procedūras.2.1. Bendras sugebėjimas ir pakankamos geografijos žinios, suteikiančios galimybę naudotis kelių žemėlapiais ir juose naudojamais ženklais.2.2. Ekonomiškas transporto priemonių naudojimas.2.3. Žinios apie su transporto priemonės draudimu susijusius veiksmus, kurių reikia imtis, kai įvyksta autoavarija arba panašus įvykis (pvz., gaisras).2.4. Žinios apie atitinkamam transporto tipui — kroviniam arba keleiviniam — taikomus nacionalinius įstatymus.Krovininių transporto priemonių vairuotojams:2.5. Žinios apie minimalią vairuotojo atsakomybę pagal nustatytus reikalavimus gaunant, vežant ir pristatant krovinius.2.6. Žinios apie transporto priemonę ir vežimo dokumentus, būtinus nacionaliniam ir tarptautiniam krovinių vežimui.2.7. Žinios apie krovinių pakrovimo ir iškrovimo būdus bei pakrovimo ir iškrovimo įrangą.2.8. Žinios apie pagrindines saugos priemones, kurių reikia imtis tvarkant ir gabenant pavojingus krovinius.Keleivinių transporto priemonių vairuotojams:2.9. Žinios apie vairuotojo atsakomybę už vežamus keleivius.2.10. Žinios apie transporto priemonės ir keleivių dokumentus, būtinus nacionaliniam ir tarptautiniam keleivių vežimui.3. Krovininių arba keleivinių transporto priemonių vairavimo patirtis.3.1. Krovininių transporto priemonių vairuotojams:praktinė transporto priemonių, kurių masė yra didesnė kaip 7,5 metrinės tonos, vairavimo ir manevravimo bei jų vairavimo, kai prie jų sukabinimo įtaisu prikabinta priekaba, patirtis.3.2. Keleivinių transporto priemonių vairuotojams:miesto arba tolimojo susisiekimo autobusų vairavimo ir manevravimo patirtis.--------------------------------------------------


title: 1982 m. gegužės 6 d. Komisijos Direktyva iš dalies keičianti Tarybos direktyvą 68/193/EEB dėl prekybos vynmedžių vegetatyvine dauginamąja medžiaga

text:
Svarbus teisinis pranešimas

|

31982L0331

Oficialusis leidinys L 148 , 27/05/1982 p. 0047 - 0047 specialusis leidimas suomių kalba: skyrius 3 tomas 15 p. 0012  specialusis leidimas ispanų kalba: skyrius 03 tomas 25 p. 0136  specialusis leidimas švedų kalba: skyrius 3 tomas 15 p. 0012  specialusis leidimas portugalų kalba skyrius 03 tomas 25 p. 0136

		Komisijos direktyva1982 m. gegužės 6 d.iš dalies keičianti Tarybos direktyvą 68/193/EEB dėl prekybos vynmedžių vegetatyvine dauginamąja medžiaga(82/331/EEB)EUROPOS BENDRIJŲ KOMISIJA,atsižvelgdama į Europos ekonominės bendrijos steigimo sutartį,atsižvelgdama į 1968 m. balandžio 9 d. Tarybos direktyvą 68/193/EEB dėl prekybos vynmedžių vegetatyvine dauginamąja medžiaga [1] su paskutiniais pakeitimais, padarytais Direktyva 78/692/EEB [2] su paskutiniais pakeitimais, ypač į jos 17a straipsnį,kadangi pirmiau minėta direktyva nustato reikalavimus dėl dauginamosios medžiagos pakavimo;kadangi naujų pakuotės tipų atsiradimas rinkoje leidžia sušvelninti minėtus reikalavimus tuo pat metu išlaikant būtinas tapatumo garantijas;kadangi šiuos reikalavimus reikėtų suderinti su naujomis aplinkybėmis;kadangi šioje direktyvoje numatytos priemonės atitinka Žemės ūkio, sodininkystės, daržininkystės ir miškininkystės sėklos bei dauginamosios medžiagos nuolatinio komiteto nuomonę,PRIĖMĖ ŠIĄ DIREKTYVĄ:1 straipsnisDirektyva 68/193/EEB iš dalies keičiama taip:1. III priedo lentelės 1 punktas papildomas šiais žodžiais: "arba tais atvejais, kai naudojami lygiaverčių pakuočių plastikiniai maišai – 50 ir 100, suprantant, kad 10 straipsnio 1a dalies nuostatos jiems netaikomos".2. III priedo lentelės 2 punktas papildomas šiais žodžiais: "arba tais atvejais, kai naudojami lygiaverčių pakuočių plastikiniai maišai – 100, suprantant, kad 10 straipsnio 1a dalies nuostatos jiems netaikomos".2 straipsnisValstybės narės priima įstatymus ir kitus teisės aktus, kurie, įsigalioję 1982 m. liepos 1 d., įgyvendina šią direktyvą. Apie tai jos nedelsdamos praneša Komisijai.3 straipsnisŠi direktyva skirta valstybėms narėms.Priimta Briuselyje, 1982 m. gegužės 6 d.Komisijos varduPoul DalsagerKomisijos narys[1] OL L 93, 1968 4 17, p. 15.[2] OL L 236, 1978 8 26, p. 13.--------------------------------------------------


title: 2014 m. balandžio 16 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyva 2014/50/ES dėl būtiniausių reikalavimų darbuotojų judumui tarp valstybių narių didinti gerinant teisių į papildomą pensiją įgijimą ir išsaugojimą  Tekstas svarbus EEE

text:
30.4.2014

               LT

               Europos Sąjungos oficialusis leidinys

               L 128/1

         EUROPOS PARLAMENTO IR TARYBOS DIREKTYVA 2014/50/ES
   2014 m. balandžio 16 d.
   dėl būtiniausių reikalavimų darbuotojų judumui tarp valstybių narių didinti gerinant teisių į papildomą pensiją įgijimą ir išsaugojimą
   (Tekstas svarbus EEE)
   EUROPOS PARLAMENTAS IR EUROPOS SĄJUNGOS TARYBA,
   atsižvelgdami į Sutartį dėl Europos Sąjungos veikimo, ypač į jos 46 straipsnį,
   atsižvelgdami į Europos Komisijos pasiūlymą,
   atsižvelgdami į Europos ekonomikos ir socialinių reikalų komiteto nuomonę (1),
   laikydamiesi įprastos teisėkūros procedūros (2),
   kadangi:

               (1)

               laisvas asmenų judėjimas yra viena iš pagrindinių Sąjungos laisvių. Sutarties dėl Europos Sąjungos veikimo (toliau – SESV) 46 straipsnyje nustatyta, kad Europos Parlamentas ir Taryba, spręsdami pagal įprastą teisėkūros procedūrą ir pasikonsultavę su Europos ekonomikos ir socialinių reikalų komitetu, turi priimti direktyvas, kuriomis nustatomos priemonės, reikalingos SESV 45 straipsnyje nustatytai darbuotojų judėjimo laisvei įgyvendinti. SESV 45 straipsnyje nustatyta, kad darbuotojų judėjimo laisvė reiškia, be kita ko, teisę priimti pasiūlymus įsidarbinti ir šiuo tikslu laisvai judėti valstybių narių teritorijoje. Šia direktyva siekiama skatinti darbuotojų judumą sumažinant kliūtis tam judumui, kurios susidaro dėl tam tikrų su darbo santykiais susietų papildomų pensijų sistemų taisyklių;

               (2)

               socialinę darbuotojų apsaugą pensijų srityje užtikrina įstatymais nustatytos socialinės apsaugos sistemos kartu su vis dažniau valstybėse narėse taikomomis su darbo sutartimi susietomis papildomomis pensijų sistemomis;

               (3)

               Europos Parlamentui ir Tarybai yra suteikti plati diskrecija pasirinkti tinkamiausias priemones SESV 46 straipsnyje nustatytam tikslui pasiekti. Tarybos reglamente (EEB) Nr. 1408/71 (3) ir Europos Parlamento ir Tarybos reglamente (EB) Nr. 883/2004 (4) numatyta koordinavimo sistema, o visų pirma sumavimui taikomos taisyklės nėra taikomos papildomoms pensijų sistemoms, išskyrus sistemas, kurios tuose reglamentuose apibrėžtos kaip „teisės aktai“ arba apie kurias valstybė narė tuo tikslu pranešė pagal tuos reglamentus;

               (4)

               Tarybos direktyva 98/49/EB (5) yra pirma konkreti priemonė papildomų pensijų sistemų srityje, kuria siekiama geriau įgyvendinti darbuotojų teisę laisvai judėti;

               (5)

               šios direktyvos tikslas – sudaryti dar palankesnes sąlygas darbuotojų judumui tarp valstybių narių, gerinant tų papildomų pensijų sistemų dalyvių teisių į papildomą pensiją įgijimą ir išsaugojimą;

               (6)

               ši direktyva netaikoma darbuotojų, judančių vienoje valstybėje narėje, teisių į papildomą pensiją įgijimui ir išsaugojimui. Valstybės narės gali svarstyti galimybę pasinaudoti nacionaline kompetencija išplėsti pagal šią direktyvą taikomų taisyklių taikymo sritį ir į ją įtraukti sistemos dalyvius, kurie keičia darbovietes vienoje valstybėje narėje;

               (7)

               valstybė narė gali pareikalauti, kad iš darbo išeinantys darbuotojai, kurie persikelia į kitą valstybę narę, apie tai praneštų papildomų pensijų sistemoms, kuriose jie dalyvauja;

               (8)

               turėtų būti atsižvelgta į papildomų pensijų sistemų ypatumus, savitą pobūdį ir jų skirtumus toje pačioje valstybėje narėje ir įvairiose valstybėse narėse. Reikėtų deramai apsaugoti naujų sistemų įvedimą, esamų sistemų tvarumą ir esamų pensijų sistemų dalyvių lūkesčius bei teises. Šioje direktyvoje taip pat reikėtų ypač atsižvelgti į socialinių partnerių vaidmenį kuriant ir įgyvendinant papildomas pensijų sistemas;

               (9)

               šia direktyva nekvestionuojama valstybių narių teisė organizuoti savo pensijų sistemas. Valstybės narės ir toliau yra visiškai atsakingos už tokių sistemų organizavimą, o perkeldamos šią direktyvą į nacionalinę teisę jos neprivalo priimti teisės aktų, kuriais numatoma sukurti papildomas pensijų sistemas;

               (10)

               šia direktyva neribojamas socialinių partnerių savarankiškumas tais atvejais, kai jie yra atsakingi už pensijų sistemų sukūrimą ir valdymą, su sąlyga, kad jie gali užtikrinti, kad bus pasiekti šioje direktyvoje nustatyti rezultatai;

               (11)

               ši direktyva turėtų būti taikoma visoms pagal nacionalinę teisę ir praktiką sukurtoms papildomoms pensijų sistemoms, pagal kurias darbuotojams suteikiama papildoma pensija, pavyzdžiui, kolektyvinio draudimo sutartims, einamųjų įmokų pensijų sistemoms, dėl kurių susitaria viena ar daugiau ekonomikos šakų arba sektorių, investicinėms pensijų kaupimo sistemoms arba atidėjiniais užtikrintiems įsipareigojimams mokėti pensiją, arba kolektyviniams susitarimams ar kitiems panašiems susitarimams;

               (12)

               ši direktyva neturėtų būti taikoma papildomoms pensijų sistemoms, kurios buvo uždarytos ir į kurias nebegalima priimti naujų dalyvių, ar atitinkamais atvejais tokių sistemų dalims, nes nustačius naujas taisykles tokioms sistemoms tektų nepagrįsta našta;

               (13)

               šia direktyva neturėtų būti daromas poveikis garantijų nemokumo atveju arba kompensavimo priemonėms, kurios nepriklauso su darbo santykiais susietoms papildomoms pensijų sistemoms ir kurių tikslas yra apsaugoti darbuotojų teises į pensiją įmonės arba pensijų sistemos nemokumo atveju. Šia direktyva taip pat neturėtų būti daromas poveikis nacionaliniams pensijų rezervų fondams;

               (14)

               ši direktyva turėtų būti taikoma tik toms papildomoms darbo santykiais grindžiamoms pensijų sistemoms, kuriose teisė į pensiją susieta su reikalavimo sulaukti pensinio amžiaus arba kitų reikalavimų, nustatytų sistemoje arba nacionalinės teisės aktuose, įvykdymu. Ši direktyva netaikoma individualiems pensijų susitarimams, jei tai nėra darbo santykiais grindžiami susitarimai. Kai neįgalumo išmokos ar išmokos netekus maitintojo yra susijusios su papildomomis pensijų sistemomis, teisės į tokias išmokas gali būti reglamentuojamos specialiomis taisyklėmis. Šia direktyva nedaromas poveikis esamiems nacionalinės teisės aktams ir papildomų pensijų sistemų taisyklėms, susijusioms su tomis specialiomis taisyklėmis;

               (15)

               su įmokomis, skirtomis papildomam pensiniam aprūpinimui, nesusijęs vienkartinis mokėjimas, kuris tiesiogiai arba netiesiogiai sumokamas pasibaigus darbo santykiams ir kurį finansuoja tik darbdavys, neturėtų būti laikomas papildoma pensija, kaip ji apibrėžta šioje direktyvoje;

               (16)

               kadangi papildomas pensinis aprūpinimas daugelyje valstybių narių tampa vis svarbesnis užtikrinant asmenų pragyvenimo lygį senatvėje, turėtų būti sudarytos palankesnės sąlygos teisėms į pensiją įgyti ir išsaugoti, kad būtų sumažintos kliūtys darbuotojų judėjimo tarp valstybių narių laisvei;

