title: 2002 m. sausio 21 d. Europos Parlamento ir tarybos Direktyva 2001/108/EB iš dalies keičianti Tarybos direktyvą 85/611/EEB dėl įstatymų ir kitų teisės aktų, susijusių su kolektyvinio investavimo į perleidžiamus vertybinius popierius subjektais (KIPVPS), derinimo, kas susiję su KIPVPS investicijomis

text:
Svarbus teisinis pranešimas

|

32001L0108

Oficialusis leidinys L 041 , 13/02/2002 p. 0035 - 0042

		Europos Parlamento ir tarybos Direktyva 2001/108/EB2002 m. sausio 21 d.iš dalies keičianti Tarybos direktyvą 85/611/EEB dėl įstatymų ir kitų teisės aktų, susijusių su kolektyvinio investavimo į perleidžiamus vertybinius popierius subjektais (KIPVPS), derinimo, kas susiję su KIPVPS investicijomisEUROPOS PARLAMENTAS IR EUROPOS SĄJUNGOS TARYBA,atsižvelgdami į Europos bendrijos steigimo sutartį, ypač į jos 47 straipsnio 2 dalį,atsižvelgdami į Komisijos pasiūlymą [1],atsižvelgdami į Ekonomikos ir socialinių reikalų komiteto nuomonę [2],laikydamiesi Sutarties 251 straipsnyje nustatytos tvarkos [3],kadangi:(1) Iš pradžių Tarybos direktyvos 85/611/EEB [4] taikymo sritis apėmė tik atviro tipo kolektyvinio investavimo subjektus, kurie skatina savo investicinių vienetų pardavimą Bendrijos gyventojams ir kurių vienintelis tikslas yra investicijos į perleidžiamus vertybinius popierius (KIPVPS). Direktyvos 85/611/EEB preambulėje pasakyta, kad į jos taikymo sritį nepatenkančių kolektyvinio investavimo subjektų veiklos reglamentavimas bus derinamas vėliau.(2) Atsižvelgiant į įvykius rinkoje, pageidautina, kad KIPVPS investicijų objektas būtų daugiau apimantis, kad jie galėtų investuoti ir į kitas, pakankamai likvidžias finansines priemones, ne tik į perleidžiamus vertybinius popierius. Šioje direktyvoje yra išvardytos finansinės priemonės, kurios gali tapti KIPVPS portfelio investiciniu turtu. Investicijų atrinkimas į portfelį naudojantis indeksu yra valdymo metodas.(3) Šioje direktyvoje pateikiamas perleidžiamų vertybinių popierių apibrėžimas yra vartojamas tik šioje direktyvoje ir neturi įtakos įvairiems apibrėžimams, kurie nacionaliniuose teisės aktuose yra pateikiami kitiems tikslams, pavyzdžiui, apmokestinimo. Dėl šios priežasties pateiktasis apibrėžimas neapima akcijų ir kitų joms lygiaverčių vertybinių popierių, kuriuos išleidžia tokios institucijos, kaip statybos draugijos, pramoninės ir taupymo draugijos, kurių nuosavybės teisės praktiškai negali būti perleistos, išskyrus tuos atvejus, kai emitentas juos superka pats.(4) Pinigų rinkos priemonės apima tas perleidžiamas priemones, kuriomis reguliuojamose rinkose paprastai neprekiaujama, bet jais prekiaujama pinigų rinkose, pavyzdžiui, iždo ir savivaldybių vekseliai, indėlių sertifikatai, komerciniai vekseliai, vidutinės trukmės vekseliai ir bankų akceptai.(5) Reikėtų užtikrinti, kad šioje direktyvoje reguliuojamų rinkų samprata atitinka sampratą, pateiktą 1993 m. gegužės 10 d. Tarybos direktyvoje 93/22/EEB dėl investavimo paslaugų vertybinių popierių srityje [5].(6) Pageidautina, kad KIPVPS būtų leista investuoti savo turtą į KIPVPS ir (arba) į kitų atviro tipo kolektyvinio investavimo subjektų, kurie taip pat investuoja į šioje direktyvoje minimą likvidų finansinį turtą ir kurie savo veikloje vadovaujasi rizikos paskirstymo principu, investicinius vienetus. Būtina, kad KIPVPS arba kitiems kolektyvinio investavimo subjektams, į kuriuos KIPVPS investuoja, būtų taikoma veiksminga priežiūra.(7) Turėtų būti skatinama KIPVPS galimybių investuoti į KIPVPS ir kitus kolektyvinio investavimo subjektus plėtra. Dėl šios priežasties būtina užtikrinti, kad tokia investicinė veikla nemažinatų investuotojų apsaugos. Kadangi KIPVPS turi geresnes galimybes investuoti į kitų KIPVPS ir (arba) kolektyvinio investavimo subjektų investicinius vienetus, būtina nustatyti tam tikras taisykles, kurios reguliuotų kiekybinius apribojimus, informacijos atskleidimą ir "pakopų" reiškinio užkirtimą.(8) Atsižvelgiant į rinkos pokyčius ir į tai, kad jau sukurta ekonominė ir pinigų sąjunga, pageidautina, kad KIPVPS būtų leista dėti indėlius į bankus. Siekiant užtikrinti reikalingą investicijų į indėlius likvidumą, šie indėliai turi būti išmokami pareikalavus arba juos turi būti galima atsiimti. Jeigu indėliai padedami į valstybėje, kuri nėra narė, registruotą buveinę turinčią kredito įstaigą, šiai kredito įstaigai turi būti taikomos riziką ribojančios taisyklės, atitinkančios Bendrijos teisės aktuose nustatytąsias taisykles.(9) Be to, atsižvelgiant į tai, kad KIPVPS gali laikyti indėlius bankuose, vadovaudamiesi fondo taisyklėmis arba įsteigimo dokumentais, gali prireikti leisti visiems KIPVPS turėti papildomo likvidaus turto, pavyzdžiui, pareikštinius bankų indėlius. Tokio papildomo likvidaus turto turėjimas gali būti pagrįstas, pavyzdžiui, šiais atvejais: norint atlikti einamuosius arba specialiuosius mokėjimus; pardavimo atveju tokį laikotarpį, kuris reikalingas reinvestuoti į perleidžiamus vertybinius popierius, pinigų rinkos priemones ir (ar ba) kitą šioje direktyvoje numatytą finansinį turtą; kai dėl nepalankių rinkos sąlygų investicijos į perleidžiamus vertybinius popierius, pinigų rinkos priemones bei kitą finansinį turtą tam tikrą laikotarpį turi būti sustabdytos.(10) Dėl su rizikos apribojimus susijusių priežasčių būtina vengti per didelės KIPVPS investicijų koncentracijos, kuri sukelia abipusę riziką tam pačiam subjektui arba tai pačiai grupei priklausantiems subjektams.(11) Leidimas KIPVPS investuoti į išvestines finansines priemones turi būti aiškiai išreikštas kaip dalis jų bendros investicinės politikos ir (arba) apsidraudimo tikslais, kad būtų pasiektas nustatytas finansinis tikslas arba prospekte nurodytas rizikos priedas. Siekiant užtikrinti investuotojo apsaugą, būtina nustatyti didžiausią leistiną išvestinių finansinių priemonių poziciją, kad nebūtų viršyta bendra grynoji KIPVPS portfelio vertė. Siekiant nuolat būti informuotam apie riziką ir įsipareigojimus, atsirandančius dėl su išvestinémis finansinėmis priemonėmis susijusių sandorių, bei siekiant patikrinti, ar laikomasi investicijų apribojimų, ši rizika ir įsipareigojimai turi būti nuolat vertinami ir stebimi. Pagaliau siekiant užtikrinti investuotojų apsaugą teikiant informaciją, KIPVPS turi apibūdinti savo strategiją, metodus ir investicijų apribojimus, kuriais vadovaujantis atliekamos operacijos su išvestinėmis finansinėmis priemonėmis.(12) Atsižvelgiant į nebiržinei prekybai skirtas išvestines finansines priemones, turi būti nustatyti papildomi kitos sandorio šalies ir priemonių tinkamumo, likvidumo ir nuolatinio pozicijos vertinimo reikalavimai. Tokių papildomų reikalavimų tikslas yra užtikrinti tinkamą investuotojų apsaugą, artimą tokiai, kokia egzistuoja, kai išvestines finansines priemones jie įsigyja reguliuojamose rinkose.(13) Operacijos su išvestinėmis finansinėmis priemonėmis jokiu būdu negali būti atliekamos siekiant apeiti šioje direktyvoje nurodytus principus ir taisykles. Atsižvelgiant į nebiržines išvestines finansines priemones, papildomos rizikos paskirstymo taisyklės turi būti taikomos pozicijoms, kurias subjektas turi sandorio šalyje arba šalių grupėje.(14) Kai kurie portfelio valdymo metodai, kuriuos taiko kolektyvinio investavimo subjektai, dažniausia investuodami į akcijas ir (arba) skolos vertybinius popierius, yra paremti akcijų indeksų ir (arba) skolos vertybinių popierių indeksų atkartojimu. Pageidautina, kad KIPVPS būtų leista panaudoti žinomus ir pripažintus akcijų indeksus ir (arba) skolos vertybinių popierių indeksus. Dėl šios priežasties gali būti reikalingos lankstesnės rizikos paskirstymo taisyklės, taikytinos KIPVPS, kurie šiuo tikslu investuoja į akcijas ir (arba) skolos vertybinius popierius.(15) Kolektyvinio investavimo subjektai, patenkantys į šios direktyvos taikymo sritį, neturi turėti kitų tikslų, negu kolektyvinis pinigų, pritrauktų iš visuomenės, laikantis šioje direktyvoje nustatytų taisyklių, investavimas. Šioje direktyvoje nurodytais atvejais KIPVPS gali turėti dukterines įmones tik tada, kai to reikia, siekiant konkretaus KIPVPS vardu veiksmingai įgyvendinti tam tikrus veiksmus, kurie taip pat yra apibrėžti šioje direktyvoje. Kadangi būtina užtikrinti veiksmingą KIPVPS priežiūrą, steigti KIPVPS dukterines įmones trečiojoje šalyje turi būti leidžiama tik šioje direktyvoje nurodytais atvejais ir sąlygomis. Bendroji pareiga veikti vien tik investicinių vienetų savininkų naudai, ir ypač siekiant padidinti sąnaudų efektyvumą, niekada nepateisina KIPVPS priemonių, kurios gali trukdyti kompetentingoms valdžios institucijoms veiksmingai įgyvendinti savo priežiūros funkcijas.(16) Reikia užtikrinti, kad kuo daugiau kolektyvinio investavimo subjektų galėtų nevaržomai užsiimti tarptautine savo investicinių vienetų prekyba, suteikiant investuotojams vienodą minimalią apsaugą. Taigi tik privaloma Bendrijos direktyva, kurioje nustatyti sutartiniai minimalūs standartai, gali padėti pasiekti norimus tikslus. Direktyva nustato tik mažiausią reikalingą suderinamumą ir apima tik tai, ko reikia, norint pasiekti tikslus, vadovaujantis Sutarties 5 straipsnio 3 dalimi.(17) Šiai direktyvai įgyvendinti reikalingos priemonės turi būti priimtos vadovaujantis 1999 m. birželio 28 d. Tarybos sprendimu 1999/468/EB, nustatančiu Komisijos naudojimosi jai suteiktais įgyvendinimo įgaliojimais tvarką [6].(18) Komisija gali svarstyti galimybę pasiūlyti atlikti kodifikaciją per tam tikrą laiką po pasiūlymų priėmimo,PRIĖMĖ ŠIĄ DIREKTYVĄ:1 straipsnisDirektyva 85/611/EEB keičiama taip:1. 1 straipsnio 2 dalies pirmoji įtrauka pakeičiama taip:- "— kurių vienintelis tikslas yra iš visuomenės pritraukto kapitalo kolektyvinis investavimas į perleidžiamus vertybinius popierius ir (arba) kitą likvidų finansinį turtą, minimą 19 straipsnio 1 dalyje, ir kurie veikia pasinaudodami rizikos paskirstymo principu".2. 1 straipsnis papildomas šiomis dalimis:"8. Šioje direktyvoje "perleidžiami vertybiniai popieriai" reiškia:- bendrovių akcijas ir kitus bendrovių akcijoms lygiaverčius vertybinius popierius ("akcijos"),- obligacijas ir kitas užtikrintos skolos formas ("skolos vertybiniai popieriai"),- kitus apyvarčius vertybinius popierius, suteikiančius teisę įsigyti bet kuriuos perleidžiamus vertybinius popierius pasirašymo arba keitimo būdu,išskyrus 21 straipsnyje minimus metodus ir priemones.9. Šioje direktyvoje "pinigų rinkos priemonės" reiškia priemones, kuriomis paprastai prekiaujama pinigų rinkoje ir kurios yra likvidžios bei turi vertę, kurią bet kada galima tiksliai nustatyti."3. 19 straipsnio 1 dalies a punktas pakeičiamas taip:"a) perleidžiami vertybiniai popieriai ir pinigų rinkos priemonės, kurios yra reguliuojamoje rinkoje arba kuriomis joje prekiaujama, kaip numatyta DIP 1 straipsnio 13 dalyje, ir (arba)".4. 19 straipsnio 1 dalies b ir c punktuose po žodžių "perleidžiami vertybiniai popieriai" pridedami žodžiai "ir pinigų rinkos priemonės".5. 