title: 1995 m. gruodžio 22 d. Tarybos direktyva 95/70/EB, nustatanti būtiniausias Bendrijos tam tikrų dvigeldžių moliuskų ligų kontrolės priemones

text:
Svarbus teisinis pranešimas

|

31995L0070

Oficialusis leidinys L 332 , 30/12/1995 p. 0033 - 0039

		Tarybos direktyva 95/70/EB1995 m. gruodžio 22 d.nustatanti būtiniausias Bendrijos tam tikrų dvigeldžių moliuskų ligų kontrolės priemonesEUROPOS SĄJUNGOS TARYBA,atsižvelgdama į Europos bendrijos steigimo sutartį, ypač į jos 43 straipsnį,atsižvelgdama į Komisijos pasiūlymą [1],atsižvelgdama į Europos Parlamento nuomonę [2],kadangi moliuskai yra įtraukti į Sutarties II priedą; kadangi prekyba moliuskais yra svarbus vandens ūkio sektoriaus pajamų šaltinis;kadangi moliuskų ligos, išvardytos 1991 m. sausio 28 d. Tarybos direktyvos 91/67/EEB dėl gyvūnų sveikatos reikalavimų, reglamentuojančių akvakultūros gyvūnų ir jų produktų tiekimą į rinką [3], A priedo II sąraše, turi labai didelį poveikį kiautuotųjų vėžiagyvių pramonei; kadangi trečiosiose šalyse pasitaiko kitų panašų poveikį turinčių ligų, kadangi turėtų būti sudarytas tokių ligų sąrašas, o Komisijai suteikta teisė derinti šį sąrašą atsižvelgiant į pasiekimus gyvūnų sveikatos srityje;kadangi tokių ligų protrūkis gali greitai įgyti epizootinį mastą, sukelti mirtingumą ir taip sutrikdyti padėtį, kad labai sumažėtų kiaukutinių auginimo pramonės pelningumas;kadangi dėl to reikia nustatyti Bendrijos priemones, kurių būtina imtis kilus ligos protrūkiams, kad būtų užtikrintas racionalus kiautuotųjų vėžiagyvių auginimo pramonės plėtojimasis ir prisidėta prie gyvūnų sveikatos apsaugos Bendrijoje;kadangi valstybės narės turėtų Komisijai ir kitoms valstybėms narėms pranešti apie visus neįprasto dvigeldžių moliuskų mirtingumo atvejus;kadangi tokiu atveju privaloma imtis priemonių, kurių tikslas – neleisti ligai išplisti, visų pirma pašalinant iš ūkių ar atitinkamų zonų gyvus dvigeldžius moliuskus;kadangi, norint nustatyti, iš kur kilo liga, ir sustabdyti tolesnį jos plitimą, būtina atlikti išsamius epidemiologinius tyrimus;kadangi, siekiant užtikrinti veiksmingą kontrolės sistemą, ligų diagnozavimas turi būti suvienodintas ir atliekamas prižiūrint atsakingoms laboratorijoms, o jų veiklos koordinavimą gali užtikrinti Bendrijos paskirtos etaloninės laboratorijos;kadangi tam, kad ši direktyva būtų taikoma vienodai, turi būti nustatyta Bendrijos tikrinimo procedūra;kadangi bendros ligų kontrolės priemonės yra minimalus pagrindas siekiant išlaikyti vienodus gyvūnų sveikatos reikalavimus;kadangi Komisijai turėtų būti pavesta priimti būtinas įgyvendinimo priemones,PRIĖMĖ ŠIĄ DIREKTYVĄ:1 straipsnisŠia direktyva nustatomos būtiniausios Bendrijos dvigeldžių moliuskų ligų, nurodytų direktyvoje, kontrolės priemonės.2 straipsnis1. Šioje direktyvoje, kiek tai įmanoma, vartojamos Direktyvos 91/67/EEB 2 straipsnyje ir Direktyvos 91/492/EEB [4] 2 straipsnyje pateiktos sąvokos.2. Be to, "pastebėtas neįprastas mirtingumas" – tai netikėtas mirtingumas, paliečiantis apie 15 % gyvūnų ir trunkantis trumpą laiką tarp dviejų patikrinimų (patvirtintas per 15 dienų). Veisykloje mirtingumas laikomas neįprastu, kai ūkininkas neišgauna lervų per laiką, kai skirtingi veisliniai vėžiagyviai išleidžia seriją ikrų. Veisykloje mirtingumas laikomas neįprastu, kai per trumpą laiką keliuose vamzdžiuose staiga miršta daug moliuskų.3 straipsnisValstybės narės užtikrina, kad visi dvigeldžius moliuskus auginantys ūkiai:1) būtų užregistruoti valstybinėje tarnyboje; ši registracija turi būti nuolat atnaujinama;2) darytų įrašus apie:a) į ūkį atvežamus gyvus dvigeldžius moliuskus ir juose atsispindėtų visa informacija apie jų pristatymą, skaičių arba svorį, dydį ir kilmę;b) dvigeldžius moliuskus, išvežamus iš ūkio pakartotiniam panardinimui, ir juose atsispindėtų visa informacija apie jų išsiuntimą, skaičių arba svorį, dydį ir paskirties vietą;c) pastebėtą neįprastą mirtingumą.Šie įrašai nuolat atnaujinami ir saugomi ketverius metus; jie pateikiami valstybinei tarnybai jai pareikalavus, kad ši juos kruopščiai ištirtų.4 straipsnis1. Valstybės narės užtikrina, kad moliuskų ūkiuose, augimvietėse ir natūraliose auginimo vagose būtų taikoma kontrolės ir bandinių ėmimo programa, kad būtų galima pastebėti neįprastą mirtingumą ir kontroliuoti moliuskų sveikatos būklę.Be to, valstybinė tarnyba gali taikyti pirmiau minėtą programą valymo centrams ir saugyklų talpoms, iš kurių vanduo pašalinamas į jūrą.Jei taikant šią programą pastebimas neįprastas mirtingumas arba jei valstybinė tarnyba turi informacijos, kuri leidžia jai įtarti ligų buvimą, imamasi tokių priemonių:- sudaromas sąrašas vietų, kuriose sergama Direktyvos 91/67/EEB A priedo II sąraše išvardytomis ligomis, jei tokios ligos nepatenka į programą, patvirtintą vadovaujantis pirmiau minėta direktyva,- sudaromas sąrašas vietų, kuriose pastebėtas neįprastas mirtingumas nuo D priede išvardytų ligų arba kurias valstybinė tarnyba, remdamasi turima informacija, įtaria esant ligos reiškimosi vietomis,- pirmojoje ir antrojoje įtraukose paminėtų ligų vystymosi ir geografinio išplitimo kontrolė.2. Išsamios šio straipsnio įgyvendinimo taisyklės ir, inter alia, taisyklės, taikytinos rengiant šio straipsnio 1 dalyje nurodytą programą, ypač susijusios su monitoringo dažnumu ir laiko grafiku, bandinių ėmimo tvarka (statiškai reprezentatyvi apimtis) ir diagnozavimo metodais, priimamos 10 straipsnyje numatyta tvarka.5 straipsnis1. Valstybės narės užtikrina, kad apie 4 straipsnyje minimų ligų atsiradimą ir bet kokį pastebėtą neįprastą dvigeldžių moliuskų mirtingumo lygį ūkiuose, augimvietėse