title: 2007 m. birželio 18 d. Komisijos direktyva 2007/35/EB, iš dalies keičianti Tarybos direktyvą 76/756/EEB dėl apšvietimo ir apšvietimo-signalizavimo įtaisų įrengimo motorinėse transporto priemonėse ir jų priekabose, siekiant ją suderinti su technikos pažanga   (Tekstas svarbus EEE)

text:
19.6.2007

               LT

               Europos Sąjungos oficialusis leidinys

               L 157/14

      KOMISIJOS DIREKTYVA 2007/35/EB
   2007 m. birželio 18 d.
   iš dalies keičianti Tarybos direktyvą 76/756/EEB dėl apšvietimo ir apšvietimo-signalizavimo įtaisų įrengimo motorinėse transporto priemonėse ir jų priekabose, siekiant ją suderinti su technikos pažanga
   (Tekstas svarbus EEE)
   EUROPOS BENDRIJŲ KOMISIJA,
   atsižvelgdama į Europos bendrijos steigimo sutartį,
   atsižvelgdama į 1970 m. vasario 6 d. Tarybos direktyvą 70/156/EEB dėl valstybių narių įstatymų, reglamentuojančių motorinių transporto priemonių ir jų priekabų tipo patvirtinimą, suderinimo (1), ypač jos 13 straipsnio 2 dalies antrą įtrauką,
   atsižvelgdama į 1976 m. liepos 27 d. Tarybos direktyvą 76/756/EEB dėl valstybių narių įstatymų, susijusių su apšvietimo ir apšvietimo-signalizavimo įtaisų įrengimu motorinėse transporto priemonėse ir jų priekabose, suderinimo (2), ypač į jos 4 straipsnį,
   kadangi:

               (1)

               Direktyva 76/756/EEB yra viena iš atskirųjų direktyvų pagal Direktyvoje 70/156/EEB numatytą EB tipo patvirtinimo tvarką. Todėl Direktyvos 70/156/EEB nuostatos, susijusios su transporto priemonių sistemomis, sudedamosiomis dalimis ir atskiraisiais techniniais mazgais, taikomos Direktyvai 76/756/EEB.

               (2)

               Siekiant padidinti kelių eismo saugumą gerinant didelių sunkvežimių ir jų priekabų matomumą, Direktyvoje 76/756/EEB turėtų būti nustatoma prievolė ant šių transporto priemonių tvirtinti šviesą atspindinčius ženklus.

               (3)

               Siekiant atsižvelgti į kitus JT/EEK taisyklės Nr. 48 (3) pakeitimus, kuriems Bendrija jau pritarė, yra tikslinga suderinti Direktyvą 76/756/EEB su šios JT/EEK taisyklės techniniais reikalavimais, kad ji atitiktų techninę pažangą. Siekiant aiškumo, turėtų būti pakeistas Direktyvos 76/756/EEB II priedas.

               (4)

               Todėl Direktyva 76/756/EEB turėtų būti atitinkamai iš dalies pakeista.

               (5)

               Šioje direktyvoje numatytos priemonės atitinka Derinimo su technikos pažanga komiteto nuomonę,

         PRIĖMĖ ŠIĄ DIREKTYVĄ:
   1 straipsnis
   Direktyvos 76/756/EEB II priedas pakeičiamas šios direktyvos priedu.
   2 straipsnis
   Nuo 2011 m. liepos 10 d. valstybės narės, remdamosi su apšvietimo ir apšvietimo-signalizavimo įtaisų įrengimu susijusiomis priežastimis, jei nesilaikoma Direktyvos 76/756/EEB su pakeitimais, padarytais šia direktyva, reikalavimų, laiko atitikties liudijimus, pridedamus prie naujų transporto priemonių remiantis Direktyvos 70/156/EEB nuostatomis, nebegaliojančiais tos direktyvos 7 straipsnio 1 daliai.
   3 straipsnis
   1.   Valstybės narės priima ir skelbia įstatymus bei kitus teisės aktus, kurie, įsigalioję iki 2008 m. liepos 9 d., įgyvendina šią direktyvą. Jos nedelsdamos pateikia Komisijai tų teisės aktų tekstus bei tų teisės aktų ir šios direktyvos atitikties lentelę.
   Jos taiko šias nuostatas nuo 2008 m. liepos 10 d.
   Valstybės narės, priimdamos šias nuostatas, daro jose nuorodą į šią direktyvą arba tokia nuoroda daroma jas oficialiai skelbiant. Nuorodos darymo tvarką nustato valstybės narės.
   2.   Valstybės narės pateikia Komisijai šios direktyvos taikymo srityje priimtų nacionalinės teisės aktų pagrindinių nuostatų tekstus.
   4 straipsnis
   Ši direktyva įsigalioja dvidešimtą dieną nuo jos paskelbimo Europos Sąjungos oficialiajame leidinyje.
   5 straipsnis
   Ši direktyva skirta valstybėms narėms.

      Priimta Briuselyje, 2007 m. birželio 18 d.

            Komisijos vardu

         Günter VERHEUGEN

            Pirmininko pavaduotojas

      (1)  OL L 42, 1970 2 23, p. 1. Direktyva su paskutiniais pakeitimais, padarytais Direktyva 2006/96/EB (OL L 363, 2006 12 20, p. 81).

      (2)  OL L 262, 1976 9 27, p. 1. Direktyva su paskutiniais pakeitimais, padarytais Komisijos direktyva 97/28/EB (OL L 171, 1997 6 30, p. 1).

      (3)  OL L 137, 2007 5 30, p. 1.

      PRIEDAS

            „II PRIEDAS

                        1.

                        Patvirtinant tipą taikomi techniniai reikalavimai yra nustatyti JT/EEK taisyklės Nr. 48 (1) 2, 5 ir 6 dalyje bei 3–9 prieduose.

                        2.

                        Taikant 1 punkte nurodytas nuostatas, taikomi tokie reikalavimai:

                                    a)

                                    nepakrauta transporto priemonė – tai tinkama naudoti transporto priemonė, kurios masė apibrėžta šios direktyvos I priedo 1 priedėlio 2.6 punkte, be vairuotojo;

                                    b)

                                    sąvoka „pranešimo forma“ suprantama kaip šios direktyvos I priedo 2 priedėlyje nurodytas tipo patvirtinimo liudijimas;

                                    c)

                                    „atitinkamų teisės aktų susitariančiosios šalys“ suprantamos kaip valstybės narės;

                                    d)

                                    nuoroda į taisyklę Nr. 3 suprantama kaip nuoroda į Direktyva 76/757/EEB;

                                    e)

                                    (2) išnaša 2.7.25 dalyje netaikoma;

                                    f)

                                    (8) išnaša 6.19 dalyje netaikoma;

                                    g)

                                    (1) išnaša priede suprantama taip: „Kategorijų apibrėžtis žr. Direktyvos 70/156/EEB II A priede“.

                        3.

                        Nepažeidžiant Direktyvos 70/156/EEB 8 straipsnio, ypač 2 dalies a ir c punktų ir 3 dalies reikalavimų, šio priedo reikalavimų ir atskirųjų direktyvų reikalavimų, draudžiama montuoti kitus apšvietimo ir šviesos signalinius įtaisus, negu nustatyta JT/EEK taisyklės Nr. 48 2.7 dalyje.

         (1)  OL L 137, 2007 5 30, p. 1.“


title: 1976 m. kovo 1 d. Septintoji Komisijos direktyva, nustatanti oficialiai pašarų kontrolei taikytinus Bendrijos analizės metodus

text:
Svarbus teisinis pranešimas

|

31976L0372

Oficialusis leidinys L 102 , 15/04/1976 p. 0008 - 0018 specialusis leidimas suomių kalba: skyrius 3 tomas 7 p. 0048  specialusis leidimas graikų k.: skyrius 03 tomas 15 p. 0031  specialusis leidimas švedų kalba: skyrius 3 tomas 7 p. 0048  specialusis leidimas ispanų kalba: skyrius 03 tomas 10 p. 0044  specialusis leidimas portugalų kalba skyrius 03 tomas 10 p. 0044