19 straipsnio 1 dalyje:- d punkto pabaigoje pridedami žodžiai "ir (arba)",- pridedami šie punktai:"e) pagal šią direktyvą leidimą veiklai gavusių KIPVPS ir (arba) kitų kolektyvinio investavimo subjektų investiciniai vienetai, kaip apibrėžta 1 straipsnio 2 dalies pirmojoje ir antrojoje įtraukose, nesvarbu, ar jie yra valstybėje narėje, ar ne, su sąlyga, kad:- tokiems kitiems kolektyvinio investavimo subjektams leidžia veikti įstatymai, kurie numato, kad jiems taikoma priežiūra, kompetentingų valdžios institucijų nuomone, būtų lygiavertė Bendrijos teisės aktuose numatytai priežiūrai, ir kad būtų pakankamai užtikrintas institucijų bendradarbiavimas,- kitų kolektyvinio investavimo subjektų investicinių vienetų savininkų apsauga būtų lygiavertė KIPVPS investicinių vienetų savininkams numatytai apsaugai, o ypač, kad turto atskyrimo, skolinimosi, skolinimo ir perleidžiamų vertybinių popierių bei pinigų rinkos priemonių pardavimo neturint tų priemonių pardavimo metu taisyklės būtų ekvivalentiškos šios direktyvos reikalavimams,- tie kiti kolektyvinio investavimo subjektai pateikia savo veiklos rezultatus pusės metų bei metinėse ataskaitose, kad būtų galima įvertinti ataskaitinio laikotarpio turtą ir įsipareigojimus, pajamas ir operacijas,- ne daugiau kaip 10 % viso KIPVPS arba kitų kolektyvinio investavimo subjektų planuojamo įsigyti turto, vadovaujantis jų fondo taisyklėmis arba steigimo dokumentais, gali būti investuota į kitų KIPVPS arba kitų kolektyvinio investavimo subjektų investicinius vienetus, ir (arba)f) kredito įstaigų indėliai, kurie yra išmokami pareikalavus arba kuriuos galima atsiimti ir kurių terminas yra ne ilgesnis kaip 12 mėnesių, jeigu kredito įstaigos registruota buveinė yra valstybėje narėje, o jeigu kredito įstaigos registruota buveinė yra valstybėje, kuri nėra narė, su sąlyga, kad jai taikomos riziką ribojančios taisyklės, kurios, KIPVPS kompetentingų institucijų nuomone, yra lygiavertės Bendrijos teisės aktuose nustatytoms taisyklėms, ir (arba)g) išvestinės finansinės priemonės, įskaitant lygiavertes priemones, už kurias atsiskaitoma pinigais, kuriomis prekiaujama reguliuojamoje rinkoje ir kurios minimos a, b ir c punktuose; ir (arba) išvestinės finansinės priemonės, kuriomis prekiaujama ne biržoje ("nebiržinės išvestinės finansinės priemonės"), su sąlyga, kad:- bazinės finansinės priemonės apima šioje dalyje minimas priemones, finansinius indeksus, palūkanų normas, valiutų keitimo kursus arba valiutas, į kurias KIPVPS gali investuoti, siekdama savo investicinių tikslų, kaip numatyta KIPVPS fondo taisyklėse arba steigimo dokumentuose,- nebiržinių išvestinių finansinių priemonių sandorių šalys yra institucijos, kurioms yra taikoma riziką ribojanti priežiūra, ir kurios priklauso vienai iš kategorijų, kurias tvirtina kompetentinga KIPVPS priežiūros institucija, ir- nebiržinės išvestinės finansinės priemonės kasdien turi būti patikimai ir tiksliai įvertinamos, o KIPVPS iniciatyva jos gali būti bet kada parduodamos, likviduojamos arba jų pozicija gali būti uždaroma įskaitymo sandoriu, teisingai nustačius jų vertę, ir (arba)h) pinigų rinkos priemonės, kuriomis neprekiaujama reguliuojamoje rinkoje ir kurios patenka į 1 straipsnio 9 dalies taikymo sritį, jeigu tokių priemonių emisija arba emitentas yra reguliuojami, siekiant apsaugoti investuotojus ir santaupas, ir su sąlyga, kad jie yra:- išleisti arba garantuoti valstybės narės centrinės, regioninės arba vietos valdžios institucijos arba jos centrinio banko, Europos centrinio banko, Europos Sąjungos arba Europos investicijų banko, valstybės, kuri nėra narė, arba vienos iš federaciją sudarančių narių, kai valstybė yra federacinė, arba viešojo tarptautinio subjekto, kuriam priklauso viena ar daugiau valstybių narių, arba- išleisti įmonės, kurios visais vertybiniais popieriais yra prekiaujama reguliuojamose rinkose, minimose a, b ir c punktuose, arba- išleisti arba garantuoti įmonės, kuriai taikoma riziką ribojanti priežiūra, laikantis Bendrijos teisės aktuose apibrėžtų kriterijų, arba įmonės, kuriai taikomos riziką ribojančios taisyklės, kompetentingos valdžios institucijos laikomos ne mažiau griežtomis nei Bendrijos teisės aktuose nustatytos taisyklės, ir kuri jų laikosi; arba- išleisti kitų emitentų, priklausančių vienai iš kompetentingų KIPVPS priežiūros institucijų patvirtintų kategorijų, su sąlyga, kad investuotojams, investuojantiems į tokius instrumentus, yra suteikiama tokia apsauga, lygiavertė pirmojoje, antrojoje arba trečiojoje įtraukoje numatytai apsaugai, ir jeigu emitentas yra bendrovė, kurios kapitalas ir rezervai sudaro ne mažiau kaip 10 mln. eurų, ir kuri pateikia bei išleidžia savo metines ataskaitas, vadovaujantis Direktyva 78/660/EEB [7], ir jeigu ši bendrovė yra subjektas, kuris, priklausydamas bendrovių grupei, apimančiai vieną arba keletą į biržos prekybos sąrašus įtrauktų bendrovių, atlieka grupės finansavimo funkciją, arba yra subjektas, finansuojantis garantijos priemones, išleidžiant banko paskolomis finansuojamus vertybinius popierius."6. 19 straipsnio 2 dalies a punkte po žodžių "perleidžiamus vertybinius popierius" pridedami žodžiai "ir pinigų rinkos priemones".7. 19 straipsnio 2 dalies b punktas ir jo 3 dalis panaikinami.8. 20 straipsnis panaikinamas.9. 21 straipsnis pakeičiamas taip:"21 straipsnis1. Valdymo įmonė arba investicinė bendrovė privalo imtis rizikos valdymo, kad galėtų stebėti ir bet kuriuo metu įvertinti pozicijų riziką ir jų įnašą į bendrą portfelio riziką; ji privalo imtis priemonių rizikai valdyti, kad galėtų tiksliai ir nepriklausomai nustatyti nebiržinių išvestinių finansinių priemonių vertę. Vadovaudamasi kompetentingų institucijų nustatytomis išsamiomis taisyklėmis, ji privalo nuolat informuoti šias institucijas apie išvestinių finansinių priemonių rūšis, egzistuojančią riziką, kiekybinius apribojimus ir metodus, kurie pasirenkami, siekiant įvertinti kiekvieno valdomo KIPVPS su išvestinių finansinių priemonių sandoriais susijusią riziką.2. Valstybės narės gali leisti KIPVPS naudotis metodais ir priemonėmis, susijusiomis su perleidžiamais vertybiniais popieriais bei pinigų rinkos priemonėmis, laikantis jų pačių nustatytų sąlygų bei apribojimų, jeigu tokie metodai ir priemonės yra naudojami siekiant veiksmingai valdyti portfelį. Kai šios operacijos yra susijusios su išvestinėmis finansinėmis priemonėmis, minėtosios sąlygos ir apribojimai turi atitikti šios direktyvos nuostatas.Atlikdama šias operacijas, KIPVPS neleidžiama nukrypti nuo savo investicinių tikslų, nustatytų KIPVPS fondo taisyklėse, steigimo dokumentuose arba prospekte.3. KIPVPS turi užtikrinti, kad jo visame pasaulyje turimų išvestinių finansinių priemonių pozicijos neviršytų jo portfelio bendros grynosios vertės.Turima pozicija yra įvertinama atsižvelgiant į dabartinę pagrindinio turto vertę, su kita sandorio šalimi susijusią riziką, rinkos ateities tendencijas ir pozicijoms likviduoti turimą laiką. Tai taip pat taikoma paskesnėms dalims.Vadovaudamosi savo investicine politika ir laikydamosi 22 straipsnio 5 dalyje nustatytų apribojimų, KIPVPS gali investuoti į išvestines finansines priemones, jeigu baziniam turtui tenkanti bendra pozicija neviršija investicijoms taikomų apribojimų, nustatytų 22 straipsnyje. Valstybės narės gali leisti, kad KIPVPS investuojant į indeksu pagrįstas išvestines finansines priemones, šios investicijos nebūtų įtrauktos į 22 straipsniu ribojamą kiekį.Kai perleidžiamas vertybinis popierius arba pinigų rinkos priemonė apima išvestinę finansinę priemonę, į ją turi būti atsižvelgta, siekiant atitikti šio straipsnio reikalavimus.4. Valstybės narės pateikia Komisijai visą informaciją ir nurodo visus paskesnius pasikeitimus teisės aktuose, reglamentuojančiuose metodus, kurie naudojami 3 dalyje minimai pozicijos rizikai, įskaitant nebiržinių išvestinių finansinių priemonių sandorio šalies riziką, įvertinti, ne vėliau kaip iki 2004 m. vasario 13 d. Komisija šią informaciją perduoda kitoms valstybėms narėms. Laikantis 53 straipsnio 4 dalyje nustatytos tvarkos, ši informacija aptariama Ryšių komitete."10. 22 straipsnis pakeičiamas taip:"22 straipsnis1. KIPVPS gali investuoti ne daugiau kaip 5 % savo turto į to paties subjekto išleistus perleidžiamus vertybinius popierius ar pinigų rinkos priemones. KIPVPS negali investuoti daugiau kaip 20 % savo turto į tą patį subjektą įnešamus indėlius.Pozicija, kurią KIPVPS turi nebiržinių išvestinių finansinių priemonių sandorio šalyje, negali viršyti:- 10 % jo turto, kai kita sandorio šalis yra 19 straipsnio 1 dalies f punkte minima kredito įstaiga, arba- 5 % jo turto kitais atvejais.2. Valstybės narės gali didinti 1 dalies pirmame sakinyje nustatytą 5 % ribą iki daugiausiai 10 %, tačiau bendra KIPVPS laikomų skirtingų emitentų, į kiekvieną iš kurių jis investuoja daugiau negu 5 % savo turto, perleidžiamų vertybinių popierių bei pinigų rinkos priemonių vertė neturi viršyti 40 % jo turto vertes. Šis apribojimas netaikomas indėliams ir nebiržinių išvestinių finansinių priemonių sandoriams, sudarytiems su finansinėmis institucijomis, kurioms taikoma riziką ribojanti priežiūra.Nepaisant individualių 1 dalyje nustatytų apribojimų, KIPVPS negali turėti:- investicijų į perleidžiamus vertybinius popierius arba pinigų rinkos priemones, išleistas vieno emitento,indėlių, įneštų į vieną subjektą, ir (arba)- pozicijų, atsirandančių dėl nebiržinių išvestinių finansinių priemonių sandorių, sudaromų su vienu subjektu,kurios kartu paėmus viršytų 20 % jo turto.3. Valstybės narės gali didinti 1 dalies pirmame sakinyje nustatytą 5 % ribą ne daugiau kaip iki 35 %, jeigu perleidžiami vertybiniai popieriai arba pinigų rinkos priemonės yra išleistos arba garantuotos valstybės narės, jos vietos valdžios institucijų, valstybės, kuri nėra narė, arba tarptautinių organizacijų, kurių narėmis yra viena ar daugiau valstybių narių.4. Valstybės narės gali didinti 1 dalies pirmame sakinyje nustatytą 5 % ribą iki daugiausiai 25 %, jeigu investuojama į tam tikras obligacijas, kurios yra išleistos valstybėje narėje registruotą buveinę turinčios kredito įstaigos, kuriai pagal įstatymus taikoma speciali valstybinė priežiūra, kurios tikslas yra apsaugoti obligacijų savininkus. Ypač sumos, gaunamos išleidus šias obligacijas, privalo būti pagal įstatymus investuotos į turtą, kuris per visą obligacijų galiojimo laikotarpį galėtų padengti su obligacijomis susijusias pretenzijas, ir kuris, emitentui negalint jų išpirkti, būtų pirmiausiai naudojamas pagrindinei paskolos sumai bei susikaupusioms palūkanoms apmokėti.Kai daugiau negu 5 % savo turto KIPVPS investuoja į 1 punkte minimas obligacijas, išleistas vieno emitento, bendra šių investicijų vertė negali viršyti 80 % KIPVPS turto vertės.Valstybės narės turi pateikti Komisijai pirmiau minėtų obligacijų kategorijų sąrašą kartu su emitentų, kuriems pagal 1 punkte minimus įstatymus ir priežiūros reikalavimus suteikiama teisė išleisti aukščiau nurodytus kriterijus atitinkančias obligacijas, kategorijų sąrašu. Prie šių sąrašų turi būti pridėtas dokumentas, kuriame nurodomos teikiamos garantijos. Komisija nedelsiant perduoda šią informaciją kitoms valstybėms narėms kartu su visais komentarais, kuriuos ji laiko tinkamais, ir sudaro galimybes visuomenei susipažinti su šia informacija. Tokia informacija gali būti aptariama Ryšių komitete, vadovaujantis 53 straipsnio 4 dalyje nustatyta tvarka.5. Taikant 2 dalyje minimą 40 % ribą, į 3 ir 4 dalyse minimus perleidžiamus vertybinius popierius ir pinigų rinkos priemones neatsižvelgiama.1, 2, 3 ir 4 dalyse nustatyti apribojimai negali būti sudedami, todėl investicijos į to paties emitento išleistus perleidžiamus vertybinius popierius arba pinigų rinkos priemones, arba į indėlius šiame subjekte, arba į jo išvestines finansines priemones, atliktos laikantis 1, 2, 3 ir 4 dalių, kartu paėmus negali viršyti 35 % KIPVPS turto.Tai pačiai grupei dėl konsoliduotos atskaitomybės priskirtos bendrovės, kaip apibrėžta remiantis Direktyva 83/349/EEB [8] arba remiantis pripažintomis tarptautinėmis apskaitos taisyklėmis, yra laikomos vienu subjektu šiame straipsnyje numatytų ribų skaičiavimui.Valstybės narės gali leisti atlikti kaupiamąsias investicijas į tos pačios grupės subjektų perleidžiamus vertybinius popierius ir pinigų rinkos priemones iki 20 %."11. Įterpiamas šis straipsnis:"22a straipsnis1. Nepažeisdamos 25 straipsnyje nustatytų apribojimų, valstybės narės gali didinti 22 straipsnyje numatytas ribas, taikomas investicijoms į to paties emitento išleistas akcijas ir (arba) skolos vertybinius popierius, daugiausiai iki 20 %, jei pagal fondo taisykles arba steigimo dokumentus KIPVPS investicijų politikos tikslas yra atkartoti tam tikrą akcijų arba skolos vertybinių popierių indeksą, kuris yra pripažintas kompetentingų valdžios institucijų, remiantis tuo, kad:- jo struktūra yra pakankamai diversifikuota,- indeksas yra tinkamas tam tikros rinkos etalonas,- jis yra tinkamai skelbiamas.2. Valstybės narės gali didinti 1 dalyje numatytą ribą iki daugiausiai 35 %, jeigu tai yra pagrįsta ypatingomis rinkos sąlygomis, ypač reguliuojamose rinkose, kur labai dominuoja tam tikri perleidžiami vertybiniai popieriai arba pinigų rinkos priemonės. Investicijos iki šios ribos yra leidžiamos tik vienam emitentui."12. 