ar natūraliose vagose, kur moliuskai yra auginami, arba valymo centruose ar saugyklų talpose, iš kurių vanduo pašalinamas į jūrą, kiaukutinių augintojai arba bet kurie kiti tai pastebėję asmenys kuo greičiau praneštų valstybinei tarnybai.2. Šio straipsnio 1 dalyje nurodytu atveju valstybių narių valstybinės tarnybos užtikrina, kad:a) būtų paimti bandiniai ir ištirti patvirtintose laboratorijose;b) kol negauti a punkte minėto tyrimo rezultatai, iš įtariamo ūkio, augimvietės ar natūralių vagų, arba valymo centrų ar saugojimo talpų, iš kurių nešvarus vanduo pašalinamas į jūrą, negalima išvežti moliuskų į kitą ūkį arba vandenis ir ten vėl padėti arba pamerkti, kol valstybinė tarnyba neduos tam leidimo.3. Jei šio straipsnio 2 dalies a punkte paminėtas tyrimas neparodo, kad yra patogenų, straipsnio 2 dalies b punkte nurodyti apribojimai panaikinami.4. Jei šio straipsnio 2 dalyje minėto tyrimo metu surandamas patogenas, kuris galėjo sukelti pastebėtą neįprastą mirtingumą, arba vienos iš 4 straipsnyje minimų ligų patogenas, valstybinė tarnyba turi atlikti epizootinį tyrimą, kad nustatytų galimus užkrėtimo būdus ir ištirtų, ar prieš tai, kai buvo pastebėtas neįprastas mirtingumas, moliuskai buvo išvežti iš ūkio, augimvietės arba natūralių vagų, kuriose jie auginami, kur nors kitur ir ten vėl padėti arba pamerkti.Jei epizootinis tyrimas parodo, kad viename arba keliuose ūkiuose, augimvietėse arba natūraliose vagose atsirado liga, inter alia, dėl moliuskų judėjimo, taikomos šio straipsnio 2 dalies nuostatos.Tačiau, nukrypdama nuo Direktyvos 91/67/EEB 3 straipsnio 1 dalies c punkto, valstybinė tarnyba gali leisti, kad gyvi dvigeldžiai moliuskai jos teritorijoje būtų išvežami iš vienų ūkių, augimviečių arba natūralių auginimo vagų į kitus, kur moliuskai yra užkrėsti ta pačia liga.10 straipsnyje nurodyta tvarka prireikus vėliau gali būti priimtos kitos atitinkamos priemonės.5. Valstybinė tarnyba užtikrina, kad, laikantis dabartinės Bendrijoje nustatytos tvarkos, Komisijai ir kitoms valstybėms narėms būtų nedelsiant pranešama apie visus pastebėtus neįprasto mirtingumo lygio atvejus, įskaitant patogeno aptikimą, apie priemones, kurių buvo imtasi siekiant ištirti ir kontroliuoti susidariusią padėtį, ir apie mirtingumo priežastį.6 straipsnis1. Imant bandinius ir atliekant laboratorinius tyrimus, kurie padėtų nustatyti neįprasto dvigeldžių moliuskų mirtingumo priežastį, taikomi metodai, nustatomi 10 straipsnyje nurodyta tvarka.2. Valstybės narės užtikrina, kad kiekvienoje iš jų būtų paskirtos nacionalinės etaloninės laboratorijos, kurios turėtų įrenginius bei ekspertus, galinčius atlikti šio straipsnio 1 dalyje minimus tyrimus.3. Nukrypdamos nuo šio straipsnio 2 dalies, valstybės narės, kurios neturi nacionalinių laboratorijų, kompetentingų vykdyti minėtą užduotį, gali pasinaudoti kitos valstybės narės kompetentingos nacionalinės laboratorijos paslaugomis.4. Nacionalinių etaloninių laboratorijų, tiriančių dvigeldžių moliuskų ligas, sąrašas pateikiamas C priede.5. Nacionalinės etaloninės laboratorijos bendradarbiauja su Bendrijos etalonine laboratorija, nurodyta 7 straipsnyje.7 straipsnis1. Bendrijos etaloninė laboratorija, tirianti dvigeldžių moliuskų ligas yra nurodyta A priede.2. Nepažeidžiant 1990 m. birželio 26 d. Sprendimo 90/424/EEB [5] dėl išlaidų veterinarijos srityje, ypač jo 28 straipsnio, nuostatų, šio straipsnio 1 dalyje minimos laboratorijos funkcijos ir pareigos yra tos, kurios pateiktos B priede.8 straipsnis1. Tiek, kiek yra būtina, siekiant užtikrinti vienodą šios direktyvos taikymą, Komisijos ekspertai gali atlikti patikrinimus vietoje. Šie patikrinimai gali būti atsitiktiniai, nediskriminacinio pobūdžio, o jų tikslas – užtikrinti, kad kompetentingoji institucija kontroliuotų, kaip laikomasi šios direktyvos reikalavimų.Apie šių patikrinimų rezultatus Komisija informuoja valstybes nares.2. Šio straipsnio 1 dalyje paminėti patikrinimai atliekami bendradarbiaujant su kompetentinga institucija.3. Valstybė narė, kurios teritorijoje yra atliekami patikrinimai, suteikia ekspertams visokeriopą pagalbą, reikalingą tam, kad jie galėtų vykdyti savo užduotį.4. Išsamios šio straipsnio įgyvendinimo taisyklės priimamos 10 straipsnyje nustatyta tvarka.9 straipsnisTaryba, kvalifikuota balsų dauguma priėmusi Komisijos pasiūlymą, daro A priedo pakeitimus.B, C ir D priedai gali būti keičiami 10 straipsnyje nurodyta tvarka.10 straipsnis1. Tais atvejais, kai reikia laikytis šiame straipsnyje nustatytos tvarkos, Veterinarijos nuolatiniam komitetui (toliau – Komitetui), įsteigtam Sprendimu 68/361/EEB [6], svarstyti klausimą savo iniciatyva arba valstybės narės prašymu perduoda jo pirmininkas.2. Komisijos atstovas pateikia Komitetui priemonių, kurių turi būti imtasi, projektą. Komitetas savo nuomonę dėl projekto pareiškia per tokį laiką, kurį nustato pirmininkas atsižvelgdamas į klausimo skubumą. Nuomonė patvirtinama Sutarties 148 straipsnio 2 dalyje nustatyta balsų dauguma tuo atveju, kai Taryba turi priimti sprendimą Komisijos siūlymu. Valstybių narių atstovų Komitete balsai skaičiuojami taip, kaip nustatyta tame straipsnyje. Pirmininkas nebalsuoja.3. a) Komisija patvirtina numatytas priemones, jeigu jos atitinka Komiteto nuomonę;b) kai numatytos priemonės neatitinka Komiteto nuomonės arba nuomonė nepareiškiama, Komisija nedelsdama pateikia Tarybai pasiūlymą dėl priemonių, kurių turi būti imtasi. Taryba sprendžia kvalifikuota balsų dauguma.Jeigu Taryba per tris mėnesius nuo tos dienos, kai klausimas buvo jai perduotas, nepriima jokio sprendimo, pasiūlytas priemones patvirtina Komisija, nebent