               (17)

               dėl to, kad kai kuriose papildomose pensijų sistemose teisės į pensiją gali būti prarastos, jei darbuotojo darbo santykiai pasibaigia anksčiau, nei jis yra išbuvęs sistemos dalyviu tam tikrą minimalų laikotarpį (teisių įgijimo laikotarpis) arba anksčiau, nei jis yra sulaukęs minimalaus amžiaus (teisių įgijimo amžius), gali būti užkirstas kelias tarp valstybių narių judantiems darbuotojams įgyti teises į pakankamą pensiją. Ilgo laukimo laikotarpio reikalavimas, kad būtų galima tapti pensijų sistemos dalyviu, gali turėti panašų poveikį. Todėl tokios sąlygos kliudo darbuotojų judėjimo laisvei. Priešingai, minimalaus amžiaus reikalavimas narystės tikslais nekliudo judėjimo laisvei ir todėl jis nėra šios direktyvos dalykas;

               (18)

               reikalavimai dėl teisių įgijimo neturėtų būti prilyginti kitoms sąlygoms, kurios keliamos teisei į anuitetą įgyti, nustatytoms išmokėjimams pagal nacionalinę teisę arba pagal tam tikrų papildomų pensijų sistemų, visų pirma fiksuotų įmokų sistemų, taisykles. Pavyzdžiui, aktyvaus dalyvavimo sistemoje laikotarpis, kurį dalyvis turi išbūti jau įgijęs teisę į papildomą pensiją, kad galėtų reikalauti, jog jo pensija būtų išmokėta anuiteto arba kapitalo sumos forma, nėra teisių įgijimo laikotarpis;

               (19)

               kai darbo santykiai nutraukiami prieš iš darbo išeinančiam darbuotojui įgyjant teises į pensiją ir kai investavimo riziką prisiima sistema ar darbdavys, visų pirma fiksuotų išmokų sistemose, sistema turėtų visada grąžinti to iš darbo išeinančio darbuotojo pensijų įmokas. Kai darbo santykiai nutraukiami prieš iš darbo išeinančiam darbuotojui įgyjant teises į pensiją ir kai investavimo riziką prisiima iš darbo išeinantis darbuotojas, visų pirma fiksuotų įmokų sistemose, sistema gali grąžinti investicijų iš tų įmokų vertę. Vertė gali būti didesnė ar mažesnė už iš darbo išeinančio darbuotojo sumokėtas įmokas. Kitu atveju sistema gali grąžinti įmokų sumą;

               (20)

               iš darbo išeinantys darbuotojai turėtų turėti teisę savo įgytas teises į pensiją išlaikyti kaip atidėtas teises į pensiją papildomoje pensijų sistemoje, kurioje jos buvo įgytos. Atidėtų teisių į pensiją išsaugojimo apsaugos lygis gali būti laikomas lygiaverčiu, kai, visų pirma pagal fiksuotų įmokų sistemą, išeinantiems iš darbo darbuotojams suteikiama galimybė jų įgytų teisių į pensiją vertę perkelti į papildomą pensijų sistemą, atitinkančią šioje direktyvoje nustatytas sąlygas;

               (21)

               pagal nacionalinę teisę ir praktiką turėtų būti imtasi veiksmų tokių atidėtų teisių į pensiją arba jų vertės išsaugojimui užtikrinti. Tų teisių vertė tuo metu, kai dalyvis nutraukia dalyvavimą sistemoje, turėtų būti nustatoma atsižvelgiant į nacionalinę teisę ir praktiką. Tikslinant tų teisių vertę turėtų būti atsižvelgiama į ypatingą sistemos pobūdį, būsimų naudos gavėjų, likusių aktyvių sistemos dalyvių ir į pensiją išėjusių naudos gavėjų interesus;

               (22)

               šia direktyva nenustatoma jokių pareigų nustatyti palankesnes sąlygas atidėtoms teisėms į pensiją negu aktyvių sistemos dalyvių pensinėms teisėms;

               (23)

               kai iš darbo išeinančio darbuotojo įgytos teisės į pensiją arba tų teisių vertė neviršija atitinkamoje valstybėje narėje nustatytų taikytinų ribų, taip pat siekiant išvengti pernelyg didelių administracinių išlaidų, kurių patiriama dėl daugybės mažos vertės atidėtų teisių į pensiją administravimo, pensijų sistemose gali būti numatyta galimybė nesaugoti tų įgytų teisių, o, vietoj to, iš darbo išeinančiam darbuotojui išmokėti kapitalo sumą, kuri būtų lygiavertė šių įgytų teisių į pensiją vertei. Atitinkamais atvejais perkeliama vertė ar kapitalo išmoka turėtų būti nustatoma laikantis nacionalinės teisės ir praktikos. Jei taikoma, valstybės narės turėtų nustatyti tokių išmokų ribą atsižvelgdamos į darbuotojų būsimų pensinių pajamų pakankamumą;

               (24)

               šioje direktyvoje nenumatomas įgytų teisių į pensiją perkėlimas. Vis dėlto valstybės narės, siekdamos sudaryti palankesnes sąlygas darbuotojų judumui tarp valstybių narių, visų pirma nustatydamos naujas papildomas pensijų sistemas, turėtų kuo labiau stengtis suteikti kuo daugiau galimybių perkelti įgytas teises į pensiją;

               (25)

               nedarant poveikio Europos Parlamento ir Tarybos direktyvai 2003/41/EB (6), aktyvūs sistemos dalyviai ir būsimi naudos gavėjai, kurie naudojasi savo teise laisvai judėti arba ketina ja pasinaudoti, pateikę prašymą turėtų būti tinkamai informuojami apie savo teises į papildomą pensiją. Kai išmokos netekus maitintojo yra susijusios su sistemomis, maitintojo netekę naudos gavėjai taip pat turėtų turėti tą pačią teisę gauti informaciją, kaip ir būsimi naudos gavėjai. Valstybės narės turėtų galėti nustatyti, kad tokios informacijos neprivaloma teikti dažniau kaip vieną kartą per metus;

               (26)

               atsižvelgdama į įvairiapusį papildomų pensijų sistemų pobūdį, Sąjunga turėtų nustatyti tik tuos tikslus, kurie turi būti pasiekti apskritai, todėl direktyva yra tinkama teisinė priemonė;

               (27)

               kadangi šios direktyvos tikslo, t. y. sudaryti palankesnes sąlygas darbuotojams naudotis teise laisvai judėti tarp valstybių narių, valstybės narės negali deramai pasiekti, o dėl jos masto bei poveikio to tikslo būtų geriau siekti Sąjungos lygmeniu, laikydamasi Europos Sąjungos sutarties 5 straipsnyje nustatyto subsidiarumo principo Sąjunga gali patvirtinti priemones. Pagal tame straipsnyje nustatytą proporcingumo principą šia direktyva neviršijama to, kas būtina nurodytam tikslui pasiekti;

               (28)

               šioje direktyvoje nustatomi būtiniausi reikalavimai ir tokiu būdu valstybėms narėms sudaroma galimybė priimti ar palikti galioti palankesnes nuostatas. Šios direktyvos įgyvendinimu negalima pateisinti padėties pabloginimo, palyginti su esama padėtimi kiekvienoje valstybėje narėje;

               (29)

               ne vėliau kaip praėjus šešeriems metams po šios direktyvos įsigaliojimo dienos Komisija turėtų parengti šios direktyvos taikymo ataskaitą;

               (30)

               valstybės narės, atsižvelgdamos į papildomų pensijų sistemų organizavimą reglamentuojančias nacionalines nuostatas, bendru socialinių partnerių prašymu gali jiems patikėti šios direktyvos nuostatų, susijusių su kolektyviniais susitarimais, įgyvendinimą, su sąlyga, kad valstybės narės imasi visų būtinų priemonių, kuriomis užtikrinama, jog jos visada galėtų pasiekti šioje direktyvoje nustatytus rezultatus,

         PRIĖMĖ ŠIĄ DIREKTYVĄ:
   1 straipsnis
   Dalykas
   Šia direktyva nustatomos taisyklės, kurių tikslas – sudaryti palankesnes sąlygas darbuotojams naudotis teise laisvai judėti tarp valstybių narių mažinant kliūtis, kurios susidaro dėl tam tikrų su darbo santykiais susietų papildomų pensijų sistemų taisyklių.
   2 straipsnis
   Taikymo sritis
   1.   Ši direktyva taikoma papildomoms pensijų sistemoms, išskyrus sistemas, kurioms taikomas Reglamentas (EB) Nr. 883/2004.
   2.   Ši direktyva netaikoma:

               a)

               papildomoms pensijų sistemoms, kurios šios direktyvos įsigaliojimo dieną jau yra baigusios naujų aktyvių dalyvių priėmimą ir jų daugiau nebepriima;

               b)

               papildomoms pensijų sistemoms, kurioms taikomos priemonės, apimančios nacionalinės teisės aktais įsteigtų administracinių įstaigų arba teisminių institucijų įsikišimą, ir kurios skirtos tų sistemų finansinei būklei išsaugoti ar atkurti, įskaitant likvidavimo procedūrą. Ši išimtis netaikoma ilgiau, nei trunka tas įsikišimas;

               c)

               nemokumo garantijų sistemoms, kompensavimo sistemoms ir nacionaliniams pensijų rezervų fondams ir

               d)

               vienkartinėms darbdavio išmokoms darbuotojui, pasibaigus to darbuotojo darbo santykiams, kai tai nėra susiję su pensijos skyrimu.

         3.   Ši direktyva netaikoma neįgalumo išmokoms ir išmokoms netekus maitintojo, susijusioms su papildomomis pensijų sistemomis, išskyrus specifines 5 ir 6 straipsnių nuostatas, susijusias su išmokomis netekus maitintojo.
   4.   Ši direktyva taikoma tik darbo laikotarpiams po jos perkėlimo į nacionalinę teisę pagal 8 straipsnį.
   5.   Ši direktyva netaikoma darbuotojų, judančių vienoje valstybėje narėje, teisių į papildomą pensiją įgijimui ir išsaugojimui.
   3 straipsnis
   Terminų apibrėžtys
   Šioje direktyvoje vartojamos šios terminų apibrėžtys:

               a)

               papildoma pensija – su amžiumi siejama pensija, numatyta papildomos pensijų sistemos, sukurtos pagal nacionalinę teisę ir praktiką, taisyklėse;

               b)

               papildoma pensijų sistema – pagal nacionalinę teisę ir praktiką sukurta bei su darbo santykiais susieta profesinių su amžiumi siejamų pensijų sistema, skirta darbuotojams suteikti papildomas pensijas;

               c)

               aktyvūs sistemos dalyviai – darbuotojai, kuriems jų esami darbo santykiai suteikia arba, įvykdžius teisių į pensiją įgijimo sąlygas, gali suteikti teisę į papildomą pensiją pagal papildomos pensijų sistemos nuostatas;

               d)

               laukimo laikotarpis – darbo laikotarpis, kuris reikalaujamas pagal nacionalinę teisę arba papildomos pensijų sistemos taisykles arba kurį nustato darbdavys, kad darbuotojas įgytų teisę tapti sistemos dalyviu;

               e)

               teisių įgijimo laikotarpis – aktyvaus dalyvavimo sistemoje laikotarpis, kuris pagal nacionalinę teisę arba papildomos pensijų sistemos taisykles yra būtinas teisei į papildomą pensiją įgyti;

               f)

               įgytos teisės į pensiją – teisės į papildomą pensiją, įvykdžius teisių įgijimo sąlygas pagal papildomos pensijų sistemos taisykles ir, kai taikoma, pagal nacionalinę teisę;

               g)

               iš darbo išeinantis darbuotojas – aktyvus sistemos dalyvis, kurio darbo santykiai nutraukiami dėl kitų priežasčių nei teisės į papildomą pensiją įgijimas ir kuris juda tarp valstybių narių;

               h)

               būsimas naudos gavėjas – buvęs aktyvus sistemos dalyvis, kuris turi įgytų teisių į pensiją papildomoje pensijų sistemoje ir dar negauna papildomos pensijos pagal tą sistemą;

               i)

               atidėtos teisės į pensiją – įgytos teisės į pensiją, saugomos sistemoje, kurioje jas sukaupė būsimas naudos gavėjas;

               j)

               atidėtų teisių į pensiją vertė – teisių į pensiją vertė, apskaičiuota laikantis nacionalinės teisės ir praktikos.

         4 straipsnis
   Teisių įgijimą pagal papildomas pensijų sistemas reglamentuojančios sąlygos
   1.   Valstybės narės imasi visų būtinų veiksmų, siekiant užtikrinti, kad:

               a)

               tais atvejais, kai taikomas teisių įgijimo laikotarpis ar laukimo laikotarpis arba abu kartu, iš darbo išeinantiems darbuotojams bendras susumuotas laikotarpis jokiu atveju neviršytų trejų metų;

               b)

               tais atvejais, kai teisių į pensiją įgijimui nustatytas minimalus amžius, iš darbo išeinantiems darbuotojams tas amžius neviršytų 21 metų;

               c)

               tais atvejais, kai nutraukus darbo santykius iš darbo išeinantis darbuotojas dar nėra įgijęs teisių į pensiją, papildoma pensijų sistema grąžintų iš darbo išeinančio darbuotojo arba jo vardu sumokėtas įmokas pagal nacionalinę teisę arba kolektyvinius susitarimus ar sutartis, arba, jeigu iš darbo išeinantis darbuotojas prisiima investavimo riziką, – sumokėtų įmokų sumą arba investicijų iš tų įmokų vertę.