		Septintoji Komisijos direktyva1976 m. kovo 1 d.nustatanti oficialiai pašarų kontrolei taikytinus Bendrijos analizės metodus(76/372/EEB)EUROPOS BENDRIJŲ KOMISIJA,atsižvelgdama į Europos ekonominės bendrijos steigimo sutartį,atsižvelgdama į 1970 m. liepos 20 d. Tarybos direktyvą dėl Bendrijos mėginių paėmimo ir analizės metodų, taikomų oficialiai pašarų kontrolei, įvedimo [1], su paskutiniais pakeitimais, padarytais Prisijungimo aktu [2] ir ypač į jos 2 straipsnį,kadangi ta direktyva reikalauja, kad siekiant patikrinti, kaip laikomasi įstatymais ir kitais teisės aktais patvirtintų nuostatų dėl pašarų kokybės ir sudėties reikalavimų, oficialios pašarų kontrolės atlikimui būtų taikomi Bendrijos mėginių paėmimo ir analizės metodai;kadangi 1971 m. birželio 15 d. Komisijos direktyva 71/250/EEB [3], 1971 m. lapkričio 18 d. Komisijos direktyva 71/393/EEB [4], 1972 m. balandžio 27 d. Komisijos direktyva 72/199/EEB [5], 1972 m. gruodžio 5 d. Komisijos direktyva 73/46/EEB [6], 1974 m. kovo 25 d. Komisijos direktyva 74/203/EEB [7] ir 1974 m. gruodžio 20 d. Komisijos direktyva 75/84/EEB [8] jau nustatė keletą analizės metodų, taikomų Bendrijoje; atsižvelgiant į nuo to laiko padarytą pažangą, tikslinga priimti septintą metodų rinkinį;kadangi priemonės, numatytos šioje direktyvoje, atitinka Pašarų nuolatinio komiteto nuomonę,PRIĖMĖ ŠIĄ DIREKTYVĄ:1 straipsnisValstybės narės reikalauja, kad, oficialiai tikrinant pašarus, aflatoksinui B1 pašaruose nustatyti būtų taikomi šios direktyvos priede aprašyti analizės metodai.Šios direktyvos priede aprašytiems metodams taikomos bendrosios nuostatos, išdėstytos 1971 m. birželio 15 d. Pirmosios komisijos direktyvos 71/250/EEB priedo 1 dalyje (Įžangoje), išskyrus dalį, nagrinėjančią analizei skirto mėginio paruošimą.2 straipsnisValstybės narės ne vėliau kaip iki 1976 m. spalio 1 d. priima įstatymus ir kitus teisės aktus, kurie įgyvendina šią direktyvą. Apie tai jos nedelsdamos praneša Komisijai.3 straipsnisŠi direktyva skirta valstybėms narėms.Priimta Briuselyje, 1976 m. kovo 1 d.Tarybos varduP. J. LardinoisKomisijos narys[1] OL L 170, 1970 8 3, p. 2.[2] OL L 73, 1972 3 27, p. 14.[3] OL L 155, 1971 7 12, p. 13.[4] OL L 279, 1971 12 20, p. 7.[5] OL L 123, 1972 5 29, p. 6.[6] OL L 83, 1973 3 30, p. 21.[7] OL L 108, 1974 4 22, p. 7.[8] OL L 32, 1975 2 5, p. 26.--------------------------------------------------PRIEDASAFLATOKSINO B1 NUSTATYMASA. VIENMATĖS PLONASLUOKSNĖS CHROMATOGRAFIJOS METODAS1. Tikslas ir taikymo sritisŠiuo metodu nustatomas aflatoksino B1 kiekis šiuose pašaruose: žemės riešutų, kopros, linų sėmenų, sojos, sezamo, Orbignia martiana palmės ir kukurūzų daigų išspaudose, grūduose ir grūdiniuose produktuose, žirnių miltuose, bulvių išspaudose ir krakmole. Nustatymo riba – 0,01 mg/kg (10 milijardųjų dalių).Jei trukdančių medžiagų buvimas apsunkina nustatymą, analizę būtina pradėti iš naujo, taikant B metodą (dvimatės plonasluoksnės chromatografijos metodą).2. Metodo esmėMėginys ekstrahuojamas chloroformu. Ekstraktas filtruojamas, alikvotinė filtrato dalis gryninama, taikant kolonėlinę chromatografiją su silikageliu. Eliuatas išgarinamas, likutis ištirpinamas tam tikrame chloroformo arba benzeno ir acetonitrilo mišinio tūryje. Su alikvotine šio tirpalo dalimi atliekama plonasluoksnė chromatografija (PSCh). Chromatogramą apšvietus UV spinduliais, aflatoksino B1 kiekis nustatomas vizualiai arba fluorodensitometru, fluorescencijos intensyvumą lyginant su žinomo kiekio etaloninio aflatoksino B1 fluorescencija. Iš pašarų ekstrahuoto aflatoksino B1 identiškumas turi būti patvirtintas pagal pateikiamą procedūrą.3. ReagentaiNB.Visi reagentai turi būti analiziškai gryni, jei nenurodyta kitaip.3.1. Acetonas.3.2. Chloroformas, stabilizuotas 0,5–1,0 % etanolio 96 % (v/v) tirpalu.3.3. n-heksanas.3.4. Metanolis.3.5. Bevandenis dietileteris, neturintis peroksidų.3.6. Benzeno ir acetonitrilo mišinys: 98/2 (v/v).3.7. Chloroformo (3.2) ir metanolio (3.4) mišinys: 97/3 (v/v).3.8. Silikagelis chromatografijai kolonėlėje, dalelių dydis 0,05–0,20 mm.3.9. Higroskopinė vata, prieš tai nuriebalinta chloroformu, arba stiklo vata.3.10. Natrio sulfatas, bevandenis, granuliuotas.3.11. Inertinės dujos, pvz., azotas.3.12. Druskos rūgšties 1 N tirpalas.3.13. Sieros rūgšties 50 % (v/v) tirpalas.3.14. Diatomitas (arba Hyflo Super Cel), išplautas rūgštyje.3.15. Silikagelis G-HR arba panašus, skirtas plonasluoksnei chromatografijai (PSCh).3.16. Standartinis apie 0,1 μg/ml aflatoksino tirpalas chloroforme (3.2) arba benzeno/acetonitrilo mišinyje (3.6), paruoštas ir patikrintas, kaip nurodyta 7 punkte.3.17. Kokybiniam patikrinimui naudojamas standartinis tirpalas chloroforme (3.2) arba benzeno/acetonitrilo mišinyje (3.6), kuriame aflatoksino B1 ir B2 koncentracija būtų maždaug 0,1 μg/ml. Šios koncentracijos yra tik orientacinės. Jos turi būti parenkamos taip, kad abiem aflatoksinams būtų gaunamas toks pats fluorescencijos intensyvumas.3.18. Tirpiklių sistemos atskyrimui:3.18.1. chloroformas (3.2)/acetonas (3.1): 9/1 (v/v), chromatografinė kamera neprisotinama tirpiklių garais;3.18.2. dietileteris (3.5)/metanolis (3.4)/vanduo: 96/3/1 (v/v/v), chromatografinė kamera neprisotinama tirpiklių garais;3.18.3. dietileteris (3.5)/metanolis (3.4)/vanduo: 94/4,5/1,5 (v/v/v), chromatografinė kamera prisotinama tirpiklių garais;3.18.4. chloroformas (3.2)/metanolis (3.4): 94/6 (v/v), chromatografinė kamera prisotinama tirpiklių garais;3.18.5. chloroformas (3.2)/metanolis (3.4): 97/3 (v/v), chromatografinė kamera prisotinama tirpiklių garais.4. Įranga4.1. Laboratorinis malūnas.4.2. Purtyklė arba magnetinis maišiklis.4.3. Klostuotas filtro popierius, Schleicher und Schüll, Nr. 588 arba panašus, 24 cm skersmens.4.4. Stiklinis vamzdis chromatografijai (vidinis skersmuo 22 mm, ilgis 300 mm) su PTFE čiaupu ir 250 ml tūrio talpa.4.5. Sukamasis vakuuminis garintuvas su 500 ml tūrio apvaliadugne kolba.4.6. 500 ml tūrio konusinės kolbos su šlifo kamščiais.4.7. Įtaisas plonasluoksnei chromatografijai.4.8. Stiklinės plokštelės plonasluoksnei chromatografijai atlikti, matmenys 200 mm × 200 mm, paruošiamos tokiu būdu (nurodyto kiekio užtenka padengti penkioms plokštelėms). Į konusinę kolbą įberiama 30 g silikagelio G-HR (3.15). Įpilama 60 ml vandens, kolba užkemšama ir kratoma vieną minutę. Suspensija paskleidžiama ant plokštelių, kad susidarytų vienodo 0,25 mm storio sluoksnis.Plokštelės paliekamos džiūti ore, po to dedamos į eksikatorių su silikageliu. Prieš pat naudojimą plokštelės aktyvuojamos, laikant džiovinimo spintoje vieną valandą 110 °C temperatūroje. Tinka gatavos plokštelės, jei su jomis gaunami tokie patys rezultatai kaip su paruoštomis nurodytu būdu.4.9. Ilgųjų bangų (360 nm) UV lempa. Spinduliavimo intensyvumas turi būti toks, kad plonasluoksnės chromatografijos plokštelėje 10 cm atstumu nuo lempos būtų matoma dėmė, palikta 1 ng aflatoksino B1.4.10. 10 ml tūrio graduoti mėgintuvėliai su polietileniniais kamščiais.4.11. UV spektrofotometras.4.12. Fluordensitometras (nebūtinas).5. Darbo procedūra5.1. Mėginio paruošimas (žr. skyrių "Pastabos", C dalis, 1 punktas)Mėginys sumalamas taip, kad jis visas persisijotų per sietą su 1 mm skersmens akutėmis. (pagal ISO R 565 rekomendaciją).5.2. EkstrahavimasĮ konusinę 500 ml talpos (4.6) kolbą dedama 50 g sumalto homogenizuoto mėginio. Įberiama 25 g diatomito (3.14), įpilama 25 ml vandens ir 250 ml chloroformo (3.2). Kolba užkemšama, 30 minučių kratoma arba maišoma ant purtyklės (4.2), turinys filtruojamas per klostuotą filtro popierių (4.3). Pirmieji 10 ml filtrato išpilami, po to surenkama 50 ml.5.3. Gryninimas kolonėlėjeĮ chromatografijai skirto vamzdžio (4.4) apačią įkišamas vatos arba stiklo vatos kamštis (3.9), du trečdaliai kolonėlės užpildoma chloroformu (3.2) ir įdedama 5 g natrio sulfato (3.10).Patikrinama, ar viršutinis natrio sulfato sluoksnio paviršius yra lygus, mažomis dalimis įberiama 10 g silikagelio (3.8). Po kiekvienos įbertos silikagelio dalies vamzdis oro burbuliukams pašalinti atsargiai papurtomas. Paliekama stovėti 15 minučių ir atsargiai įdedama 15 g natrio sulfato (3.10). Skysčio išleidžiama tiek, kad jo būtų tik truputį virš natrio sulfato sluoksnio viršaus.Pagal 5.2 punktą surinkto 50 ml ekstrakto sumaišoma su 100 ml n-heksano (3.3) ir mišinys kiekybiškai supilamas į kolonėlę. Skysčio išleidžiama tiek, kad jo liktų truputį virš natrio sulfato sluoksnio viršaus. Šis praplovimo skystis išpilamas. Toliau įpilama 100 ml dietileterio (3.5) ir vėl skystis išleidžiamas, kol jo lygis pasiekia natrio sulfato sluoksnio viršų. Šių veiksmų metu reikia žiūrėti, kad debitas būtų 8–12 ml per minutę ir kad skystis iš kolonėlės neištekėtų visas. Ištekantis skystis išpilamas. Toliau plaunama 150 ml chloroformo/metanolio mišiniu (3.7), visas eliuatas surenkamas.Pastarasis sukamajame vakuuminiame garintuve (4.5) inertinių dujų (3.11) aplinkoje išgarinamas beveik iki sauso likučio, temperatūrai neleidžiant pakilti virš 50 °C. Naudojant chloroformą (3.2) arba benzeno ir acetonitrilo mišinį (3.6), likutis kiekybiškai supilamas į 10 ml graduotą mėgintuvėlį (4.10). Tirpalas inertinių dujų (3.11) srovėje koncentruojamas ir chloroformu (3.2) arba benzeno ir acetonitrilo mišiniu (3.6) praskiedžiamas iki 2 ml.5.4. Plonasluoksnė chromatografijaAnt plonasluoksnei chromatografijai skirtos plokštelės (4.8) 2 cm atstumu nuo apatinio krašto ir 2 cm tarpais užlašinami žemiau nurodyti standartinio tirpalo ir ekstrakto tūriai:- 10, 15, 20, 30 ir 40 μl standartinio aflatoksino B1 tirpalo (3.16),- 10 μl pagal 5.3 punktą gauto ekstrakto ir toje pačioje vietoje ant viršaus 20 μl standartinio tirpalo (3.16),- 10 ir 20 μl pagal 5.3 punktą gauto ekstrakto.Chromatografuojama tamsoje viena iš tirpiklių sistemų (3.18). Tirpiklių sistema pasirenkama iš anksto, ant plokštelės užlašinant 25 μl kokybiniam patikrinimui naudojamo standartinio tirpalo (3.17). Tikrinama, ar po chromatografavimo aflatoksinas B1 ir B2 yra visiškai atsiskyrę.Tirpikliai išgarinami tamsoje, po to plokštelė apšviečiama UV lempa (4.9), esančia 10 cm atstumu. Aflatoksino B1 dėmės fluorescuoja žydra spalva.5.5. Kiekybiniai nustatymaiNustatoma vizualiai arba fluordensitometru, kaip nurodyta toliau.5.5.1. Vizualūs matavimaiAflatoksino B1 kiekis ekstrakte nustatomas lyginant ekstrakto dėmių fluorescencijos intensyvumą su vienos iš standartinių tirpalų dėmių fluorescencijos intensyvumu. Prireikus daroma interpoliacija. Fluorescencija dėmės, kuri buvo gauta ant ekstrakto viršaus užlašinant standartinio tirpalo, turi būti intensyvesnė negu dėmės su 10 μl ekstrakto fluorescencija ir turi būti ne daugiau kaip viena matoma dėmė. Jei dėmės su 10 μl ekstrakto fluorescencijos intensyvumas yra didesnis nei dėmės su 40 μl etaloninio tirpalo, ekstraktas, prieš jį iš naujo chromatografuojant plonasluoksnės chromatografijos metodu, 10 arba 100 kartų praskiedžiamas chloroformu (3.2) arba benzeno ir acetonitrilo mišiniu (3.6).5.5.2. Matavimai fluordensitometruAflatoksino B1 dėmių fluorescencijos intensyvumas matuojamas fluorodensitometru (4.12), esant 365 nm sužadinimo bangos ilgiui ir 443 nm emisijos bangos ilgiui. Aflatoksino B1 kiekis ekstrakto dėmėse nustatomas palyginant jų fluorescencijos intensyvumą su standartinių tirpalų dėmių fluorescencijos intensyvumu.5.6. Aflatoksino B1 tapatumo patvirtinimasAflatoksino B1 buvimas ekstrakte patvirtinamas toliau nurodytais metodais.5.6.1. Poveikis sieros rūgštimiPagal 5.4 punktą gauta chromatograma apipurškiama sieros rūgšties tirpalu (3.13). Ultravioletinėje šviesoje aflatoksino B1 fluorescencija iš žydros turi pasikeisti į geltoną.5.6.2. Dvimatė chromatografija, apimanti susidariusio aflatoksino B1 hemiacetalio (aflatoksino B2a) atskyrimąNB.Toliau aprašomi veiksmai turi būti atliekami tiksliai pagal 3 paveiksle pavaizduotą brėžinį.5.6.2.1. Tirpalų panaudojimasPlokštelėje (4.8) tirpiklio sklidimui apriboti braukiamos dvi tiesės, lygiagrečios gretimiems kraštams (6 cm nuo atitinkamo krašto). Kapiliarine pipete ar mikrošvirkštu užlašinami tokie tirpalai:- A taške: toks išgryninto mėginio ekstrakto (5.3) tūris, kuriame būtų apie 2,5 ng aflatoksino B1,- B ir C taškuose: 25 μl standartinio tirpalo (3.16).5.6.2.2. AtskyrimasChromatografuojama tamsoje I kryptimi, su tirpiklių sistema (3.18.1) (1 cm storio sluoksnis kamera tirpiklio garais neprisotinama), kol tirpiklio frontas pasiekia tirpiklio kilimą ribojančią liniją.Plokštelė išimama iš chromatografinės kameros, penkioms minutėms kambario temperatūroje paliekama džiūti tamsoje. Toliau druskos rūgštimi (3.12) apipurškiama 2,5 cm aukščio juosta, dengianti taškus A ir B, kol patamsės (3 paveiksle parodyta užbrūkšniuotu plotu). Likusi plokštelės dalis apsaugoma stikline plokštele. Paliekama tamsoje reaguoti 10 minučių, po to, kambario temperatūroje džiovinama oro srove.Po to, chromatografuojama tamsoje II kryptimi, su tirpiklių sistema (3.18.1) (1 cm storio sluoksnis kamera tirpiklio garais neprisotinama), kol tirpiklio frontas pasieks tirpiklio kilimą ribojančią liniją. Plokštelė išimama iš chromatografinės kameros ir džiovinama kambario temperatūroje.5.6.2.3. Chromatogramos aiškinimasChromatograma analizuojama UV šviesoje (4.9) ir ieškoma toliau aprašytų požymių.a) Žydros aflatoksino B1 fluorescencijos dėmės, atsirandančios dėl C taške užlašinto standartinio tirpalo (migracija I kryptimi).b) Žydros nereagavusio (su druskos rūgštimi) aflatoksino B1 dėmės ir intensyvesnės žydros aflatoksino B1 hemiacetalio fluorescencijos dėmės, atsirandančių dėl B taške užlašinto standartinio tirpalo (migracija II kryptimi).c) Dėmių, atsirandančių dėl A taške užlašinto mėginio ekstrakto, kurios atitiktų aprašytąsias (b) punkte. Šių dėmių padėtį apsprendžia pirmiausia aflatoksino B1 migracijos atstumas iš A taško I kryptimi (kaip standartinio tirpalo, užlašinto C taške) bei aflatoksino B1 hemiacetalio migracijos atstumai nuo šios vietos II kryptimi (kaip ir standartinio tirpalo, užlašinto B taške). Hemiacetalio dėmių, gautų iš ekstrakto, ir iš B taške užlašinto standartinio tirpalo, fluorescencijos intensyvumas turi sutapti.6. Rezultatų apskaičiavimas6.1. Pagal vizualinius matavimusAflatoksino B1 kiekis mikrogramais viename kg mėginio (milijardosios dalys) apskaičiuojamas pagal formulę:S·Y·VW·Xkurioje:Y ir X yra atitinkamai aflatoksino B1 standartinio tirpalo (3.16) ir ekstrakto, turinčio panašų fluorescencijos intensyvumą, tūriai μl;S = aflatoksino B1 standartinio tirpalo (3.16) koncentracija μg/ml;V = ekstrakto galutinis tūris μl, atsižvelgiant į visus darytus būtinus praskiedimus;W = mėginio masė g, atitinkanti kolonėlėje gryninto ekstrakto tūrį.6.2. Matuojant fluordensitometruAflatoksino B1 kiekis mikrogramais viename kg mėginio apskaičiuojamas pagal formulę:S·VW·Ykurioje:Y = ant plokštelės užlašinto ekstrakto tūris (10 arba 20 μl);S = aflatoksino B1 kiekis ng ekstrakto dėmėje (proporcingas paimtam tūriui Y), nustatytas pagal matavimus;V = ekstrakto galutinis tūris μl, atsižvelgiant į visus darytus būtinus praskiedimus;W = mėginio masė g, atitinkanti kolonėlėje gryninto ekstrakto tūrį.7. Standartinio tirpalo (3.16) paruošimas ir tikrinimas7.1. Aflatoksino B1 koncentracijos nustatymasParuošiamas chloroforme (3.2) arba benzeno ir acetonitrilo mišinyje (3.6) pradinis standartinis aflatoksino B1 tirpalas, kurio koncentracija 8–10 μg/ml. Spektrofotometru (4.11) nustatomas absorbcijos spektras 330–370 nm bangų ilgių intervale.Tirpalo chloroforme optinis tankis (A) matuojamas esant bangos ilgiui 363 nm; jei tirpalas ruošiamas benzeno ir acetonitrilo mišinyje, matuojama esant 348 nm bangos ilgiui.Aflatoksino B1 koncentracija mikrogramais viename tirpalo ml apskaičiuojama pagal žemiau pateikiamas formules:, tirpalo chloroforme atveju;, tirpalo benzeno ir acetonitrilo mišinyje atveju.Darbiniam etaloniniam tirpalui, kuriame aflatoksino B1 koncentracija būtų maždaug 0,1 μg/ml, gauti šis tirpalas tamsoje kiek reikia praskiedžiamas. Laikomas šaldytuve 4 °C temperatūroje, tirpalas patvarus dvi savaites.7.2. Chromatografinio grynumo tikrinimasAnt plokštelės (4.8) užlašinama 5 μl etaloninio tirpalo, kuriame yra 8–10 μg/ml aflatoksino B1 (7.1). Chromatografuojama, kaip nurodyta 5.4 punkte. UV šviesoje chromatogramoje turi matytis tik viena dėmė ir neturi būti matoma jokių fluorescencijos požymių lašo pradinio uždėjimo vietoje.8. PakartojamumasSkirtumas tarp dviejų rezultatų, gautų tam pačiam analitikui atliekant du lygiagrečius matavimus su tuo pačiu mėginiu, turi neviršyti:- 25 % didžiausios vertės, kai aflatoksino B1 kiekis 10–20 μg/kg,- 5 μg, absoliučia verte, esant kiekiams 20–50 μg/kg,- 10 % didžiausios vertės, kai aflatoksino B1 daugiau kaip 50 μg/kg.9. AtkartojamumasŽr. C skyriaus "Pastabos" 2 punktą.B. DVIMATĖS PLONASLUOKSNĖS CHROMATOGRAFIJOS METODAS1. Tikslas ir taikymo sritisŠiuo metodu nustatomas aflatoksino B1 kiekis pašaruose, kuriuose jo negalima nustatyti A metodu. Apatinė nustatymo riba 0,01 mg/kg (10 milijardųjų dalių). Metodas netaikytinas pašarams, kuriuose yra citrusinių išspaudų.2. Metodo esmėMėginys ekstrahuojamas chloroformu. Ekstraktas filtruojamas, alikvotinė filtrato dalis gryninama, taikant kolonėlinę chromatografiją su silikageliu. Eliuatas išgarinamas, likutis ištirpinamas tiksliame chloroformo arba benzeno ir acetonitrilo mišinio tūryje. Su alikvotine šio tirpalo dalimi atliekama dvimatė plonasluoksnė chromatografija. Chromatogramą apšvietus UV spinduliais, aflatoksino B1 kiekis nustatomas vizualiai arba fluordensimetru, fluorescencijos intensyvumą lyginant su žinomo kiekio standartinio aflatoksino B1 fluorescencija. Iš pašarų ekstrahuoto aflatoksino B1 identiškumas turi būti patvirtintas pagal nurodytą metodiką.3. ReagentaiNB.Visi reagentai turi būti analiziškai gryni, jei nenurodyta kitaip.3.1. Acetonas.3.2. Chloroformas, stabilizuotas 0,5–1,0 % etanolio 96 % (v/v) tirpalu.3.3. n-heksanas.3.4. Metanolis.3.5. Bevandenis dietileteris, neturintis peroksidų.3.6. Benzeno ir acetonitrilo mišinys: 98/2 (v/v).3.7. Chloroformo (3.2) ir metanolio (3.4) mišinys: 97/3 (v/v).3.8. Silikagelis kolonėlinei chromatografijai, dalelių dydis 0,05–0,20 mm.3.9. Higroskopinė vata, prieš tai nuriebalinta chloroformu, arba stiklo vata.3.10. Natrio sulfatas, bevandenis, granuliuotas.3.11. Inertinės dujos, pvz., azotas.3.12. Druskos rūgšties 1 N tirpalas.3.13. Diatomitas (arba Hyflo Super Cel), išplautas rūgštyje.3.14. Silikagelis G-HR arba panašus, skirtas plonasluoksnei chromatografijai.3.15. Tirpiklių sistemos atskyrimui:3.15.1. Dietileteris (3.5)/metanolis (3.4)/vanduo: 94/4,5/1,5 (v/v/v), chromatografinė kamera prisotinama tirpiklių garais;3.15.2. Chloroformas (3.2)/acetonas (3.1): 9/1 (v/v), chromatografinė kamera neprisotinama tirpiklių garais.3.16. Standartinis tirpalas chloroforme (3.2) arba benzeno ir acetonitrilo mišinyje (3.6), kuriame aflatoksino B1 koncentracija būtų maždaug 0,1 μg/ml. Paruoštas ir patikrintas, kaip nurodyta A metodo 7 skyriuje.4. ĮrangaŽr. A metodo 4 skyrių.5. Darbo procedūra5.1. Mėginio paruošimas | žr. A metodo 5.1, 5.2 ir 5.3 punktus. |5.2. Ekstrahavimas |5.3. Gryninimas kolonėlėje |5.4. Dvimatė plonasluoksnė chromatografija5.4.1. Tirpalų užlašinimas (daroma pagal 1 paveikslo brėžinį)Plokštelėje (4.8) tirpiklio sklidimui apriboti įbrėžiamos dvi tiesės, lygiagrečios gretimiems kraštams (5 ir 6 cm nuo atitinkamo krašto). Kapiliarinėmis pipetėmis ar mikrošvirkštais užlašinami tokie tirpalai:- A taške: 20 μl mėginio ekstrakto, išgryninto pagal 5.3 punktą,- B taške: 20 μl standartinio tirpalo (3.16),- C taške: 10 μl standartinio tirpalo (3.16),- D taške: 20 μl standartinio tirpalo (3.16),- E taške: 40 μl standartinio tirpalo (3.16).Džiovinama nestipriame oro arba inertinių dujų (3.11) sraute. Gautų dėmių skersmuo turi būti maždaug 5 mm skersmens.5.4.2. Atskyrimas (daroma pagal 1 paveikslo brėžinį)Chromatografuojama tamsoje I kryptimi, su tirpiklių sistema (3.15.1) (1 cm storio sluoksnis, kamera prisotinama tirpiklio garų), kol tirpiklis pasiekia jam užbrėžtą ribą. Plokštelė išimama iš indo, paliekama 15 minučių džiūti tamsioje vietoje kambario temperatūroje.Chromatografuojama tamsoje II kryptimi, su tirpiklių sistema (3.15.2) (1 cm storio sluoksnis, kamera tirpiklio garų neprisotinama), kol tirpiklis pasiekia jam užbrėžtą ribą. Plokštelė išimama iš indo ir tamsioje vietoje džiovinama kambario temperatūroje.5.4.3. Chromatogramos interpretavimas (daroma pagal 2 paveikslo brėžinį)Chromatograma analizuojama UV šviesoje, padėjus plokštelę 10 cm atstumu nuo UV lempos (4.9). Nustatoma aflatoksino B1 standartinio tirpalo paliktų B, C, D ir E dėmių vieta. Nubrėžiamos dvi įsivaizduojamos tiesės, einančios per šias dėmes statmenai chromatografavimo kryptims. Šių tiesių susikirtimo P taškas yra vieta, kurioje tikimasi rasti aflatoksino B1 dėmę, atsiradusią dėl A taške užlašinto bandinio ekstrakto (1 paveikslas). Tačiau tikroji aflatoksino B1 dėmės padėtis gali būti Q taške, kur susikerta dvi įsivaizduojamos tiesės, sudarančios tarp savęs maždaug 100° kampą ir einančios atitinkamai per B ir C dėmes. Aflatoksino B1 kiekis bandinio ekstrakte nustatomas kaip nurodyta 5.5 punkte.5.4.4. Papildomas chromatografavimasNaujoje plokštelėje (4.8) įbrėžiamos dvi tiesės lygiagrečios gretimiems kraštams, kaip parodyta 1 paveikslo brėžinyje. A taške (žr. 1 paveikslą) užlašinama 20 μl pagal 5.3 punktą išgryninto mėginio ekstrakto ir ant jo viršaus užlašinama 20 μl standartinio tirpalo (3.16). Ryškinama, kaip nurodyta 5.4.2 punkte. Chromatograma apšviečiama UV lempa (4.9) ir žiūrima, ar:- aflatoksino B1 ekstrakto ir standartinio tirpalo dėmės užkloja viena kitą,- šios dėmės fluorescencija intensyvesnė, negu aflatoksino B1 dėmės, atsiradusios pirmosios plokštelės Q taške.5.5. Kiekybiniai nustatymaiNustatoma vizualiai arba fluordensitometru, kaip nurodyta toliau.5.5.1. Vizualiniai matavimaiAflatoksino B1 kiekis ekstrakte nustatomas lyginant ekstrakto dėmių fluorescencijos intensyvumą su standartinių tirpalų C, D ir E dėmių fluorescencijos intensyvumais. Prireikus atliekama interpoliacija. Jei dėmės, kuri buvo gauta su 20 μl ekstrakto, fluorescencijos intensyvumas yra didesnis negu dėmės su 40 μl etaloninio tirpalo, ekstraktas 10 arba 100 kartų praskiedžiamas chloroformu (3.2) arba benzeno ir acetonitrilo mišiniu (3.6) ir iš naujo chromatografuojamas.5.5.2. Matavimai fluordensitometruAflatoksino B1 dėmių fluorescencijos intensyvumas matuojamas fluordensitometru (4.12), esant 365 nm sužadinimo bangos ilgiui ir 443 nm spinduliavimo bangos ilgiui.Aflatoksino B1 kiekis ekstrakto dėmėse nustatomas lyginant jų fluorescencijos intensyvumą su standartinių tirpalų C, D ir E dėmių fluorescencijos intensyvumais.5.6. Aflatoksino B1 tapatumo patvirtinimasŽr. A metodo 5.6 punktą.6. Rezultatų apskaičiavimasŽr. A metodo 6 punktą.7. PakartojamumasŽr. A metodo 8 punktą.8. AtkartojamumasŽr. C skyriaus "Pastabos" 2 punktą.C. A IR B METODAMS TAIKOMOS PASTABOS1. NuriebalinimasMėginiai, kuriuose yra daugiau kaip 5 % riebalų, po paruošimo pagal 5.1 punktą turi būti nuriebalinti petrolio eteriu (virimo temperatūra ne didesnė kaip 40 °C).Tokiais atvejais analizės rezultatai turi būti apskaičiuojami nenuriebalinto mėginio masei.2. Rezultatų atkartojamumasRezultatų atkartojamumas, t. y. nuokrypis tarp to paties mėginio tyrimo rezultatų, gautų dviejose ar daugiau laboratorijų turėtų būti:± 50 % vidurkio vertės, kai aflatoksino B1 vidurkio vertė 10–20 μg/kg;± 10 μg/kg nuo vidurkio vertės, kai vidurkio vertė 20–50 μg/kg;± 20 % vidurkio vertės, kai vidurkio vertė didesnė kaip 50 μg/kg.--------------------------------------------------