Taryba paprastąja balsų dauguma būtų jas atmetusi.11 straipsnisNe vėliau kaip iki 1999 m. gruodžio 31 d. Komisija pateikia Tarybai ataskaitą, parengtą, jei reikia, pasikonsultavus su Moksliniu ir Veterinarijos komitetu ir atsižvelgus į patirtį, įgytą taikant šią direktyvą, bei į mokslo ir technikos pažangą, o prireikus – ir pasiūlymus dėl pakeitimų.Komisija tokius sprendimus priima kvalifikuota balsų dauguma.12 straipsnis1. Valstybės narės priima įstatymus ir kitus teisės aktus, kurie, įsigalioję iki 1997 m. birželio 1 d., įgyvendina šią direktyvą. Apie tai jos nedelsdamos praneša Komisijai.Valstybės narės, tvirtindamos šias priemones, daro jose nuorodą į šią direktyvą arba tokia nuoroda daroma jas oficialiai skelbiant. Nuorodos darymo tvarką nustato valstybės narės.2. Tačiau nuo šio straipsnio 1 dalyje nustatytos datos valstybės narės, laikydamosi Sutarties bendrųjų nuostatų, gali išlaikyti arba taikyti savo produkcijai griežtesnes nuostatas negu nustatytos šia direktyva. Apie kiekvieną tokią priemonę jos praneša Komisijai.3. Valstybės narės pateikia Komisijai šios direktyvos taikymo srityje priimtų pagrindinių nacionalinės teisės aktų nuostatų tekstus.13 straipsnisŠi direktyva įsigalioja dvidešimtą dieną po jos paskelbimo Europos Bendrijų oficialiajame leidinyje.14 straipsnisŠi direktyva yra skirta valstybėms narėms.Priimta Briuselyje, 1995 m. gruodžio 22 d.Tarybos varduPirmininkasL. Atienza Serna[1] OL C 285, 1994 10 13, p. 9.[2] OL C 109, 1995 5 1, p. 2.[3] OL L 46, 1991 2 19, p. 1. Direktyva su paskutiniais pakeitimais, padarytais Direktyva 95/22/EB (OL L 243, 1995 10 11, p. 1).[4] 1991 m. liepos 15 d. Tarybos direktyva, nustatanti gyvūnų sveikatos reikalavimus, reglamentuojančius gyvų dvigeldžių moliuskų gamybą ir tiekimą į rinką (OL L 268, 1991 9 24, p. 1). Direktyva su pakeitimais, padarytais Stojimo Aktu.[5] OL L 224, 1990 8 18, p. 19. Sprendimas su paskutiniais pakeitimais, padarytais Sprendimu 94/370/EB (OL L 168, 1994 7 2, p. 31).[6] OL L 255, 1968 10 18, p. 23.--------------------------------------------------A PRIEDASBENDRIJOS ETALONINĖ LABORATORIJA, TIRIANTI DVIGELDŽIŲ MOLIUSKŲ LIGASIFREMERBoîte postale 13317390La TrembladeFrance--------------------------------------------------B PRIEDASBENDRIJOS ETALONINĖS LABORATORIJOS, TIRIANČIOS DVIGELDŽIŲ MOLIUSKŲ LIGAS, FUNKCIJOS IR PAREIGOSBendrijos etaloninės laboratorijos funkcijos ir pareigos yra tokios:1) konsultuojantis su Komisija koordinuoti valstybėse narėse taikomus dvigeldžių moliuskų ligų diagnozavimo metodus, o konkrečiai – atlikti šiuos veiksmus:a) rinkti ir laikyti prieinamas valstybėse narėse patvirtintoms laboratorijoms atitinkamų patogenų histologinių diapozityvų, štamų ir izoliatų kolekcijas;b) organizuoti periodiškus lyginamuosius diagnostikos procedūrų testus Bendrijos lygiu;c) rinkti ir lyginti duomenis ir informaciją apie taikomus diagnozavimo metodus ir Bendrijoje atliekamų testų rezultatus;d) pačiais moderniausiais ir tam tinkamais metodais apibūdinti patogenų izoliatus, kad būtų galima geriau suvokti ligos epizootologiją;e) neatsilikti nuo pasaulinio masto pasiekimų atitinkamų ligų priežiūros, epizootologijos ir prevencijos srityse;f) išsaugoti atitinkamos ligos patogenų ekspertizės duomenis, kad būtų galima skubiai atlikti diferencinį diagnozavimą;2) aktyviai padėti valstybėms narėms diagnozuoti jose kilusius ligos protrūkius priimant patogenų izoliatus diagnozei patvirtinti, jiems apibūdinti ir epizootiniams tyrimams;3) skatinti laboratorinės diagnostikos specialistų mokymą ir pakartotinį mokymą tam, kad būtų suderinti Bendrijos diagnozavimo metodai;4) bendradarbiauti nustatant egzotiškų ligų diagnozavimo metodus su trečiosioms šalimis, kuriose tos ligos vyrauja.--------------------------------------------------C PRIEDASNACIONALINĖS ETALONINĖS LABORATORIJOS, TIRIANČIOS DVIGELDŽIŲ MOLIUSKŲ LIGASVokietija: | Bundesforschungsanstalt für Viruskrankheiten der Tiere Anstaltsteil Insel Riems D-0-2201 Insel Riems Germany |Ispanija: | Instituto de investigactiones marinas del C.S.I.C. C/Eduardo Cabello, No 6 36208 Vigo(Pontevedra)Spain |Prancūzija: | IFREMER Boîte postale 133 17390 La Tremblade France |Graikija: | Κέντρο Κτηνιατριχών Ιδρυμάτων θεσσαλονίχηζ Ινστιτούτο Λοιμωδών χαι Παραστιχών Νοσημάτων Τμήμα Παθολογίαζ Υδροβίων Οργανισμών 26 ηζ Οχτωβρίου 80 54627 Οεσσαλονίχη Greece |Airija: | Fisheries Research Centre Abbotstown Castleknock Dublin 15 Ireland |Italija: | Istituto zooprofilattico sperimentale delle Venezie Sezione diagnostica di Basaldella di Campofornido Laboratorio di Ittiopataologia Via della Roggia, 92 33030 Basaldella di Campoformido(UD)Italy |Nyderlandai: | Rijksinstituut voor visserijonderzoek (RIVO-DLO) Haringkade 1 Postbus 68 1970 AB Ijmuiden Netherlands |Jungtinė Karalystė: | Fish Disseases Laboratory The Nothe Weymouth Dorset DT4 8UB United Kingdom The Marine Laboratory PO box 101 Victoria Road Aberdeen AB9 8DB United Kingdom |--------------------------------------------------D PRIEDASLigos | Patogenai | Jautrios rūšys |Haplosporidiosis | Haplosporidium nelsoni | Crassostrea virginica |Haplosporidium costale | Crassostrea virginica |Perkinosis | Perkinsus marinus | Crassostrea virginica |Perkinsus olseni | Haliotis rubra |H. Laevigata |Mikrokytosis | Mikrokytos mackini | Crassostrea gigas |O. edulis |O. puelchana |O. denselomellosa |Tiostrea chilensis |Mikrokytos roughleyi | Saccostrea commercialis |Iridovirosis | Oyster velar virus | Crassostrea gigas |Marteiliosis | Marteilia sidneyi | Saccostrea commercialis |--------------------------------------------------