23 straipsnio 1 dalyje po žodžių "perleidžiamus vertybinius popierius" pridedami žodžiai "ir pinigų rinkos priemones".13. 24 straipsnis pakeičiamas taip:"24 straipsnis1. KIPVPS gali įsigyti KIPVPS ir (arba) kitų kolektyvinio investavimo subjektų, minimų 19 straipsnio 1 dalies e punkte, investicinius vienetus, jeigu ne daugiau kaip 10 % jo turto yra investuojama į vieno KIPVPS arba kito kolektyvinio investavimo subjekto investicinius vienetus. Valstybės narės gali didinti šią ribą daugiausiai iki 20 %.2. Investicijos į kolektyvinio investavimo subjektus, kurie nėra KIPVPS, kartu paėmus negali viršyti 30 % KIPVPS turto.Valstybės narės gali leisti, kad KIPVPS įsigijus KIPVPS ir (arba) kitų kolektyvinio investavimo subjektų investicinių vienetų, atitinkamų KIPVPS arba kitų kolektyvinio investavimo subjektų turtas nebūtų įtraukiamas į sumas, kurioms taikomi 22 straipsnyje nustatyti apribojimai.3. Jeigu KIPVPS investuoja į kitų KIPVPS ir (arba) kitų kolektyvinio investavimo subjektų, kuriuos tiesiogiai arba pagal įgaliojimą valdo ta pati valdymo įmonė arba kita bendrovė, su kuria valdymo įmonę sieja bendras valdymas arba kontrolė, arba esminė tiesioginė arba netiesioginė įtaka, investicinius vienetus, ta valdymo įmonė arba kita bendrovė negali imti pasirašymo arba išpirkimo mokesčių už KIPVPS investicijas į kitų KIPVPS ir (arba) kolektyvinio investavimo subjektų investicinius vienetus.KIPVPS, kuri didelę dalį savo turto investuoja į kitus KIPVPS, ir (arba) kitus kolektyvinio investavimo subjektus, savo prospekte turi nurodyti didžiausią valdymo mokesčių dydį, kuris gali būti imamas ir iš pačios KIPVPS, ir iš kitų KIPVPS, ir (arba) kolektyvinio investavimo subjektų, į kuriuos jis planuoja investuoti. Savo metinėje ataskaitoje jis nurodo didžiausią valdymo mokesčių dalį, imamą ir iš pačio KIPVPS, ir iš kitų KIPVPS, ir (arba) kitų kolektyvinio investavimo subjektų, į kuriuos jis investuoja."14. Įterpiamas šis straipsnis:"24a straipsnis1. Prospekte turi būti nurodyta, į kurias turto kategorijas KIPVPS gali investuoti. Jame taip pat turi būti nurodyta, ar yra leidžiama sudaryti išvestinių finansinių priemonių sandorius; šiuo atveju jame turi būti aiškiai išdėstyta, ar šios operacijos gali būti atliekamos siekiant apsidrausti nuo rizikos, ar norint pasiekti investicinius tikslus, bei pateikiami galimi išvestinių finansinių priemonių panaudojimo rizikos valdyme rezultatai.2. Jeigu KIPVPS daugiausiai investuoja į 19 straipsnyje apibrėžtas turto kategorijas, o ne į perleidžiamus vertybinius popierius ir pinigų rinkos priemones, arba atkartoja akcijų ar skolos vertybinių popierių indeksus pagal 22a straipsnį, jo prospekte, o prireikus ir kitoje reklaminėje medžiagoje, turi būti aiškiai išdėstyta jo investicinė politika.3. Jeigu yra tikėtina, kad KIPVPS grynoji turto vertė labai keisis dėl portfelio sudėties arba portfelio valdymo metodų, kurie gali būti naudojami, jo prospekte, o prireikus ir kitoje reklaminėje medžiagoje, ši tikimybė turi būti išaiškinta.4. Investuotojo prašymu valdymo įmonė taip pat privalo pateikti papildomą informaciją apie kiekybinius apribojimus, kurie yra taikomi valdant konkretaus KIPVPS riziką, bei šiuo tikslu pasirinktus metodus ir paskutinius pagrindinių priemonių kategorijų rizikos bei iš investicijų gaunamų pajamų pokyčius."15. 25 straipsnio 2 dalyje:1. Trečioji įtrauka pakeičiama taip:- "— 25 % bet kurio vieno KIPVPS ir (arba) kito kolektyvinio investavimo subjekto, apibrėžto 1 straipsnio 2 dalies pirmosios ir antrosios įtraukose, investicinių vienetų,".2. Pridedama ši įtrauka:- "— 10 % bet kurio vieno emitento išleistų pinigų rinkos priemonių".16. 25 straipsnio 2 dalies antras sakinys pakeičiamas taip:"Įsigijimo metu antrojoje, trečiojoje ir ketvirtojoje įtraukose nustatytų apribojimų galima nesilaikyti, jeigu tuo metu negalima apskaičiuoti skolos garantijų ar pinigų rinkos priemonių bendros sumos arba grynosios išleidžiamų vertybinių popierių vertės".17. 25 straipsnio 3 dalies a, b ir c punktuose po žodžių "perleidžiamiems vertybiniams popieriams" pridedami žodžiai "ir pinigų rinkos priemonėms".18. 25 straipsnio 3 dalies e punktas pakeičiamas taip:"e) investicinės bendrovės ar investicinių bendrovių akcijos dukterinėse įmonėse, kurios vykdo tik valdymo, konsultavimo arba prekiavimo veiklą išimtinai savo ar investicinių vienetų savininkų vardu toje šalyje, kur yra įsikūrusi dukterinė įmonė, turimos dukterinių įmonių akcijos, kai investicinių vienetų savininkų prašymu investiciniai vienetai yra atperkami."19. 26 straipsnio 1 dalis pakeičiama taip:"1. KIPVPS neprivalo laikytis šiame skirsnyje nustatytų ribų, jei naudojasi pasirašymo teisėmis, kurias suteikia perleidžiami vertybiniai popieriai arba pinigų rinkos priemonės, sudarančios dalį jų turto.Užtikrindamos rizikos paskirstymo principo laikymąsi, valstybės narės gali leisti neseniai leidimą veiklai gavusiems KIPVPS šešis mėnesius nuo jų licencijavimo dienos nesilaikyti 22, 22a, 23 ir 24 straipsnių."20. 41 straipsnio 2 dalis pakeičiama taip:"2. 1 dalis nedraudžia tokiems subjektams įsigyti 19 straipsnio 1 dalies e, g ir h punktuose minimų perleidžiamų vertybinių popierių arba kitų finansinių priemonių, kurios nėra visiškai apmokėtos."21. 42 straipsnis pakeičiamas taip:"42 straipsnisNei:- investicinė bendrovė, nei- valdymo įmonė ar depozitoriumas, veikiantys patikėjimo fondo vardu,negali vykdyti prekybos perleidžiamais vertybiniais popieriais, pinigų rinkos priemonėmis arba kitomis finansinėmis priemonėmis, kurios yra minimos 19 straipsnio 1 dalies e, g ir h punktuose, kuriomis dar nedisponuoja."22. Po 53 straipsnio pridedamas šis straipsnis:"53a straipsnis1. Be 53 straipsnio 1 dalyje numatytų funkcijų, Ryšių komitetas taip pat gali posėdžiauti kaip Reguliavimo komitetas, kaip apibrėžta Sprendimo 1999/468/EB [9] 5 straipsnyje, kad padėtų Komisijai atlikti techninius šios direktyvos pakeitimus toliau išvardytose srityse:- apibrėžimų išaiškinimas, siekiant užtikrinti vienodą šios direktyvos taikymą visoje Bendrijoje,- terminų suvienodinimas ir apibrėžimų suformulavimas, remiantis paskesniais aktais dėl KIPVPS ir susijusių klausimų.2. Kai daroma nuoroda į šią dalį, taikomi Sprendimo 1999/468/EB 5 ir 7 straipsniai, atsižvelgiant į jo 8 straipsnio nuostatas.Sprendimo 1999/468/EB 5 straipsnio 6 dalyje numatytas laikotarpis yra trys mėnesiai.3. Komitetas priima savo darbo tvarkos taisykles."2 straipsnis1. Komisija pateikia Europos Parlamentui ir Tarybai ataskaitą apie pataisytos Direktyvos 85/611/EEB taikymą bei pasiūlymus dėl pakeitimų, jei jie yra reikalingi, ne vėliau kaip iki 2005 m. vasario 13 d. Šioje ataskaitoje pirmiausia:a) analizuojama, kaip būtų galima padidinti ir išplėsti vieną bendrą rinką KIPVPS naudai, ypač KIPVPS tarptautinio prekiavimo (įskaitant trečiosios šalies fondus), valdymo įmonių paso naudojimo, supaprastinto prospekto, kaip informacinės ir prekiavimo priemonės, naudojimo, papildomos veiklos apimties kontrolės ir galimybių pagerinti priežiūros institucijų bendradarbiavimą bendrai aiškinant ir taikant šią direktyvą, požiūriu;b) apžvelgiama šios direktyvos taikymo sritis šiuo požiūriu: kaip ji taikoma skirtingiems produktams (pvz., instituciniai fondai, nekilnojamo turto fondai, patikėjimo sanuojantys fondai ir apsidraudimo fondai); ypač turi būti analizuojamas tokių fondų rinkos dydis, jų veiklos reglamentavimas valstybėse narėse, kuriose reglamentuojama jų veikla, ir poreikio toliau derinti šių fondų veiklą pokyčiai;c) įvertinamas fondų veiklos organizavimas, įskaitant delegavimo taisykles bei praktiką ir fondo valdytojo ir depozitoriumo santykius;d) apžvelgiamos KIPVPS investicijoms taikomos taisyklės, pavyzdžiui, išvestinių finansinių priemonių ar kitų priemonių bei su vertybiniais popieriais susijusių metodų naudojimas, indeksų fondų reguliavimas, pinigų rinkos priemonių, indėlių reguliavimas, tarpfondinių investicijų reguliavimas bei įvairūs investicijoms taikomi apribojimai;e) analizuojama konkurencija tarp fondų, kuriuos valdo valdymo įmonės, ir savarankiškų investicinių bendrovių, kurių nevaldo valdymo įmonės.Rengdama ataskaitą, Komisija kiek galėdama labiau konsultuojasi su įvairių susijusių pramonės šakų atstovais bei su vartotojų grupėmis ir priežiūros institucijomis.2. Valstybės narės gali suteikti iki šios direktyvos įsigaliojimo dienos įsikūrusiam KIPVPS ne ilgesnį kaip 60 mėnesių laikotarpį, skaičiuojamą nuo direktyvos įsigaliojimo dienos, per kurį jis turi įvykdyti naujų nacionalinių teisės aktų reikalavimus.3 straipsnisValstybės narės priima įstatymus ir kitus teisės aktus, kurie, įsigalioję iki 2003 m. rugpjūčio 13 d., įgyvendina šią direktyvą, ir nedelsdamos apie tai praneša Komisijai.Šias priemones jos pradeda taikyti ne vėliau kaip 2004 m. vasario 13 d.Valstybės narės, tvirtindamos šias priemones, daro jose nuorodą į šią direktyvą arba tokia nuoroda daroma jas oficialiai skelbiant. Nuorodos darymo tvarką nustato valstybės narės.4 straipsnisŠi direktyva įsigalioja jos paskelbimo Europos Bendrijų oficialiajame leidinyje dieną.5 straipsnisŠi direktyva skirta valstybėms narėms.Priimta Briuselyje, 2002 m. sausio 21 d.Europos Parlamento varduPirmininkasP. CoxTarybos varduPirmininkasM. Arias Cañete[1] OL C 280, 1998 9 9, p. 6 ir OL C 311 E, 2000 10 31, p. 302.[2] OL C 116, 1999 4 28, p. 44.[3] 2000 m. vasario 17 d. Europos Parlamento nuomonė (OL C 339, 2000 11 29, p. 220), 2001 m. birželio 5 d. Tarybos bendroji pozicija (OL C 297, 2001 10 23, p. 35) ir 2001 m. spalio 23 d. Europos Parlamento sprendimas. 2001 m. gruodžio 4 d. Tarybos sprendimas.[4] OL L 375, 1985 12 31, p. 3. Direktyva su paskutiniais pakeitimais, padarytais Europos Parlamento ir Tarybos direktyva 2000/64/EB (OL L 290, 2000 11 17, p. 27).[5] OL L 141, 1993 6 11, p. 27. Direktyva su paskutiniais pakeitimais, padarytais Direktyva 2000/64/EB.[6] OL L 184, 1999 7 17, p. 23.[7] 1978 m. liepos 25 d. ketvirtoji Tarybos direktyva 78/660/EEB, pagrįsta Sutarties 54 straipsnio 3 dalies g punktu, dėl tam tikrų rūšių bendrovių metinės finansinės atskaitomybės (OL L 222, 1978 8 14, p. 11). Direktyva su paskutiniais pakeitimais, padarytais Direktyva 1999/60/EB (OL L 162, 1999 6 26, p. 65).[8] 1983 m.birželio 13d. septintoji Tarybos direktyva 83/349/EEB, pagrįsta Sutarties 54 straipsnio 3 dalies g punktu, dėl konsoliduotos finansinės atskaitomybės (OL L 193, 1983 718, p. 1). Direktyva su paskutiniais pakeitimais, padarytais 1994 m. Stojimo aktu.[9] OL L 184, 1999 7 17, p. 23.--------------------------------------------------