title: 2009 m. liepos 13 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyva 2009/63/EB dėl ratinių žemės ar miškų ūkio traktorių tam tikrų dalių ir techninių rodiklių (kodifikuota redakcija) (Tekstas svarbus EEE)

text:
19.8.2009

               LT

               Europos Sąjungos oficialusis leidinys

               L 214/23

      EUROPOS PARLAMENTO IR TARYBOS DIREKTYVA 2009/63/EB
   2009 m. liepos 13 d.
   dėl ratinių žemės ar miškų ūkio traktorių tam tikrų dalių ir techninių rodiklių
   (kodifikuota redakcija)
   (Tekstas svarbus EEE)
   EUROPOS PARLAMENTAS IR EUROPOS SĄJUNGOS TARYBA,
   atsižvelgdami į Europos bendrijos steigimo sutartį, ypač į jos 95 straipsnį,
   atsižvelgdami į Komisijos pasiūlymą,
   atsižvelgdami į Europos ekonomikos ir socialinių reikalų komiteto nuomonę (1),
   laikydamiesi Sutarties 251 straipsnyje nustatytos tvarkos (2),
   kadangi:

               (1)

               1974 m. kovo 4 d. Tarybos direktyva 74/151/EEB dėl valstybių narių įstatymų, reglamentuojančių ratinių žemės ūkio ir miškų ūkio traktorių tam tikras dalis ir techninius rodiklius, suderinimo (3) buvo keletą kartų iš esmės keičiama (4). Siekiant aiškumo ir racionalumo minėta direktyva turėtų būti kodifikuota.