         2.   Valstybės narės turi teisę pasirinkti leisti socialiniams partneriams kolektyviniu susitarimu nustatyti kitokias nuostatas tiek, kiek tomis nuostatomis būtų nustatoma ne mažiau palanki apsauga ir nesudaromos kliūtys darbuotojų judėjimo laisvei.
   5 straipsnis
   Atidėtų teisių į pensiją išsaugojimas
   1.   Atsižvelgdamos į 3 ir 4 dalis, valstybės narės patvirtina būtinas priemones, siekiant užtikrinti, kad iš darbo išeinantys darbuotojai galėtų išlaikyti savo įgytas teises į pensiją papildomoje pensijų sistemoje, kurioje jie jas įgijo. 2 dalyje nurodyta pradinė šių teisių vertė apskaičiuojama tuo momentu, kai nutraukiami iš darbo išeinančio darbuotojo darbo santykiai.
   2.   Valstybės narės, atsižvelgdamos į pensijų sistemos taisyklių ir praktikos pobūdį, patvirtina būtinas priemones, siekiant užtikrinti, kad iš darbo išeinančių darbuotojų ir maitintojo netekusių asmenų atidėtoms teisėms į pensiją arba jų vertei būtų taikomos tokios pačios sąlygos kaip ir aktyvių sistemos dalyvių teisių vertei arba mokamoms pensinėms išmokoms, arba taikant kitas priemones, kuriomis užtikrinamas vienodų sąlygų taikymas, kaip antai:

               a)

               kai teisės į pensiją papildomoje pensijų sistemoje įgytos kaip teisė į nominaliąją sumą – išsaugant nominaliąją atidėtų teisių į pensiją vertę;

               b)

               kai įgytų teisių į pensiją vertė laikui bėgant pasikeičia – patikslinant atidėtų teisių į pensiją vertę pritaikius:

                           i)

                           papildomų pensijų sistemoje taikomą palūkanų normą arba

                           ii)

                           papildomų pensijų sistemos gautą investicijų grąžą;

                     arba

               c)

               kai įgytų teisių į pensiją vertė tikslinama, pavyzdžiui, pagal infliacijos ar darbo užmokesčio lygį – atitinkamai patikslinant atidėtų teisių į pensiją vertę taikant proporcingą apribojimą, kuris nustatytas nacionalinėje teisėje arba dėl kurio susitarė socialiniai partneriai.

         3.   Jei įgytų teisių į pensiją vertė neviršija atitinkamoje valstybėje narėje nustatytos ribos, valstybė narė gali leisti papildomose pensijų sistemose nesaugoti iš darbo išeinančio darbuotojo įgytų teisių, o gavus informuoto darbuotojo sutikimą, be kita ko, ir dėl taikomų mokesčių, iš darbo išeinančiam darbuotojui išmokėti kapitalo sumą, kuri būtų lygiavertė iš darbo išeinančio darbuotojo įgytų teisių į pensiją vertei. Valstybė narė informuoja Komisiją apie taikomą ribą.
   4.   Valstybės narės gali leisti socialiniams partneriams kolektyviniu susitarimu nustatyti kitokias nuostatas tiek, kiek tomis nuostatomis būtų nustatoma ne mažiau palanki apsauga ir nesudaromos kliūtys darbuotojų judėjimo laisvei.
   6 straipsnis
   Informavimas
   1.   Valstybės narės užtikrina, kad aktyvūs sistemos dalyviai galėtų paprašę gauti informacijos apie darbo santykių nutraukimo pasekmes jų teisėms į papildomą pensiją.
   Visų pirma suteikiama informacija apie:

               a)

               sąlygas, reglamentuojančias teisių į papildomą pensiją įgijimą, ir jų taikymo pasekmes nutraukus darbo santykius;

               b)

               įgytų teisių į pensiją vertę arba įgytų teisių į pensiją įvertinimą, atliktą ne anksčiau kaip prieš 12 mėnesių iki prašymo dienos, ir

               c)

               sąlygas, reglamentuojančias būsimą atidėtų teisių į pensiją vertinimą.

         Kai pagal sistemą suteikiama galimybė iš anksto pasinaudoti įgytomis teisėmis į pensiją išmokant kapitalo sumą, suteikiama informacija taip pat apima rašytinį pareiškimą, kad narys turėtų apsvarstyti galimybę pasikonsultuoti dėl tos kapitalo sumos investavimo būsimai pensijai.
   2.   Valstybės narės užtikrina, kad būsimi naudos gavėjai paprašę gautų informaciją apie:

               a)

               jų atidėtų teisių į pensiją vertę arba atidėtų teisių į pensiją įvertinimą, atliktą ne anksčiau kaip prieš 12 mėnesių iki prašymo dienos, ir

               b)

               atidėtų teisių į pensiją vertinimą reglamentuojančias sąlygas.

         3.   Tais atvejais, kai išmokos netekus maitintojo yra susijusios su papildomomis pensijų sistemomis, išmokos netekus maitintojo klausimu 2 dalis taikoma maitintojo netekusiems naudos gavėjams.
   4.   Informacija turi būti pateikta aiškiai, raštu ir suteikiama per pagrįstą laikotarpį. Valstybės narės gali nustatyti, kad tokios informacijos neprivaloma teikti dažniau kaip vieną kartą per metus.
   5.   Šiame straipsnyje nustatytos pareigos nedaro poveikio įstaigų, atsakingų už profesinių pensijų skyrimą, pareigoms pagal Direktyvos 2003/41/EB 11 straipsnį ir jas papildo.
   7 straipsnis
   Būtiniausi reikalavimai ir ne regreso sąlyga
   1.   Valstybės narės gali priimti arba palikti galioti nuostatas dėl darbuotojų teisių į papildomą pensiją įgijimo, iš darbo išeinančių darbuotojų teisių į papildomą pensiją išsaugojimo ir aktyvių sistemos dalyvių bei būsimų naudos gavėjų teisės į informaciją, kurios būtų palankesnės už šioje direktyvoje nustatytas nuostatas.
   2.   Šios direktyvos perkėlimas į nacionalinę teisę jokiomis aplinkybėmis negali būti priežastis apriboti esamų teisių įgyti ir išsaugoti teisę į papildomą pensiją arba sistemos dalyvių ar naudos gavėjų teisės į informaciją valstybėse narėse.
   8 straipsnis
   Perkėlimas į nacionalinę teisę
   1.   Valstybės narės priima įstatymus ir kitus teisės aktus, būtinus, kad šios direktyvos būtų laikomasi ne vėliau kaip 2018 m. gegužės 21 d., arba užtikrina, kad socialiniai partneriai iki tos datos būtų susitarimu nustatę reikiamas nuostatas. Valstybės narės privalo imtis būtinų veiksmų, kad galėtų užtikrinti, jog direktyvoje nustatyti rezultatai bus pasiekti. Apie tai jos nedelsdamos praneša Komisijai.
   2.   Valstybės narės, priimdamos 1 dalyje nurodytas priemones, daro jose nuorodą į šią direktyvą arba tokia nuoroda daroma jas oficialiai skelbiant. Tokios nuorodos darymo tvarką nustato valstybės narės.
   9 straipsnis
   Ataskaita
   1.   Valstybės narės ne vėliau kaip 2019 m. gegužės 21 d. pateikia Komisijai visą turimą informaciją apie šios direktyvos taikymą.
   2.   Komisija ne vėliau kaip 2020 m. gegužės 21 d. parengia šios direktyvos taikymo ataskaitą, kurią pateikia Europos Parlamentui, Tarybai ir Europos ekonomikos ir socialinių reikalų komitetui.
   10 straipsnis
   Įsigaliojimas
   Ši direktyva įsigalioja dvidešimtą dieną po jos paskelbimo Europos Sąjungos oficialiajame leidinyje.
   11 straipsnis
   Adresatai
   Ši direktyva skirta valstybėms narėms.

      Priimta Strasbūre 2014 m. balandžio 16 d.

            Europos Parlamento vardu

            Pirmininkas

         M. SCHULZ

            Tarybos vardu

            Pirmininkas

         D. KOURKOULAS

      (1)  OL C 185, 2006 8 8, p. 37.

      (2)  2007 m. birželio 20 d. Europos Parlamento pozicija (OL C 146 E, 2008 6 12, p. 216) ir 2014 m. vasario 17 d. Tarybos pozicija, priimta per pirmąjį svarstymą (OL C 77 E, 2014 3 15, p. 1). 2014 m. balandžio 16 d. Europos Parlamento pozicija (dar nepaskelbta Oficialiajame leidinyje).

      (3)  1971 m. birželio 14 d. Tarybos reglamentas (EEB) Nr. 1408/71 dėl socialinės apsaugos sistemų taikymo pagal darbo sutartį dirbantiems asmenims, savarankiškai dirbantiems asmenims ir jų šeimos nariams, judantiems Bendrijoje (OL L 149, 1971 7 5, p. 2).

      (4)  2004 m. balandžio 29 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamentas (EB) Nr. 883/2004 dėl socialinės apsaugos sistemų koordinavimo (OL L 166, 2004 4 30, p. 1).

      (5)  1998 m. birželio 29 d. Tarybos direktyva 98/49/EB dėl pagal darbo sutartį dirbančių asmenų ir savarankiškai dirbančių asmenų, judančių Bendrijoje, teisių į papildomą pensiją išsaugojimo (OL L 209, 1998 7 25, p. 46).

      (6)  2003 m. birželio 3 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyva 2003/41/EB dėl įstaigų, atsakingų už profesinių pensijų skyrimą, veiklos ir priežiūros (OL L 235, 2003 9 23, p. 10).


title: 2001 m. gruodžio 20 d. Tarybos direktyva 2001/114/EB dėl žmonėms vartoti skirto tam tikro iš dalies arba visiškai dehidratuoto konservuoto pieno