title: 1990 m. birželio 7 d. Tarybos Direktyva dėl laisvo prieinamumo prie informacijos apie aplinką

text:
Svarbus teisinis pranešimas

|

31990L0313

Oficialusis leidinys L 158 , 23/06/1990 p. 0056 - 0058 specialusis leidimas suomių kalba: skyrius 15 tomas 9 p. 0233  specialusis leidimas švedų kalba: skyrius 15 tomas 9 p. 0233

		Tarybos Direktyva1990 m. birželio 7 d.dėl laisvo prieinamumo prie informacijos apie aplinką(90/313/EEB)EUROPOS BENDRIJŲ TARYBA,atsižvelgdama į Europos ekonominės bendrijos steigimo sutartį, ypač į jos 130s straipsnį,atsižvelgdama į Komisijos pasiūlymą [1],atsižvelgdama į Europos Parlamento nuomonę [2],atsižvelgdama į Ekonomikos ir socialinių reikalų komiteto nuomonę [3],vadovaudamasi Europos Bendrijų 1973 [4], 1977 [5] ir 1983 [6] m. aplinkosaugos veiksmų programų principais bei tikslais, ir ypač 1987 [7] m. veiksmų programa, kurioje ypatingai kruopščiai parinktos priemonės, gerinančios visuomenės prieinamumą prie aplinkosaugos institucijose esančios informacijos;kadangi Europos Bendrijų Taryba ir Taryboje posėdžiavę valstybių narių Vyriausybių atstovai 1987 m. spalio 19 dieną priimtoje rezoliucijoje dėl Europos bendrijos politikos ir veiksmų programos aplinkosaugos srityje (1987-1992 m.) tęstinumo ir įgyvendinimo [8] pareiškė, jog laikantis Bendrijos ir valstybių narių atitinkamų įsipareigojimų svarbu sutelkti Bendrijos veiksmus prioritetinėms kryptims, tarp jų — gerinančių prieinamumą prie informacijos apie aplinką;kadangi Europos Parlamentas savo išvadose apie ketvirtąją Europos Bendrijų aplinkosaugos veiksmų programą [9] pabrėžė, kad galimybė kiekvienam gauti informaciją turi būti įtvirtinta tam skirtoje Bendrijos programoje;kadangi prieinamumas prie valstybinėse institucijose turimos informacijos apie aplinką, teigiamai veiks aplinkos apsaugą;kadangi skirtumai tarp valstybėse narėse galiojančių teisės aktų, reguliuojančių prieinamumo prie valstybinėse institucijoje turimos informacijos apie aplinką, gali Bendrijoje sudaryti nelygias galimybes gauti informaciją ar nelygias konkurencijos sąlygas;kadangi visoje Bendrijoje būtina užtikrinti kiekvienam fiziniam ar juridiniam asmeniui laisvą prieinamumą prie valstybės institucijoje turimos rašytinės, vaizdinės, garsinės ar laikomos duomenų bazėse informacijos apie aplinką, susijusios su aplinkos būkle, aplinkosaugos priemonėmis, veikla ar priemonėmis, kenksmingai veikiančiomis aplinką ar keliančiomis tokio poveikio grėsmę;kadangi tam tikrais konkrečiais ir aiškiai apibrėžtais atvejais atsisakymas suteikti informaciją apie aplinką gali būti pateisinamas;kadangi valstybės institucijos atsisakymas suteikti prašomą informaciją privalo būti motyvuotai pateisinamas;kadangi besikreipiančiam asmeniui turi būti numatyta galimybė apskųsti valstybės institucijos sprendimą;kadangi turi būti užtikrintas prieinamumas prie informacijos apie aplinką, kurią turi valstybės kontroliuojamos bei turinčios valstybinių įsipareigojimų aplinkosaugoje institucijos;kadangi, įgyvendinant informacijos apie aplinką platinimo strategiją, bendroji informacija apie aplinkos būklę, kaip tos strategijos dalis, turėtų sudaryti sąlygas šią informaciją gauti;kadangi šios direktyvos veikimas turėtų būti peržiūrimas atsižvelgiant į įgytą patirtį,PRIĖMĖ ŠIĄ DIREKTYVĄ:1 straipsnisŠios direktyvos tikslas — užtikrinti valstybės institucijose turimos informacijos apie aplinką laisvą platinimą ir prieinamumą bei nustatyti pagrindines sąlygas, pagal kurias tokia informacija turėtų būti pateikiama.2 straipsnisŠioje direktyvoje:a) "informacija apie aplinką" — tai turima rašytinė, vaizdinė, garsinė ar duomenų bazėse laikoma informacija apie vandens, oro, dirvožemio, gyvūnijos, augalijos, gamtovaizdžio būklę; taip pat apie veiklą (įskaitant veiklas, sukeliančias kenksmingą poveikį, pavyzdžiui, triukšmas) ar priemones, kurios žalingai veikia ar gali veikti nurodytus aplinkos komponentus, bei apie aplinkosaugos veiklą ir priemones, įskaitant administracinio pobūdžio priemones ir aplinkos apsaugos valdymo programas;b) "valstybės institucijos" — tai valstybės, regiono, ar vietinio lygio valstybinės valdžios administracijos, turinčios informacijos apie aplinką, išskyrus teismų ir įstatymų leidžiamosios valdžios institucijas.3 straipsnis1. Valstybės narės užtikrina, kad, išskyrus šiame straipsnyje numatytus atvejus, valstybės institucijos teiktų turimą informaciją apie aplinką bet kuriam fiziniam ar juridiniam asmeniui jo prašymu, nereikalaujant nurodymo, kam tokia informacija reikalinga.Valstybės narės pasitvirtina veiksmingas tokios informacijos teikimo priemones.2. Valstybės narės gali numatyti, kad tokios informacijos prašymas gali būti atmetamas, jeigu tai susiję su:- valstybės institucijų konfidencialaus pobūdžio veikla, tarptautiniais santykiais ir nacionaline gynyba,- visuomenės saugumu,- kvotos, parengtinio(įskaitant drausminių bylų tyrimą) medžiaga, uždaro teismo procese nagrinėjama ar išnagrinėta byla,- komercinėmis ar gamybinėmis paslaptimis, įskaitant intelektualinę nuosavybę,- asmens duomenų ir (arba) bylų slaptumu,- trečiosios šalies pateikta medžiaga, jei ši šalis nebuvo teisiškai įpareigota tai daryti,- medžiaga, kurią atskleidus, galėtų būti padaryta žala aplinkai, su kuria ta medžiaga susijusi.Valstybės institucijų turima informacija teikiama dalimis, jeigu ją įmanoma atskirti nuo šiame straipsnyje nurodytos neteiktinos informacijos.3. Galima atmesti prašymą suteikti informaciją, jeigu tai susieta su nebaigtų ruošti dokumentų, duomenų ar vidaus susirašinėjimo medžiagos pateikimu arba jeigu prašymas suteikti informaciją yra aiškiai nepagrįstas ar pernelyg bendro pobūdžio.4. Valstybės institucija atsako informacijos prašančiam asmeniui kiek įmanoma greičiau, vėliausiai — per du mėnesius. Turi būti nurodomos atsisakymo suteikti informaciją priežastys.4 straipsnisAsmuo, manantis, jog jo prašymą suteikti informaciją valstybės institucija nepagrįstai atmetė, ignoravo arba netinkamai atsakė, gali, vadovaudamasis nacionaline teise, reikalauti peržiūrėti sprendimą teismine ar administracine tvarka.5 straipsnisValstybės narės gali nustatyti mokestį už informacijos teikimą, tačiau jis neturi viršyti pateisinamų išlaidų.6 straipsnisValstybės narės imasi būtinų priemonių, užtikrinant, kad valstybės kontroliuojamos bei turinčios valstybės aplinkosauginių įsipareigojimų institucijos informaciją apie aplinką teikia tiesiogiai arba per kompetentingas valstybės institucijas tomis pačiomis sąlygomis, kokios numatytos 3, 4 ir 5 straipsniuose.7 straipsnisValstybės narės imasi būtinų priemonių teikiant visuomenei bendrą informaciją apie aplinkos būklę periodiniuose leidiniuose ir aprašomojo pobūdžio pranešimuose.8 straipsnisPraėjus ketveriems metams po 9 straipsnyje nurodytos datos valstybės narės teikia Komisijai ataskaitą apie įgytą patirtį, kuria remdamasi Komisija rengia pranešimą Europos Parlamentui ir Tarybai, kartu pateikdama atitinkamus pasiūlymus dėl pakeitimų.9 straipsnis1. Valstybės narės priima įstatymus ir kitus teisės aktus, kurie, įsigalioję ne vėliau kaip iki 1992 m. gruodžio 31 d., įgyvendina šią direktyvą. Apie tai jos nedelsdamos praneša Komisijai.2. Valstybės narės pateikia Komisijai pagrindinių nacionalinės teisės nuostatų, kurias jos priima šios direktyvos taikymo srityje, tekstus.10 straipsnisŠi direktyva skirta valstybėms narėms.Priimta Liuksemburge, 1990 m. birželio 7 d.Tarybos varduPirmininkasP. Flynn[1] OL C 335, 1988 12 30, p. 5.[2] OL C 120, 1989 5 16, p. 231.[3] OL C 139, 1989 6 5, p. 47.[4] OL C 112, 1973 12 20, p. 1.[5] OL C 139, 1977 6 13, p. 1.[6] OL C 46, 1983 2 17, p. 1.[7] OL C 70, 1987 3 18, p. 3.[8] OL C 289, 1987 10 29, p. 3.[9] OL C 156, 1987 6 15, p. 138.--------------------------------------------------


title: 1983 m. kovo 28 d. Tarybos direktyva dėl tam tikrų transporto priemonių, laikinai importuojamų iš vienos valstybės narės į kitą, atleidimo nuo mokesčių Bendrijos teritorijoje

text:
Svarbus teisinis pranešimas

|

31983L0182

Oficialusis leidinys L 105 , 23/04/1983 p. 0059 - 0063 specialusis leidimas suomių kalba: skyrius 9 tomas 1 p. 0112  specialusis leidimas ispanų kalba: skyrius 09 tomas 1 p. 0156  specialusis leidimas švedų kalba: skyrius 9 tomas 1 p. 0112  specialusis leidimas portugalų kalba skyrius 09 tomas 1 p. 0156