               (2)

               Direktyva 74/151/EEB – tai viena iš 1974 m. kovo 4 d. Tarybos direktyvoje 74/150/EEB dėl valstybių narių įstatymų, reglamentuojančių ratinių žemės ūkio ar miškų ūkio traktorių tipo patvirtinimą, suderinimo, pakeistoje 2003 m. gegužės 26 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyva 2003/37/EB dėl žemės ar miškų ūkio traktorių, jų priekabų ir keičiamos velkamosios įrangos, jų sistemų, sudėtinių dalių ir atskirų techninių mazgų tipo patvirtinimo (5), numatytos EB tipo patvirtinimo sistemos atskirųjų direktyvų, nustatanti techninius dizaino ir konstrukcijos nuostatus žemės ar miškų ūkio traktorių, inter alia, didžiausiai leistinai eksploatacinei masei, galinio numerio ženklų vietai ir pritvirtinimui, degalų bakams, balastiniams svarmenims, garso signalams, leistinam garso lygiui ir išmetimo sistemai (slopintuvui). Šie techniniai nuostatai susiję su valstybių narių įstatymų derinimu, siekiant kiekvienai traktorių rūšiai taikyti EB tipo patvirtinimo tvarką, numatytą Direktyvoje 2003/37/EB. Todėl šiai direktyvai taikomos Direktyvoje 2003/37/EB išdėstytos nuostatos dėl žemės ar miškų ūkio traktorių, jų priekabų ir keičiamos velkamosios įrangos, jų sistemų, sudėtinių dalių ir atskirų techninių mazgų.

               (3)

               Ši direktyva neturėtų pažeisti valstybių narių įsipareigojimų, susijusių su direktyvų perkėlimo į nacionalinę teisę ir taikymo pradžios terminais, numatytais VII priedo B dalyje,

         PRIĖMĖ ŠIĄ DIREKTYVĄ:
   1 straipsnis
   1.   „(Žemės ar miškų ūkio) traktorius“ – tai bet kokia ne mažiau kaip dviejų ašių motorinė ratinė arba vikšrinė transporto priemonė, kurios pagrindinė paskirtis – teikti traukos jėgą ir kuri specialiai suprojektuota vilkti, stumti, vežti arba varyti žemės ūkyje ar miškų ūkyje naudojamus tam tikrus padargus, mašinas arba priekabas. Traktorius gali būti pritaikytas kroviniams ir keleiviams vežti.
   2.   Ši direktyva taikoma tik 1 dalyje apibrėžtiems traktoriams su pneumatinėmis padangomis, kurių didžiausias projektinis greitis yra 6–40 km/h.
   2 straipsnis
   1.   Valstybės narės negali atsisakyti suteikti tam tikram traktorių tipui EB tipo patvirtinimą arba nacionalinį tipo patvirtinimą dėl priežasčių, susijusių su tokiomis dalimis ir techniniais rodikliais, jeigu jie atitinka I–VI prieduose išdėstytus reikalavimus:

               —

               didžiausia leistina eksploatacinė masė,

               —

               traktoriaus galinio numerio ženklų vieta ir pritvirtinimas,

               —

               degalų bakai,

               —

               balastiniai svarmenys,

               —

               garso signalai,

               —

               leistinas garso lygis ir išmetimo sistema (slopintuvas).

         2.   Kiek tai susiję su transporto priemonėmis, kurios neatitinka reikalavimų, nustatytų šia direktyva, valstybės narės dėl su šios direktyvos reguliavimo dalyku susijusių priežasčių:

               —

               nebesuteikia EB tipo patvirtinimo,

               —

               gali atsisakyti suteikti nacionalinį tipo patvirtinimą.

         3.   Kiek tai susiję su naujomis transporto priemonėmis, kurios neatitinka reikalavimų, nustatytų šia direktyva, valstybės narės dėl su šios direktyvos reguliavimo dalyku susijusių priežasčių:

               —

               atitikties liudijimus, kurie pagal Direktyvą 2003/37/EB pateikiami kartu su šiomis naujomis transporto priemonėmis, laiko negaliojančiais tos direktyvos 7 straipsnio 1 dalies tikslais,

               —

               gali atsisakyti įregistruoti, parduoti arba pradėti eksploatuoti šias naujas transporto priemones.

         3 straipsnis
   Valstybės narės negali nei atsisakyti įregistruoti, nei uždrausti parduoti, pradėti eksploatuoti arba naudoti traktorius dėl priežasčių, susijusių su 2 straipsnio 1 dalyje nurodytomis dalimis ir techniniais rodikliais, jeigu jie atitinka I–VI prieduose išdėstytus reikalavimus.
   4 straipsnis
   Pakeitimai, būtini siekiant I–VI priedų reikalavimus, išskyrus pateiktus VI priedo 1.1 ir 1.4.1.2 punktuose, suderinti su technikos pažanga, priimami laikantis Direktyvos 2003/37/EB 20 straipsnio 3 dalyje nurodytos tvarkos.
   5 straipsnis
   Valstybės narės pateikia Komisijai šios direktyvos taikymo srityje priimtų pagrindinių nacionalinės teisės nuostatų tekstus.
   6 straipsnis
   Direktyva 74/151/EEB su pakeitimais, padarytais direktyvomis, nurodytomis VII priedo A dalyje, yra panaikinama nepažeidžiant valstybių narių įsipareigojimų, susijusių su direktyvų perkėlimo į nacionalinę teisę ir taikymo pradžios terminais, numatytais VII priedo B dalyje.
   Nuorodos į panaikintą direktyvą laikomos nuorodomis į šią direktyvą ir skaitomos pagal VIII priede pateiktą atitikties lentelę.
   7 straipsnis
   Ši direktyva įsigalioja dvidešimtą dieną po jos paskelbimo Europos Sąjungos oficialiajame leidinyje.
   Ji taikoma nuo 2010 m. sausio 1 d.
   8 straipsnis
   Ši direktyva skirta valstybėms narėms.

      Priimta Briuselyje, 2009 m. liepos 13 d.

            Europos Parlamento vardu

            Pirmininkas

         H.-G. PÖTTERING

            Tarybos vardu

            Pirmininkas

         E. ERLANDSSON

      (1)  OL C 161, 2007 7 13, p. 36.

      (2)  2007 m. birželio 19 d. Europos Parlamento nuomonė (OL C 146 E, 2008 6 12, p. 74) ir 2009 m. birželio 22 d. Tarybos sprendimas.

      (3)  OL L 84, 1974 3 28, p. 25.

      (4)  Žr. VII priedo A dalį.

      (5)  OL L 171, 2003 7 9, p. 1.

      I PRIEDAS

         DIDŽIAUSIA LEISTINA EKSPLOATACINĖ MASĖ

                  1.

                  Didžiausią techniškai leistiną eksploatacinę masę, kurią nurodo gamintojas, kompetentinga administracija laiko didžiausia leistina eksploatacine mase, jeigu:

                              1.1.

                              bet kokių bandymų, kuriuos atlieka ši administracija, ypač tikrindama stabdžių sistemą ir vairo mechanizmą, rezultatai atitinka reikalavimus,

                              1.2.

                              didžiausia leistina eksploatacinė masė ir didžiausia leistina ašiai tenkanti masė atsižvelgiant į transporto priemonės kategoriją neviršija 1 lentelėje nurodytų verčių.
                              1   lentelė

                                 Didžiausia leistina eksploatacinė masė ir didžiausia leistina ašiai tenkanti masė atsižvelgiant į transporto priemonės kategoriją

                                          Transporto priemonės kategorija

                                          Ašių skaičius

                                          Didžiausia leistina masė
                                          (t)

                                          Didžiausia leistina ašiai tenkanti masė

                                          Varomoji ašis
                                          (t)

                                          Nevaromoji ašis
                                          (t)

                                          T1, T2, T4.1

                                          2

                                          18 (eksploatacinė)

                                          11,5

                                          10

                                          3

                                          24 (eksploatacinė)

                                          11,5

                                          10

                                          T3

                                          2 arba 3

                                          0,6 (konstrukcinė)

                                              (1)

                                              (1)

                                          T4.3

                                          2, 3 arba 4

                                          10 (eksploatacinė)

                                              (1)

                                              (1)

                  2.

                  Neatsižvelgiant į tai, kokia yra traktoriaus eksploatacinė masė, priekinės ašies ratų apkrova kelio dangai privalo būti ne mažesnė kaip 20 % konstrukcinės traktoriaus masės.

         (1)  Nėra būtina nustatyti ašiai tenkančios masės ribojimo T3 ir T4.3 kategorijos transporto priemonėms, kadangi joms iš esmės ir taip taikomi apribojimai dėl didžiausios leistinos eksploatacinės ir (arba) konstrukcinės masės.

      II PRIEDAS
      1.   VIETOS, KURIOJE MONTUOJAMI GALINIO NUMERIO ŽENKLAI, PAVIDALAS IR MATMENYS

      Vieta, kurioje montuojami numerio ženklai – tai keturkampis arba beveik keturkampis paviršius, kurio mažiausi matmenys:

                  —

                  ilgis: 255 arba 520 milimetrų,

                  —

                  plotis: 165 arba 120 milimetrų.

            Pasirenkant atsižvelgiama į paskirties valstybėje narėje galiojančius matmenis.
      2.   NUMERIO ŽENKLŲ MONTAVIMO IR PRITVIRTINIMO VIETA

      Numerio ženklai montuojami tokioje vietoje, kad tinkamai pritvirtinus numerius, jiems būtų būdingos šios charakteristikos:
      2.1.   Numerio ženklo skersinė padėtis

      Numerio ženklo centras negali būti į dešinę nuo traktoriaus simetrijos plokštumos.
      Kairysis šoninis numerio ženklo kraštas negali būti į kairę nuo vertikalios plokštumos, kuri yra lygiagreti traktoriaus simetrijos plokštumai ir liečia plačiausio traktoriaus skerspjūvio šoninį tašką.
      2.2.   Numerio ženklo padėtis atsižvelgiant į išilginę traktoriaus simetrijos plokštumą

      Numerio ženklas turi būti statmenas arba beveik statmenas traktoriaus simetrijos plokštumai.
      2.3.   Numerio ženklo padėtis atsižvelgiant į vertikalią plokštumą

      Numerio ženklo nuokrypis nuo vertikalios padėties yra 5°. Tačiau, jeigu būtina atsižvelgiant į traktoriaus kontūrą, numerio ženklo nuokrypis nuo vertikalios padėties gali būti:

                  2.3.1.

                  ne didesnis kaip 30°, kai paviršius, prie kurio pritvirtintas numerio ženklas, pasviręs į priekį, jeigu atstumas tarp numerio ženklo viršutinio krašto ir žemės yra ne didesnis kaip 1,2 metro;

                  2.3.2.

                  ne didesnis kaip 15°, kai paviršius, prie kurio pritvirtintas numerio ženklas, pasviręs atgal, jeigu atstumas tarp numerio ženklo viršutinio krašto ir žemės yra didesnis kaip 1,2 metro.

            2.4.   Numerio ženklo atstumas nuo žemės

      Atstumas tarp numerio ženklo apatinio krašto ir žemės negali būti mažesnis kaip 0,3 metro; atstumas tarp numerio ženklo viršutinio krašto ir žemės turi būti ne didesnis kaip 4 metrai.
      2.5.   Atstumo tarp numerio ženklo ir žemės nustatymas

      2.3 ir 2.4 punktuose nurodyti atstumai matuojami tuomet, kai traktorius yra nepakrautas.

      III PRIEDAS

         SKYSTŲJŲ DEGALŲ BAKAI

                  1.

                  Degalų bakai turi būti atsparūs korozijai. Gamintojas privalo atlikti sandarumo bandymus, naudodamas slėgį, kuris yra du kartus didesnis už darbinį, tačiau bet kuriuo atveju ne mažesnį kaip 0,3 baro. Bet koks perteklinis arba darbinį viršijantis slėgis privalo būti automatiškai sumažinamas tinkamais įtaisais (alsuokliais, apsauginiais vožtuvais ir t. t.). Alsuokliai turi būti suprojektuoti taip, kad būtų pašalintas bet koks gaisro pavojus. Degalai neturi tekėti per degalų bako dangtį arba per įtaisus, skirtus slėgiui sumažinti, net ir visiškai apvertus baką: leidžiama, kad degalai lašėtų.