text:
Svarbus teisinis pranešimas

|

32001L0114

Oficialusis leidinys L 015 , 17/01/2002 p. 0019 - 0023

		Tarybos direktyva 2001/114/EB2001 m. gruodžio 20 d.dėl žmonėms vartoti skirto tam tikro iš dalies arba visiškai dehidratuoto konservuoto pienoEUROPOS SĄJUNGOS TARYBA,atsižvelgdama į Europos bendrijos steigimo sutartį, ypač į jos 37 straipsnį,atsižvelgdama į Komisijos pasiūlymą [1],atsižvelgdama į Europos Parlamento nuomonę [2],atsižvelgdama į Ekonomikos ir socialinių reikalų komiteto nuomonę [3],kadangi:(1) Atsižvelgiant į 1992 m. gruodžio 11–12 d. Edinburgo Europos Vadovų Tarybos susitikimo išvadas, patvirtintas 1993 m. gruodžio 10–11 d. Briuselyje įvykusio Europos Vadovų Tarybos susitikimo išvadomis, reikėtų supaprastinti tam tikras maisto produktų vertikaliąsias direktyvas, kad būtų atsižvelgta tik į esminius reikalavimus, kuriuos turi atitikti produktai, kuriems jos yra taikomos, kad jie galėtų laisvai judėti vidaus rinkoje.(2) 1975 m. gruodžio 18 d. Tarybos direktyvą 76/118/EEB dėl valstybių narių įstatymų, susijusių su iš dalies arba visiškai dehidratuotu žmonėms vartoti skirtu pienu suderinimo [4], pateisino tai, kad nacionalinių įstatymų, reglamentuojančių konservuotą pieną, skirtumai galėjo sukurti vartotojus klaidinančias nesąžiningos konkurencijos sąlygas ir taip tiesiogiai veikti bendrosios rinkos kūrimą bei veikimą.(3) Dėl to Direktyva 76/118/EEB buvo skirta sąvokų apibrėžimams ir bendrosioms taisyklėms, reglamentuojančioms tam tikro konservuoto pieno sudėtį, gamybos specifikacijas ir ženklinimą, nustatyti siekiant užtikrinti jo laisvą judėjimą Bendrijoje.(4) Direktyva 76/118/EEB turėtų būti suderinta su maisto produktams skirtais Bendrijos bendraisiais teisės aktais, ypač susijusiais su ženklinimu, leistinais priedais, higiena ir sveikatos taisyklėmis, nustatytomis Tarybos direktyvoje 92/46/EEB [5].(5) Siekiant aiškumo Direktyvai 76/118/EEB turėtų būti suteikta nauja forma, kad taisyklės, reglamentuojančios žmonių maistui skirto tam tikro iš dalies arba visiškai dehidratuoto konservuoto pieno gamybos ir prekybos sąlygas, būtų prieinamesnės.(6) Bendrosios maisto produktų ženklinimo taisyklės, nustatytos Europos Parlamento ir Tarybos direktyvoje 2000/13/EB [6], turėtų būti taikomos laikantis tam tikrų reikalavimų.(7) Atsižvelgiant į 1990 m. rugsėjo 24 d. Tarybos direktyvą 90/496/EEB dėl maisto produktų maistingumo ženklinimo [7], tam tikrose valstybėse narėse į šioje direktyvoje apibrėžtus produktus leidžiama dėti vitaminų. Tačiau negalima priimti sprendimo leisti tai daryti visoje Bendrijoje. Todėl valstybėms narės suteikiama laisvė pačioms leisti arba uždrausti dėti vitaminus į jų nacionalinius produktus, nors bet kuriuo atveju turi būti užtikrintas laisvas prekių judėjimas Bendrijoje, nes tai būtina laikantis Sutarties taisyklių ir principų.(8) Kūdikiams skirtiems produktams taikoma 1991 m. gegužės 14 d. Komisijos direktyva 91/321/EEB dėl mišinių kūdikiams iki 4–6 mėn. ir mišinių vyresniems kaip 4 mėn. kūdikiams [8].(9) Pagal Sutarties 5 straipsnyje nustatytus subsidiarumo ir proporcingumo principus valstybės narės negali deramai pasiekti tikslo nustatyti minimų produktų bendruosius sąvokų apibrėžimus bei taisykles ir suderinti šias nuostatas su maisto produktams skirtais Bendrijos bendraisiais teisės aktais, todėl dėl šios direktyvos pobūdžio tai gali geriau padaryti Bendrija. Šioje direktyvoje nenumatoma daugiau, nei būtina siekiant šio tikslo.(10) Priemonės, būtinos šiai direktyvai įgyvendinti, turėtų būti priimamos remiantis 1999 m. birželio 28 d. Tarybos sprendimu 1999/468/EB, nustatančiu Komisijos naudojimosi jai suteiktais įgyvendinimo įgaliojimais tvarką [9].(11) Siekdamos išvengti naujų kliūčių laisvam judėjimui, valstybės narės turėtų susilaikyti ir nepriimti minimiems produktams skirtų nacionalinių nuostatų, kurios nėra numatytos šioje direktyvoje,PRIĖMĖ ŠIĄ DIREKTYVĄ:1 straipsnisŠi direktyva taikoma I priede apibūdintam iš dalies arba visiškai dehidratuotam konservuotam pienui.2 straipsnisLaikydamosi Direktyvos 90/496/EEB, valstybės narės gali leisti į jos I priede apibrėžtus produktus dėti vitaminų.3 straipsnisI priede apibrėžtiems produktams Direktyva 2000/13/EB taikoma šiomis sąlygomis.1. a) I priede išvardyti produktų pavadinimai taikomi tame priede nurodytiems produktams ir, nepažeidžiant b punkto, vartojami prekyboje tiems produktams apibūdinti;b) kaip alternatyva a punkte nurodytiems pavadinimams, II priede pateikiamas konkrečių pavadinimų sąrašas. Šie pavadinimai gali būti vartojami II priede nurodytomis kalbomis ir apibrėžtomis sąlygomis.2. Išskyrus I priedo 1 dalies d ir g punktuose bei I priedo 2 dalies d punkte apibūdintus produktus, etiketėse turi būti nurodytas galutinio produkto pieno riebalų kiekis masės procentais, o I priedo 1 dalyje apibrėžtų produktų – sausosios neriebalinės pieno medžiagos kiekis procentais. Šie duomenys pateikiami greta produkto pavadinimo.3. I priedo 2 dalyje apibūdintų produktų etiketėse turi būti pateiktos rekomendacijos, kaip juos regeneruoti (atskiesti) ir regeneruoto produkto riebumas.4. Jei produktai, kurių vienetas sveria mažiau kaip 20 g, yra įpakuoti į bendrąją pakuotę, jų etiketėje būtina nurodyti tik 1 dalies a punkte minimą pavadinimą, o kiti pagal šį straipsnį reikalaujami duomenys gali būti nurodomi tik ant bendrosios pakuotės.5. I priedo 2 dalyje apibrėžtų produktų etiketėse nurodoma, kad produktas "nėra skirtas kūdikiams iki 12 mėn. maitinti".4 straipsnisValstybės narės nepriima jokių I ir II prieduose apibrėžtiems produktams taikomų nacionalinių nuostatų, kurios nėra numatytos šioje direktyvoje.5 straipsnisRemiantis 6 straipsnio 2 dalyje nustatyta reguliavimo tvarka, priimamos šios direktyvos įgyvendinimui būtinos priemonės, susijusios su:- šios direktyvos derinimu su maisto produktams skirtais Bendrijos bendraisiais teisės aktais,- derinimu atsižvelgiant į technikos pažangą.6 straipsnis1. Komisijai padeda Sprendimo 69/414/EEB [10] 1 straipsniu įkurtas Maisto produktų nuolatinis komitetas (toliau – Komitetas).2. Darant nuorodą į šią dalį, taikomi Sprendimo 1999/468/EB 5 ir 7 straipsniai.Sprendimo 1999/468/EB 5 straipsnio 6 dalyje nustatytas laikotarpis yra trys mėnesiai.3. Komitetas patvirtina darbo tvarkos taisykles.7 straipsnisDirektyva 76/118/EEB yra panaikinama nuo 2003 m. liepos 17 d.Nuorodos į panaikintą direktyvą laikomos nuorodomis į šią direktyvą.8 straipsnisValstybės narės priima įstatymus ir kitus teisės aktus, kurie, įsigalioję ne vėliau kaip iki 2003 m. liepos 17 d., įgyvendina šią direktyvą. Apie tai jos nedelsdamos praneša Komisijai.Priemonės taikomos taip, kad:- nuo 2003 m. liepos 17 d. būtų leidžiama prekiauti I priede apibrėžtais produktais, jei jie atitinka šioje direktyvoje nustatytus sąvokų apibrėžimus bei taisykles,- nuo 2004 m. liepos 17 d. būtų uždrausta prekiauti šios direktyvos neatitinkančiais produktais.Tačiau leidžiama prekiauti šios direktyvos neatitinkančiais produktais, paženklintais iki 2004 m. liepos 17 d. pagal Direktyvą 76/118/EEB, kol baigsis jų atsargos.Valstybės narės, tvirtindamos šias priemones, daro jose nuorodą į šią direktyvą arba tokia nuoroda daroma jas oficialiai skelbiant. Nuorodos darymo tvarką nustato valstybės narės.9 straipsnisŠi direktyva įsigalioja jos paskelbimo Europos Bendrijų oficialiajame leidinyje dieną.10 straipsnisŠi direktyva skirta valstybėms narėms.Priimta Briuselyje, 2001 m. gruodžio 20 d.Tarybos varduPirmininkasC. Picqué[1] OL C 231, 1996 8 9, p. 20.[2] OL C 279, 1999 10 1, p. 95.[3] OL C 56, 1997 2 24, p. 20.[4] OL L 24, 1976 1 30, p. 49. Direktyva su paskutiniais pakeitimais, padarytais 1994 m. Stojimo aktu.[5] OL L 268, 1992 9 14, p. 1. Direktyva su paskutiniais pakeitimais, padarytais Direktyva 94/71/EB (OL L 368, 1994 12 31, p. 33).[6] OL L 109, 2000 5 6, p. 29.[7] OL L 276, 1990 10 6, p. 40.[8] OL L 175, 1991 7 4, p. 35. Direktyva su paskutiniais pakeitimais, padarytais Direktyva 1999/50/EB (OL L 139, 1999 6 2, p. 29).[9] OL L 184, 1999 7 17, p. 23.[10] OL L 291, 1969 11 19, p. 9.--------------------------------------------------PRIEDASPRODUKTŲ SĄVOKŲ APIBRĖŽIMAI IR PAVADINIMAI1. Iš dalies dehidratuotas pienasTai skystas produktas, saldintas arba nesaldintas, gaunamas pašalinant dalį vandens tiesiog iš pieno, visiškai arba iš dalies nugriebto pieno arba jų mišinio, į kurį gali būti primaišyta grietinėlės, visiškai dehidratuoto pieno arba jų abiejų, jei dedame visiškai dehidratuoto pieno, pridedamo dehidratuoto pieno kiekis turi neviršyti 25 % galutinio produkto sausųjų pieno medžiagų kiekio.- Nesaldinto sutirštinto pieno rūšysa) Sutirštintas labai riebus pienasIš dalies dehidratuotas pienas, kuriame pagal masę yra ne mažiau kaip 15 % pieno riebalų ir ne mažiau kaip 26,5 % sausųjų pieno medžiagų.b) Sutirštintas pienasIš dalies dehidratuotas pienas, kuriame pagal masę yra ne mažiau kaip 7,5 % pieno riebalų ir ne mažiau kaip 25 % sausųjų pieno medžiagų.c) Sutirštintas iš dalies nugriebtas pienasIš dalies dehidratuotas pienas, kuriame pagal masę yra ne mažiau kaip 1 % svorio ir ne mažiau kaip 20 % sausųjų pieno medžiagų.d) Sutirštintas nugriebtas pienasIš dalies dehidratuotas pienas, kuriame pagal masę yra ne daugiau kaip 1 % pieno riebalų ir ne mažiau kaip 20 % sausųjų pieno medžiagų.- Saldinto sutirštinto pieno rūšyse) Saldintas sutirštintas pienasIš dalies dehidratuotas pienas su sacharozės (pusiau baltojo, baltojo cukraus arba ekstra baltojo cukraus) priedu, kuriame pagal masę yra ne mažiau kaip 8 % pieno riebalų ir ne mažiau kaip 28 % sausųjų pieno medžiagų.f) Saldintas sutirštintas iš dalies nugriebtas pienasIš dalies dehidratuotas pienas su sacharozės (pusiau baltojo, baltojo cukrus arba ekstra baltojo cukraus) priedu, kuriame pagal masę yra ne mažiau kaip 1 %, bet mažiau kaip 8 % pieno riebalų ir ne mažiau kaip 24 % sausųjų pieno medžiagų.g) Saldintas sutirštintas nugriebtas pienasIš dalies dehidratuotas pienas su sacharozės (pusiau baltojo, baltojo cukrus arba ekstra baltojo cukraus) priedu, kuriame pagal masę yra ne daugiau kaip 1 % pieno riebalų ir ne mažiau kaip 24 % sausųjų pieno medžiagų.2. Visiškai dehidratuotas pienasTai sausas produktas, kuriame drėgmės yra ne daugiau kaip 5 % galutinio produkto masės, gaunamas šalinant vandenį tiesiog iš pieno, visiškai arba iš dalies nugriebto pieno, grietinėlės arba iš šių produktų mišinio.a) Sausasis labai riebus pienas arba labai riebaus pieno milteliaiDehidratuotas pienas, kuriame pagal masę yra ne mažiau kaip 42 % pieno riebalų.b) Sausasis nenugriebtas pienas arba nenugriebto pieno milteliaiDehidratuotas pienas, kuriame pagal masę yra ne mažiau kaip 26 %, bet mažiau kaip 42 % pieno riebalų.c) Sausasis iš dalies nugriebtas pienas arba iš dalies nugriebto pieno milteliaiDehidratuotas pienas, kuriame pagal masę yra ne mažiau kaip 1,5 %, bet mažiau kaip 26 % pieno riebalų.d) Sausasis nugriebtas pienas arba nugriebto pieno milteliaiDehidratuotas pienas, kuriame pagal masę yra ne daugiau kaip 1,5 % pieno riebalų.3. Apdorojimasa) Gaminant 1 dalies e–g punktuose nurodytus produktus, leidžiama pridėti laktozės, bet pridėtos laktozės kiekis turi būti ne didesnis kaip 0,03 % galutinio produkto masės.b) Nepažeidžiant 1992 m. birželio 16 d. Direktyvos 92/46/EEB, nustatančios sveikatos taisykles žalio pieno, termiškai apdoroto pieno ir pieno pagrindo produktų gamybai ir tiekimui į rinką, 1 ir 2 dalyse nurodyti produktai konservuojami šiais būdais:- šiluminiu būdu (sterilizuojant, apdorojant UHT ir kt.) – 1 dalies a–d punktuose nurodytus produktus,- pridedant sacharozės į 1 dalies e–g punktuose nurodytus produktus,- dehidratuojant 2 dalyje nurodytus produktus.4. Leistini priedaiPagal 2 straipsnį remiantis Direktyva 90/496/EEB į šiame priede nurodytus produktus leidžiama dėti vitaminų.--------------------------------------------------II PRIEDASTAM TIKRŲ I PRIEDE NURODYTŲ PRODUKTŲ KONKRETŪS PAVADINIMAIa) Angliškas terminas "evaporated milk" – tai I priedo 1 dalies b punkte apibūdintas produktas, kuriame pagal masę yra ne mažiau kaip 9 % pieno riebalų ir 31 % sausųjų pieno medžiagų.b) Prancūziški terminai "lait demi-écrémé concentré" ir "lait demi-écrémé concentré sucré", ispaniškas "leche evaporada semidesnatada", olandiškas "geëvaporeerde halfvolle melk" arba "halfvolle koffiemelk" ir angliškas "evaporated semi-skimmed milk" – tai I priedo 1 dalies c punkte apibūdintas produktas, kuriame pagal masę yra 4–4,5 % pieno riebalų ir ne mažiau kaip 24 % sausųjų pieno medžiagų.c) Daniškas terminas "kondenseret kaffefløde" ir vokiškas "kondersierte Kaffesahne" – tai I priedo 1 dalies a punkte apibūdintas produktas.d) Daniškas terminas "flødepulver", vokiški terminai "Rahmpulver" ir "Sahnepulver", prancūziškas "crème en poudre", olandiškas "roompoeder", švediškas "gräddpulver" ir suomiškas "kermajauhe" – tai I priedo 2 dalies a punkte apibūdintas produktas.e) Prancūziškas terminas "lait demi-écrémé concentré sucré", ispaniškas "leche condensata semidesnatada" ir olandiškas "gecondenseerde halfvolle melk met suiker" – tai I priedo 1 dalies f punkte apibūdintas produktas, kuriame pagal masę yra 4–4,5 % pieno riebalų ir ne mažiau kaip 28 % sausųjų pieno medžiagų.f) Prancūziškas terminas "lait demi-écrémé en poudre", olandiškas "halfvolle melkpoeder" ir angliški "semi-skimmed milk powder" arba "dried semi-skimmed milk" – tai I priedo 2 dalies c punkte apibūdintas produktas, kuriame pagal masę yra 14–16 % pieno riebalų.g) Portugališkas terminas "leite em pó meio gordo" – tai I priedo 2 dalies c punkte apibūdintas produktas, kuriame pagal masę yra 13–26 % pieno riebalų.h) Olandiškas terminas "koffemelk" – tai I priedo 1 dalies b punkte apibūdintas produktas.i) Suomiškas terminas "rasvaton maitojauhe" – tai I priedo 2 dalies d punkte apibūdintas produktas.j) Ispaniškas terminas "leche en polvo semidesnatada" – tai I priedo 2 dalies c punkte apibūdintas produktas, kuriame pagal masę yra 10–16 % pieno riebalų.--------------------------------------------------


title: 2013 m. gegužės 13 d. Tarybos direktyva 2013/13/ES, kuria dėl Kroatijos Respublikos stojimo adaptuojamos tam tikros mokesčių srities direktyvos

text:
28.5.2013

               LT

               Europos Sąjungos oficialusis leidinys

               L 141/30

         TARYBOS DIREKTYVA 2013/13/ES
   2013 m. gegužės 13 d.
   kuria dėl Kroatijos Respublikos stojimo adaptuojamos tam tikros mokesčių srities direktyvos
   EUROPOS SĄJUNGOS TARYBA,
   atsižvelgdama į Sutartį dėl Europos Sąjungos veikimo,
   atsižvelgdama į Kroatijos stojimo sutartį, ypač į jos 3 straipsnio 4 dalį,
   atsižvelgdama į Aktą dėl Kroatijos stojimo, ypač į jo 50 straipsnį,
   atsižvelgdama į Europos Komisijos pasiūlymą,
   kadangi:

               (1)

               Akto dėl Kroatijos stojimo 50 straipsnyje nustatyta, kad tais atvejais, kai dėl stojimo būtina daryti iki įstojimo dienos institucijų priimtų aktų adaptacijas ir kai būtinos adaptacijos nebuvo numatytos tame Akte ir jo prieduose, Taryba, remdamasi Komisijos pasiūlymu, kvalifikuota balsų dauguma priima būtinus aktus, jei pirminis aktas nebuvo priimtas Komisijos;

               (2)

               konferencijos, kurioje buvo parengta ir priimta Stojimo sutartis, Baigiamajame akte nurodyta, kad Aukštosios Susitariančiosios Šalys pasiekė politinį susitarimą dėl institucijų priimtų aktų adaptacijų, kurias reikia padaryti atsižvelgiant į stojimą, ir prašo Tarybos ir Komisijos priimti tas adaptacijas iki įstojimo, prireikus jas papildžius ir atnaujinus atsižvelgiant į Sąjungos teisės raidą;

               (3)

               todėl direktyvos 83/182/EEB (1), 2003/49/EB (2), 2008/7/EB (3), 2009/133/EB (4) ir 2011/96/ES (5) turėtų būti atitinkamai iš dalies pakeistos,

         PRIĖMĖ ŠIĄ DIREKTYVĄ:
   1 straipsnis
   Direktyvos 83/182/EEB, 2003/49/EB, 2008/7/EB, 2009/133/EB ir 2011/96/ES iš dalies keičiamos taip, kaip nurodyta šios direktyvos priede.
   2 straipsnis
   1.   Valstybės narės ne vėliau kaip Kroatijos įstojimo į Sąjungą dieną priima ir paskelbia įstatymus ir kitus teisės aktus, būtinus, kad būtų laikomasi šios direktyvos. Jos nedelsdamos pateikia Komisijai tų teisės aktų nuostatų tekstą.
   Jos taiko šias nuostatas nuo Kroatijos įstojimo į Sąjungą dienos.
   Valstybės narės, patvirtindamos tas priemones, daro jose nuorodą į šią direktyvą arba tokia nuoroda daroma jas oficialiai skelbiant. Nuorodos darymo tvarką nustato valstybės narės.
   2.   Valstybės narės pateikia Komisijai šios direktyvos taikymo srityje priimtų nacionalinės teisės aktų pagrindinių nuostatų tekstus.
   3 straipsnis
   Ši direktyva įsigalioja tik tuo atveju, jei įsigalioja Kroatijos stojimo sutartis, jos įsigaliojimo dieną.
   4 straipsnis
   Ši direktyva skiriama valstybėms narėms.

      Priimta Briuselyje 2013 m. gegužės 13 d.

            Tarybos vardu

            Pirmininkas

         S. COVENEY

      (1)  1983 m. kovo 28 d. Tarybos direktyva 83/182/EEB dėl tam tikrų transporto priemonių, laikinai importuojamų iš vienos valstybės narės į kitą, atleidimo nuo mokesčių Bendrijos teritorijoje (OL L 105, 1983 4 23, p. 59).

      (2)  2003 m. birželio 3 d. Tarybos direktyva 2003/49/EB dėl bendros apmokestinimo sistemos, taikomos palūkanų ir autorinių atlyginimų mokėjimams tarp skirtingų valstybių narių asocijuotų bendrovių (OL L 157, 2003 6 26, p. 49).

      (3)  2008 m. vasario 12 d. Tarybos direktyva 2008/7/EB dėl netiesioginių mokesčių, taikomų kapitalo pritraukimui (OL L 46, 2008 2 21, p. 11).

      (4)  2009 m. spalio 19 d. Tarybos direktyva 2009/133/EB dėl bendros mokesčių sistemos, taikomos įvairių valstybių narių įmonių jungimui, skaidymui, daliniam skaidymui, turto perleidimui bei keitimuisi akcijomis, ir SE arba SCE registruotos buveinės perkėlimui iš vienos valstybės narės į kitą (OL L 310, 2009 11 25, p. 34).

      (5)  2011 m. lapkričio 30 d. Tarybos direktyva 2011/96/ES dėl bendrosios mokesčių sistemos, taikomos įvairių valstybių narių patronuojančioms ir dukterinėms bendrovėms (OL L 345, 2011 12 29, p. 8).

      PRIEDAS

                  1.

                  Direktyvos 83/182/EEB priedas papildomas taip:
                  „KROATIJA

                              —

                              poseban porez na motorna vozila (Zakon o posebnom porezu na motorna vozila (Narodne novine broj 15/13))“.

                  2.

                  Direktyva 2003/49/EB iš dalies keičiama taip:

                              a)

                              3 straipsnio a punkto iii papunktyje po Prancūzijai skirto įrašo įterpiama:

                                          „—

                                          „porez na dobit“ Kroatijoje,“;

                              b)

                              priedas papildomas šiuo punktu:

                                          „z)

                                          bendrovės, pagal Kroatijos įstatymus žinomos kaip „dioničko društvo“, „društvo s ograničenom odgovornošću“ ir kitos pagal Kroatijos įstatymus įsteigtos bendrovės, kurioms taikomas Kroatijos bendrovių pelno mokestis“.

                  3.

                  Direktyvos 2008/7/EB I priede įterpiamas šis punktas:

                              „11a.

                              Bendrovės, pagal Kroatijos teisę žinomos kaip:

                                          i)

                                          dioničko društvo

                                          ii)

                                          društvo s ograničenom odgovornošću“.

                  4.

                  Direktyvos 2009/133/EB I priedas iš dalies keičiamas taip:

                              a)

                              A dalyje įterpiamas šis punktas:

                                          „ka)

                                          bendrovės, pagal Kroatijos teisę žinomos kaip „dioničko društvo“, „društvo s ograničenom odgovornošću“ ir kitos pagal Kroatijos įstatymus įsteigtos bendrovės, kurios apmokestinamos Kroatijos bendrovių pelno mokesčiu;“;

                              b)

                              B dalyje po Prancūzijai skirto įrašo įterpiama:

                                          „—

                                          porez na dobit Kroatijoje,“.

                  5.

                  Direktyvos 2011/96/ES I priedas iš dalies keičiamas taip:

                              a)

                              A dalyje įterpiamas šis punktas:

                                          „ka)

                                          bendrovės, pagal Kroatijos įstatymus žinomos kaip „dioničko društvo“, „društvo s ograničenom odgovornošću“ ir kitos pagal Kroatijos įstatymus įsteigtos bendrovės, kurioms taikomas Kroatijos bendrovių pelno mokestis;“;

                              b)

                              B dalyje po Prancūzijai skirto įrašo įterpiama:

                                          „—

                                          porez na dobit Kroatijoje,“.


title: 2013 m. liepos 30 d. Komisijos direktyva 2013/44/ES, kuria iš dalies keičiama Europos Parlamento ir Tarybos direktyva 98/8/EB, į jos I ir IA priedus įrašant veikliąją medžiagą kukurūzų burbuolių miltelius  Tekstas svarbus EEE

text:
31.7.2013

               LT

               Europos Sąjungos oficialusis leidinys

               L 204/49

         KOMISIJOS DIREKTYVA 2013/44/ES
   2013 m. liepos 30 d.
   kuria iš dalies keičiama Europos Parlamento ir Tarybos direktyva 98/8/EB, į jos I ir IA priedus įrašant veikliąją medžiagą kukurūzų burbuolių miltelius
   (Tekstas svarbus EEE)
   EUROPOS KOMISIJA,
   atsižvelgdama į Sutartį dėl Europos Sąjungos veikimo,
   atsižvelgdama į 1998 m. vasario 16 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyvą 98/8/EB dėl biocidinių produktų pateikimo į rinką (1), ypač į jos 16 straipsnio 2 dalies antrą pastraipą,
   kadangi:

               (1)

               2007 m. gruodžio 4 d. Komisijos reglamente (EB) Nr. 1451/2007 dėl Europos Parlamento ir Tarybos direktyvos 98/8/EB dėl biocidinių produktų pateikimo į rinką 16 straipsnio 2 dalyje nurodytos 10 metų programos antrojo etapo (2) yra nustatytas veikliųjų medžiagų, kurias reikia įvertinti siekiant nuspręsti, ar jas reikia įrašyti į Direktyvos 98/8/EB I, IA arba IB priedą, sąrašas. Tame sąraše yra kukurūzų burbuolių milteliai;

               (2)

               vadovaujantis Reglamentu (EB) Nr. 1451/2007, pagal Direktyvos 98/8/EB 11 straipsnio 2 dalį buvo įvertinta, ar kukurūzų burbuolių miltelius galima naudoti 14-to tipo produktams – rodenticidams, apibrėžtiems tos direktyvos V priede;

               (3)

               Graikija buvo paskirta už ataskaitos rengimą atsakinga valstybe nare ir 2009 m. spalio 22 d. Komisijai pateikė kompetentingos institucijos ataskaitą ir rekomendaciją, kaip numatyta Reglamento (EB) Nr. 1451/2007 14 straipsnio 4 ir 6 dalyse;

               (4)

               valstybės narės ir Komisija, bendradarbiaudamos su pareiškėju, peržiūrėjo kompetentingos institucijos ataskaitą. Vadovaudamasis Reglamento (EB) Nr. 1451/2007 15 straipsnio 4 dalimi, 2012 m. rugsėjo 21 d. Biocidinių produktų nuolatinis komitetas peržiūros išvadas įtraukė į vertinimo ataskaitą;

               (5)

               vertinimo ataskaitoje daroma išvada, kad biocidiniai produktai, kurie naudojami kaip rodenticidai ir kurių sudėtyje yra kukurūzų burbuolių miltelių, turėtų atitikti Direktyvos 98/8/EB 5 straipsnio reikalavimus, todėl kukurūzų burbuolių miltelius rekomenduojama įrašyti į minėtos direktyvos I priedą kaip tinkamus naudoti 14-to tipo produktams. Šios rekomendacijos derėtų laikytis;

               (6)

               vertinimo ataskaitoje taip pat daroma išvada, kad biocidiniai produktai, kurie naudojami kaip rodenticidai ir kurių sudėtyje yra kukurūzų burbuolių miltelių, turėtų būti tik mažai pavojingi žmonėms, netiksliniams gyvūnams ir aplinkai, ypač kai naudojami taip, kaip tirta ir išsamiai aprašyta vertinimo ataskaitoje, t. y. naudojant juos kaip granules sausose vietose. Todėl ataskaitoje rekomenduojama kukurūzų burbuolių miltelius įrašyti į Direktyvos 98/8/EB IA priedą kaip skirtus taip naudoti. Šios rekomendacijos derėtų laikytis;

               (7)

               laikantis įprastinės praktikos ir Direktyvos 98/8/EB 10 straipsnio 1 dalies, įtraukimo į sąrašus trukmę derėtų apriboti iki dešimties metų;

               (8)

               Sąjungos lygmeniu buvo įvertinti ne visi galimi naudojimo būdai ir poveikio scenarijai. Todėl reikėtų reikalauti, kad valstybės narės įvertintų tuos naudojimo būdus arba poveikio scenarijus ir žmonėms bei aplinkos komponentams keliamą riziką, į kuriuos reikiamai neatsižvelgta Sąjungos lygmens rizikos analizėje, ir išduodamos produkto autorizacijos liudijimus užtikrintų, kad siekiant nustatytą riziką sumažinti iki priimtino lygio būtų imtasi reikiamų priemonių arba būtų nustatytos specialios sąlygos;

               (9)

               pagal šią direktyvą priimtos nuostatos turėtų būti vienu metu taikomos visose valstybėse narėse ir taip užtikrinama, kad 14-to tipo produktų biocidiniams produktams, kurių sudėtyje yra veikliosios medžiagos kukurūzų burbuolių miltelių, būtų sudarytos vienodos rinkos sąlygos ir kad biocidinių produktų rinka veiktų tinkamai;

               (10)

               veiklioji medžiaga turėtų būti įrašyta į Direktyvos 98/8/EB I priedą ir IA priedą praėjus tinkamam laikotarpiui, per kurį valstybės narės ir suinteresuotosios šalys galėtų pasirengti laikytis naujų dėl medžiagos įrašymo atsiradusių reikalavimų ir kuris leistų dokumentus parengusiems pareiškėjams pasinaudoti visu 10 metų duomenų apsaugos laikotarpiu, pagal Direktyvos 98/8/EB 12 straipsnio 1 dalies c punkto ii papunktį prasidedančiu medžiagos įrašymo dieną;