		Tarybos direktyva1983 m. kovo 28 d.dėl tam tikrų transporto priemonių, laikinai importuojamų iš vienos valstybės narės į kitą, atleidimo nuo mokesčių Bendrijos teritorijoje(83/182/EEB)EUROPOS BENDRIJŲ TARYBA,atsižvelgdama į Europos ekonominės bendrijos steigimo sutartį ir ypač į jos 99 straipsnį,atsižvelgdama į Komisijos pasiūlymą [1],atsižvelgdama į Europos Parlamento nuomonę [2],atsižvelgdama į Ekonomikos ir socialinių reikalų komiteto nuomonę [3],kadangi laisvam Bendrijos rezidentų judėjimui Bendrijos teritorijoje trukdo apmokestinimo tvarka, kuri yra taikoma tam tikrų transporto priemonių, naudojamų privačiais ir verslo tikslais, laikinam įvežimui;kadangi, kuriant rinką su būdingomis vidaus rinkos savybėmis yra ypač svarbu panaikinti dėl šios apmokestinimo tvarkos kylančias kliūtis;kadangi būtina, kad tam tikrais atvejais būtų įmanoma tiksliai nustatyti, ar asmuo iš tikrųjų yra tam tikros valstybės narės rezidentas;kadangi pirminiame etape atrodo pageidautina apriboti šios direktyvos taikymą tam tikroms transporto priemonėms, įsigytoms ar įvežtoms pagal valstybės narės vidaus rinkoje galiojančias bendras apmokestinimo sąlygas,PRIĖMĖ ŠIĄ DIREKTYVĄ:1 straipsnisTaikymo sritis1. Valstybės narės, vadovaudamosi toliau nurodytomis sąlygomis, atleidžia iš kitos valstybės narės laikinai įvežamas motorines autotransporto priemones (įskaitant jų priekabas), namelius-autopriekabas, pramoginius laivus, privačius orlaivius, dviračius, triračius ir jojamuosius arklius nuo:- apyvartos mokesčio, akcizų ir kokio kitų vartojimo mokesčių,- šios direktyvos priede nurodytų mokesčių.2. Šio straipsnio 1 dalyje nurodytas atleidimas nuo mokesčių taip pat taikomas kartu su šiomis transporto priemonėmis įvežamoms įprastinėms atsarginėms dalims, priedams ir įrangai.3. Šio straipsnio 1 dalyje nurodytas atleidimas nuo mokesčių komercinėms transporto priemonėms netaikomas.4. a) Ši direktyva netaikoma laikinai privataus naudojimo tikslais įvežamoms privačioms transporto priemonėms, nameliams-autopriekaboms, pramoginiams laivams, privatiems orlaiviams, dviračiams ir triračiams, kurie nebuvo įsigyti ar įvežti pagal bendras valstybės narės vidaus rinkoje galiojančias apmokestinimo sąlygas ir (arba) kurioms dėl jų eksporto yra netaikomas apyvartos mokestis, akcizas ar kiti vartojimo mokesčiai arba šie mokesčiai yra grąžintini.Šioje direktyvoje laikoma, kad transporto priemonės, kurios buvo įsigytos pagal Direktyvos 77/388/EEB [4] 15 straipsnio 10 dalyje nurodytas sąlygas, atitinka bendras valstybės narės vidaus rinkoje galiojančias apmokestinimo sąlygas; tačiau valstybės narės gali laikyti transporto priemones, įsigytas pagal minėtos 10 dalies trečioje įtraukoje nurodytas sąlygas, neatitinkančiomis šių sąlygų.b) Atsižvelgdama į poreikį išvengti dvigubo apmokestinimo bei užtikrinti įprastinį visišką privataus naudojimo transporto priemonių apmokestinimą, Taryba, Komisijos pasiūlymu, iki 1985 m. gruodžio 31 d. vieningai priima Bendrijos taisykles dėl a punkto pirmojoje pastraipoje nurodytų transporto priemonių atleidimo nuo mokesčių.2 straipsnisSąvokų apibrėžimaiŠioje direktyvoje:a) "komercinė transporto priemonė" – autotransporto priemonė, kuri dėl savo konstrukcijos bei įrangos yra tinkama ir skirta vežti už užmokestį arba be jo:- daugiau nei devynis asmenis, įskaitant vairuotoją,- prekes,taip pat bet kokia specialios paskirties, ne vežti skirta, autotransporto priemonė;b) "privati transporto priemonė" – autotransporto priemonė, įskaitant jos priekabą (jei ji yra), kuri nepriklauso a punkte nurodytų autotransporto priemonių kategorijai;c) transporto priemonės "naudojimas verslo tikslais" reiškia šios priemonės naudojimą siekiant atlyginimo arba finansinės naudos;d) "naudojimas privačiais tikslais" reiškia autotransporto priemonės panaudojimą ne verslo tikslais.3 straipsnisLaikinas tam tikrų transporto priemonių įvežimas privataus naudojimo tikslaisPrivačią transporto priemonę, namelį-autopriekabą, pramoginį laivą, privatų orlaivį, triratį ar dviratį įvežant laikinai ne ilgesniam nei šešių mėnesių nepertraukiamam laikotarpiui arba laikotarpiui su pertraukomis per bet kuriuos 12 mėnesių, įvežama priemonė yra atleidžiama nuo 1 straipsnyje nurodytų mokesčių, jeigu:a) tokias prekes įvežantis asmuo:aa) kurio įprastinė gyvenamoji vieta yra ne laikinojo įvežimo valstybėje narėje;bb) kuris aptariamas transporto priemones naudoja savo asmeniniais tikslais;b) minėta transporto priemonė nėra perleidžiama nuosavybėn, išnuomojama laikinojo įvežimo valstybėje narėje ar paskolinama tos valstybės rezidentui. Tačiau privačios transporto priemonės, priklausančios automobilių nuomos firmai, kurios pagrindinė buveinė yra Bendrijos teritorijoje, gali būti pernuomojamos ne rezidentams ketinant reeksportuoti, jeigu jos yra toje šalyje nuomos sutarties, kurios galiojimas baigėsi toje šalyje, pagrindas. Transporto priemones į valstybę narę, kurioje tos priemonės buvo pirmiausia išnuomotos, taip pat gali grąžinti automobilių nuomos firmos darbuotojas, net jeigu jis yra laikinojo įvežimo valstybės narės rezidentas.4 straipsnisLaikinas privačių transporto priemonių įvežimas verslo tikslais1. Laikinai verslo tikslais įvežama privati transporto priemonė atleidžiama nuo 1 straipsnyje nurodytų mokesčių, jeigu:a) privačią transporto priemonę įvežantis asmuo:aa) turi įprastinę gyvenamąją vietą ne laikinojo įvežimo valstybėje narėje;bb) laikinojo įvežimo valstybėje narėje nenaudoja įvežamos transporto priemonės keleiviams vežti nuomos pagrindais ar už materialinį atlygį, arba pramoniniam ir (arba) komerciniam prekių vežiojimui už atlyginimą ar be jo;b) laikinojo įvežimo valstybėje narėje privati transporto priemonė nėra perleidžiama nuosavybėn, išnuomojama ar paskolinama;c) privati transporto priemonė buvo įsigyta ar įvežta pagal transporto priemonės naudotojo įprastinės gyvenamosios vietos valstybės narės vidaus rinkoje galiojančias bendras apmokestinimo sąlygas, ir jai nėra dėl jos eksporto netaikomas apyvartos mokestis, akcizas ar kitas vartojimo mokestis arba šie mokesčiai už ją nėra grąžintini.Laikoma, kad ši sąlyga yra įvykdyta, jeigu privati transporto priemonė turi registracijos valstybės narės standartinius registracijos numerius, išskyrus visų rūšių laikinuosius numerius.Tačiau įveždami privačias transporto priemones, registruotas valstybėje narėje, kurioje standartinių valstybinių numerių ženklų išdavimas nėra susietas su vidaus rinkoje galiojančiomis bendromis apmokestinimo sąlygomis, naudotojai turi pateikti tinkamą įrodymą, kuris patvirtintų apie sumokėtus vartojimo mokesčius.2. Šio straipsnio 1 dalyje nurodytas atleidimas nuo mokesčių taikomas nepertraukiamam laikotarpiui arba laikotarpiui su pertraukomis:- septynių mėnesių per bet kuriuos 12 mėnesių, kai privačias transporto priemones įveža vienas iš Direktyvos 64/224/EEB [5] 3 straipsnyje nurodytų komercinių tarpininkų,- šešių mėnesių per bet kuriuos 12 mėnesių visais kitais atvejais.5 straipsnisYpatingi privačių transporto priemonių laikino įvežimo atvejai1. Laikinai įvežamos transporto priemonės atleidžiamos nuo 1 straipsnyje nurodytų mokesčių šiais atvejais:a) jeigu transporto priemonės naudotojo įprastinės gyvenamosios vietos valstybėje narėje užregistruota privati transporto priemonė yra reguliariai naudojama kelionei iš jo gyvenamosios vietos į darbo vietą kitos valstybės narės teritorijoje esančioje įmonėje, ir atvirkščiai. Šiuo atveju transporto priemonė atleidžiama nuo mokesčių neribotam laikui;b) jeigu studentas naudoja jo įprastinės gyvenamosios vietos valstybėje narėje registruotą privačią transporto priemonę kitos valstybės narės teritorijoje, kurioje tas studentas gyvena vien savo studijų tikslais.2. Šio straipsnio 1 dalyje nurodytas atleidimas nuo mokesčių galioja su vienintele sąlyga, kad bus laikomasi 4 straipsnio 1 dalies a, b ir c punktų nuostatų.6 straipsnisAtleidimas nuo mokesčių laikinai įvežant jojamuosius arklius ekskursijoms jojant arkliaisLaikinai į valstybę narę įvežami jojamieji arkliai trims mėnesiams atleidžiami nuo 1 straipsnyje nurodytų mokesčių, jeigu:a) minėti arkliai kartu su jų raiteliais įvažiuoja į laikinojo įvežimo valstybės narės teritoriją dėl organizuojamų ekskursijų jojant arkliais ir (arba) jų metu. Valstybės narės šio atleidimo nuo mokesčių gali netaikyti, kai jų rezidentai arklius įveža transporto priemonėse;b) atleisti nuo mokesčių paprašoma ne vėliau nei įvažiavus į laikinojo įvežimo valstybės narės teritoriją. Jeigu atleisti nuo mokesčių paprašoma iš anksto, raitelis gali būti atleistas nuo reikalavimo įvažiuoti į laikinojo įvežimo valstybės narės teritoriją per pasienio postą;c) minėti arkliai nėra išnuomojami, paskolinami ar perleidžiami nuosavybėn trečiajai šaliai laikinojo įvežimo valstybėje narėje, arba naudojami ne ekskursijos tikslais.7 straipsnisBendrosios taisyklės dėl gyvenamosios vietos nustatymo1. Šioje direktyvoje "įprastinė gyvenamoji vieta" reiškią vietą, kurioje asmuo paprastai, tai yra mažiausiai 185 dienas per kiekvienus kalendorinius metus gyvena dėl asmeninių ir darbo ryšių, arba, jeigu asmuo darbo ryšių neturi, – dėl asmeninių ryšių, kurie rodo artimą sąsają tarp to asmens ir vietos, kurioje jis gyvena.Tačiau asmens, kuris darbo ryšiais susijęs vienoje vietoje, o asmeniniais kitoje, ir kuris dėl to gyvena skirtingose vietose, esančiose dviejose ar daugiau valstybių narių, įprastine gyvenamąja vieta yra laikoma jo asmeninių ryšių vieta, jeigu šis asmuo nuolat į ją grįžta. Pastaroji sąlyga netaikytina, jeigu asmuo gyvena valstybėje narėje, kad atliktų nustatytos trukmės užduotį. Universiteto ar mokyklos lankymas nereiškia įprastinės gyvenamosios vietos pakeitimo.2. Asmenys savo įprastinę gyvenamąją vietą įrodo pateikdami asmens tapatybę patvirtinantį dokumentą ar kokį kitą galiojantį dokumentą.3. Kilus abejonių dėl pagal 2 straipsnio dalį pateikto įprastinės gyvenamosios vietos įrodymo galiojimo arba prireikus atlikti ypatingą patikrinimą, kompetentingosios įvežimo valstybės narės institucijos gali pareikalauti papildomos informacijos arba įrodymų.8 straipsnisPapildomos taisyklės dėl gyvenamosios vietos nustatymo, kai privačios transporto priemonės naudojamos verslo tikslaisIšimtiniais atvejais, kuomet įvežimo valstybės narės kompetentingoms institucijoms pateikus 7 straipsnio 3 dalyje nurodytą papildomą informaciją vis dar lieka rimtų abejonių, verslo tikslais naudojamą privačią transporto priemonę gali būti leista laikinai įvežti įmokėjus užstatą.Tačiau transporto priemonės naudotojui pateikus įrodymą apie savo įprastinę gyvenamąją vietą kitoje valstybėje narėje, laikinojo įvežimo valstybės narės kompetentingosios institucijos per du mėnesius nuo įrodymo pateikimo dienos užstatą grąžina.9 straipsnisSpecialiosios priemonės1. Valstybės narės gali laikytis ir (arba) įvesti liberalesnes nuostatas nei nurodytos šioje direktyvoje. Visų pirma, importuotojui prašant, jos gali leisti laikinai įvežti ilgesniam laikotarpiui nei nurodyta 3 straipsnyje ir 4 straipsnio 2 dalyje. Pastaruoju atveju valstybės narės gali taikyti priede nurodytus mokesčius laikotarpiais, viršijančiais šioje direktyvoje nurodytus. Valstybės narės taip pat gali leisti pernuomoti 3 straipsnio b punkto antrajame sakinyje nurodytas privačias transporto priemones įvežimo valstybės narės rezidentui, jei jas ketinama reeksportuoti.2. Vykdydamos šią direktyvą, valstybės narės Bendrijos teritorijoje negali atleisti transporto priemonių nuo mokesčių mažiau palankiomis sąlygomis nei tos, kurias jos taikytų iš trečiosios šalies įvežamoms transporto priemonėms.3. Danijos Karalystei leidžiama taikyti šioje šalyje galiojančias taisykles dėl įprastinės gyvenamosios vietos, pagal kurias bet kuris asmuo, įskaitant studentus, 5 straipsnio 1 dalies b punkte nurodytu atveju yra laikomas turinčiu įprastinę gyvenamąją vietą Danijoje, jei jis ten praleidžia metus arba 365 dienas per 24 mėnesių laikotarpį.Tačiau, kad būtų išvengta dvigubo apmokestinimo:- jeigu taikant šias taisykles yra laikoma, kad asmuo turi dvi gyvenamąsias vietas, įprastinė to asmens gyvenamoji vieta yra ta, kur gyvena jo sutuoktinis ir vaikai,- tokiais atvejais Danijos Karalystė konsultuojasi su kita susijusia valstybe nare, kad nuspręstų, kuri iš dviejų gyvenamųjų vietų turėtų būti naudojama apmokestinimo tikslais.Prieš pasibaigiant trejų metų laikotarpiui, Taryba, Komisijos parengtos ataskaitos pagrindu, pakartotinai išnagrinėja šioje straipsnio dalyje įtvirtintą leidžiančią nukrypti nuostatą ir, jei reikia, vadovaudamasi pagal Sutarties 99 straipsnį Komisijos pateiktu pasiūlymu, imasi priemonių, kad šią leidžiančią nukrypti nuostatą panaikintų.4. Valstybės narės, vykdydamos 10 straipsnyje nurodytus įsipareigojimus, tuo pat metu praneša Komisijai apie 1 dalyje nurodytas priemones. Komisija apie šias priemones praneša kitoms valstybėms narėms.10 straipsnisBaigiamosios nuostatos1. Valstybės narės priima įstatymus ir kitus teisės aktus, kurie, įsigalioję iki 1984 m. sausio 1 d., įgyvendina šią direktyvą. Apie tai jos nedelsdamos praneša Komisijai.2. Jeigu taikant šią direktyvą praktikoje kyla sunkumų, suinteresuotų valstybių narių kompetentingosios institucijos tarpusavio susitarimu, ypač remdamosi konvencijomis ir Bendrijos direktyvomis dėl abipusės pagalbos, priima reikiamus sprendimus.3. Valstybės narės pateikia Komisijai šios direktyvos taikymo srityje priimtų pagrindinių nacionalinės teisės pagrindinių nuostatų tekstus.4. Komisija, pasitarusi su valstybėmis narėmis, kas dvejus metus Tarybai ir Europos Parlamentui pateikia ataskaitą apie šios direktyvos taikymą valstybėse narėse, ypač atsižvelgdama į "įprastinės gyvenamosios vietos" sąvokos taikymą, ir siūlo Bendrijos nuostatas, būtinas vieningai sistemai visose valstybėse narėse sukurti.11 straipsnisŠi direktyva skirta valstybėms narėms.Priimta Briuselyje, 1983 m. kovo 28 d.Tarybos varduPirmininkasJ. Ertl[1] OL C 267, 1975 11 21, p. 8.[2] OL C 53, 1976 3 8, p. 37.[3] OL C 131, 1976 6 12, p. 50.[4] OL L 145, 1977 6 13, p. 1.[5] OL 56, 1964 4 4, p. 869/64.--------------------------------------------------PRIEDAS1 straipsnio 1 dalies antrojoje įtraukoje nurodytų mokesčių sąrašasBELGIJA- Taxe de circulation sur les véhicules automobiles(Arrêté royal du 23 november 1965 portant codification des dispositions légales relatives aux taxes assimilées aux impôts sur les revenus — Moniteur belge du 18 janvier 1966)- Verkeersbelasting op de autovoertuigen(Koninklijk Besluit van 23 november 1965 houdende codificatie van de wettelijke bepalingen betreffende de met de inkomstenbelastingen gelijkgestelde belastingen - Belgisch Staatsblad van 18 januari 1966)DANIJA- Vægtafgift af motorkøretøjer mv. (Bekendtgøerelse Nr. 658 af 28 december 1977)VOKIETIJOS FEDERACINĖ RESPUBLIKA- Kraftfahrzeugsteuer (Kraftfahrzeugsteuergesetz — 1979)- Kraftfahrzeugsteuer (Durchführungsverordnung — 1979)GRAIKIJA- Τέλη κυκλοφορίας (Ν. 2367/53 ως ισχύει σήμερα)PRANCŪZIJA- Taxe différentielle sur les véhicules à moteur(Loi no 77-1467 du 30 décembre 1977)- Taxe sur les véhicules d'une puissance fiscale supérieure à 16 CV immatriculés dans la catégorie des voitures particulières(Loi de finances 1979 — Article 1007 du code général des impôts)AIRIJA- Motor vehicle excise duties(Finance (Excise Duties) (Vehicles) Act 1952 as amended, and Section 94, Finance Act, 1973 as amended)ITALIJA- Tassa sulla circolazione degli autoveicoli(TU delle leggi sulle tasse automobilistiche approvato con DPR n. 39 del 5 febbraio 1953 e successive modificazioni)LIUKSEMBURGAS- Taxe sur les vehicules automoteursLoi allemande du 23 mars 1935 (Kraftfahrzeugsteuergesetz) maintenue en vigueur par l'arrêté grand-ducal du 26 octobre 1944, modifiée par la loi du 4 août 1975 et les réglements grand-ducaux du 15 septembre 1975 et du 31 octobre 1975NYDERLANDAI- Motorrijtuigenbelasting (wet op de motorrijtuigenbelasting 21 juli 1966, Stb 332 — wet van 18 december 1969/Stb 548)JUNGTINĖ KARALYSTĖ- Vehicles excise duty (Vehicles (Excise) Act 1971).--------------------------------------------------


title: 1978 m. vasario 20 d. Tarybos Direktyva dėl titano dioksido pramonės atliekų

text:
Svarbus teisinis pranešimas

|

31978L0176

Oficialusis leidinys L 054 , 25/02/1978 p. 0019 - 0024 specialusis leidimas suomių kalba: skyrius 15 tomas 2 p. 0079  specialusis leidimas graikų k.: skyrius 15 tomas 1 p. 0154  specialusis leidimas švedų kalba: skyrius 15 tomas 2 p. 0079  specialusis leidimas ispanų kalba: skyrius 15 tomas 1 p. 0092  specialusis leidimas portugalų kalba skyrius 15 tomas 1 p. 0092