                  2.

                  Degalų bakai turi būti pritaisyti taip, kad jie būtų apsaugoti nuo poveikio, jeigu traktoriaus priekį arba galą veiktų smūginė apkrova; arti degalų bakų neturi būti kyšančių dalių, aštrių briaunų ir t. t.
                  Kuro tiekimo vamzdynas ir pildymo anga turi būti kabinos išorėje.

      IV PRIEDAS

         BALASTINIAI SVARMENYS

      Jei, norint, kad būtų laikomasi kitų EB tipo patvirtinimo reikalavimų, traktoriuje turi būti įmontuoti balastiniai svarmenys, kuriuos turi pateikti traktoriaus gamintojas; jie turi būti skirti įmontuoti ir būti paženklinti gamintojo ženklu ir nurodyta jų masė kilogramais ± 5 % tikslumu. Priekiniai balastiniai svarmenys, kurie yra skirti dažnai išimti ir įdėti, turi turėti suėmimo rankenoms skirtą ne mažiau kaip 25 milimetrų saugos laisvąjį tarpą. Balastiniai svarmenys turi būti sudėti taip, kad netyčia neiškristų (pvz., traktoriui apvirtus).

      V PRIEDAS

         GARSO SIGNALO ĮTAISAS

      1.   Garso signalas privalo būti su EB tipo patvirtinimo ženklu, numatytu 1970 m. liepos 27 d. Tarybos direktyvoje 70/388/EEB dėl valstybių narių įstatymų, reglamentuojančių motorinių transporto priemonių garsinio signalizavimo įtaisus, suderinimo (1).
      2.   Traktoriuje įmontuoto garso signalo įtaiso rodikliai

      2.1.   Akustiniai bandymai
      Kai traktoriui suteiktas tipo patvirtinimas, tam tikro tipo traktoriuje įmontuoto garso signalo įtaiso rodikliai turi būti išbandyti šiuo būdu:

                  2.1.1.

                  Garso signalo įtaiso, kai jis įmontuotas traktoriuje, garso slėgio lygis matuojamas stovint 7 metrų atstumu nuo traktoriaus priekio atviroje ir kuo lygesnėje vietoje. Traktoriaus variklis turi būti išjungtas. Efektinė įtampa yra tokia, kokia nurodyta Direktyvos 70/388/EEB I priedo 1.2.1 punkte.

                  2.1.2.

                  Matuojant naudojama IEC (Tarptautinės elektrotechnikos komisijos) standarto „A“ svertinė skalė.

                  2.1.3.

                  Didžiausias garso slėgio lygis nustatomas nuo 0,5 iki 1,5 metrų atstumu nuo žemės.

                  2.1.4.

                  Didžiausia garso slėgio lygio vertė turi būti ne mažesnė kaip 93 dB (A) ir ne didesnė kaip 112 dB(A).

         (1)  OL L 176, 1970 8 10, p. 12.

      VI PRIEDAS
      1.   LEISTINI GARSO LYGIAI

      1.1.   Apribojimai

      Šios direktyvos 1 straipsnyje nurodytas garso lygis, išmatuotas laikantis šiame priede nustatytų reikalavimų, negali viršyti šių lygių:

                  —

                  89 dB (A) – traktoriams, kurių svoris be krovinio didesnis kaip 1,5 metrinės tonos,

                  —

                  85 dB (A) – traktoriams, kurių svoris be krovinio ne didesnis kaip 1,5 metrinės tonos.

            1.2.   Matuokliai

      Traktoriaus keliamas triukšmas matuojamas triukšmamačiu, aprašytu Tarptautinės elektrotechnikos komisijos publikacijos Nr. 179 1 leidime (1965).
      1.3.   Matavimų sąlygos

      Matuojamas nepakrauto traktoriaus triukšmo lygis pakankamai tylioje ir atviroje vietoje (aplinkos ir vėjo triukšmas turi būti bent 10 dB (A) mažesnis už matuojamą triukšmą).
      Ši vieta gali būti, pavyzdžiui, atvira 50 metrų spindulio aikštelė, kurios vidurinė dalis bent 20 metrų spinduliu iš esmės yra lygi; aikštelė gali būti betonuota, asfaltuota arba išklota panašia medžiaga ir negali būti užsnigta puriu sniegu, užaugusi aukšta žole, išpilta puria dirva ar pelenais.
      Paviršius, kuriuo bandymo metu rieda traktoriaus ratai, turi būti toks, kad padangos nekeltų pernelyg didelio triukšmo. Šis reikalavimas taikomas tik matuojant triukšmą, kai traktorius važiuoja.
      Matuojama geru oru, pučiant silpnam vėjui. Arti traktoriaus arba mikrofono negali būti jokio kito asmens išskyrus asmenį, fiksuojantį aparatūros pateiktus duomenis, nes jeigu arti traktoriaus arba mikrofono stovėtų žiūrovai, jie galėtų padaryti didelę įtaką aparatūros pateikiamiems duomenims. Didelių rodyklės svyravimų, kurie pasirodo nesusiję su garso bendro lygio rodikliais, fiksuojant duomenis nepaisoma.
      1.4.   Matavimų metodas

      1.4.1.   Važiuojančio traktoriaus triukšmo matavimas (tipui patvirtinti).
      Kiekvienoje traktoriaus pusėje matuojama bent du kartus. Parengtinius matavimus galima atlikti derinimo tikslais, tačiau į šiuos matavimus neatsižvelgiama.
      Mikrofonas pastatomas 1,2 metro virš žemės ir 7,5 metrų atstumu nuo trajektorijos, kuria slenka traktoriaus vidurio linija CC, matuojant pirmiau nurodytai trajektorijai statmenoje linijoje PP’ (l paveikslas).
      Dvi linijos – AA’ ir BB’, lygiagrečios linijai PP’, – nubrėžiamos traktoriaus važiavimo kelyje: viena – 10 metrų iki linijos PP’, kita – 10 metrų už pastarosios linijos. Traktoriai linijos AA’ link važiuoja tolygiu greičiu, kaip nurodyta toliau. Tada degalų tiekimo sklendė kuo staigiau visiškai atidaroma ir paliekama visiškai atidaryta tol, kol traktoriaus galinė dalis (1) kerta liniją BB’; tada degalų tiekimo sklendė kuo staigiau uždaroma.
      Matavimo rezultatas – tai didžiausias užfiksuoto garso lygis.
      1.4.1.1.   Bandymo greitis – trys ketvirčiai didžiausio greičio, kuriuo traktorius važiuoja įjungus aukščiausią pavarą, naudojamą važiuoti keliu.
      1.4.1.2.   Rezultatų aiškinimas
      1.4.1.2.1.   Kad būtų atsižvelgiama į matuoklių netikslumus, kiekvieną kartą matuojant gauti rezultatai nustatomi iš prietaisais užfiksuotų duomenų atimant 1 dB (A).
      1.4.1.2.2.   Matavimai laikomi galiojančiais, jeigu einančių vienas po kito dviejų matavimų, atliktų toje pačioje traktoriaus pusėje, rezultatai skiriasi ne daugiau kaip 2 dB (A).
      1.4.1.2.3.   Bandymo rezultatas – tai didžiausias užfiksuotas garso lygis. Jeigu šis rezultatas viršija 1 dB (A), didžiausią leistiną išbandyto traktoriaus garso lygį, matuojama dar du kartus. Trijų iš keturių tokiu būdu gautų matavimų rezultatai privalo atitikti nustatytas ribas.

         Matavimų vietos, kai traktorius važiuoja

      1.4.2.   Nejudančio traktoriaus triukšmo matavimas (ne tipui patvirtinti, tačiau turi būti užregistruotas)
      1.4.2.1.   Triukšmamačio vieta
      Matuojama X taške (parodytas 2 paveiksle) 7 metrų atstumu nuo traktoriaus artimiausio paviršiaus.
      Mikrofonas pastatomas 1,2 metro atstumu virš žemės.
      1.4.2.2.   Matavimų skaičius
      Matuojama bent du kartus.
      1.4.2.3.   Traktoriaus bandymų sąlygos
      Traktoriaus variklis, kuriame nėra greičio reguliatoriaus, paleidžiamas trimis ketvirčiais sūkių per minutę. Varikliui veikiant tokiu greičiu, kaip nurodyta traktoriaus gamintojo, variklio galia būna didžiausia. Variklio sūkių skaičius per minutę matuojamas atskiru prietaisu, pvz., bandymo stendu ir tachometru. Jeigu varikliui sumontuotas greičio reguliatorius, kad variklis neviršytų greičio, kuriuo veikiant variklio galia didžiausia, variklis paleidžiamas veikti didžiausiu greičiu, kurį riboja reguliatorius.
      Prieš pradedant bet kokius matavimus, variklis įšildomas iki įprastos jo veikimo temperatūros.
      1.4.2.4.   Rezultatų aiškinimas
      Ataskaitoje pateikiami visi užfiksuoti garso lygio duomenys.
      Jeigu įmanoma, nurodomas variklio galiai apskaičiuoti naudotas būdas. Taip pat nurodoma traktoriaus eksploatacinė masė.
      Matavimai laikomi galiojančiais, jeigu einančių vienas po kito dviejų matavimų, atliktų toje pačioje traktoriaus pusėje, rezultatai skiriasi ne daugiau kaip 2 dB (A).
      Matavimo rezultatai – tai didžiausias matavimo metu užfiksuotas skaičius.

         Matavimų vietos, kai traktorius stovi

      2.   IŠMETIMO SISTEMA (SLOPINTUVAS)

      2.1.   Jeigu traktoriuje sumontuotas įtaisas, suprojektuotas išmetimo dujų triukšmui sumažinti (slopintuvas), taikomi šio 2 punkto reikalavimai. Jeigu prie įleidimo angos variklyje yra sumontuotas oro filtras, reikalingas, kad būtų laikomasi reikalavimų dėl leistino garso lygio, filtras laikomas slopintuvo sudėtine dalimi ir filtrui galioja šio 2 punkto nuostatos.
      Išmetamasis galinis vamzdis turi būti tokioje vietoje, kad išmetamosios dujos negalėtų patekti į kabiną.
      2.2.   Prie traktoriaus tipo patvirtinimo sertifikato turi būti pridėtas išmetimo sistemos brėžinys.
      2.3.   Slopintuvas turi būti įskaitomai ir nenutrinamai pažymėtas ženklu, nurodančiu slopintuvo modelį ir tipą.
      2.4.   Slopintuvo konstrukcijoje naudoti pluoštinę sugeriamąją medžiagą galima tik tada, jeigu laikomasi šių sąlygų:

                  2.4.1.

                  pluoštinės sugeriamosios medžiagos negalima dėti į slopintuvo dalis, kuriomis teka dujos;

                  2.4.2.

                  atitinkami įtaisai turi užtikrinti, kad pluoštinė sugeriamoji medžiaga išliks savo vietoje per visą slopintuvo naudojimo laiką;

                  2.4.3.

                  pluoštinė sugeriamoji medžiaga turi būti atspari temperatūrai, bent 20 % aukštesnei už darbinę temperatūrą (C laipsniai), galinčiai būti toje slopintuvo dalyje, kurioje yra pluoštinės sugeriamosios medžiagos.

         (1)  Jeigu traktorius velka priekabą, į tai neatsižvelgiama nustatant, kada kertama linija BB’.

      VII PRIEDAS
      A DALIS

         Panaikinama direktyva su vėlesniais pakeitimais)

         (nurodyta 6 straipsnyje)

                  Tarybos direktyva 74/151/EEB
                  (OL L 84, 1974 3 28, p. 25).

                  Tarybos direktyva 82/890/EEB
                  (OL L 378, 1982 12 31, p. 45).

                  tik 1 straipsnio 1 dalies nuorodos į Direktyvą 74/151/EEB

                  Komisijos direktyva 88/410/EEB
                  (OL L 200, 1988 7 26, p. 27).

                  Europos Parlamento ir Tarybos direktyva 97/54/EB
                  (OL L 277, 1997 10 10, p. 24).

                  tik 1 straipsnio pirmos įtraukos nuorodos į Direktyvą 74/151/EEB

                  Komisijos direktyva 98/38/EB
                  (OL L 170, 1998 6 16, p. 13).

                  Komisijos direktyva 2006/26/EB
                  (OL L 65, 2006 3 7, p. 22).

                  tik 1 straipsnis

            B DALIS

         Perkėlimo į nacionalinę teisę ir taikymo pradžios terminai

         (nurodyti 6 straipsnyje)

                  Direktyva

                  Perkėlimo terminas

                  Taikymo pradžios data

                  74/151/EEB

                  1975 m. rugsėjo 8 d.

                  —

                  82/890/EEB

                  1984 m. birželio 22 d.

                  —

                  88/410/EEB

                  1988 m. rugsėjo 30 d. (1)

                  —

                  97/54/EB

                  1998 m. rugsėjo 22 d.

                  1998 m. rugsėjo 23 d.