               (11)

               įrašius medžiagą, valstybėms narėms turėtų būti nustatytas tinkamas laikotarpis Direktyvos 98/8/EB 16 straipsnio 3 daliai įgyvendinti;

               (12)

               todėl Direktyva 98/8/EB turėtų būti atitinkamai iš dalies pakeista;

               (13)

               pagal 2011 m. rugsėjo 28 d. bendrą valstybių narių ir Komisijos politinį pareiškimą dėl aiškinamųjų dokumentų (3) valstybės narės pagrįstais atvejais įsipareigojo prie pranešimų apie perkėlimo priemones pridėti vieną ar daugiau dokumentų, kuriuose paaiškinamos direktyvos sudėtinių dalių ir nacionalinių perkėlimo priemonių atitinkamų dalių sąsajos;

               (14)

               pagal Direktyvos 98/8/EB 28 straipsnio 1 dalį įsteigtas komitetas nuomonės dėl direktyvoje numatytų priemonių nepateikė, todėl Komisija Tarybai pateikė su tomis priemonėmis susijusį pasiūlymą ir perdavė jį Europos Parlamentui. Per dviejų mėnesių laikotarpį, numatytą 1999 m. birželio 28 d. Tarybos sprendimo 1999/468/EB, nustatančio Komisijos naudojimosi jai suteiktais įgyvendinimo įgaliojimais tvarką (4), 5a straipsnyje, Taryba nesiėmė veiksmų, todėl Komisija nedelsdama pateikė pasiūlymą Europos Parlamentui. Per keturis mėnesius nuo dienos, kurią buvo pateiktas minėtas pasiūlymas, Europos Parlamentas šioms priemonėms neprieštaravo,

         PRIĖMĖ ŠIĄ DIREKTYVĄ:
   1 straipsnis
   Direktyvos 98/8/EB I ir IA priedai iš dalies keičiami pagal šios direktyvos priedą.
   2 straipsnis
   1.   Valstybės narės ne vėliau kaip 2014 m. sausio 31 d. priima ir paskelbia įstatymus ir kitus teisės aktus, būtinus, kad būtų laikomasi šios direktyvos. Jos nedelsdamos pateikia Komisijai tų teisės aktų nuostatų tekstą.
   Tas nuostatas jos taiko nuo 2015 m. vasario 1 d.
   Valstybės narės, priimdamos tas nuostatas, daro jose nuorodą į šią direktyvą arba tokia nuoroda daroma jas oficialiai skelbiant. Nuorodos darymo tvarką nustato valstybės narės.
   2.   Valstybės narės pateikia Komisijai šios direktyvos taikymo srityje priimtų nacionalinės teisės aktų pagrindinių nuostatų tekstus.
   3 straipsnis
   Ši direktyva įsigalioja dvidešimtą dieną po jos paskelbimo Europos Sąjungos oficialiajame leidinyje.
   4 straipsnis
   Ši direktyva skirta valstybėms narėms.

      Priimta Briuselyje 2013 m. liepos 30 d.

            Komisijos vardu

            Pirmininkas

         José Manuel BARROSO

      (1)  OL L 123, 1998 4 24, p. 1.

      (2)  OL L 325, 2007 12 11, p. 3.

      (3)  OL C 369, 2011 12 17, p. 14.

      (4)  OL L 184, 1999 7 17, p. 23.

      PRIEDAS

                  1)

                  Direktyvos 98/8/EB I priedas papildomas šiuo įrašu:

                              Nr.

                              Bendrinis pavadinimas

                              IUPAC pavadinimas
                              Identifikacijos numeriai

                              Mažiausias veikliosios medžiagos grynumas (1)

                              Įtraukimo data

                              Atitikties 16 straipsnio 3 dalies nuostatoms terminas, nebent taikoma kuri nors iš šios antraštės išnašoje pateiktų išimčių (2)

                              Įtraukimo galiojimo pabaiga

                              Produkto tipas

                              Specialiosios nuostatos (3)

                              „67

                              Kukurūzų burbuolių milteliai

                              nepriskirtas

                              1 000 g/kg

                              2015 m. vasario 1 d.

                              2017 m. sausio 31 d.

                              2025 m. sausio 31 d.

                              14

                              Pagal 5 straipsnį ir VI priedą vertindamos produkto autorizacijos liudijimo paraiškas, valstybės narės įvertina tuos naudojimo būdus arba poveikio scenarijus ir aplinkos terpėms bei žmonėms keliamą riziką, kurie nebuvo tinkamai įvertinti atliekant Sąjungos lygmens rizikos vertinimą, jei to reikia konkretaus produkto atveju.“

                  2)

                  Direktyvos 98/8/EB IA priedas papildomas šiuo įrašu:

                              Nr.

                              Bendrinis pavadinimas

                              IUPAC pavadinimas
                              Identifikacijos numeriai

                              Minimali veikliosios medžiagos koncentracija į rinką pateikiamame biocidiniame produkte

                              Įtraukimo data

                              Atitikties 16 straipsnio 3 dalies nuostatoms terminas (išskyrus produktus, kuriuose yra daugiau negu viena veiklioji medžiaga; tokiems produktams atitikties 16 straipsnio 3 dalies nuostatoms terminas yra data, nurodyta paskutiniame sprendime dėl jame esančių veikliųjų medžiagų įtraukimo)

                              Įtraukimo galiojimo pabaiga

                              Produkto tipas

                              Specialiosios nuostatos (4)

                              „3

                              Kukurūzų burbuolių milteliai

                              nepriskirtas

                              1 000 g/kg

                              2015 m. vasario 1 d.

                              2017 m. sausio 31 d.

                              2025 m. sausio 31 d.

                              14

                              Valstybės narės užtikrina, kad produktai būtų registruojami tik jei:

                                          —

                                          jie yra granulių pavidalo ir skirti naudoti sausose vietose.“

         (1)  Šioje skiltyje nurodytas grynumas – tai mažiausias veikliosios medžiagos, naudotos atliekant vertinimą pagal 11 straipsnį, grynumas. Rinkai pateikiamame produkte esanti veiklioji medžiaga gali būti tokio paties arba kitokio grynumo, jei įrodyta, kad ji yra techniškai lygiavertė įvertintai medžiagai.

         (2)  Jei produkte yra daugiau negu viena veiklioji medžiaga, kuriai taikomos 16 straipsnio 2 dalies nuostatos, atitikties 16 straipsnio 3 dalies nuostatoms terminas yra paskutinės produkto veikliosios medžiagos, kuri įrašoma į šį priedą, atitikties terminas. Jei produktas pirmą kartą autorizuotas likus mažiau kaip 120 dienų iki atitikties 16 straipsnio 3 dalies nuostatoms termino ir per 60 dienų nuo jo pirmosios jo autorizacijos pateikta išsami jo autorizacijos abipusio pripažinimo paraiška pagal 4 straipsnio 1 dalį, produkto, dėl kurio teikiama ta paraiška, atitikties 16 straipsnio 3 dalies nuostatoms terminas yra 120 dienų po išsamios abipusio pripažinimo paraiškos gavimo dienos. Jei valstybė narė pasiūlė nukrypti nuo abipusio pripažinimo pagal 4 straipsnio 4 dalį, atitikties 16 straipsnio 3 dalies nuostatoms terminas yra 30 dienų po Komisijos sprendimo pagal 4 straipsnio 4 dalies antrą pastraipą priėmimo datos.

         (3)  Vertinimo ataskaitų turinys ir išvados, reikalingi VI priedo bendriesiems principams įgyvendinti, pateikiami Komisijos interneto svetainėje http://ec.europa.eu/comm/environment/biocides/index.htm.

         (4)  Vertinimo ataskaitų turinys ir išvados, reikalingi VI priedo bendriesiems principams įgyvendinti, pateikti Komisijos interneto svetainėje http://ec.europa.eu/comm/environment/biocides/index.htm.


title: 1980 m. liepos 15 d. Tarybos direktyva dėl valstybių narių įstatymų, susijusių su paprastosiomis amonio nitrato trąšomis, turinčiomis didelį azoto kiekį, suderinimo

text:
Svarbus teisinis pranešimas

|

31980L0876

Oficialusis leidinys L 250 , 23/09/1980 p. 0007 - 0011 specialusis leidimas suomių kalba: skyrius 13 tomas 11 p. 0003  specialusis leidimas ispanų kalba: skyrius 13 tomas 11 p. 0071  specialusis leidimas švedų kalba: skyrius 13 tomas 11 p. 0003  specialusis leidimas portugalų kalba skyrius 13 tomas 11 p. 0071