title: 2005 m. gruodžio 5 d.  Komisijos direktyva 2005/86/EB, iš dalies keičianti Europos Parlamento ir Tarybos direktyvos 2002/32/EB dėl nepageidaujamų medžiagų gyvūnų pašaruose I priedo nuostatas dėl kamfechloro   (Tekstas svarbus EEE)

text:
6.12.2005

               LT

               Europos Sąjungos oficialusis leidinys

               L 318/16

         KOMISIJOS DIREKTYVA 2005/86/EB
   2005 m. gruodžio 5 d.
   iš dalies keičianti Europos Parlamento ir Tarybos direktyvos 2002/32/EB dėl nepageidaujamų medžiagų gyvūnų pašaruose I priedo nuostatas dėl kamfechloro
   (Tekstas svarbus EEE)
   EUROPOS BENDRIJŲ KOMISIJA,
   atsižvelgdama į Europos bendrijos steigimo sutartį,
   atsižvelgdama į 2002 m. gegužės 7 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyvą 2002/32/EB dėl nepageidaujamų medžiagų gyvūnų pašaruose (1), ypač į jos 8 straipsnio 1 dalį,
   kadangi:

               (1)

               Direktyvoje 2002/32/EB numatyta, kad gyvūnų pašarams skirtus produktus, kuriuose esantis nepageidaujamų medžiagų kiekis viršija tos direktyvos I priede nustatytą didžiausią leistiną kiekį, naudoti draudžiama.

               (2)

               Priėmus Direktyvą 2002/32/EB, Komisija pareiškė, kad tos direktyvos I priede išdėstytos nuostatos bus persvarstomos remiantis naujausiais moksliniais rizikos įvertinimais, atsižvelgiant į draudimą skiesti reikalavimų neatitinkančius užkrėstus produktus, skirtus gyvūnų pašarams.

               (3)

               2005 m. vasario 2 d. Europos maisto saugos tarnybos (EMST) mokslininkų grupė teršalų maisto grandinėje klausimais Komisijos prašymu priėmė nuomonę apie kamfechlorą kaip nepageidaujamą medžiagą gyvūnų pašaruose.

               (4)

               Kamfechloras yra nesisteminis insekticidas, kurį palaipsniui nustojama naudoti daugelyje pasaulio šalių. Kamfechloro junginiai yra kompleksiniai, nustatyti mažiausiai 202 įvairūs jam giminingi junginiai. Dėl savo patvarumo ir cheminių savybių kamfechloras iki šiol randamas aplinkoje.

               (5)

               Nors kai kurių kamfechlorui giminingų junginių, pvz., CHB 32, kurie yra pagrindinės sudedamosios techninių mišinių dalys, biotransformacija yra palyginti greita, kiti kamfechlorui giminingi junginiai, pvz., CHB 26, 50 ir 62, yra patvaresni ir labai kaupiasi maisto grandinėje. Kamfechlorui giminingi junginiai CHB 26, 50 ir 62 gali būti naudojami kaip užterštumo kamfechloru indikatoriai. Pagal tai, ar esama CHB 32, galima nustatyti, ar užteršta neseniai, todėl siekiant nustatyti galimas kamfechloro naudojimo apgaules minėtą junginį reikėtų įtraukti į stebėsenos programas.