                  98/38/EB

                  1999 m. balandžio 30 d. (2)

                  —

                  2006/26/EB

                  2006 m. gruodžio 31 d. (3)

                  —

         (1)  Pagal Direktyvos 88/410/EEB 2 straipsnį:

         „1.   Nuo 1988 m. spalio 1 d. nė viena valstybė narė negali:

                     —

                     atsisakyti traktoriaus tipui suteikti EEB tipo patvirtinimą, išduoti Direktyvos 74/150/EEB 10 straipsnio 1 dalies paskutinėje įtraukoje nurodytą dokumentą arba suteikti nacionalinį tipo patvirtinimą, arba

                     —

                     uždrausti pradėti naudoti traktorius,

               jeigu šio tipo traktoriaus arba traktorių skystų degalų bakai, balastiniai svarmenys ir leidžiami triukšmo lygiai atitinka šios direktyvos nuostatas.
         2.   Nuo 1989 m. spalio 1 d. valstybės narės:

                     —

                     nebegali išduoti Direktyvos 74/150/EEB 10 straipsnio 1 dalies paskutinėje įtraukoje nurodyto dokumento traktoriaus, kurio skystų degalų bakai, balastiniai svarmenys ir leidžiami triukšmo lygiai neatitinka šios direktyvos nuostatų, tipui,

                     —

                     gali atsisakyti suteikti nacionalinį tipo patvirtinimą traktoriaus, kurio skystų degalų bakai, balastiniai svarmenys ir leidžiami triukšmo lygiai neatitinka šios direktyvos nuostatų, tipui.“

         (2)  Pagal Direktyvos 98/38/EB 2 straipsnį:

         „1.   Nuo 1999 m. gegužės 1 d. nė viena valstybė narė neturi teisės:

                     —

                     atsisakyti tam tikram traktorių tipui suteikti EB tipo patvirtinimą, išduoti Tarybos direktyvos 74/150/EEB 10 straipsnio 1 dalies trečioje įtraukoje nurodytą dokumentą arba suteikti nacionalinį tipo patvirtinimą,

                     —

                     uždrausti pradėti eksploatuoti traktorius,

               jei jie atitinka Direktyvos 74/151/EEB su pakeitimais, padarytais šia direktyva, reikalavimus.
         2.   Nuo 1999 m. spalio 1 d. valstybės narės:

                     —

                     jokiam traktorių tipui nebeišduoda Direktyvos 74/150/EEB 10 straipsnio 1 dalies trečioje įtraukoje nurodyto dokumento, jei tas tipas neatitinka Direktyvos 74/151/EEB su pakeitimais, padarytais šia direktyva, reikalavimų,

                     —

                     gali atsisakyti suteikti nacionalinį tipo patvirtinimą traktorių tipui, jei jis neatitinka Direktyvos 74/151/EEB su pakeitimais, padarytais šia direktyva, reikalavimų.“

         (3)  Pagal Direktyvos 2006/26/EB 5 straipsnį:

         „1.   Kai tai susiję su transporto priemonėmis, kurios atitinka reikalavimus, nustatytus Direktyvomis 74/151/EEB, 78/933/EEB, 77/311/EEB ir 89/173/EEB su pakeitimais, padarytais šia direktyva, nuo 2007 m. sausio 1 d. valstybės narės dėl su šios direktyvos reguliavimo dalyku susijusių priežasčių:

                     a)

                     neatsisako suteikti EB tipo patvirtinimą arba nacionalinį tipo patvirtinimą;

                     b)

                     nedraudžia registruoti, parduoti ar eksploatuoti tokią transporto priemonę.

               2.   Kai tai susiję su transporto priemonėmis, kurios neatitinka reikalavimų, nustatytų Direktyvomis 74/151/EEB, 78/933/EEB, 77/311/EEB ir 89/173/EEB su pakeitimais, padarytais šia direktyva, nuo 2007 m. liepos 1 d. valstybės narės dėl su šios direktyvos reguliavimo dalyku susijusių priežasčių:

                     a)

                     nebesuteikia EB tipo patvirtinimo;

                     b)

                     gali atsisakyti suteikti nacionalinį tipo patvirtinimą.

               3.   Kai tai susiję su transporto priemonėmis, kurios neatitinka reikalavimų, nustatytų Direktyvomis 74/151/EEB, 78/933/EEB, 77/311/EEB ir 89/173/EEB su pakeitimais, padarytais šia direktyva, nuo 2009 m. liepos 1 d. valstybės narės dėl su šios direktyvos reguliavimo dalyku susijusių priežasčių:

                     a)

                     atitikties sertifikatus, kurie pagal Direktyvos 2003/37/EB nuostatas pateikiami kartu su naujomis transporto priemonėmis, laiko nebetinkamais 7 straipsnio 1 dalies tikslams;

                     b)

                     gali atsisakyti registruoti, parduoti arba pradėti eksploatuoti naujas transporto priemones.“

      VIII PRIEDAS

         Atitikties lentelė

                  Direktyva 74/151/EEB

                  Direktyva 2006/26/EB

                  Ši direktyva

                  1 straipsnis

                  1 straipsnis

                  2 straipsnio 1 dalis

                  2 straipsnio 1 dalis

                  5 straipsnio 2 dalis

                  2 straipsnio 2 dalis

                  5 straipsnio 3 dalis

                  2 straipsnio 3 dalis

                  3 straipsnis

                  3 straipsnis

                  4 straipsnis

                  4 straipsnis

                  5 straipsnio 1 dalis

                  —

                  5 straipsnio 2 dalis

                  5 straipsnis

                  —

                  6 straipsnis

                  —

                  7 straipsnis

                  6 straipsnis

                  8 straipsnis

                  I–VI priedai

                  I–VI priedai

                  —

                  VII priedas

                  —

                  VIII priedas


title: 2000 m. lapkričio 20 d. Tarybos direktyva 2000/75/EB, nustatanti mėlynojo liežuvio ligos kontrolės ir likvidavimo reikalavimus