		Tarybos Direktyva1978 m. vasario 20 d.dėl titano dioksido pramonės atliekų(78/176/EEB)EUROPOS BENDRIJŲ TARYBA,atsižvelgdama į Europos ekonominės bendrijos steigimo sutartį, ypač į jos 100 ir 235 straipsnius,atsižvelgdama į Komisijos pasiūlymą,atsižvelgdama į Europos Parlamento nuomonę [1],atsižvelgdama į Ekonomikos ir socialinių reikalų komiteto nuomonę [2],kadangi titano dioksido pramonės atliekos yra kenksmingos žmonių sveikatai ir aplinkai; kadangi dėl to būtina užkirsti kelią tokiai taršai, ją laipsniškai mažinti ir galiausiai visai panaikinti;kadangi 1973 [3] ir 1977 [4] m. Europos Bendrijų aplinkosaugos veiksmų programose nurodyta, kad Bendrija turi imtis veiksmų prieš titano dioksido pramonės atliekas;kadangi bet kokie įvairiose valstybėse narėse taikomų ar rengiamų nuostatų dėl titano dioksido pramonės atliekų skirtumai gali sudaryti nevienodas konkurencijos sąlygas ir turėti tiesioginės įtakos bendrosios rinkos veikimui; kadangi dėl to būtina suderinti šios srities įstatymus, kaip numatyta sutarties 100 straipsnyje;kadangi, atrodo, būtina kartu su įstatymų suderinimu vykdyti Bendrijos veiksmus, kad išsamesnėmis taisyklėmis būtų galima pasiekti vieno iš Bendrijos tikslų aplinkos apsaugos ir gyvenimo kokybės gerinimo srityje; kadangi dėl to turėtų būti nustatytos tam tikros konkrečios nuostatos; kadangi reikėtų remtis Sutarties 235 straipsniu, nes šiam tikslui reikalingi įgaliojimai Sutartyje nėra numatyti;kadangi Direktyvoje 75/442/EEB [5] kalbama apskritai apie atliekų šalinimą; kadangi reikia sudaryti specialią titano dioksido pramonės atliekų šalinimo sistemą, kuri užtikrintų žmonių sveikatos ir aplinkos apsaugą nuo tokių kenksmingų atliekų nekontroliuojamo išleidimo, išvertimo ar išpylimo padarinių;kadangi, norint pasiekti šiuos tikslus, reikia, kad būtų išankstinių leidimų sistema atliekoms išleisti, išversti, saugoti, išpilti ar įterpti; kadangi tokiems leidimams gauti turi būti keliamos tam tikros sąlygos;kadangi kartu su atliekų išleidimu, išvertimu, saugojimu, išpylimu ir įterpimu turi būti vykdoma atliekų kontrolė ir atitinkamos aplinkos stebėjimas ir priežiūra;kadangi iki 1980 m. liepos 1 d. valstybės narės esamoms pramonės įmonėms privalo sudaryti tokių atliekų keliamos taršos laipsniško mažinimo programas ir siekti visiškai panaikinti taršą; kadangi šiose programose turi būti numatyti bendri mažinimo tikslai, kuriuos reikia pasiekti ne vėliau kaip iki 1987 m. liepos 1 d., ir nurodyta, kokių priemonių kiekviena įmonė turi imtis;kadangi valstybės narės privalo naujoms pramonės įmonėms iš anksto išduoti leidimus; kadangi prieš išduodant tokius leidimus turi būti ištirtas poveikis aplinkai ir leidimai gali būti išduoti tik įmonėms, kurios įsipareigoja naudoti tokias rinkoje esančias medžiagas, procesus ir metodus, kurie mažiausiai kenkia aplinkai,PRIĖMĖ ŠIĄ DIREKTYVĄ:1 straipsnis1. Šios direktyvos tikslas – titano dioksido pramonės atliekų keliamos taršos prevencija ir laipsniškas mažinimas siekiant ją iš viso panaikinti.2. Šioje direktyvoje:a) "tarša" – tai titano dioksido gamybos proceso likučių tiesioginis ar netiesioginis išleidimas į aplinką, kuris kelia pavojų žmonių sveikatai, kenkia gyviesiems organizmams ir ekologinėms sistemoms, žaloja gamtą ir kitaip trukdo teisėtai ja naudotis;b) "atliekos" – tai:- titano dioksido gamybos proceso likučiai, kuriuos turėtojas šalina ar yra įpareigotas šalinti pagal galiojančius nacionalinius teisės aktus,- bet kokios pirmoje įtraukoje minimų likučių apdorojimo liekanos;c) "šalinimas" – tai:- atliekų rinkimas, rūšiavimas, transportavimas ir apdorojimas bei jų sandėliavimas, išpylimas ant žemės ar po žeme bei įterpimas į ją,- atliekų išleidimas į paviršinius, požeminius vandenis ir jūrą bei išvertimas į jūrą,- pertvarkymo operacijos, kurios reikalingos atliekas pakartotinai panaudojant, jas atnaujinant ar perdirbant;d) "esamos pramonės įmonės" – tai tokios pramonės įmonės, kurios jau buvo įsteigtos šios direktyvos paskelbimo dieną;e) "naujos pramonės įmonės" – tai tokios pramonės įmonės, kurios šios direktyvos įsigaliojimo dieną buvo dar steigiamos arba kurios įsteigtos jau po šios datos. Esamos pramonės įmonės, išplėstos tiek, kad jose esantys pajėgumai gali pagaminti 15000 tonų titano dioksido per metus, priskiriamos naujoms pramonės įmonėms.2 straipsnisValstybės narės imasi būtinų priemonių, kad atliekos būtų šalinamos nekeliant pavojaus žmonių sveikatai ir nekenkiant aplinkai, ypač:- nekeliant pavojaus vandeniui, orui, dirvožemiui, augalams ir gyvūnams,- negadinant gamtos grožio ir gamtovaizdžio.3 straipsnisValstybės narės imasi atitinkamų priemonių atliekų prevencijai, perdirbimui ir apdorojimui, žaliavų gavimui ir kitokiam atliekų pakartotiniam panaudojimui skatinti.4 straipsnis1. Draudžiama atliekas išleisti, išversti, sandėliuoti, išpilti ar įterpti, jei nėra iš anksto gauta valstybės narės, kurios teritorijoje atliekos yra pagamintos, kompetentingos institucijos leidimo. Išankstinį leidimą taip pat išduoda ir tos valstybės narės kompetentinga institucija,- kurios teritorijoje atliekos yra išleidžiamos, sandėliuojamos, išpilamos ar įterpiamos,- iš kurios teritorijos atliekos yra išleidžiamos ar išverčiamos.2. Leidimai gali būti išduodami tik ribotam laikui. Jie gali būti pratęsiami.5 straipsnisKai atliekos išleidžiamos ar išverčiamos, kompetentinga institucija, remdamasi 2 straipsniu ir pagal I priedą suteikta informacija, gali išduoti 4 straipsnyje minimą leidimą su sąlyga, jei:a) atliekų negalima pašalinti tinkamesniu būdu;b) remiantis mokslo ir technikos žiniomis, nustatyta, kad vandenims nebus daroma jokio žalingo tiesioginio ar uždelsto poveikio;c) nebus kenkiama buriavimui, žvejybai, laisvalaikio veiklai, žaliavų išgavimui, vandens gėlinimui, žuvų ir vėžiagyvių veisimuisi, ypatingos mokslinės svarbos regionams ar kitokiam atitinkamų vandenų teisėtam panaudojimui.6 straipsnisSandėliuojant, išpilant ar įterpiant atliekas, kompetentinga institucija remdamasi 2 straipsniu ir pagal I priedą suteikta informacija, gali išduoti 4 straipsnyje minimą leidimą su sąlyga, jei:a) atliekų negalima šalinti tinkamesniu būdu;b) remiantis mokslo ir technikos žiniomis, nustatyta, kad požeminiams vandenims, dirvožemiui ir atmosferai nebus daroma jokio žalingo tiesioginio ar uždelsto poveikio;c) nebus kenkiama buriavimui, žvejybai, laisvalaikio veiklai, žaliavų išgavimui, augmenijai ir gyvūnijai, ypatingos mokslinės svarbos regionams ar kitokiam atitinkamos aplinkos teisėtam panaudojimui.7 straipsnis1. Nepriklausomai nuo atliekų tvarkymo būdo ir intensyvumo, jos turi būti išleidžiamos, išverčiamos, sandėliuojamos, išpilamos ir įterpiamos stebint aplinką ir pačias atliekas, kaip nurodyta II priede, fiziniu, cheminiu, biologiniu ir ekologiniu požiūriu.2. Stebėjimą reguliariai vykdo viena ar daugiau valstybių narių paskirtų kompetentingų institucijų, kurios yra išdavusios 4 straipsnyje minėtus leidimus. Jei tarša peržengia valstybių sienas, suinteresuotos šalys atitinkamą kompetentingą instituciją paskiria kartu.3. Paskelbus šią direktyvą, Komisija per vienerius metus pateikia Tarybai pasiūlymą dėl aplinkos priežiūros ir stebėjimo tvarkos. Po to, kai Europos Bendrijų oficialiajame leidinyje paskelbiamos Europos Parlamento bei Ekonomikos ir socialinių reikalų komiteto nuomonės, Taryba per šešis mėnesius imasi priemonių pasiūlytais klausimais.8 straipsnis1. Atitinkamos valstybės narės kompetentinga institucija imasi visų reikiamų priemonių vienai iš žemiau nurodytų padėčių ištaisyti ir, jei reikia, pareikalauja sustabdyti atliekų išleidimą, išvertimą, sandėliavimą, išpylimą ar įterpimą:a) jei II priedo A dalies 1 punkte aprašyto stebėjimo duomenys rodo, kad neįvykdytos 4, 5, ir 6 straipsniuose minimo išankstinio leidimo sąlygos; arbab) jei II priedo A dalies 2 punkte pateiktų didelio toksiškumo bandymų duomenys rodo, kad viršytos nustatytos ribos; arbac) jei aplinkos stebėjimo pagal II priedo B dalį, kurį valstybės narės yra įpareigotos vykdyti, duomenys rodo, kad padėtis atitinkamoje teritorijoje pablogėjo; arbad) jei atliekų išleidimas ar išvertimas daro žalingą poveikį buriavimui, žvejybai, laisvalaikio veiklai, žaliavų išgavimui, vandens gėlinimui, žuvų ir vėžiagyvių veisimuisi, ypatingos mokslinės svarbos regionams ar kitokiam atitinkamų vandenų teisėtam panaudojimui; arbae) jei atliekų sandėliavimas, išpylimas ar įterpimas kenkia laisvalaikio veiklai, žaliavų išgavimui, augalams, gyvūnams, ypatingos mokslinės svarbos regionams ar kitokiam atitinkamos aplinkos teisėtam panaudojimui.2. Jei tai susiję su keliomis valstybėmis narėmis, priemonės taikomos valstybėms narėms pasikonsultavus.9 straipsnis1. Valstybės narės sudaro laipsniško esamų pramonės įmonių atliekų keliamos taršos mažinimo ir visiško panaikinimo programas.2. Šio straipsnio 1 dalyje minimose programose nustatomi bendri skystų, kietų ir dujinių atliekų taršos mažinimo tikslai, kurie turi būti įvykdyti ne vėliau kaip iki 1987 m. liepos 1 d. Programose taip pat nurodomi ir artimesni tikslai. Be to, jose pateikiama informacija apie atitinkamos aplinkos būklę, taršos mažinimo priemones ir gamybos procese tiesiogiai susidariusių atliekų tvarkymo būdus.3. Šio straipsnio 1 dalyje minimos programos atsiunčiamos Komisijai ne vėliau kaip iki 1980 m. liepos 1 d., kad, gavusi visas nacionalines programas, per šešis mėnesius galėtų parengti tinkamus pasiūlymus Tarybai dėl tų programų suderinimo, siekiant mažinti ir galiausiai visiškai panaikinti taršą bei gerinti konkurencijos sąlygas titano dioksido pramonėje. Po to, kai Europos Bendrijų oficialiajame leidinyje paskelbiamos Europos Parlamento bei Ekonomikos ir socialinių reikalų komiteto nuomonės, Taryba per šešis mėnesius imasi priemonių Komisijos pasiūlytais klausimais.4. Valstybės narės programas pradeda vykdyti ne vėliau kaip iki 1982 m. sausio 1 d.10 straipsnis1. Programos, minimos 9 straipsnio 1 dalyje, taikomos visoms esamoms pramonės įmonėms, ir jose yra nurodomos priemonės, kurių reikia imtis kiekvienos jų atžvilgiu.2. Kai ypatingais atvejais valstybė narė mano papildomas priemones atskiroms įmonėms esant nereikalingas direktyvos reikalavimams įvykdyti, ji per šešis mėnesius nuo pranešimo apie šią direktyvą dienos pateikia Komisijai įrodymus, kuriais remiantis ji tokią išvadą padarė.3. Po nepriklausomo įrodymų patikrinimo, jei tai reikalinga, Komisija gali sutikti su valstybe nare, kad atskiroms įmonėms nebūtina imtis papildomų priemonių. Savo motyvuotą sutikimą Komisija praneša per šešis mėnesius.4. Jei Komisija nesutinka su valstybe nare, atitinkamai įmonei taikomos papildomos priemonės įtraukiamos į valstybės narės programą.5. Jei Komisija sutinka, jos sutikimas reguliariai peržiūrimas atsižvelgiant į vykdomo pagal šią direktyvą stebėjimo duomenis ir visus reikšmingesnius gamybos proceso pokyčius bei aplinkosaugos politikos tikslus.11 straipsnisNorint gauti išankstinius leidimus naujoms pramonės įmonėms statyti, pareiškimai paduodami valstybės narės, kurios teritorijoje planuojama įmones statyti, kompetentingai institucijai. Prieš išduodant tokius leidimus, ištiriamas poveikis aplinkai. Leidimai gali būti išduodami tik įmonėms, kurios įsipareigoja naudoti tokias rinkoje esančias medžiagas, procesus ir metodus, kurie mažiausiai kenkia aplinkai.12 straipsnisNepažeisdamos šios direktyvos, valstybės narės gali priimti griežtesnes taisykles.13 straipsnis1. Vykdydamos šią direktyvą valstybės narės turi Komisijai pateikti visą būtiną informaciją, susijusią su:- pagal 4, 5 ir 6 straipsnius išduodamais leidimais,- pagal 7 straipsnį vykdomo atitinkamos aplinkos stebėjimo duomenimis,- pagal 8 straipsnį taikomomis priemonėmis.Jos taip pat Komisijai pateikia bendrą informaciją apie medžiagas, procesus ir metodus, apie kuriuos joms yra pranešta pagal 11 straipsnį.2. Informaciją, gautą taikant šį straipsnį, galima naudoti tik šios direktyvos tikslams.3. Komisija ir valstybių narių kompetentingos institucijos, jų pareigūnai ir kiti darbuotojai negali atskleisti informacijos, kurią jie gauna pagal šią direktyvą ir kuriai taikomi profesinės paslapties įpareigojimai.4. 2 ir 3 dalys neturi trukdyti skelbti bendrą informaciją ir apžvalgas, kuriose nėra informacijos, susijusios su konkrečiomis įmonėmis ar jų asociacijomis.14 straipsnisValstybės narės kas trejus metus parengia pranešimą apie titano dioksido pramonės atliekų keliamos taršos prevenciją ir laipsnišką mažinimą ir jį siunčia Komisijai, kuri jį perduoda kitoms valstybėms narėms.Komisija kas trejus metus Tarybai ir Europos Parlamentui pateikia ataskaitą, kaip taikoma ši direktyva.15 straipsnis1. Valstybės narės patvirtina priemones, kurios, įsigaliojusios per dvylika mėnesių nuo pranešimo apie šią direktyvą dienos, įgyvendina šią direktyvą, ir apie jas nedelsdamos praneša Komisijai.2. Valstybės narės pateikia Komisijai šios direktyvos taikymo srityje priimtų nacionalinių teisės aktų nuostatų tekstus.16 straipsnisŠi direktyva skirta valstybėms narėmsPriimta Briuselyje, 1978 m. vasario 20 d.Tarybos varduPirmininkasPer Hækkerup[1] OL C 28, 1976 2 9, p. 16.[2] OL C 131, 1976 6 12, p. 18.[3] OL C 112, 1973 12 20, p. 3.[4] OL C 139, 1977 6 13, p. 3.[5] OL L 194, 1975 7 25, p. 39.--------------------------------------------------I PRIEDASINFORMACIJA, KURIĄ REIKIA PATEIKTI NORINT GAUTI 4, 5 IR 6 STRAIPSNIUOSE MINIMĄ IŠANKSTINĮ LEIDIMĄA. Medžiagų savybės ir sudėtis:1. Bendras išpiltų atliekų kiekis ir vidutinė sudėtis (pavyzdžiui, per metus);2. Agregatinis būvis (pavyzdžiui, kietos, skystos atliekos, dumblas ar dujos);3. Savybės: fizinės (pavyzdžiui, tirpumas ir tankumas), cheminės ir biocheminės (pavyzdžiui, deguonies poreikis) ir biologinės;4. Toksiškumas;5. Atsparumas: fizinis, cheminis ir biologinis;6. Biologinių medžiagų ir nuosėdų kaupimasis ir biologinė transformacija;7. Jautrumas fiziniams, cheminiams ir biocheminiams pokyčiams ir atitinkamos aplinkos sąveika su kitomis organinėmis ir neorganinėmis medžiagomis;8. Kitų teršalų susidarymo tikimybė ir kiti pokyčiai, mažinantys išteklių (žuvų, vėžiagyvių ir t. t.) tinkamumą rinkai.B. Išvertimo ar išleidimo vietos ypatybės ir šalinimo būdai:1. Vieta (pavyzdžiui, išvertimo ar išleidimo ploto koordinatės, gylis ir atstumas nuo kranto), vieta kitų teritorijų atžvilgiu (pavyzdžiui, poilsio, neršto, mailiaus ir žvejybos vietų bei kitų naudojamų išteklių atžvilgiu);2. Šalinimo tempai per tam tikrą laiką (pavyzdžiui, kiekis per dieną, savaitę, mėnesį);3. Pakavimo ir kiti talpinimo būdai, jei tokie naudojami;4. Pradinis praskiedimas, gautas taikant siūlomą išleidimo būdą, ypač svarbu laivo greitis;5. Išsklidimo ypatybės (pavyzdžiui, srovių, potvynių ir vėjo poveikis horizontaliam judėjimui ir vertikaliam maišymuisi);6. Vandens ypatybės (pavyzdžiui, temperatūra, pH, druskingumas, sluoksniavimasis, taršos deguonies indeksai — ištirpęs deguonis (DO), cheminis deguonies poreikis (COD), biocheminis deguonies poreikis (BOD), organinio ir neorganinio būvio azotas, įskaičiuojant amoniaką, suspenduotas medžiagas, kitas maistingąsias medžiagas ir našumą);7. Dugno ypatybės (pavyzdžiui, topografija, geocheminės ir geologinės ypatybės ir biologinis našumas);8. Kitos atitinkamoje teritorijoje išverstos ar išleistos atliekos ir jų poveikis (pavyzdžiui, sunkiųjų metalų foniniai duomenys ir organinės anglies kiekis).C. Išpylimo, sandėliavimo ar įterpimo vietos ypatybės ir atliekų šalinimo būdai:1. Geografinė padėtis;2. Kaimyninių teritorijų ypatybės;3. Pakavimo ir kiti talpinimo būdai, jei jie naudojami;4. Išpylimo, sandėliavimo ir įterpimo būdų ypatybės, įskaičiuojant atsargumo priemonių, kurių imamasi vandenų, dirvožemio ir atmosferos taršai išvengti, vertinimą.--------------------------------------------------II PRIEDASŠALINIMO PRIEŽIŪRA IR STEBĖJIMASA. Atliekų stebėjimasŠalinimo operacijos vykdomos kartu:1. Tikrinant atliekų kiekius, sudėtį ir toksiškumą, kad galima būtų užtikrinti, jog laikomasi 4, 5 ir 6 straipsniuose minimo išankstinio leidimo sąlygų.2. Tiriant stiprų nuodingą poveikį tam tikroms moliuskų, vėžiagyvių, žuvų ir planktono rūšims, pirmiausia toms rūšims, kurios sutinkamos atliekų išleidimo vietose. Be to, turi būti atliekami bandymai su sūriavandenių krevečių rūšimis (Artemia salina).Nuotėkas praskiedus 1/5 000, bandymai po 36 valandų turi rodyti, kad:- tikrintų rūšių suaugusių formų mirtingumas ne didesnis kaip 20 %,- lervų mirtingumas nedidesnis už kontrolinės grupės mirtingumą.B. Aplinkos priežiūra ir stebėjimasI. Atliekų išleidimo į gėluosius vandenis, jūrą ar jų išvertimo atveju tikrinami tokie trys elementai: vandens stulpelis, gyvosios medžiagos ir nuosėdos. Reguliariai tikrinant išleidžiamų atliekų veikiamo ploto būklę, turi būti galima sekti aplinkos pokyčius.Stebint nustatoma:1. pH.2. Ištirpęs deguonis.3. Drumstumas.4. Hidratuoti geležies oksidai ir suspenduoti hidroksidai.5. Nuodingi metalai vandenyje, suspenduotose kietosiose medžiagose, nuosėdose ir susikaupę tam tikruose dugno ir pakrančių organizmuose.6. Augmenijos ir gyvūnijos įvairovė ir santykinė bei absoliuti gausa.II. Stebint, kaip atliekos sandėliuojamos, išpilamos ir įterpiamos, būtina:1. Tikrinti, kad paviršiniai ir požeminiai vandenys nebūtų užteršti. Tikrinant matuojamas:- rūgštingumas,- geležies (tirpios ir susidedančios iš mažų dalelių) kiekis,- kalcio kiekis,- nuodingų medžiagų kiekis (tirpių ir susidedančių iš mažų dalelių), jei tokių yra.2. Jei reikia, nustatyti podirvio struktūrai daromą neigiamą poveikį.3. Įvertinti teritorijos ekologiją aplink tą vietą, kurioje išpilamos, sandėliuojamos ar įterpiamos atliekos.--------------------------------------------------