               (6)

               Gyvūnai kamfechloru labiausiai paveikiami per pašarams naudojamus žuvų taukus ir žuvų miltus. Žuvų pašaruose (ypač skirtuose mėsėdžių rūšims) gali būti didelis žuvų taukų arba žuvų miltų kiekis. Kiti gyvūnai suvartoja mažiau žuvų miltų, todėl jie kamfechloru per pašarus paveikiami mažiau.

               (7)

               Žuvys yra jautriausios kamfechloro toksiškumui. Į riebių žuvų valgomuosius audinius patenka didelis kiekis kamfechloro, o į kitų auginamų gyvūnų audinius jo patenka mažiau. Žuvys, ypač daug lipidų turinčios jų rūšys, yra pagrindinis kamfechloro poveikio žmogui šaltinis, tuo tarpu kiti šaltiniai nėra tokie pavojingi.

               (8)

               Reikėtų pakeisti dabartinį bendrą didžiausią leistiną kamfechloro kiekį visuose maisto produktuose didžiausiu leistinu kamfechloro kiekiu žuvų taukuose, žuvų miltuose ir žuvų pašaruose, kad būtų galima užtikrinti, jog šie produktai nekelia jokio pavojaus žmonių ir gyvūnų sveikatai. Labai sumažinus tiesiogiai žuvims sušeriamuose pašaruose esantį kamfechloro kiekį pagerėjo pašarų sauga, o tikslingai kontroliuojant gyvūnams šerti skirtus produktus, per kuriuos gyvūnai yra labiausiai paveikiami kamfechloru, pašarų sauga turėtų dar labiau pagerėti.

               (9)

               Dabartinis bendras didžiausias leistinas kamfechloro kiekis neparodo esamo įprastinio žuvų taukų taršos lygio. Didžiausią leistiną kamfechloro kiekį žuvų taukuose reikėtų nustatyti atsižvelgiant į įprastinį taršos lygį, kad būtų galima išvengti pavojaus žmonių ir gyvūnų sveikatai. Šis didžiausias leistinas kiekis turi būti persvarstytas atsižvelgiant į platesnį būtino taršos mažinimo procedūrų taikymo mastą.

               (10)

               Todėl reikėtų atitinkamai iš dalies pakeisti Direktyvą 2002/32/EB.

               (11)

               Šioje direktyvoje numatytos priemonės atitinka Maisto grandinės ir gyvūnų sveikatos nuolatinio komiteto nuomonę,

         PRIĖMĖ ŠIĄ DIREKTYVĄ:
   1 straipsnis
   Direktyvos 2002/32/EB I priedas iš dalies keičiamas pagal šios direktyvos priedą.
   2 straipsnis
   1.   Valstybės narės priima įstatymus ir kitus teisės aktus, kurie, įsigalioję ne vėliau kaip per vienerius metus nuo šios direktyvos įsigaliojimo, įgyvendina šią direktyvą. Jos nedelsdamos pateikia Komisijai tų nuostatų tekstus bei tų nuostatų ir šios direktyvos koreliacijos lentelę.
   Valstybės narės, tvirtindamos tas nuostatas, daro jose nuorodą į šią direktyvą arba tokia nuoroda daroma jas oficialiai skelbiant. Valstybės narės nustato tokios nuorodos darymo tvarką.
   2.   Valstybės narės pateikia Komisijai šios direktyvos taikymo srityje priimtų nacionalinės teisės aktų nuostatų tekstus.
   3 straipsnis
   Ši direktyva įsigalioja dvidešimtą dieną po jos paskelbimo Europos Sąjungos oficialiajame leidinyje.
   4 straipsnis
   Ši direktyva skirta valstybėms narėms.

      Priimta Briuselyje, 2005 m. gruodžio 5 d.

            Komisijos vardu

         Markos KYPRIANOU

            Komisijos narys

      (1)  OL L 140, 2002 5 30, p. 10. Direktyva su paskutiniais pakeitimais, padarytais Komisijos direktyva 2005/8/EB (OL L 27, 2005 1 29, p. 44).

      PRIEDAS
      Direktyvos 2002/32/EB I priedas iš dalies keičiamas kamfechlorui (toksafenui) skirtą 19 eilutę pakeičiant taip:

                     Nepageidaujamos medžiagos

                     Gyvūnų pašarams skirti produktai

                     Didžiausias leistinas kiekis mg/kg (ppm) pašaruose, kurių drėgnis 12 %

                     (1)

                     (2)

                     (3)

                                 „19.

                                 Kamfechloras (toksafenas) – bendras jam giminingų junginių – indikatorių CHB 26, 50 ir 62 – kiekis (1)

                                 —

                                 Žuvys, kiti vandens gyvūnai, jų produktai ir šalutiniai produktai, išskyrus žuvų taukus

                     0,02

                                 —

                                 Žuvų taukai (2)

                     0,2

                                 —

                                 Žuvų pašarai (2)

                     0,05

         (1)  Numeruojama Parlaro sistema – prieš pavadinimą rašoma „CHB“ arba „Parlar #“

                  —

                  :

                  CHB 26

                  :

                  2-endo,3-ekso,5-endo, 6-ekso, 8,8,10,10-oktochlorbornanas

                  —

                  :

                  CHB 50

                  :

                  2-endo,3-ekso,5-endo, 6-ekso, 8,8,9,10,10-nonachlorbornanas

                  —

                  :

                  CHB 62

                  :

                  2,2,5,5,8,9,9,10,10-nonachlorbornanas

         (2)  Siekiant sumažinti didžiausią leistiną kamfechloro kiekį, nurodytas kiekis turi būti persvarstytas iki 2007 m. gruodžio 31 d.“.