text:
Svarbus teisinis pranešimas

|

32000L0075

Oficialusis leidinys L 327 , 22/12/2000 p. 0074 - 0083

		Tarybos direktyva 2000/75/EB2000 m. lapkričio 20 d.nustatanti mėlynojo liežuvio ligos kontrolės ir likvidavimo reikalavimusEUROPOS SĄJUNGOS TARYBA,atsižvelgdama į Europos bendrijos steigimo sutartį,atsižvelgdama į 1992 m. gruodžio 17 d. Tarybos direktyvą 92/119/EEB, nustatančią Bendrijos bendrąsias tam tikrų gyvūnų ligų kontrolės priemones ir konkrečias priemones nuo kiaulių vezikulinės ligos [1], ypač į jos 15 straipsnio antrąją įtrauką,atsižvelgdama į Komisijos pasiūlymą,kadangi:(1) Remiantis Direktyvos 92/119/EEB 15 straipsniu, turėtų būti nustatytos specialiosios priemonės mėlynojo liežuvio ligai kontroliuoti ir likviduoti.(2) Epidemiologinės mėlynojo liežuvio ligos charakteristikos yra panašios į afrikinės arklių ligos charakteristikas.(3) Taryba yra priėmusi Direktyvą 92/35/EEB, nustatančią afrikinės arklių ligos kontrolės reikalavimus ir kovos su ja priemones [2].(4) Kovojant su mėlynojo liežuvio liga, kaip pavyzdžiu reikėtų remtis visomis Direktyvoje 92/35/EEB nurodytomis priemonėmis, skirtomis kovai su afrikine arklių liga, jas pakeitus atsižvelgiant į mėlynojo liežuvio ligai jautrių gyvūnų rūšių auginimo ypatybes.(5) Turėtų būti nustatytos taisyklės, reglamentuojančios ligai jautrių gyvūnų rūšių ir jų spermos, kiaušialąsčių, ir embrionų išvežimą iš tų vietovių, kurioms dėl ligos protrūkio taikomi apribojimai.(6) Mėlynojo liežuvio ligos protrūkio atveju taikomas 1990 m. birželio 26 d. Tarybos sprendimo 90/424/EEB dėl išlaidų veterinarijos srityje [3] 3 straipsnis.(7) Turi būti nustatyta glaudaus valstybių narių ir Komisijos bendradarbiavimo tvarka,PRIĖMĖ ŠIĄ DIREKTYVĄ:1 straipsnisŠia direktyva nustatomos mėlynojo liežuvio ligos kontroliavimo taisyklės ir jos likvidavimo priemonės.2 straipsnisŠioje direktyvoje:"ūkis" : reiškia žemės ūkio ar kitą įmonę, kurioje mėlynojo liežuvio ligai jautrios gyvūnų rūšys yra nuolat ar laikinai laikomos ar auginamos;"jautrios gyvūnų rūšys" : reiškia visus atrajotojus;"gyvūnas (-ai)" : reiškia jautrioms gyvūnų rūšims priklausantį (-ius) gyvūną (-us), išskyrus laukinius gyvūnus, kurių atžvilgiu, remiantis 20 straipsnio 2 dalyje nurodyta tvarka, gali būti patvirtintos specialiosios nuostatos;"savininkas" arba "laikytojas" : reiškia fizinį (-ius) ar juridinį (-ius) asmenį (-is), kuris (-ie) yra gyvūnų savininkas (-ai) arba kuriam (-iems) yra pavesta laikyti gyvūnus už piniginį atlyginimą arba neatlygintinai;"užkrato nešiotojas" : reiškia Culicoides imicola rūšies vabzdį arba bet kurį kitą Culicoides šeimos vabzdį, kuris gali pernešti mėlynojo liežuvio ligą, atpažįstamą 20 straipsnio 2 dalyje nurodyta tvarka, Veterinarijos moksliniam komitetui pareiškus savo nuomonę;"įtarimas" : reiškia klinikinių mėlynojo liežuvio ligos požymių atsiradimą jautriose gyvūnų rūšyse kartu su epidemiologiniais duomenimis, kurie patvirtina šią galimybę;"patvirtinimas" : reiškia laboratorinių tyrimų rezultatais pagrįstą kompetentingos institucijos pareiškimą apie mėlynojo liežuvio ligos pasirodymą tam tikroje vietovėje; tačiau epidemijos atveju kompetentinga institucija gali patvirtinti ligą, remdamasi klinikinių ir (arba) epidemiologinių tyrimų rezultatais;"kompetentinga institucija" : reiškia valstybės narės pagrindinę instituciją, atsakingą už veterinarinius patikrinimus, arba bet kurią veterinarinę įstaigą, kuriai ji perdavė tą atsakomybę;"oficialiai paskirtas veterinarijos gydytojas" : reiškia kompetentingos institucijos paskirtą veterinarijos gydytoją.3 straipsnisValstybės narės užtikrina, kad kompetentingai institucijai būtų nedelsiant pranešama apie patvirtintus mėlynojo liežuvio ligos atvejus arba jų įtarimą.4 straipsnis1. Jeigu įtariama, kad ūkyje, esančiame tokiame regione, kuriam netaikomi šioje direktyvoje nustatyti apribojimai, vienas arba daugiau gyvūnų yra užsikrėtę mėlynojo liežuvio liga, valstybės narės užtikrina, kad oficialiai paskirtas veterinarijos gydytojas tuoj pat pradėtų taikyti oficialius tyrimo būdus, kad patvirtintų arba paneigtų minėtosios ligos atsiradimą.2. Pranešęs apie įtariamą užsikrėtimą, oficialiai paskirtas veterinarijos gydytojas:a) taiko įtariamam ūkiui (ūkiams) oficialią priežiūrą;b) organizuoja:i) gyvūnų surašymą nurodant, kiek kiekvienos rūšies gyvūnų jau krito, kiek yra užsikrėtę arba gali užsikrėsti, ir papildant tą sąrašą priklausomai nuo to, kiek gyvūnų buvo atsivesti arba krito įtariamuoju laikotarpiu; registruojama informacija turi būti pateikiama jos paprašius ir gali būti patikrinta kiekvienos apžiūros metu;ii) vietų, kurios yra palankios užkrato nešiotojui išsilaikyti arba prisitaikyti, ir ypač vietų, kurios yra palankios užkrato nešiotojui daugintis, surašymą;iii) 7 straipsnyje nurodytą epidemiologinį tyrimą;c) sistemingai lankosi ūkyje (ūkiuose), kur atlieka išsamų įtariamų sergant arba kritusių gyvulių klinikinį tyrimą arba skrodimą ir ima mėginius laboratoriniams tyrimams, jeigu jie būtini;d) užtikrina, kad:i) būtų uždraustas bet koks gyvūnų įvežimas į ūkį (-ius) arba išvežimas iš jo (-ų);ii) užkrato nešiotojo aktyvumo laikotarpiu gyvūnai nebūtų išleidžiami iš jų laikymui skirtų patalpų, jeigu, jo nuomone, šiai priemonei įgyvendinti yra reikiamos sąlygos;iii) leistinais insekticidais būtų reguliariai apdorojami gyvūnai, pastatai, ir jų aplinka (ypač tos vietos, kur veisiasi Culicoides populiacija). Siekiant sumažinti užkrato nešiotojų invaziją, kompetentinga institucija nustato užkrato nešiotojus naikinančių medžiagų proporcijas, atsižvelgdama į naudojamo insekticido poveikį ir į klimatines sąlygas;iv) ūkyje kritusių gyvūnų skerdenos būtų sunaikintos, pašalintos, sudegintos arba užkastos vadovaujantis 1990 m. lapkričio 27 d. Tarybos direktyva 90/667/EEB, nustatančia veterinarines gyvūninės kilmės atliekų šalinimo, perdirbimo, jų pateikimo į rinką ir gyvūninės arba žuvies kilmės pašaruose esančių ligų sukėlėjų prevencijos veterinarijos taisykles ir iš dalies keičiančia Direktyvą 90/425/EEB [4].3. Kol bus įdiegtos šio straipsnio 2 dalyje minėtos priemonės, bet kurių įtariamų sergant minėta liga gyvūnų savininkas arba laikytojas imasi visų būtinų atsargos priemonių, užtikrinančių šio straipsnio 2 dalies d punkto i ir ii papunkčių nuostatų laikymąsi.4. Kompetentinga institucija gali taikyti šio straipsnio 2 dalyje nurodytas priemones kitiems ūkiams, jei jų buvimo vieta, geografinė padėtis arba ryšiai su tuo ūkiu, kurio gyvūnai įtariami sergant, leidžia įtarti, kad ir jie galėjo užsikrėsti.5. Be šio straipsnio 2 dalies nuostatų, 20 straipsnio 2 dalyje nurodyta tvarka dar gali būti nustatytos ir ypatingosios nuostatos dėl aplinkos, kurioje gyvūnai gyvena laisvi.6. Šiame straipsnyje aprašytas priemones oficialiai paskirtas veterinarijos gydytojas nutraukia tik tada, kai kompetentingai institucijai nekyla įtarimų dėl mėlynojo liežuvio ligos atvejų.5 straipsnisNuo mėlynojo liežuvio ligos gali būti vakcinuojama tik laikantis šios direktyvos nuostatų.6 straipsnis1. Jeigu mėlynojo liežuvio ligos atsiradimas yra oficialiai patvirtintas, oficialiai paskirtas veterinarijos gydytojas:a) pranešęs Komisijai, organizuoja gyvūnų skerdimą, būtiną, kad epidemija neišplistų;b) organizuoja pirmiau minėtų gyvūnų skerdenų naikinimą, pašalinimą, deginimą arba užkasimą laikantis Direktyvos 90/667/EEB nuostatų;c) 4 straipsnyje nurodytas priemones taiko ir tiems ūkiams, kurie yra 20 km spinduliu (įskaitant 8 straipsnyje nurodytą apsaugos zoną) aplink užkrėstą ūkį (-ius);d) įgyvendina priemones, patvirtintas atsižvelgiant į 20 straipsnio 2 dalyje nustatytą tvarką, ir ypač tas, kurios yra susijusios su vakcinacijos programos ar kitų alternatyvių priemonių įdiegimu; prireikus valstybių narių kompetentingos institucijos gali imtis iniciatyvos pradėti vakcinacijos programą, apie tai informuodamos Komisiją;e) vadovaudamasis 7 straipsniu, atlieka epidemiologinį tyrimą.Tačiau, nukrypstant nuo šio straipsnio c punkto, nuostatos, taikomos gyvūnų įvežimui į zoną ir išvežimui iš jos, gali būti priimtos atsižvelgiant į 20 straipsnio 2 dalyje nurodytą tvarką.2. Kompetentinga institucija gali šio straipsnio 1 dalies c punkte nurodytą zoną išplėsti arba sumažinti, atsižvelgdama į geografinę, ekologinę ar meteorologinę padėtį; apie tai ji informuoja Komisiją.3. Jeigu šio straipsnio 1 dalies c punkte nurodyta zona yra kelių valstybių narių teritorijose, tų valstybių narių kompetentingos institucijos bendradarbiauja apibrėžiant šią zoną. Jeigu reikia, zona apibrėžiama 20 straipsnio 2 dalyje nurodyta tvarka.7 straipsnis1. Epidemiologiniu tyrimu nustatoma:a) galima mėlynojo liežuvio ligos trukmė ūkyje;b) galimas mėlynojo liežuvio ligos atsiradimo ūkyje šaltinis ir kiti ūkiai, kuriuose gali būti gyvūnų, užkrėstų to paties šaltinio;c) ligos užkrato nešiotojų buvimas ir jų pasiskirstymas;d) gyvūnų įvežimas į užkrėstus ūkius ir jų skerdenų išvežimas iš ūkių.2. Tam, kad būtų galima kuo tiksliau suderinti visas priemones, garantuojančias, kad mėlynojo liežuvio liga bus likviduota kuo greičiau, ir tam, kad būtų galima atlikti epidemiologinį tyrimą, įkuriamas užkrečiamųjų ligų kontrolės centras.Bendrosios taisyklės nacionaliniam užkrečiamųjų ligų kontrolės centrui ir Bendrijos teritorinių užkrečiamųjų ligų kontrolės centrui nustatomos atsižvelgiant į 20 straipsnio 2 dalyje nurodytą tvarką.8 straipsnis1. Valstybės narės užtikrina, kad, be 6 straipsnyje nurodytų priemonių, kompetentinga institucija dar nustatytų apsaugos ir priežiūros zonas. Nustatant šias zonas atsižvelgiama į su mėlynojo liežuvio liga susijusias geografines, administracines, ekologines ir epizootines sąlygas bei kontrolės struktūras.2. a) a) Apsaugos zoną sudaro Bendrijos teritorijos dalis, esanti mažiausiai 100 km spinduliu aplink visą užkrėstą ūkį;b) priežiūros zoną sudaro Bendrijos teritorijos dalis, esanti mažiausiai 50 km atstumu nuo apsaugos zonos, kurioje per paskutiniuosius dvylika mėnesių gyvūnai nebuvo vakcinuojami;c) jeigu šios zonos yra kelių valstybių narių teritorijose, šių valstybių narių kompetentingos institucijos bendradarbiauja apibrėžiant a ir b punktuose minėtas zonas;d) tačiau, jeigu reikia, apsaugos ir priežiūros zonos gali būti nustatomos 20 straipsnio 2 dalyje nurodyta tvarka.3. Gavus tinkamai pagrįstą valstybės narės prašymą, 20 straipsnio 2 dalyje nurodyta tvarka gali būti priimtas sprendimas dėl šio straipsnio 2 dalyje apibrėžtų zonų ribų pakeitimo, atsižvelgiant į:a) geografinę padėtį ir ekologinius veiksnius;b) meteorologines sąlygas;c) užkrato nešiotojų buvimą ir pasiskirstymą;d) epizootinių tyrimų, atliekamų pagal 7 straipsnio nuostatas, rezultatus;e) laboratorinių tyrimų rezultatus;f) kontrolės priemonių, ypač vabzdžių naikinimo, taikymą.9 straipsnis1. Valstybės narės užtikrina, kad apsaugos zonoje būtų taikomos tokios priemonės:a) būtų nustatyti visi zonoje gyvūnus laikantys ūkiai;b) kompetentinga institucija įgyvendintų epidemijos priežiūros programą, pagrįstą saugomų galvijų (arba, jeigu tokių nėra, kitų atrajotojų rūšių) grupių ir užkrato nešiotojų populiacijų stebėjimu; ši programa gali būti sudaryta atsižvelgiant į 20 straipsnio 2 dalyje nurodytą tvarką;c) būtų uždrausta išvežti gyvūnus iš zonos. Tačiau, remiantis 20 straipsnio 2 dalyje nurodyta tvarka, gali būti patvirtintos uždraudimo išvežti gyvūnus išimtys, ypač gyvūnams, laikomiems toje zonos dalyje, kur patvirtintais duomenimis nėra išplitęs virusas ir nėra užkrato nešiotojų.2. Be šio straipsnio 1 dalyje nurodytų priemonių, 20 straipsnyje nustatyta tvarka arba valstybės narės iniciatyva gali būti priimamas sprendimas vakcinuoti gyvūnus nuo mėlynojo liežuvio ligos ir apsaugos zonoje juos ženklinti; apie tai informuojama Komisija.10 straipsnisValstybės narės užtikrina, kad:1) priežiūros zonoje būtų taikomos 9 straipsnio 1 dalyje nurodytos priemonės;2) priežiūros zonoje būtų uždrausta vakcinuoti nuo mėlynojo liežuvio ligos.11 straipsnis6, 8, 9 ir 10 straipsniuose numatytos priemonės gali būti iš dalies keičiamos ar panaikinamos 20 straipsnio 2 dalyje nurodyta tvarka.12 straipsnisNukrypstant nuo 9 ir 10 straipsnių, nuostatos, taikytinos gyvūnų įvežimui į apsaugos ir priežiūros zonas ir išvežimui iš jų, apibrėžiamos 20 straipsnio 2 dalyje nurodyta tvarka.Priėmus pirmojoje pastraipoje nurodytą sprendimą, prekybai taikytinos taisyklės nustatomos ta pačia tvarka.13 straipsnisJeigu mėlynojo liežuvio liga tam tikruose regionuose yra ypač išplitusi, 20 straipsnio 2 dalyje nurodyta tvarka tvirtinamos bet kurios papildomos priemonės, kurių turi imtis suinteresuotosios valstybės narės.14 straipsnisValstybės narės užtikrina, kad kompetentinga institucija imtųsi visų būtinų priemonių, kad visi apsaugos ir priežiūros zonose dirbantys asmenys būtų išsamiai informuoti apie galiojančius apribojimus, ir kad ji pati imtųsi veiksmų, būtinų, kad tos priemonės būtų tinkamai įgyvendintos.15 straipsnis1. Kiekvienoje valstybėje narėje paskiriama nacionalinė laboratorija, kuri atliktų šioje direktyvoje numatytus laboratorinius tyrimus. Šios nacionalinės laboratorijos ir jų teisės bei pareigos yra išvardytos šios direktyvos I priede.2. I priede išvardytos nacionalinės laboratorijos palaiko ryšį su 16 straipsnyje nurodyta Bendrijos etalonine laboratorija.16 straipsnisBendrijos etaloninė laboratorija, tirianti mėlynojo liežuvio ligą, yra nurodyta II priede. Nepažeidžiant Sprendimo 90/424/EEB, ypač jo 28 straipsnio, nuostatų, šios laboratorijos funkcijos ir pareigos apibrėžtos II priedo B skyriuje.17 straipsnisJei būtina, siekiant užtikrinti, kad ši direktyva būtų taikoma vienodai, Komisijos ekspertai kartu su kompetentingomis institucijomis gali atlikti patikrinimus vietoje. Tuo tikslu, jie gali apžiūrėti tipinį procentą ūkių, kad patikrintų, ar kompetentingos institucijos kontroliuoja, kaip laikomasi šios direktyvos nuostatų. Apie atliktų patikrinimų rezultatus Komisija praneša valstybėms narėms.Valstybė narė, kurios teritorijoje atliekamas patikrinimas, savo pareigas atliekantiems ekspertams suteikia visą reikalingą pagalbą.Bendrosios šio straipsnio įgyvendinimo taisyklės tvirtinamos 20 straipsnio 2 dalyje nurodyta tvarka.18 straipsnis1. Kiekviena valstybė narė parengia nepaprastosios padėties planą, kuriame nurodo, kaip ji įgyvendins šioje direktyvoje numatytas priemones.