		Tarybos direktyva1980 m. liepos 15 d.dėl valstybių narių įstatymų, susijusių su paprastosiomis amonio nitrato trąšomis, turinčiomis didelį azoto kiekį, suderinimo(80/876/EEB)EUROPOS BENDRIJŲ TARYBA,atsižvelgdama į Europos ekonominės bendrijos steigimo sutartį, ypač į jos 100 straipsnį,atsižvelgdama į Komisijos pasiūlymą [1],atsižvelgdama į Europos Parlamento nuomonę [2],atsižvelgdama į Ekonomikos ir socialinių reikalų komiteto nuomonę [3],kadangi 1975 m. gruodžio 18 d. Tarybos direktyva 76/116/EEB dėl valstybių narių įstatymų, reglamentuojančių trąšas, suderinimo [4], jau nustatė Bendrijos taisykles, reglamentuojančias pačių svarbiausių paprastųjų ir sudėtinių trąšų paskirtį, sudėtį, ženklinimą ir pakavimą Bendrijoje; kadangi minėtoje direktyvoje ypatingai išskiriamos amonio nitrato pagrindu pagamintos trąšos; kadangi, atsižvelgiant į ypatingą šios rūšies trąšų pobūdį bei reikalavimus, skirtus visuomenės saugai bei darbuotojų apsaugai ir sveikatai užtikrinti, šioms trąšoms reikėtų nustatyti papildomas Bendrijos taisykles;kadangi amonio nitratas yra pagrindinis įvairių produktų, iš kurių vieni gali būti naudojami kaip trąšos, kiti – kaip sprogmenys, sudėtinė dalis; kadangi dėl atskirų šalių nuostatų, reglamentuojančių produktų, naudojamų kaip trąšos, ir kitų amonio nitrato pagrindu pagamintų produktų klasifikavimą, skirtumų, atskirų valstybių narių taisyklės, kontroliuojančios prekybą amonio nitrato pagrindu pagamintomis trąšomis, skiriasi; kadangi dėl tokių skirtumų Europos ekonominėje bendrijoje trukdoma prekybai paprastosiomis amonio nitrato trąšomis, turinčiomis didelį azoto kiekį;kadangi kuriant bendrąją rinką tokių kliūčių galėtų būti mažiau arba jos galėtų būti visai panaikintos, jeigu visos valstybės narės įvestų tuos pačius reikalavimus, kurie papildytų arba pakeistų jų dabartinius įstatymus;kadangi tam tikri produktai, kuriems taikoma ši direktyva, tam tikrais atvejais galėtų būti naudojami ne pagal paskirtį, o tai galėtų pakenkti žmonėms ir turtui; kadangi valstybėms narėms neturėtų būti trukdoma imtis atitinkamų priemonių siekiant išvengti tokio naudojimo;kadangi, be to, minėtam tikslui pasiekti bei visuomenės saugumui užtikrinti, būtina Bendrijos lygiu nustatyti savybes ir požymius, skiriančius paprastąsias amonio nitrato trąšas, turinčias didelį azoto kiekį, nuo amonio nitrato atmainų, naudojamų sprogmenims gaminti;kadangi paprastosios amonio nitrato trąšos, turinčios didelį azoto kiekį, turėtų atitikti tam tikrus reikalavimus, kurie užtikrintų trąšų nekenksmingumą; kadangi keletas valstybių narių nori atlikti trąšų sprogumo nustatymo bandymus prieš jas pateikdamos į rinką arba jau pateikusios;kadangi analizės ir kontrolės metodų nustatymas bei visi šių metodų pakeitimai ir papildymai, padaryti dėl techninės pažangos, yra techninio pobūdžio priemonės, už kurių priėmimą turėtų būti atsakinga Komisija, kuri supaprastintų ir pagreitintų tokią procedūrą;kadangi dėl techninės pažangos būtina skubiai atnaujinti techninius šios direktyvos reikalavimus; kadangi Direktyvos 76/116/EEB 10 ir 11 straipsniai jau nustatė direktyvų dėl trąšų derinimo su technikos pažanga tvarką,PRIĖMĖ ŠIĄ DIREKTYVĄ:1 straipsnis1. Nepažeidžiant Direktyvos 76/116/EEB nuostatų, ši direktyva taikoma paprastosioms amonio nitrato trąšoms, turinčioms didelį azoto kiekį, tiekiamoms Bendrijos valstybių narių rinkai.2. Šioje direktyvoje "trąšos" – tai amonio nitrato pagrindu cheminiu būdu pagaminti produktai, naudojami kaip trąšos, kurių ne mažiau kaip 28 proc. masės sudaro azotas, ir kurių sudėtyje gali būti tokių neorganinių priedų ar inertinių medžiagų, kaip gruntinė klintis, gruntinis dolomitas, kalcio sulfatas, magnio sulfatas ir kizeritas.3. Kiti neorganiniai priedai ar inertinės medžiagos, nei išvardyti šio straipsnio 2 dalyje, kurie naudojami gaminant sudėtines trąšas, neturi padidinti trąšų jautrumo karščiui ar jų sprogumo.2 straipsnisKad trąšų rūšiai būtų suteiktas žymuo "EEB trąšos", šios trąšos privalo atitikti I priede nurodytus požymius bei ribas. Asmuo, atsakingas už prekybą Bendrijoje paplitusiomis trąšomis, naudodamas žymenį "EEB trąšos", patvirtina, kad jos atitinka nurodytus reikalavimus.3 straipsnisGalutinį vartotoją turi pasiekti tik pakuotos trąšos.Tarptautinės pavojingų medžiagų gabenimo taisyklės taikomos ir trąšoms pervežti.4 straipsnisNė viena valstybė narė, remdamasi prielaidomis, susijusiomis su šioje direktyvoje nurodytais reikalavimais, negali drausti, riboti ar trukdyti prekybai trąšomis, turinčiomis žymenį "EEB trąšos" bei tenkinančiomis šios direktyvos reikalavimus.5 straipsnisŠios direktyvos nuostatos netrukdo imtis priemonių, pateisinamų visuomenės saugumo interesais, kuriomis gali būti draudžiama, ribojama ar trukdoma kokių nors trąšų prekybai.6 straipsnisValstybės narės imasi visų reikalingų priemonių, užtikrinančių, kad su žymeniu "EEB trąšos" į rinką tiekiamos trąšos atitiktų šios direktyvos ir I priedo nuostatas.7 straipsnis1. Nepažeisdamos 6 straipsnyje nurodytų priemonių, valstybės narės gali, jeigu to nori, papildomai patikrinti "EEB trąšas". Tokie patikrinimai gali būti atlikti prieš trąšas tiekiant į rinką, arba jas jau pateikus į rinką, arba abiem etapais.2. Per šiuos patikrinimus atliekamas tik II priede aprašytas bandymas.3. "EEB trąšoms", kurios atitinka šios direktyvos reikalavimus ir, jeigu to reikalavo valstybė narė, II priede aprašyto sprogumo nustatymo bandymo reikalavimus, netaikomos nacionalinių įstatymų nuostatos, ypač susijusios su trąšų laikymu, kurios yra tokios pat griežtos, kaip ir tos, kurios taikomos šių reikalavimų neatitinkantiems produktams.8 straipsnis1. Direktyvos 76/116/EEB 11 straipsnyje nurodyta tvarka, yra nustatoma:- I priedo 1, 2 ir 6 punkto reikalavimų vykdymo patikrinimo metodas ir II priede aprašyto bandymo atlikimo metodas,- II priede minėtų šiluminių ciklų, kuriais apdorojamos trąšos, skaičius. Turi būti bent du šiluminio apdorojimo ciklai,- analizės ir mėginių atrinkimo metodas,- maksimalus leistinas sunkiųjų metalų kiekis.2. Tokia pati tvarka taikoma ir priimant visus pakeitimus, kurių reikia suderinti trąšų sudėties bei savybių nustatymo metodus ir sprogumo nustatymo bandymo atlikimo metodą su technikos pažanga.3. Ta pačia tvarka, praėjus trejiems metams po šios direktyvos įgyvendinimo, priimamas sprendimas dėl tolesnio dviejų šiluminio apdorojimo ciklų reikalavimo taikymo I priedo 1 skirsnyje nurodytam bandymui.9 straipsnis1. Jeigu valstybė narė turi pakankamai pagrindo manyti, kad trąšos, kurios atitinka šios direktyvos reikalavimus, vis dėlto kelia pavojų saugai ar sveikatai, ji gali laikinai uždrausti prekiauti tokiomis trąšomis savo teritorijoje arba taikyti joms specialias sąlygas. Tokia valstybė nedelsdama informuoja apie tai kitas valstybes nares bei Komisiją, kartu pateikdama tokio sprendimo priežastis.2. Komisija per šešias savaites pasitaria su suinteresuotomis valstybėmis narėmis, tada nedelsdama pateikia savo nuomonę ir imasi atitinkamų priemonių.3. Jeigu Komisija mano, kad būtina šioje direktyvoje padaryti kokių nors techninių adaptacijų, tokias adaptacijas priima Komisija arba Taryba, laikydamasi 8 straipsnyje nustatytos tvarkos. Tokiu atveju valstybė narė, kuri ėmėsi saugos priemonių, gali jų ir toliau laikytis, kol įsigalios tokios adaptacijos.10 straipsnis1. Valstybės narės priima ir paskelbia nuostatas, būtinas šios direktyvos įgyvendinimui per aštuoniolika mėnesių nuo pranešimo apie ją ir apie tai jos nedelsdamos praneša Komisijai.Šios nuostatos taikomos nuo 1984 m. sausio 1 d.2. Valstybės narės užtikrina, kad Komisijai būtų pateiktos šios direktyvos taikymo srityje priimtos nacionalinės teisės aktų nuostatos.11 straipsnisŠi direktyva skirta valstybėms narėms.Priimta Briuselyje, 1980 m. liepos 15 d.Tarybos varduPirmininkasJ. Santeras[1] OL C 16, 1976 1 23, p. 4.[2] OL C 125, 1976 6 8, p. 43.[3] OL C 204, 1976 8 30, p. 10.[4] OL L 24, 1976 1 30, p. 21.--------------------------------------------------I PRIEDASAMONIO NITRATO TRĄŠŲ, TURINČIŲ DIDELĮ AZOTO KIEKĮ, POŽYMIAI IR RODIKLIAI1. Akytumas (naftos sulaikymas)Trąšų, pirmiausia apdorotų per du šiluminius ciklus, kurių temperatūra svyruoja nuo 25°C iki 50°C, naftos sulaikymo rodiklis neturi viršyti 4 % trąšų masės.2. Degiosios medžiagosDegiosios medžiagos, matuojamos pagal elemento anglies kiekį, neturi sudaryti daugiau kaip 0,2 % trąšų masės, jeigu tose trąšose azoto kiekis yra 31,5 % visos masės, ir jos neturi sudaryti daugiau kaip 0,4 % masės, jeigu azoto kiekis trąšose ne mažesnis negu 28 %, bet ne didesnis kaip 31,5 % trąšų masės.3. pHTirpalo, gauto 100 ml vandens ištirpinus 10 gramų trąšų, pH rodiklis turi būti mažiausiai 4,5.4. Dalelių dydžio analizėNe daugiau kaip 5 % trąšų masės turi išsisijoti per sietą, kurio akučių dydis yra 1 mm, ir ne daugiau kaip 3 % trąšų masės turi išsisijoti per sietą, kurio akučių dydis yra 0,5 mm.5. ChlorasMaksimalus chloro kiekis gali sudaryti ne daugiau kaip 0,02 % trąšų masės.6. Sunkieji metalaiSunkiųjų metalų neturėtų būti pridedama tyčia, o bet kokie atsitiktiniai gamybos proceso likučiai neturėtų viršyti Komiteto nustatytos ribos.--------------------------------------------------II PRIEDAS7 STRAIPSNYJE MINĖTAS SPROGUMO NUSTATYMO BANDYMO APRAŠYMASBandymas turi būti atliktas su trąšų bandiniu. Prieš atliekant sprogumo bandymą, visas bandinys turi būti apdorotas šiluminiais ciklais, kurių turi būti ne daugiau kaip 5.Trąšų sprogumo nustatymo bandymas turi būti atliekamas horizontaliame plieniniame vamzdyje laikantis šių sąlygų:plieninis vamzdis be sujungimų | |vamzdžio ilgis | mažiausiai 1000 mm |išorinis skersmuo | mažiausiai 114 mm |sienelių storis | mažiausiai 5 mm |detonacijos šaltinis | detonacijos šaltinio rūšį ir masę reikia pasirinkti taip, kad bandiniui būtų taikomas maksimalus detonacinis slėgis, siekiant nustatyti, ar bandinys yra sprogus |bandymo temperatūra | 15–25 °C |švino cilindrai, rodantys detonacijos požymius | skersmuo – 50 mm aukštis – 100 mm |Cilindrai turi būti sudėlioti 150 milimetrų atstumu vienas nuo kito ir prilaikyti vamzdį horizontalioje padėtyje. Bandymas turi būti atliktas du kartus. Bandymo rezultatai laikomi teigiamais, jeigu abu kartus vienas arba du prilaikantys švino cilindrai yra suspaudžiami mažiau negu 5 %.--------------------------------------------------


title: 2002 m. liepos 19 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyva 2002/61/EB, devynioliktą kartą iš dalies keičianti Tarybos direktyvą 76/769/EEB dėl tam tikrų pavojingų medžiagų ir preparatų pardavimo ir naudojimo apribojimų (azodažikliai)