title: 2005 m. rugsėjo 7 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyva 2005/35/EB dėl taršos iš laivų ir sankcijų už pažeidimus įvedimo

text:
30.9.2005

               LT

               Europos Sąjungos oficialusis leidinys

               L 255/11

      EUROPOS PARLAMENTO IR TARYBOS DIREKTYVA 2005/35/EB
   2005 m. rugsėjo 7 d.
   dėl taršos iš laivų ir sankcijų už pažeidimus įvedimo
   EUROPOS PARLAMENTAS IR EUROPOS SĄJUNGOS TARYBA,
   atsižvelgdami į Europos bendrijos steigimo sutartį, ypač į jos 80 straipsnio 2 dalį,
   atsižvelgdami į Komisijos pasiūlymą,
   atsižvelgdami į Europos ekonomikos ir socialinių reikalų komiteto nuomonę (1),
   pasikonsultavę su Regionų komitetu,
   laikydamiesi Sutarties 251 straipsnyje nustatytos tvarkos (2),
   kadangi:

               (1)

               Bendrijos saugumo jūroje politikos tikslas – aukšto lygio saugumas ir aplinkos apsauga, ji grindžiama supratimu, jog visos krovinius jūra gabenančios šalys atsako už tai, kad būtų užtikrinta, jog Bendrijos vandenyse eksploatuojami laivai atitiktų taikomas taisykles ir standartus.

               (2)

               Esminiai standartai, taikomi teršiančių medžiagų išmetimui iš laivų, visose valstybėse narėse remiasi Marpol 73/78 konvencija; vis dėlto kasdien šių taisyklių nepaiso labai didelis Bendrijos vandenyse plaukiojančių laivų skaičius, nesiimant ištaisomųjų veiksmų.

               (3)

               Įvairiose valstybėse narėse Marpol 73/78 įgyvendinama skirtingai, todėl būtina suderinti jos įgyvendinimą Bendrijos lygiu; visų pirma valstybių narių praktikos, susijusios su sankcijų už teršiančių medžiagų išmetimą iš laivų taikymu, yra labai skirtingos.

               (4)

               Atgrasančio pobūdžio priemonės sudaro neatskiriamą Bendrijos saugumo jūroje politikos dalį, kadangi jos užtikrina ryšį tarp kiekvienos teršiančius krovinius jūra gabenančios šalies atsakomybės ir joms taikomų sankcijų; siekiant veiksmingos aplinkos apsaugos, būtinos veiksmingos, atgrasančios ir proporcingos sankcijos.

               (5)

               Todėl svarbu tinkamomis teisinėmis priemonėmis suderinti esamas teisines nuostatas, pirmiausia – tikslų atitinkamo pažeidimo sudėties apibrėžimą bei išimties atvejus ir sankcijas, atsakomybę bei jurisdikciją reglamentuojančias būtiniausias taisykles.

               (6)

               Prie šios direktyvos pridedamos išsamios taisyklės dėl baudžiamųjų nusižengimų ir sankcijų bei kitos nuostatos, numatytos 2005 m. liepos 12 d. Tarybos pamatiniame sprendime 2005/667/TVR dėl baudžiamosios teisės sistemos stiprinimo įgyvendinant teisės aktus dėl kovos su tarša iš laivų (3).

               (7)

               Nei tarptautinė civilinės atsakomybės ir kompensavimo už taršą nafta sistema, nei tarptautinė su teršimu kitomis pavojingomis ar nuodingomis medžiagomis susijusi sistema neturi pakankamo atgrasančio poveikio, kuris atitinkamas pavojingus krovinius jūra gabenančias šalis priverstų atsisakyti standartų nesilaikymo praktikos; reikiamas atgrasantis poveikis gali būti pasiektas tik nustačius sankcijas, taikomas asmeniui, kuris sukelia jūrų taršą arba prie jos prisideda; sankcijos turėtų būti taikomos ne tik laivo savininkui ar kapitonui, bet ir krovinio savininkui, klasifikavimo bendrovei ar bet kuriam kitam susijusiam asmeniui.

               (8)

               Taršių medžiagų išmetimas iš laivų turėtų būti laikomas pažeidimu, jei tai padaroma tyčia, dėl nusikalstamo pasitikėjimo ar nusikalstamo nerūpestingumo. Šie pažeidimai pagal šią direktyvą papildantį Pamatinį sprendimą 2005/667/TVR ir susiklosčius jame numatytoms aplinkybėms laikomi baudžiamaisiais nusižengimais.

               (9)

               Sankcijos už teršiančių medžiagų išmetimą iš laivų nėra susijusios su atitinkamų šalių civiline atsakomybe ir todėl joms netaikomos jokios taisyklės, reglamentuojančios civilinės atsakomybės apribojimą ar atsiradimą, ir jos neriboja veiksmingo kompensavimo asmenims, nukentėjusiems nuo taršą sukėlusių avarijų.

               (10)

               Būtinas tolesnis veiksmingas valstybių narių bendradarbiavimas siekiant užtikrinti, kad būtų laiku nustatyti teršiančių medžiagų išmetimo iš laivų atvejai ir išaiškinti pažeidėjai. Dėl šios priežasties Europos jūrų saugumo agentūra, įsteigta 2002 m. birželio 27 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamentu (EB) Nr. 1406/2002 (4), atlieka labai svarbų darbą kartu su valstybėmis narėmis ieškodama techninių sprendimų ir teikdama techninę pagalbą, susijusią su šios Direktyvos įgyvendinimu, bei padėdama Komisijai atlikti visas jai patikėtas užduotis, padedančias veiksmingai įgyvendinti šią Direktyvą.

               (11)

               Siekiant veiksmingiau užkirsti kelią jūros taršai ir geriau su ja kovoti, turėtų būti kuriamos vykdomųjų institucijų, pvz., nacionalinių pakrančių apsaugos tarnybų, sinergijos. Todėl Komisija turėtų atlikti įgyvendinamumo tyrimą dėl Europos pakrančių apsaugos tarnybų veiklos taršos prevencijos ir kovos su ja srityje, kuriame būtų aiškiai pristatomos išlaidos ir nauda. Po šio tyrimo, jei tinkama, turėtų būti parengtas pasiūlymas dėl Europos pakrančių apsaugos.