Šiame plane turėtų būti numatyta galimybė naudotis patalpomis, įrenginiais, darbuotojais ir visomis kitomis tinkamomis medžiagomis, reikalingomis tam, kad liga būtų likviduojama greitai ir veiksmingai.2. Šio straipsnio 1 dalyje minėtų planų sudarymo reikalavimai yra pateikti III priede.Pagal šiuos reikalavimus parengti planai pateikiami Komisijai ne vėliau kaip po trijų mėnesių nuo šios direktyvos įsigaliojimo.Komisija išnagrinėja šiuos planus, kad nustatytų, ar jie gali padėti pasiekti pageidaujamą tikslą, ir pasiūlo konkrečiai valstybei narei reikiamus pakeitimus, inter alia, siekiant užtikrinti jų plano suderinamumą su kitų valstybių narių planais.Planus, jeigu reikia, pataisytus, Komisija tvirtina 20 straipsnio 2 dalyje nurodyta tvarka.Ta pačia tvarka vėliau planai gali būti taisomi arba papildomi atsižvelgiant į pasikeitusią padėtį.19 straipsnisPrireikus Taryba, remdamasi Komisijos siūlymu, kvalifikuota balsų dauguma gali iš dalies keisti direktyvą.Priedai iš dalies keičiami 20 straipsnio 2 dalyje nurodyta tvarka.Šiai direktyvai įgyvendinti reikalingos išsamios taisyklės tvirtinamos 20 straipsnio 2 dalyje nurodyta tvarka.20 straipsnis1. Komisijai padeda Veterinarijos nuolatinis komitetas.2. Kai daromos nuorodos į šią straipsnio dalį, taikomi Sprendimo 1999/468/EB 5 ir 7 straipsniai [5].Sprendimo 1999/468/EB 5 straipsnio 6 dalyje nurodytas laikotarpis yra 15 dienų.3. Komitetas tvirtina savo darbo tvarkos taisykles.21 straipsnis20 straipsnio 2 dalyje nurodyta tvarka Komisija gali dvejų metų laikotarpiui patvirtinti laikinąsias priemones, kurios padėtų pereiti prie šioje direktyvoje nurodytų naujų priemonių.22 straipsnis1. Valstybės narės priima įstatymus ir teisės aktus, kurie, įsigalioję ne vėliau kaip iki 2002 m. sausio 1 d., įgyvendina šią direktyvą. Apie tai jos nedelsdamos praneša Komisijai.Valstybės narės, priimdamos šias priemones, daro jose nuorodą į šią direktyvą, arba tokia nuoroda daroma jas oficialiai skelbiant. Nuorodos darymo tvarką nustato valstybės narės.2. Valstybės narės pateikia Komisijai šios direktyvos taikymo srityje priimtų nacionalinės teisės aktų pagrindinių nuostatų tekstus.23 straipsnisŠi direktyva skirta valstybėms narėms.Priimta Briuselyje, 2000 m. lapkričio 20 d.Tarybos varduPirmininkasJ. Glavany[1] OL L 62, 1993 3 15, p. 69. Direktyva su pakeitimais, padarytais 1994 m. Prisijungimo aktu.[2] OL L 157, 1992 6 10, p. 19. Direktyva su pakeitimais, padarytais 1994 m. Prisijungimo aktu.[3] OL L 224, 1990 8 18, p. 19. Direktyva su paskutiniais pakeitimais, padarytais Reglamentu (EB) Nr. 1258/1999 (OL L 160, 1999 6 26, p. 103).[4] OL L 363, 1990 12 27, p. 51. Direktyva su paskutiniais pakeitimais, padarytais 1994 m. Prisijungimo aktu.[5] OL L 184, 1999 7 17, p. 2.--------------------------------------------------I PRIEDASA. LISTA DE LOS LABORATORIOS NACIONALES DE LA FIEBRE CATARRAL OVINALISTE OVER NATIONALE LABORATORIER FOR BLUETONGUELISTE DER FÜR DIE BLAUZUNGENKRANKHEIT ZUSTÄNDIGEN NATIONALEN LABORATORIENΚΑΤΑΛΟΓΟΣ ΕΘΝΙΚΩΝ ΕΡΓΑΣΤΗΡΙΩΝ ΓΙΑ ΤΟΝ ΚΑΤΑΡΡΟΪΚΟ ΠΥΡΕΤΟ ΤΟΥ ΠΡΟΒΑΤΟΥLIST OF THE NATIONAL BLUETONGUE LABORATORIESLISTE DES LABORATOIRES NATIONAUX POUR LA FIÈVRE CATARRHALE DU MOUTONELENCO DEI LABORATORI NAZIONALI PER LA FEBBRE CATARRALE DEGLI OVINILIJST VAN DE NATIONALE LABORATORIA VOOR BLUETONGUELISTA DOS LABORATÓRIOS NACIONAIS EM RELAÇÃO À FEBRE CATARRAL OVINALUETTELO KANSALLISISTA LAMPAAN BLUETONGUE-TAUTIA VARTEN NIMETYISTÄ LABORATORIOISTAFÖRTECKNING ÖVER NATIONELLA LABORATORIER FÖR BLUETONGUEBelgija Centrum voor Onderzoek in Diergeneeskunde en Agrochemie (CODA)/Centre d’études et de recherches vétérinaires et agrochimiques (CERVA)Groeselenbergstraat 99/Rue Groeselenberg 99B-1180Brussel/BruxellesTel. (32-2) 375 44 55Faks. (32-2) 375 09 79El. paštas: piker@var.fgov.beDanija Statens Veterinare Institut for VirusforskningLindholmDK-4771KalvehaveTel. (45) 55 86 02 00Faks. (45) 55 86 03 00El. paštas: sviv@vetvirus.dkVokietija Bundesforschungsanstalt für Viruskrankheiten der TiereAnstaltsteil TübingenPostfach 11 49D-72001TübingenTel. (49) 70 71 96 72 55Faks. (49) 70 71 96 73 03Graikija Ministry of AgricultureCentre of Athens Veterinary InstitutionsVirus DepartmentNeapoleos Str. 25GR-15310Ag. ParaskeviAthensTel. (30-1) 601 14 99, 601 09 03Faks. (30-1) 639 94 77Ispanija Centro de Investigación en Sanidad Animal INIA-CISAD. Josè Manuel Sánchez VizcaínoCarretera de Algete-El Casar, km 8, ValdeolmosE-20180MadridTel. (34) 916 20 22 16Faks. (34) 916 20 22 47El. paštas: vizcaino@inia.esPrancūzija CIRAD-EMVTCampus international del BaillarguetBP 5035F-34032MontpellierCedex 1Tel. (33-4) 67 59 37 24Faks. (33-4) 67 59 37 98El. paštas: bastron@cirad.frAirija Central Veterinary Research LaboratoryAbbotstownCastleknockDublin15IrelandTel. (353-1) 607 26 79Faks. (353-1) 822 03 63El. paštas: reillypj@indigo.ieItalija CESME presso IZSVia Campo BoarioI-64100TeramoTel. (39) 0861 33 22 16Faks. (39) 0861 33 22 51El. paštas: Cesme@IZS.itLiuksemburgas Centre d'études et de recherches vétérinaires et agrochimiques (CERVA)Rue Groeselenberg 99B-1180BruxellesTel. (32-2) 375 44 55Faks. (32-2) 375 09 79El. paštas: piker@var.fgov.beOlandija ID-DLOEdelhertweg 158219PH LelystadNederlandTel. (0031-0320) 23 82 38Faks. (0031-0320) 23 80 50El. paštas: postkamer@id.dlo.nlAustrija Bundesanstalt für Virusseuchenbekämpfung bei HaustierenRobert Kochgasse 17A-2340MödlingTel. (43-2) 236 466 40-0Faks. (43-2) 236 466 40-941El. paštas: BATSB VetMoedling@compuserve.comPortugalija Laboratório Nacional de Investigação VeterináriaEstrada de Benfica, 701P-1549-011LisboaTel. (351) 21 711 52 00Faks. (351) 21 711 53 836El. paštas: dir.Inlv@mail.telepac.ptSuomija Danish Institute for Virus ResearchLindholmDK-4771KalvehaveTel. (45) 55 86 02 00Faks. (45) 55 86 03 00El. paštas: sviv@vetvirus.dkŠvedija Statens veterinärmedicinska anstalt, SVAS-751 89UppsalaTel. (00-46) 18 67 40 00Faks. (00-46) 18 30 91 62El. paštas: sva@sva.seJungtinė Karalystė Institute for Animal HealthPirbright LaboratoryAsh RoadPirbrightWokingSurreyGU24 ONFUnited KingdomTel. (44-1483) 23 24 41Faks. (44-1483) 23 24 48El. paštas: philip-mellor@bbsrc.ac.ukB. NACIONALINIŲ MĖLYNOJO LIEŽUVIO LIGOS LABORATORIJŲ FUNKCIJOS IR PAREIGOSNacionalinės mėlynojo liežuvio ligos tyrimo laboratorijos yra atsakingos už standartų ir diagnostikos metodų, nustatytų kiekvienoje valstybės narės diagnostinėje laboratorijoje, derinimą, už reagentų naudojimą ir už vakcinos bandymus. Tuo tikslu jos:a) gali aprūpinti diagnostiniais reagentais tas diagnostines laboratorijas, kurios to prašo;b) kontroliuoja visų toje valstybėje narėje naudojamų diagnostinių reagentų kokybę;c) periodiškai organizuoja lyginamuosius bandymus;d) saugo iš toje valstybėje narėje patvirtintų mėlynojo liežuvio ligos virusų išskirtąizoliatą;e) užtikrina regioninėse diagnostikos laboratorijose gautų teigiamų rezultatų patvirtinimą.--------------------------------------------------II PRIEDASA. LABORATORIO COMUNITARIO DE REFERENCIA DE LA FIEBRE CATARRAL OVINAEF-REFERENCELABORATORIUM FOR BLUETONGUEGEMEINSCHAFTLICHES REFERENZLABORATORIUM FÜR DIE BLAUZUNGENKRANKHEITΚΟΙΝΙΤΙΚΟ ΕΡΓΑΣΤΗΡΙΟ ΑΝΑΦΟΡΑΣ ΓΙΑ ΤΟΝ ΚΑΤΑΡΡΟΪΚΟ ΠΥΡΕΤΟ ΤΟΥ ΠΡΟΒΑΤΟΥCOMMUNITY REFERENCE LABORATORY FOR BLUETONGUELABORATOIRE COMMUNAUTAIRE DE RÉFÉRENCE POUR LA FIÈVRE CATARRHALE DU MOUTONLABORATORIO COMUNITARIO DI RIFERIMENTO PER LA FEBBRE CATARRALE DEGLI OVINICOMMUNAUTAIR REFERENTIELABORATORIUM VOOR BLUETONGUELABORATÓRIO COMUNITÁRIO DE REFERÊNCIA EM RELAÇÃO À FEBRE CATARRAL OVINALAMPAAN BLUETONGUE-TAUTIA VARTEN NIMETTY YHTEISÖN VERTAILULABORATORIOGEMENSKAPENS REFERENSLABORATORIUM FÖR BLUETONGUEAFTC Institute for Animal HealthPirbright LaboratoryAsh RoadPirbrightWokingSurreyGU24 ONFUnited KingdomTel. (44-1483) 23 24 41Faks. (44-1483) 23 24 48El. paštas: philip-mellor@bbsrc.ac.ukB. BENDRIJOS ETALONINĖS LABORATORIJOS MĖLYNOJO LIEŽUVIO LIGAI TIRTI FUNKCIJOS IR PAREIGOSBendrijos etaloninė laboratorija atlieka šias funkcijas ir pareigas:1) konsultuodamasi su Komisija, derina valstybių narių mėlynojo liežuvio ligos diagnozavimo metodus, visų pirma taip:a) rūšiuoja, laiko ir tiekia mėlynojo liežuvio ligos viruso štamus serologiniams bandymams bei serumui paruošti;b) aprūpina nacionalines etalonines laboratorijas standartiniais serumais ir kitais standartiniais reagentais, kad būtų suvienodinti visose valstybėse narėse atliekami tyrimai ir jiems naudojami reagentai;c) renka ir tvarko mėlynojo liežuvio ligos viruso štamų ir izoliatų kolekciją;d) organizuoja periodinius Bendrijos diagnostikos procedūrų palyginamuosius tyrimus;e) renka ir lygina duomenis bei informaciją apie taikomus diagnostikos metodus ir apie Bendrijoje atliktų tyrimų rezultatus;f) pačiais moderniausiais metodais, leidžiančiais geriau suvokti mėlynojo liežuvio ligos epizootiją, apibūdina mėlynojo liežuvio ligos viruso izoliatų savybes;g) stebi ir kontroliuoja mėlynojo liežuvio ligos priežiūrą, epizootiją ir prevenciją visame pasaulyje;2) aktyviai padeda nustatyti mėlynojo liežuvio ligos protrūkius valstybėse narėse, t. y. gauna viruso izoliatus, kad juos ištirtų ir patvirtintų, charakterizuotų bei atliktų epizootinius tyrimus;3) skatina ekspertus mokytis laboratorinio diagnozavimo ir tobulinti savo žinias, kad visoje Bendrijoje būtų suderinti diagnozavimo metodai;4) keičiasi informacija su Tarptautiniu epizootijų biuro (TEB) paskirta pasauline mėlynojo liežuvio ligos tyrimo laboratorija, ypač apie padėties, susijusios su mėlynojo liežuvio liga, gerinimą visame pasaulyje.--------------------------------------------------III PRIEDASBŪTINIAUSI NEPAPRASTOSIOS PADĖTIES PLANAMS KELIAMI REIKALAVIMAINepaprastosios padėties planai turi atitikti bent šiuos reikalavimus:1) turi būti įkurtas nacionalinis užkrečiamųjų ligų kontrolės centras, derinantis visas toje valstybėje narėje taikomas ligos kontrolės priemones;2) turi būti pateiktas teritorinių užkrečiamųjų ligų kontrolės centrų, turinčių tinkamas sąlygas vykdyti ligos kontroliavimo priemones vietiniu mastu, sąrašas;3) turi būti pateikta išsami informacija apie kontrolės priemones taikantį personalą, jų kvalifikaciją ir atsakomybę;4) kiekvienas teritorinis užkrečiamųjų ligų kontrolės centras turi turėti galimybę skubiai susisiekti su asmenimis arba organizacijomis, tiesiogiai arba netiesiogiai susijusiais su ligos protrūkiu;5) turi būti prieinami reikalingi įrenginiai ir medžiagos, kad būtų galima tinkamai taikyti padarinių likvidavimo priemones;6) turi būti duoti išsamūs nurodymai dėl veiksmų, kurių būtina imtis, įskaitant skerdenos pašalinimo būdus, įtarus ir patvirtinus užsikrėtimą arba užkrėtimą;7) turi būti nustatytos mokymo programos, siekiant gerinti ir tobulinti kvalifikaciją šioje srityje, ir administracinė tvarka;8) diagnostinėse laboratorijose, atliekant skrodimą, turi būti skerdenos patikrinimui skirtos patalpos, sudarytos galimybės atlikti serologinius, histologinius ir kt. tyrimus, garantuoti greitą diagnozavimą (tuo tikslu turėtų būti numatytos priemonės, leidžiančios greitai nugabenti mėginius);9) turi būti pateikta išsami informacija apie apskaičiuotą mėlynojo liežuvio ligos vakcinos kiekį, kurio reikės atstatyti skubiai vakcinacijai sunaudotą vakciną;10) turi būti priimtos teisinės nuostatos dėl nepaprastosios padėties planų įgyvendinimo.--------------------------------------------------