title: Council Directive 92/100/EEC of 19 November 1992 on rental right and lending right and on certain rights related to copyright in the field of intellectual property

text:
Svarbus teisinis pranešimas

|

31992L0100

Oficialusis leidinys L 346 , 27/11/1992 p. 0061 - 0066

		Tarybos direktyva (92/100/EEB)1992 m. lapkričio 19 d.dėl nuomos ir panaudos teisių bei tam tikrų teisių, gretutinių autorių teisėms, intelektinės nuosavybės srityjeEUROPOS BENDRIJŲ TARYBA,atsižvelgdama į Europos ekonominės bendrijos steigimo sutartį, ypač į jos 57 straipsnio antrą dalį, 66 straipsnį ir 100a straipsnį,atsižvelgdama į Komisijos pasiūlymą [1],atsižvelgdama į Europos Parlamento nuomonę [2],atsižvelgdama į Ekonomikos ir socialinių reikalų komiteto nuomonę [3],kadangi valstybių narių įstatymuose ir jų taikymo praktikoje autorių kūrinių ir gretutinių teisių objektų teisinė apsauga nuomos bei panaudos srityje skiriasi; kadangi dėl tokių skirtumų atsiranda prekybos apribojimų ir iškraipoma konkurencija, o tai neleidžia tinkamai funkcionuoti vidaus rinkai;kadangi tokie teisinės apsaugos skirtumai gali gerokai padidėti valstybėms narėms priimant naujus ir skirtingus įstatymus arba nevienodai vystantis tokius įstatymus interpretuojančiai nacionalinei precedentų teisei;kadangi dėl tos priežasties minėti skirtumai turėtų būti šalinami atsižvelgiant į Sutarties 8a straipsnyje nustatytą tikslą dėl vidaus sienų neturinčios erdvės įvedimo, kad pagal Sutarties 3 straipsnio f punktą būtų galima taikyti sistemą, apsaugančią bendrąją rinką nuo konkurencijos iškraipymo;kadangi autorių kūrinių nuoma ir panauda bei gretutinių teisių objektų apsauga tampa vis svarbesnė visų pirma autoriams, atlikėjams ir fonogramų bei filmų gamintojams; kadangi piratavimas kelia vis didesnę grėsmę;kadangi tinkama autorių kūrinių ir gretutinių teisių objektų panaudos ir nuomos teisių bei teisių fiksuoti, atgaminti, platinti bei teisių viešai transliuoti ir viešai paskelbti visuomenei gretutinių teisių objektus apsauga gali būti atitinkamai vertinama kaip ekonominiam bei kultūriniam Bendrijos vystymuisi labai svarbus veiksnys;kadangi autorių teisių ir gretutinių teisių apsauga turi prisitaikyti prie tokių naujų ekonominių pokyčių, kaip naujos panaudojimo formos;kadangi kūrybinė bei meninė autorių ir atlikėjų veikla reikalauja atitinkamų pajamų, kaip pagrindo tolimesnei kūrybinei ir meninei veiklai, o investicijos, kurios visų pirma reikalingos fonogramų ir filmų kūrimui, yra itin didelės ir susijusios su rizika; kadangi tokių pajamų užtikrinimo ir investicijų atsipirkimo galimybė gali būti efektyviai garantuota tik užtikrinant pakankamą atitinkamų teisių turėtojų teisinę apsaugą;kadangi tokia kūrybine ir menine veikla bei verslininkyste paprastai užsiima savarankiškai dirbantys asmenys; kadangi veikla tokiose srityse turi būti palengvinta suderinus teisinę apsaugą Bendrijoje;kadangi ši veikla iš esmės yra paslaugos, jų teikimas taip pat turi būti palengvintas įvedus Bendrijoje suderintą teisinę sistemą;kadangi valstybių narių įstatymai turėtų būti suderinti taip, kad neprieštarautų tarptautinėms konvencijoms, kuriomis pagrįsta didžioji dalis autorių teises ir gretutines teises reglamentuojančių valstybių narių įstatymų;kadangi Bendrijos teisės aktai, reglamentuojantys nuomos ir panaudos teises bei tam tikras gretutines autorinėms teises, gali tik nustatyti, kad valstybės narės suteikia nuomos ir panaudos teises tam tikroms teisių turėtojų grupėms, o gretutinių teisių apsaugos srityje gali tam tikroms teisių turėtojų grupėms nustatyti teisę fiksuoti, atgaminti, platinti, transliuoti ir teisę viešai paskelbti;kadangi šioje direktyvoje būtina apibrėžti nuomos ir panaudos teisių sąvokas;kadangi aiškumo sumetimais pageidautina, kad šioje direktyvoje į nuomos ir panaudos sąvokas nebūtų įtrauktos kai kurios kitos teisių objektų padarymo viešai prieinamais formos, tokios kaip, pavyzdžiui, fonogramų ar filmų (kinematografinių, audiovizualinių kūrinių ar vaizdų, perteikiančių judesį, įgarsintų arba neįgarsintų) viešas atlikimas, transliavimas, viešas rodymas ar panaudojimas vietoje informacijos tikslais; kadangi šioje direktyvoje į panaudos sąvoką neįeina panauda, kurią viešai prieinamos įstaigos vykdo tarpusavyje;kadangi, jeigu už panaudą viešai prieinamoje įstaigoje yra mokamas mokestis, kurio dydis neviršija sumos, reikalingos tos įstaigos veiklos išlaidų padengimui, nėra siekiama jokios tiesioginės ar netiesioginės ekonominės ar komercinės naudos, kaip apibrėžta šioje direktyvoje;kadangi būtina priimti susitarimus, užtikrinančius neatšaukiamą teisingą atlyginimą autoriams ir atlikėjams, kurie būtinai turi turėti galimybę patikėti šios teisės administravimą juos atstovaujančioms kolektyvinio teisių administravimo organizacijoms;kadangi teisingas atlyginimas gali būti mokamas visas iš karto arba dalimis bet kuriuo metu arba pasirašius sutartį;kadangi nustatant teisingą atlyginimą būtina atsižvelgti į autorių bei atlikėjų indėlio į fonogramos ar filmo kūrimą reikšmingumą;kadangi taip pat būtina apsaugoti bent jau autorių teisę į viešą panaudą, numatant konkrečius susitarimus; kadangi, vis dėlto, šios direktyvos 5 straipsniu pagrįstos priemonės turi atitikti Bendrijos teisę, ir ypač Sutarties 7 straipsnį;kadangi II skyriaus nuostatos nedraudžia valstybėms narėms taikyti 2 straipsnio 5 dalyje nurodytą prielaidą ir tame pačiame skyriuje išdėstytoms išimtinėms teisėms; kadangi, be to, II skyriaus nuostatos nedraudžia valstybėms narėms numatyti ginčijamą leidimo taikyti prielaidą minėtuose straipsniuose nurodytų atlikėjų išimtinėms teisėms, jeigu ji neprieštarauja Tarptautinei konvencijai dėl atlikėjų, fonogramų gamintojų ir transliuojančiųjų organizacijų apsaugos (toliau tekste – Romos konvencija);kadangi valstybės narės gali užtikrinti ir didesnę teisių, gretutinių autorių teisėms, turėtojų apsaugą, negu reikalaujama šios direktyvos 8 straipsnyje;kadangi suderintos nuomos ir panaudos teisės bei suderinta teisių, gretutinių autorių teisėms, apsauga neturėtų būti vykdoma taip, kad netiesiogiai ribotų prekybą tarp valstybių narių arba prieštarautų masinės informacijos priemonių naudojimo chronologijos taisyklei, kaip pripažįstama Société Cinéthèque v. FNCF byloje paskelbtame sprendime [4],PRIĖMĖ ŠIĄ DIREKTYVĄ:I SKYRIUSNUOMOS IR PANAUDOS TEISĖ1 straipsnisDerinimo objektas1. Vykdydamos šio skyriaus nuostatas, valstybės narės suteikia 5 straipsnyje numatytą teisę leisti arba uždrausti nuomoti ir teikti panaudai autorių kūrinių originalus ir kopijas bei kitus objektus, kurie nurodyti 2 straipsnio 1 dalyje.2. Šioje direktyvoje "nuoma" reiškia perdavimą naudoti tam tikram laikui, siekiant tiesioginės ar netiesioginės ekonominės ar komercinės naudos.3. Šioje direktyvoje "panauda" reiškia perdavimą tam tikram laikui neatlygintinai naudotis viešai prieinamose įstaigose, nesiekiant tiesioginės ar netiesioginės ekonominės ar komercinės naudos.4. Šio straipsnio 1 dalyje nurodytos teisės neprarandamos pardavus ar kitu būdu išplatinus autorių kūrinių originalus ir kopijas bei kitus 2 straipsnio 1 dalyje numatytus objektus.2 straipsnisTeisių turėtojai ir nuomos bei panaudos teisių turinys1. Išimtinė teisė leisti arba uždrausti nuomoti ir teikti panaudai:- savo kūrinio originalą ir kopijas suteikiama autoriui,- savo atlikimo įrašą suteikiama atlikėjui,- savo fonogramą suteikiama jos gamintojui ir- savo filmo pirmojo įrašo originalą ir kopijas suteikiama jo gamintojui. Šioje direktyvoje filmo sąvoka apima kinematografinius arba audiovizualinius kūrinius arba vaizdus perteikiančius judesį, įgarsintus arba neįgarsintus.2. Šioje direktyvoje kinematografinio arba audiovizualinio kūrinio pagrindinis režisierius laikomas jo autoriumi arba vienu iš autorių. Valstybės narės gali numatyti ir kitus bendraautorius.3. Šioje direktyvoje numatyta nuomos ir panaudos teisė netaikoma pastatams ir taikomosios dailės kūriniams.4. Šio straipsnio 1 dalyje nurodytos teisės gali būti perduodamos, suteikiamos arba įgyjamos pagal sutartines licencijas.5. Nepažeidžiant šio straipsnio 7 dalies, individuali arba kolektyvinė sutartis, sudaryta tarp atlikėjų ir filmo prodiuserio dėl filmo kūrimo reiškia, kad joje nurodytas atlikėjas, jei sutarties išlygoje numatyta kitaip, perdavė 4 straipsnyje numatytą jam priklausančią nuomos teisę.6. Vadovaudamosi šio straipsnio 5 dalimi, valstybės narės autoriams gali numatyti panašią prezumpciją.7. Valstybės narės gali nustatyti, kad atlikėjų ir filmo prodiuserio sutartis dėl filmo kūrimo suteikia prodiuseriui nuomos teisę, jeigu tokioje sutartyje pagal 4 straipsnį yra numatytas teisingas atlyginimas. Valstybės narės taip pat gali numatyti šios straipsnio dalies su mutatis mutandis taikymą II skyriuje nurodytoms teisėms.3 straipsnisKompiuterių programų nuomaŠi direktyva nepažeidžia 1991 m. gegužės 14 d. Tarybos direktyvos 91/250/EEB dėl kompiuterių programų teisinės apsaugos 4 straipsnio c punkto [5].4 straipsnisNeatšaukiama teisė į teisingą atlyginimą1. Jei autorius arba atlikėjas yra perdavęs arba suteikęs fonogramos arba filmo originalo ar kopijos nuomos teisę fonogramos ar filmo prodiuseriui, jis turi teisę gauti teisingą atlyginimą už nuomą.2. Autoriai arba atlikėjai negali atsisakyti teisės į teisingą atlyginimą už nuomą.3. Teisės į teisingą atlyginimą administravimas gali būti patikėtas autorius arba atlikėjus atstovaujančioms kolektyvinio teisių administravimo organizacijoms.4. Valstybės narės gali nuspręsti, ar kolektyvinio teisių administravimo organizacijoms galima pavesti teisės į teisingą administravimą įgyvendinimą ir nustatyti jo ribas, taip pat numatyti, iš ko tokio atlyginimo galima pareikalauti arba jį atsiimti.5 straipsnisNukrypimas nuo išimtinės viešos panaudos teisės reikalavimų1. Valstybės narės gali nukrypti nuo 1 straipsnyje numatytos išimtinės viešos panaudos teisės, jeigu atlyginimas už panaudą mokamas bent jau autoriams. Atsižvelgdamos į savus kultūros rėmimo tikslus, valstybės narės turi teisę pačios nustatyti tokio atlyginimo dydį.2. Jeigu valstybės narės netaiko 1 straipsnyje nurodytos išimtinės panaudos teisės fonogramoms, filmams ir kompiuterių programoms, jos turi numatyti atlyginimą bent jau autoriams.3. Valstybės narės gali atleisti tam tikrų kategorijų įstaigas nuo 1 ir 2 dalyse nurodyto atlyginimo mokėjimo.4. Bendradarbiaudama su valstybėmis narėmis, Komisija iki 1997 m. liepos 1 d. parengia ataskaitą apie viešą panaudą Bendrijoje. Šią ataskaitą ji pateikia Europos Parlamentui ir Tarybai.II SKYRIUSTEISĖS, GRETUTINĖS AUTORIŲ TEISĖMS6 straipsnisFiksacijos teisė1. Valstybės narės suteikia atlikėjams išimtinę teisę leisti arba uždrausti jų atlikimų fiksaciją.2. Valstybės narės suteikia transliuojančiosioms organizacijoms išimtinę teisę leisti arba uždrausti jų transliacijų fiksaciją, nepriklausomai nuo to, ar minėtos transliacijos perduodamos laidais ar eteriu, įskaitant kabelinį ar palydovinį perdavimą.3. Kabelinio perdavimo skirstytojas neturi 2 dalyje numatytos teisės, jeigu jis tik retransliuoja transliuojančiųjų organizacijų laidas.7 straipsnisAtgaminimo teisė1. Valstybės narės suteikia išimtinę teisę leisti arba uždrausti tiesiogiai ar netiesiogiai atgaminti:- atlikėjams jų atlikimų fiksacijas,- fonogramų gamintojams jų fonogramas,- filmo pirmosios fiksacijos gamintojams filmų originalus ir kopijas ir- transliuojančiosioms organizacijoms jų transliacijų fiksacijas, kaip numatyta 6 straipsnio 2 dalyje.2. Šio straipsnio 1 dalyje numatyta atgaminimo teisė gali būti perduodama, suteikiama arba įgyjama pagal sutartines licencijas.8 straipsnisTransliavimas ir viešas kūrinio paskelbimas1. Valstybės narės suteikia atlikėjams išimtinę teisę leisti arba uždrausti transliuoti bevielio ryšio priemonėmis ir viešai skelbti jų atlikimus, išskyrus tuos atvejus, kai tokie atlikimai jau yra transliuojamos laidos arba kai jie atgaminami iš fiksacijos.2. Valstybės narės numato teisę į naudotojo mokamą bendrą teisingą atlyginimą už fonogramos, kuri buvo išleista komerciniais tikslais, naudojimą transliavimui bevielio ryšio priemonėmis arba kitokiam viešam paskelbimui, ir užtikrina tokio atlyginimo paskirstymą atitinkamiems atlikėjams ir fonogramos gamintojams. Jeigu atlikėjai ir fonogramų gamintojai nesusitaria dėl atlyginimo pasidalinimo, valstybės narės gali nustatyti atlyginimo padalijimo sąlygas.3. Valstybės narės suteikia transliuojančiosioms organizacijoms išimtinę teisę leisti arba uždrausti retransliuoti jų laidas bevielio ryšio priemonėmis bei viešai skelbti savo transliacijas, jeigu tai daroma viešai prieinamose vietose už įėjimo mokestį.9 straipsnisPlatinimo teisė1. Valstybės narės- atlikėjams – į jų atlikimų fiksacijas,- fonogramų gamintojams – į jų fonogramas,- pirmųjų filmo fiksacijų gamintojams – į jų filmų originalus ir kopijas,- transliuojančiosioms organizacijoms – į jų transliacijų įrašus pagal 6 straipsnio 2 dalįsuteikia išimtinę teisę leisti visiems naudotis aukščiau išvardintais objektais ir jų kopijomis juos parduodant arba kitu būdu, toliau tekste vadinamą platinimo teise.2. Šio straipsnio 1 dalyje nurodytam objektui platinimo teisė Bendrijoje neišsemiama, išskyrus tuos atvejus, kai paties teisių turėtojo arba jam sutikus toks objektas Bendrijoje parduodamas pirmą kartą.3. Platinimo teisė nepažeidžia I skyriaus, ypač 1 straipsnio 4 dalies konkrečių nuostatų.4. Platinimo teisė gali būti perduodama, suteikiama arba įgyjama pagal licencinę sutartį.10 straipsnisTeisių apribojimai1. Valstybės narės gali apriboti II skyriuje nurodytas teises į:a) asmeninį naudojimą;b) trumpų ištraukų naudojimą pateikiant informaciją apie naujausius įvykius;c) transliuojančios organizacijos turimomis priemonėmis daromą ir savo transliacijoms skirtą trumpalaikę fiksaciją;d) naudojimą mokymo tikslu arba moksliniams tyrimams.2. Nepriklausomai nuo 1 dalies reikalavimų, valstybės narės gali numatyti vienodus apribojimus tiek atlikėjų, fonogramų gamintojų, transliuojančiųjų organizacijų ir pirmųjų filmų fiksacijų gamintojų apsaugai, tiek ir autorių teisių į literatūros bei meno kūrinius apsaugai. Vis dėlto, privalomos licencijos gali būti numatytos tik tuo atveju, jeigu jos neprieštarauja Romos konvencijai.3. 1 dalies a punktas nepažeidžia galiojančių arba būsimų įstatymų dėl atlyginimo už atgaminimą asmeninio naudojimo tikslais.III SKYRIUSGALIOJIMO TRUKMĖ11 straipsnisAutorių teisių galiojimo trukmėNepažeidžiant tolimesnio derinimo, šioje direktyvoje minėtos autorių teisės galioja iki termino, nustatyto Berno konvencijoje dėl literatūros ir meno kūrinių apsaugos, pabaigos.12 straipsnisGretutinių teisių galiojimo trukmėNepažeidžiant tolimesnio derinimo, šioje direktyvoje minėtos atlikėjų, fonogramų gamintojų ir transliuojančiųjų organizacijų teisės galioja iki atitinkamų terminų, nustatytų Romos konvencijoje, pabaigos. Šioje direktyvoje minėtos filmų pirmųjų fiksacijų gamintojų teisės galioja 20 metų, skaičiuojant nuo pabaigos tų metų, kuriais ši fiksacija buvo padaryta.IV SKYRIUSBENDROSIOS NUOSTATOS13 straipsnisTaikymo laikas1. Ši direktyva taikoma joje nurodytiems autorių kūriniams, atlikimams, fonogramoms, radijo ir televizijos transliacijoms ir pirmosioms filmo fiksacijoms, kuriuos autorių teisių ir gretutinių teisų srityje 1994 m. liepos 1 d. vis dar saugo valstybių narių įstatymai arba kurie nurodytą dieną atitinka apsaugos kriterijus pagal šios direktyvos nuostatas.2. Ši direktyva taikoma nepažeidžiant visų iki 1994 m. liepos 1 d. buvusių panaudojimo atvejų.3. Valstybės narės gali numatyti, kad bus laikoma, jog teisių savininkai davė leidimą nuomoti ar teikti panaudai 2 straipsnio 1 dalyje minėtą objektą, kuriuo, kaip įrodyta, tam tikslui buvo leista naudotis trečiosioms šalims arba kuris buvo įsigytas iki 1994 m. liepos 1 d. Tačiau, ypač tais atvejais, kai minėtas objektas yra skaitmeninis įrašas, valstybės narės gali suteikti teisių savininkams teisę į atitinkamą atlyginimą už objekto nuomą ar panaudą.4. Valstybės narės 2 straipsnio 2 dalies nuostatų neprivalo taikyti kinematografiniams arba audiovizualiniams kūriniams, sukurtiems iki 1994 m. liepos 1 d.5. Valstybės narės gali nustatyti datą, nuo kurios turi būti taikoma 2 straipsnio 2 dalis, jeigu tokia data yra ne vėlesnė kaip 1997 m. liepos 1 d.6. Ši direktyva, nepažeidžiant 3 dalies ir kaip numatyta 8 ir 9 dalyje, neturi įtakos iki jos priėmimo datos pasirašytiems kontraktams.7. Pagal šio straipsnio 8 ir 9 dalių nuostatas valstybės narės gali numatyti, kad leidimas naudoti iki 1994 m. liepos 1 d. duotas teisių turėtojų, įgijusių naujas teises pagal nacionalines nuostatas, priimtas įgyvendinant šią direktyvą, reiškia jų įgytų naujų išimtinių teisių perdavimą.8. Valstybės narės gali nustatyti datą, nuo kurios pradeda galioti 4 straipsnyje nurodyta neginčijama teisė į teisingą atlyginimą, jeigu tokia data yra ne vėlesnė kaip 1997 m. liepos 1 d.9. Iki 1994 m. liepos 1 d. sudarytiems kontraktams 4 straipsnyje numatyta neginčijama teisė į teisingą atlyginimą taikoma tik tais atvejais, jeigu autoriai, atlikėjai arba juos atstovaujantys asmenys iki 1997 m. sausio 1 d. yra pateikę atitinkamą prašymą. Jeigu teisių turėtojai nėra susitarę dėl atlyginimo dydžio, valstybės narės gali nustatyti teisingo atlyginimo dydį.14 straipsnisAutorių teisių ir gretutinių teisių tarpusavio ryšysTeisių, gretutinių autorių teisėms, apsauga pagal šią direktyvą nepažeidžia autorių teisių apsaugos ir jai jokios įtakos neturi.15 straipsnisBaigiamosios nuostatos1. Valstybės narės priima įstatymus ir kitus teisės aktus, kurie, įsigalioję ne vėliau kaip iki 1994 m. liepos 1 d., įgyvendina šią direktyvą. Apie tai jos nedelsdamos praneša Komisijai.Priimdamos šias priemones, valstybės narės daro jose nuorodą į šią direktyvą arba tokia nuoroda daroma jas oficialiai skelbiant. Nuorodos darymo tvarką nustato valstybės narės.2. Valstybės narės pateikia Komisijai šios direktyvos taikymo srityje priimtų pagrindinių šalies teisės aktų nuostatų tekstus.16 straipsnisŠi direktyva skirta valstybėms narėms.Priimta Briuselyje, 1992 m. lapkričio 19 d.Tarybos varduPirmininkasE. Leigh[1] OL C 53, 1991 2 28, p. 35 irOL C 128, 1992 5 20, p. 8..[2] OL C 67, 1992 3 16, p. 92 ir 1992 m. spalio 28 d. sprendimas (dar nepaskelbtas Oficialiajame leidinyje).[3] OL C 269, 1991 10 14, p. 54.[4] Bylos 60/84 ir 61/84, ECR 1985, p. 2605.[5] OL L 122, 1991 5 17, p. 42.--------------------------------------------------