text:
Svarbus teisinis pranešimas

|

32002L0061

Oficialusis leidinys L 243 , 11/09/2002 p. 0015 - 0018

		Europos Parlamento ir tarybos Direktyva 2002/61/EB2002 m. liepos 19 d.devynioliktą kartą iš dalies keičianti Tarybos direktyvą 76/769/EEB dėl tam tikrų pavojingų medžiagų ir preparatų pardavimo ir naudojimo apribojimų (azodažikliai)EUROPOS PARLAMENTAS IR EUROPOS SĄJUNGOS TARYBA,atsižvelgdami į Europos bendrijos steigimo sutartį, ypač į 95 straipsnį,atsižvelgdami į Komisijos pasiūlymus [1],atsižvelgdami į Ekonomikos ir socialinių reikalų komiteto nuomonę [2],laikydamiesi Sutarties 251 straipsnyje nustatytos tvarkos [3],kadangi:(1) Vidaus rinkai tobulėjant, palaipsniui turi gerėti gyvenimo kokybė, sveikatos apsauga ir vartotojų saugumas. Šioje direktyvoje numatytos priemonės užtikrina aukštą sveikatos ir vartotojų apsaugos lygį.(2) Tekstilės ir odos gaminiai, kuriuose yra tam tikrų azodažiklių, gali skleisti tam tikrus arilaminus, galinčius kelti vėžio riziką.(3) Tam tikrų valstybių narių jau priimti ar planuojami priimti azodažikliais nudažytų tekstilės ir odos gaminių naudojimo apribojimai siejasi su vidaus rinkos kūrimu ir veikimu. Todėl būtina suderinti šios srities valstybių narių įstatymus ir atitinkamai iš dalies pakeisti 1976 m. liepos 27 d. Tarybos direktyvos 76/769/EEB dėl valstybių narių įstatymų ir kitų teisės aktų, susijusių su tam tikrų pavojingų medžiagų ir preparatų pardavimo ir naudojimo apribojimais, suderinimo [4] I priedą.(4) Toksiškumo, ekotoksiškumo ir aplinkos mokslinis komitetas (TEAMK) pasikonsultavęs su Komisija patvirtino, kad vėžio rizika, kurią kelia tam tikrais azodažikliais nudažyti tekstilės ir odos gaminiai, verčia susirūpinti.(5) Siekiant apsaugoti žmonių sveikatą, turi būti draudžiama naudoti pavojingus azodažiklius ir į rinką pateikti kai kurias tokiais dažais nudažytas prekes.(6) Iš perdirbto pluošto pagamintiems tekstilės gaminiams maksimali leistina aminų, išvardytų Direktyvos 76/769/EEB priedo 43 punkte, koncentracija turėtų būti 70 ppm. Jei aminus skleidžia likučiai, atsiradę anksčiau dažant tą pluoštą, tokios sąlygos taikomos pereinamajam laikotarpiui iki 2005 m. sausio 1 d. Tai leis perdirbti tekstilę, nes perdirbimas teikia visokeriopą naudą aplinkai.(7) Tam, kad būtų galima taikyti šią direktyvą, būtina suderinti tyrimo metodus. Komisija, remdamasi Direktyvos 76/769/EEB 2a straipsniu, turėtų nustatyti tokius metodus. Tyrimo metodus geriausia būtų sukurti Europos lygiu, prireikus juos kuria Europos standartizacijos komitetas (CEN).(8) Atsižvelgiant į naujas mokslo žinias, tyrimo metodus reikėtų dar kartą apsvarstyti, įskaitant tyrimo metodus, skirtus 4-amino azobenzenui analizuoti.(9) Atsižvelgiant į naujas mokslo žinias, reikėtų dar kartą apsvarstyti nuostatas dėl tam tikrų azodažiklių, ypač atsižvelgiant į būtinybę įtraukti kitas šioje direktyvoje neminimas medžiagas bei kitus aromatinius aminus. Ypatingą dėmesį reikėtų skirti rizikai, kuri gali kilti vaikams.(10) Ši direktyva taikoma nepažeidžiant Bendrijos teisės aktų, nustatančių būtiniausius darbuotojų saugos reikalavimus, minėtus Tarybos direktyvoje 89/391/EEB [5] ir ja grindžiamose atskirose direktyvose, ypač Tarybos direktyvoje 90/394/EEB [6] bei Europos Parlamento ir Tarybos direktyvoje 98/24/EB [7],PRIĖMĖ ŠIĄ DIREKTYVĄ:1 straipsnisDirektyvos 76/769/EEB I priedas iš dalies keičiamas taip, kaip nurodyta šios direktyvos priede.2 straipsnisTam, kad būtų galima taikyti Direktyvos 76/769/EEB I priedo 43 punktą, tyrimo metodai Komisijos priimami remiantis tos direktyvos 2a straipsnyje nustatyta tvarka.3 straipsnis1. Valstybės narės priima ir paskelbia įstatymus ir kitus teisės aktus, kurie, įsigalioję ne vėliau kaip iki 2003 m. rugsėjo 11 d., įgyvendina šią direktyvą. Apie tai jos nedelsdamos praneša Komisijai.Šias nuostatas jos taiko nuo 2003 m. rugsėjo 11 d.2. Valstybės narės, tvirtindamos šias priemones, daro jose nuorodą į šią direktyvą arba tokia nuoroda daroma jas oficialiai skelbiant. Nuorodos darymo tvarką nustato valstybės narės.4 straipsnisŠi direktyva įsigalioja jos paskelbimo Europos Bendrijų oficialiajame leidinyje dieną.5 straipsnisŠi direktyva skirta valstybėms narėms.Priimta Briuselyje, 2002 m. liepos 19 d.Europos Parlamento varduPirmininkasP. CoxTarybos varduPirmininkasT. Pedersen[1] OL C 89 E, 2000 3 28, p. 67 irOL C 96 E, 2001 3 27, p. 269.[2] OL C 204, 2000 7 18, p. 90.[3] 2000 m. rugsėjo 7 d. Europos Parlamento nuomonė (OL C 135, 2001 5 7, p. 257), 2002 m. vasario 18 d. Tarybos bendroji pozicija (OL C 119 E, 2002 5 22, p. 7) ir 2002 m. birželio 11 d. Europos Parlamento sprendimas (dar nepaskelbta Oficialiajame leidinyje).[4] OL L 262, 1976 9 27, p. 201. Direktyva su paskutiniais pakeitimais, padarytais Komisijos direktyva 2001/91/EB (OL L 286, 2001 10 30, p. 27).[5] OL L 183, 1989 6 29, p. 1.[6] OL L 196, 1990 7 26, p. 1. Direktyva su paskutiniais pakeitimais, padarytais Direktyva 1999/38/EB (OL L 138, 1999 6 1, p. 66).[7] OL L 131, 1998 5 5, p. 11.--------------------------------------------------PRIEDASDirektyvos 76/769/EEB I priedas iš dalies keičiamas taip:1. Įrašomi šie punktai:"43. Azodažikliai | 1.Azodažikliai, kurie, vienos ar daugiau azogrupių redukcinio skilimo būdu gali skleisti vieną ar daugiau priede išvardytų aromatinių aminų juntamomis koncentracijomis, t. y. daugiau nei 30 ppm, gatavuose gaminiuose ar dažytose jų dalyse, remiantis tyrimo metodu, nustatytu pagal šios direktyvos 2a straipsnį, negali būti naudojami tekstilės ir odos gaminiuose, galinčiuose tiesiogiai ar ilgą laiką liestis su žmogaus oda ar burnos ertme, pvz.:drabužiuose, patalynėje, rankšluosčiuose, perukuose, skrybėlėse, vystykluose ir kituose sanitariniuose gaminiuose, miegmaišiuose,avalynėje, pirštinėse, rankinių laikrodžių dirželiuose, rankinėse, piniginėse, lagaminuose, kėdžių dangose, ant kaklo nešiojamose piniginėse,tekstilės ar odos žaisluose bei žaisluose su tekstilės ar odos drabužėliais,verpaluose ir audiniuose, skirtuose galutiniam vartotojui.2.Be to, 1 punkte minimi tekstilės ir odos gaminiai negali būti pateikiami į rinką, jei jie neatitinka tame punkte pateiktų reikalavimų.Nukrypstant nuo šios nuostatos, iki 2005 m. sausio 1 d. ši nuostata netaikoma iš perdirbto pluošto pagamintiems tekstilės gaminiams, jei aminai skleidžiami likučių, atsiradusių anksčiau dažant tą pluoštą ir jei išvardytieji aminai skleidžiami mažesnėmis nei 70 ppm koncentracijomis.3.Komisija, atsižvelgdama į naujas mokslo žinias, ne vėliau kaip iki 2005 m. rugsėjo 11 d. patikslina nuostatas dėl azodažiklių." |2. Priedas papildomas šiuopunktu:"43 punktas — azodažikliaiAromatinių aminų sąrašas| CAS numeris | Rodyklės numeris | EB numeris | Medžiagos |1 | 92–67–1 | 612–072–00–6 | 202–177–1 | bifenil-4-ilaminas 4-aminobifenilas ksenilaminas |2 | 92–87–5 | 612–042–00–2 | 202–199–1 | benzidinas |3 | 95–69–2 | | 202–441–6 | 4-chloro-o-toluidinas |4 | 91–59–8 | 612–022–00–3 | 202–080–4 | 2-naftilaminas |5 | 97–56–3 | 611–006–00–3 | 202–591–2 | o-aminoazotoluenas 4-amino-2',3-dimetilazobenzenas 4-o-tolilazo-o-toluidinas |6 | 99–55–8 | | 202–765–8 | 5-nitro-o-toluidinas |7 | 106–47–8 | 612–137–00–9 | 203–401–0 | 4-chloranilinas |8 | 615–05–4 | | 210–406–1 | 4-metoksi-m-fenilendiaminas |9 | 101–77–9 | 612–051–00–1 | 202–974–4 | 4,4-metilendianilinas 4,4-diamindifenilmetanas |10 | 91–94–1 | 612–068–00–4 | 202–109–0 | 3,3-dichlorbenzidinas 3,3-dichlorbifenil-4,4-ilenediaminas |11 | 119–90–4 | 612–036–00-X | 204–355–4 | 3,3-dimetoksibenzidinas o-dianisidinas |12 | 119–93–7 | 612–041–00–7 | 204–358–0 | 3,3-dimetilbenzidinas 4,4-bi-o-toluidinas |13 | 838–88–0 | 612–085–00–7 | 212–658–8 | 4,4-metilenedi-o-toluidinas |14 | 120–71–8 | | 204–419–1 | 6-metoksi-m-toluidinas p-kresidinas |15 | 101–14–4 | 612–078–00–9 | 202–918–9 | 4,4-metilen-bis-(2-chlor-anilinas) 2,2-dichlor-4,4'metilen-dianilinas |16 | 101–80–4 | | 202–977–0 | 4,4-oksidianilinas |17 | 139–65–1 | | 205–370–9 | 4,4-tiodianilinas |18 | 95–53–4 | 612–091–00-X | 202–429–0 | o-toluidinas 2-aminotoluenas |19 | 95–80–7 | 612–099–00–3 | 202–453–1 | 4-metil-m-fenilendiaminas |20 | 137–17–7 | | 205–282–0 | 2,4,5-trimetilanilinas |21 | 90–04–0 | 612–035–00–4 | 201–963–1 | o-anizidinas 2-metoksianilinas |22 | 60–09–3 | 611–008–00–4 | 200–453–6 | 4-amino azobenzenas" |--------------------------------------------------


title: 1973 m. lapkričio 22 d. Tarybos direktyva dėl valstybių narių įstatymų, susijusių su plovikliais, suderinimo

text:
Svarbus teisinis pranešimas

|

31973L0404

Oficialusis leidinys L 347 , 17/12/1973 p. 0051 - 0052 specialusis leidimas suomių kalba: skyrius 15 tomas 1 p. 0162  specialusis leidimas graikų k.: skyrius 15 tomas 1 p. 0013  specialusis leidimas švedų kalba: skyrius 15 tomas 1 p. 0162  specialusis leidimas ispanų kalba: skyrius 13 tomas 3 p. 0106  specialusis leidimas portugalų kalba skyrius 13 tomas 3 p. 0106

		Tarybos direktyva1973 m. lapkričio 22 d.dėl valstybių narių įstatymų, susijusių su plovikliais, suderinimo(73/404/EEB)EUROPOS BENDRIJŲ TARYBA,atsižvelgdama į Europos ekonominės bendrijos steigimo sutartį, ypač į jos 100 straipsnį,atsižvelgdama į Komisijos pasiūlymą,atsižvelgdama į Europos Parlamento nuomonę [1]atsižvelgdama į Ekonomikos ir socialinių reikalų komiteto nuomonę [2]kadangi valstybėse narėse galiojantys įstatymai, užtikrinantys, kad būtų naudojamos biologiškai skylančios aktyviosios paviršiaus medžiagos, skiriasi, ir tai trukdo prekybai;kadangi vis daugiau naudojama ploviklių, ir tai yra viena iš natūralios gamtinės aplinkos ir ypač vandens teršimo priežasčių;kadangi vienas iš ploviklių poveikių vandeniui yra didelių putų kiekių susidarymas, kuris riboja vandens sąlytį su oru, apsunkina vandens prisotinimą deguonimi, sukelia rūpesčių laivybai, trukdo fotosintezei, kuri būtina vandens augmenijai, daro nepageidautiną įtaką įvairioms nuotėkų valymo proceso stadijoms, kenkia vandens valymo stotims ir sukelia netiesioginio mikrobiologinio užteršimo riziką dėl galimo bakterijų ir virusų plitimo;kadangi pageidautina išlaikyti vidutinį 90 % ploviklių biologinio skilimo laipsnį ir kadangi, remiantis technologija bei gamybos praktika, galima pasiekti tokį rezultatą, ir kadangi vis dėlto reikia apsisaugoti nuo bandymo metodų nepatikimumo, nes jų rezultatai gali daryti įtaką neigiamiems sprendimams, galintiems turėti reikšmingų ekonominių pasekmių,PRIĖMĖ ŠIĄ DIREKTYVĄ:1 straipsnisŠioje direktyvoje ploviklis yra tokia sudėtinė medžiaga, kuri buvo specialiai tyrinėta siekiant patobulinti jos plaunamąsias savybes ir kuri yra sudaryta iš pagrindinių (aktyviųjų paviršiaus medžiagų) ir papildomų sudedamųjų dalių (sustiprinančių, aktyvinančių agentų, užpildų ir kitų pagalbinių komponentų).2 straipsnisValstybės narės turi drausti pateikti ploviklius rinkai ir juos naudoti, jeigu jų sudėtyje esančių aktyviųjų paviršiaus medžiagų, anijoninių, katijoninių, nejoninių ir amfolitinių, biologinio skilimo laipsnis vidutiniškai yra mažesnis nei 90 %.Aktyviosios paviršiaus medžiagos, kurių biologinio skilimo laipsnis vidutiniškai mažesnis nei 90 %, naudojant jas normaliomis sąlygomis, neturi kenkti žmogaus ar gyvūnų sveikatai.3 straipsnisNė viena valstybė narė, remdamasi aktyviųjų paviršiaus medžiagų biologinio skilimo ar toksiškumo duomenimis, negali drausti, riboti ar trukdyti naudoti ploviklius arba teikti juos į rinką, jei jie atitinka šios direktyvos reikalavimus.4 straipsnisŠios direktyvos 2 straipsnio reikalavimų atitiktis turi būti nustatoma pagal kitose Tarybos direktyvose nurodytus bandymo metodus, kuriuose atsižvelgiama į tokių metodų netikslumą ir nustatomos atitinkamos paklaidos.5 straipsnis1. Jeigu valstybė narė, remdamasi 4 straipsnyje nurodytomis direktyvomis, atlieka bandymus, kurių metu nustato, kad ploviklis neatitinka 2 straipsnyje nustatytų reikalavimų, ji turi uždrausti pateikti šį ploviklį rinkai ir jį naudoti savo teritorijoje.2. Tuo atveju, kai valstybė narė priima sprendimą uždrausti ploviklį, ji turi nedelsdama apie tai pranešti Komisijai ir tai valstybei narei, iš kurios tas produktas yra įvežamas, nurodyti sprendimo priežastis bei duomenis apie 1 dalyje nurodytus bandymus.Jeigu valstybė narė, iš kurios ploviklis įvežamas, prieštarauja priimtam sprendimui, Komisija turi nedelsdama šiuo klausimu konsultuoti abi suinteresuotas valstybes nares ir, jei būtina, visas kitas valstybes nares.Jei neįmanoma pasiekti susitarimo, Komisija per tris mėnesius nuo pirmoje pastraipoje minimos informacijos gavimo turi gauti vienos iš 6 straipsnyje nurodytų, tačiau ginče nedalyvaujančių, valstybių narių patvirtintų laboratorijų nuomonę.Nuomonė turi remtis 4 straipsnyje nurodytose direktyvose pateiktais pamatiniais metodais.Komisija turi perduoti laboratorijos nuomonę suinteresuotoms valstybėms narėms, kurios gali per mėnesį pateikti Komisijai komentarus. Tuo pat metu Komisija gali išklausyti ir bet kurios kitos suinteresuotos šalies nuomonę.Atsižvelgdama į pateiktas pastabas, Komisija turi priimti būtinas rekomendacijas.6 straipsnisKiekviena valstybė narė turi pranešti kitoms valstybėms narėms ir Komisijai apie laboratoriją ar laboratorijas, įgaliotas atlikti bandymus pagal 5 straipsnio 2 dalyje nurodytus pamatinius metodus.7 straipsnis1. Ant pakuotės, kurioje plovikliai pakuojami parduoti galutiniam vartotojui, turi būti aiškiai, matomai ir nenutrinamai pateikta tokia informacija:a) produkto pavadinimas;b) įmonės, atsakingos už prekės pateikimą rinkai, pavadinimas, adresas ir prekės ženklas.</P<Tokia pat informacija privalo būti pateikta visuose prie gabenamų nesupakuotų ploviklių pridedamuose dokumentuose.2. Valstybės narės gali nurodyti, kad pateikiant ploviklius rinkai jų teritorijoje, 1 dalyje nurodyta informacija turi būti pateikta jų valstybine kalba.8 straipsnis1. Valstybės narės priima įstatymus ir kitus teisės aktus, kurie, įsigalioję per aštuoniolika mėnesių po pranešimo apie šią direktyvą, ją įgyvendina, ir apie tai nedelsdamos praneša Komisijai.2. Valstybės narės pateikia Komisijai šios direktyvos taikymo srityje priimtų nacionalinės teisės aktų pagrindinių nuostatų tekstus.9 straipsnisŠi direktyva skirta valstybėms narėms.Priimta Briuselyje, 1973 m. lapkričio 22 d.Tarybos varduPirmininkasJ. Kampmann[1] OL C 10, 1972 2 5, p. 29.[2] OL C 89, 1972 8 23, p. 13.--------------------------------------------------