title: 1976 m. liepos 14 d. Komisijos direktyva, su technikos pažanga derinanti 1967 m. birželio 27 d. Tarybos direktyvą dėl įstatymų ir kitų teisės aktų, reglamentuojančių pavojingų medžiagų klasifikavimą, pakavimą ir ženklinimą etiketėmis, suderinimo

text:
Svarbus teisinis pranešimas

|

31976L0907

Oficialusis leidinys L 360 , 30/12/1976 p. 0001 - 0424 specialusis leidimas suomių kalba: skyrius 13 tomas 6 p. 0003  specialusis leidimas graikų k.: skyrius 13 tomas 5 p. 0003  specialusis leidimas švedų kalba: skyrius 13 tomas 6 p. 0003  specialusis leidimas ispanų kalba: skyrius 13 tomas 6 p. 0003  specialusis leidimas portugalų kalba skyrius 13 tomas 6 p. 0003

		Komisijos direktyva1976 m. liepos 14 d.su technikos pažanga derinanti 1967 m. birželio 27 d. Tarybos direktyvą dėl įstatymų ir kitų teisės aktų, reglamentuojančių pavojingų medžiagų klasifikavimą, pakavimą ir ženklinimą etiketėmis, suderinimo(76/907/EEB)EUROPOS BENDRIJŲ KOMISIJA,atsižvelgdama į Europos ekonominės bendrijos steigimo sutartį,atsižvelgdama į Tarybos direktyvą, iš dalies keičiančią 1967 m. birželio 27 d. direktyvą dėl įstatymų ir kitų teisės aktų, reglamentuojančių pavojingų medžiagų klasifikavimą, pakavimą ir ženklinimą etiketėmis, suderinimo [1] su paskutiniais pakeitimais, padarytais 1975 m. birželio 24 d. direktyva [2], ypač į jos 8a, 8b ir 8c straipsnius,kadangi 1967 m. birželio 27 d. direktyvos I priede yra pateiktas pavojingų medžiagų, klasifikuojamų pagal jų savybių būdingiausio elemento atominį skaičių, sąrašas, taip pat informacija apie kiekvienos medžiagos ženklinimo būdus (simbolis, rizikos veiksnių nuoroda ir patarimas dėl saugos priemonių);kadangi išnagrinėjus pavojingų medžiagų sąrašą tapo aišku, kad šis sąrašas turi būti suderintas su turimomis mokslo ir technikos žiniomis; kadangi daug naujų cheminių medžiagų buvo išleista į rinką pastaraisiais metais;kadangi dėl to patartina pakeisti minėtą priedą nauju I priedu;kadangi 1967 m. birželio 27 d. direktyvos III ir IV prieduose pateikiamos specialios rizikos nuorodos (R frazės) ir patarimai dėl saugos priemonių (S frazės), kurių neįmanoma nurodyti etiketėje dėl jų didelio skaičiaus; kadangi dėl to būtina sumažinti jų skaičių, nesumažinant jų veiksmingumo ir nepakenkiant pagrindiniam ženklinimo tikslui; kadangi tokiomis aplinkybėmis patartina pakeisti minėtus priedus naujais III ir IV priedais;kadangi, siekiant neperkrauti etikečių įrašais, reikėtų numatyti galimybę sujungti R ir S frazes;kadangi šios direktyvos nuostatos atitinka Direktyvų dėl techninių kliūčių panaikinimo pavojingų medžiagų ir preparatų prekybos srityje derinimo su technikos pažanga komiteto nuomonę,PRIĖMĖ ŠIĄ DIREKTYVĄ:1 straipsnis1967 m. birželio 27 d. direktyvos dėl pavojingų medžiagų klasifikavimą, pakavimą ir ženklinimą reglamentuojančių įstatymų ir kitų teisės aktų suderinimo I, III ir IV priedai pakeičiami šios direktyvos priedais.2 straipsnisValstybės narės iki 1977 m. gegužės 1 d. priima ir paskelbia nuostatas, kad įgyvendtų šią direktyvą, ir apie tai nedelsdamos praneša Komisijai. Šios nuostatos įsigalioja 1977 m. liepos 1 d.3 straipsnisŠi direktyva skirta valstybėms narėms.Priimta Briuselyje, 1976 m. liepos 14 d.Komisijos varduFinn GundelachKomisijos narys[1] OL 196, 1967 8 16, p. 1.[2] OL L 183, 1975 7 14, p. 22.--------------------------------------------------I PRIEDASPavojingų medžiagų, klasifikuojamų pagal jų savybių būdingiausio elemento atominį skaičių, sąrašasŽr. Komisijos direktyvą 93/72/EEB, OL L 258, 1993 10 16, p. 29.--------------------------------------------------III PRIEDASPavojingoms medžiagoms priskiriamų ypatingųjų rizikos veiksnių pobūdisŽr. Komisijos direktyvą 2001/59/EB, OL L 225, 2001 8 21, p. 1.--------------------------------------------------IV PRIEDASSaugos patarimai dėl pavojingų cheminių medžiagųŽr. Komisijos direktyvą 2001/59/EB, OL L 225, 2001 8 21, p. 1.--------------------------------------------------