               (12)

               Kai turima aiškių objektyvių įrodymų apie išmetimą, padariusį didelės žalos arba dėl kurio gali kilti didelės žalos pavojus, valstybės narės turėtų perduoti klausimą savo kompetentingoms institucijoms, siekdamos pradėti teisminį nagrinėjimą pagal 1982 m. Jungtinių Tautų jūrų teisės konvencijos 220 straipsnį.

               (13)

               Kartu su šia direktyva, 2000 m. lapkričio 27 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyvos 2000/59/EB dėl uosto priėmimo įrenginių, skirtų laivuose susidarančioms atliekoms ir krovinių likučiams (5), vykdymas yra pagrindinis visų kovos su tarša iš laivų priemonių instrumentas.

               (14)

               Šiai direktyvai įgyvendinti būtinos priemonės turėtų būti priimamos vadovaujantis 1999 m. birželio 28 d. Tarybos sprendimu 1999/468/EB, nustatančiu Komisijos naudojimosi jai suteiktais įgyvendinimo įgaliojimais tvarką (6).

               (15)

               Kadangi šios direktyvos tikslų, tai yra tarptautinių standartų taršos iš laivų srityje įtraukimo į Bendrijos teisę ir sankcijų – baudžiamųjų ar administracinių – už jų pažeidimus įvedimo siekiant užtikrinti aukšto lygio saugumą ir aplinkos apsaugą jūrų transporto srityje, valstybės narės negali deramai pasiekti, ir kadangi šių tikslų būtų geriau siekti Bendrijos lygmeniu, laikydamasi Sutarties 5 straipsnyje nustatyto subsidiarumo principo Bendrija gali patvirtinti priemones. Pagal tame straipsnyje nustatytą proporcingumo principą šia direktyva neviršijama to, kas būtina šiems tikslams pasiekti.

               (16)

               Šioje direktyvoje visapusiškai gerbiama Europos Sąjungos pagrindinių teisių chartija; asmeniui, įtariamam padarius pažeidimą, turi būti garantuojamas sąžiningas ir bešališkas bylos nagrinėjimas, o sankcijos turi būti proporcingos,

         PRIĖMĖ ŠIĄ DIREKTYVĄ:
   1 straipsnis
   Tikslas
   1.   Šios direktyvos tikslas – į Bendrijos teisę įtraukti tarptautinius standartus taršos iš laivų srityje ir užtikrinti, kad už teršiančių medžiagų išmetimą atsakingiems asmenims būtų taikomos atitinkamos sankcijos, kaip numatyta 8 straipsnyje, siekiant pagerinti saugumą jūroje ir sustiprinti jūros aplinkos apsaugą nuo teršimo iš laivų.
   2.   Šioje direktyvoje nedraudžiama valstybėms narėms teršimui iš laivų taikyti griežtesnes priemones nepažeidžiant tarptautinės teisės.
   2 straipsnis
   Sąvokų apibrėžimai
   Šioje direktyvoje:

               1.

               „Marpol 73/78“ – tai 1973 m. Tarptautinė konvencija dėl teršimo iš laivų prevencijos ir jos 1978 m. naujausios redakcijos protokolas.

               2.

               „Teršiančios medžiagos“ – tai medžiagos, kurioms taikomas Marpol 73/78 I priedas (nafta) ir II priedas (nuodingos skystos urmu gabenamos medžiagos).

               3.

               „Išmetimas“ – tai bet koks pašalinimas iš laivo, kaip nurodyta Marpol 73/78 2 straipsnyje.

               4.

               „Laivas“ – tai bet kokio tipo jūrų laivas, neatsižvelgiant į jo vėliavą, plaukiojantis jūros aplinkoje, įskaitant laivus su povandeniniais sparnais, laivus su oro pagalve, laivus, galinčius veikti po vandeniu, ir plūdrius aparatus.

         3 straipsnis
   Taikymo sritis
   1.   Ši direktyva pagal tarptautinę teisę taikoma teršiančių medžiagų išmetimui į:

               a)

               bet kurios valstybės narės vidaus vandenis, įskaitant uostus, tiek, kiek taikomas Marpol režimas;

               b)

               bet kurios valstybės narės teritorinę jūrą;

               c)

               tarptautinei laivybai naudojamus sąsiaurius, laikantis tranzitinio plaukimo režimo, kaip nustatyta 1982 m. Jungtinių Tautų jūrų teisės konvencijos III dalies 2 skyriuje tiek, kiek tokie sąsiauriai priklauso valstybės narės jurisdikcijai;

               d)

               bet kurios valstybės narės išskirtinę ekonominę ar lygiavertę zoną, nustatytą pagal tarptautinę teisę, ir

               e)

               atvirą jūrą.

         2.   Ši direktyva taikoma teršiančių medžiagų išmetimui iš bet kurio laivo, neatsižvelgiant į jo vėliavą, išskyrus karo laivus, pagalbinius karo laivyno laivus arba kitus valstybei nuosavybės teise priklausančius ar jos eksploatuojamus ir tuo metu vien nekomercine valstybės veikla užsiimančius laivus.
   4 straipsnis
   Pažeidimai
   Valstybės narės užtikrina, kad teršiančių medžiagų išmetimas iš laivų į bet kurią iš 3 straipsnio 1 dalyje paminėtų teritorijų būtų laikomas pažeidimu, jei tai padaroma tyčia, dėl nusikalstamo pasitikėjimo ar nusikalstamo nerūpestingumo. Šie pažeidimai pagal šią direktyvą papildantį Pamatinį sprendimą 2005/667/TVR ir susiklosčius jame numatytoms aplinkybėms laikomi baudžiamaisiais nusižengimais.
   5 straipsnis
   Išimtys
   1.   Teršiančių medžiagų išmetimas į bet kurią iš 3 straipsnio 1 dalyje paminėtų teritorijų nelaikomas pažeidimu, jei jis tenkina Marpol 73/78 I priedo 9, 10 taisyklėse, 11 taisyklės a arba c punktuose ar II priedo 5 taisyklės arba 6 taisyklės a arba c punktuose išdėstytas sąlygas.
   2.   Teršiančių medžiagų išmetimas į 3 straipsnio 1 dalies c, d ir e punktuose paminėtas teritorijas nelaikomas savininko, kapitono ar kapitono atsakomybe veikiančios įgulos padarytu pažeidimu, jei jis tenkina Marpol 73/78 I priedo 11 taisyklės b punkte arba II priedo 6 taisyklės b punkte išdėstytas sąlygas.
   6 straipsnis
   Valstybės narės uoste esantiems laivams taikomos vykdymo priemonės
   1.   Jei dėl neatitikimų ar informacijos kyla įtarimų, jog valstybės narės uoste ar pakrantės terminale savanoriškai esantis laivas užsiėmė ar užsiima teršiančių medžiagų išmetimu į bet kurią iš 3 straipsnio 1 dalyje paminėtų teritorijų, ta valstybė narė užtikrina, kad pagal jos nacionalinę teisę būtų atliktas atitinkamas patikrinimas atsižvelgiant į atitinkamas Tarptautinės jūrų organizacijos (TJO) priimtas rekomendacijas.
   2.   Jei atlikus 1 dalyje paminėtą patikrinimą atskleidžiami faktai, galintys parodyti pažeidimą, kaip apibrėžta 4 straipsnyje, apie tai informuojamos tos valstybės narės ir laivo vėliavos valstybės kompetentingos institucijos.
   7 straipsnis
   Pakrantės valstybių taikomos vykdymo priemonės tranzitu plaukiantiems laivams
   1.   Jei įtariamas teršiančių medžiagų išmetimas į 3 straipsnio 1 dalies b, c, d ar e punktuose paminėtas teritorijas, o tokiu išmetimu įtariamas laivas neįplaukia į valstybės narės, turinčios informacijos apie įtariamą išmetimą, uostą, taikomos šios priemonės:

               a)

               jei kitas šio laivo įplaukimo uostas yra kitoje valstybėje narėje, atitinkamos valstybės narės glaudžiai bendradarbiauja atlikdamos 6 straipsnio 1 dalyje nurodytą patikrinimą ir priimdamos sprendimą dėl tokiems išmetimams taikomų atitinkamų priemonių;

               b)

               jei kitas šio laivo įplaukimo uostas yra Bendrijai nepriklausančios valstybės uostas, valstybė narė imasi reikiamų priemonių užtikrinti, kad kitas šio laivo įplaukimo uostas būtų informuotas apie įtariamą išmetimą, ir reikalauja, kad kito įplaukimo uosto valstybė imtųsi tokiems išmetimams taikomų atitinkamų priemonių.

         2.   Kai turima aiškių objektyvių įrodymų, kad 3 straipsnio 1 dalies b arba d punktuose paminėtose teritorijose plaukiojantis laivas 3 straipsnio 1 dalies d punkte nurodytoje teritorijoje padarė pažeidimą, susijusį su išmetimu, padariusiu didelės žalos arba dėl kurio gali kilti didelės žalos pavojus atitinkamos valstybės narės pakrantei ar jos susijusiems interesams, arba 3 straipsnio 1 dalies b arba d punktuose paminėtų teritorijų ištekliams, ta valstybė, laikydamasi 1982 m. Jungtinių Tautų jūrų teisės konvencijos XII dalies 7 skyriaus ir, jei įrodymai tai pateisina, perduoda klausimą savo kompetentingoms institucijoms, siekdama pradėti teisminį nagrinėjimą, įskaitant laivo sulaikymą, pagal savo nacionalinę teisę.
   3.   Bet kuriuo atveju informuojamos laivo vėliavos valstybės institucijos.
   8 straipsnis
   Sankcijos
   1.   Valstybės narės imasi priemonių, būtinų užtikrinti, kad už pažeidimus pagal 4 straipsnį būtų taikomos veiksmingos, proporcingos ir atgrasančios sankcijos, kurios gali apimti baudžiamąsias ar administracines sankcijas.
   2.   Kiekviena valstybė narė imasi priemonių, būtinų užtikrinti, kad 1 dalyje nurodytos sankcijos būtų taikomos bet kuriam už pažeidimą pagal 4 straipsnį atsakingam asmeniui.
   9 straipsnis
   Tarptautinės teisės laikymasis
   Valstybės narės šios direktyvos nuostatas taiko nei formaliai, nei faktiškai nediskriminuodamos užsienio laivų ir laikydamosi taikomos tarptautinės teisės, įskaitant 1982 m. Jungtinių Tautų jūrų teisės konvencijos XII dalies 7 skyrių, ir nedelsdamos praneša laivo vėliavos valstybei bei kitoms atitinkamoms valstybėms apie priemones, kurių buvo imtasi pagal šią direktyvą.
   10 straipsnis
   Papildomos priemonės
   1.   Taikydamos šią direktyvą, valstybės narės ir Komisija bendradarbiauja, atitinkamais atvejais glaudžiai bendradarbiaudamos su Europos jūrų saugumo agentūra ir atsižvelgdamos į reagavimo į atsitiktinę arba tyčinę jūrų taršą veiksmų programą, nustatytą Sprendimu Nr. 2850/2000/EB (7) bei, jei tinkama, į Direktyvos 2000/59/EB įgyvendinimą, siekiant:

               a)

               sukurti veiksmingam šios direktyvos įgyvendinimui būtinas informacijos sistemas;

               b)

               nustatyti bendrą praktiką ir gaires, pagrįstas tarptautiniu lygiu taikoma praktika ir gairėmis, pirmiausia skirtas:

                           —

                           laivų, išmetančių teršiančias medžiagas pažeidžiant šią direktyvą, stebėjimui ir išankstiniam identifikavimui, prireikus įskaitant laive esančią stebėjimo įrangą;

                           —

                           patikimiems teršiančių medžiagų jūroje aptikimo ir priskyrimo konkrečiam laivui metodams; ir

                           —

                           veiksmingam šios direktyvos vykdymui.

         2.   Remiantis Reglamente (EB) Nr. 1406/2002 nustatytomis užduotimis, Europos jūrų saugumo agentūra:

               a)

               dirba kartu su valstybėmis narėmis ieškodama techninių sprendimų ir teikdama su šios direktyvos įgyvendinimu susijusią techninę pagalbą atliekant veiksmus, pvz., ieškant teršiančių medžiagų išmetimo vietų, pasitelkus palydovines stebėjimo ir sekimo priemones;

               b)

               padeda Komisijai įgyvendinti šią direktyvą, tame tarpe, jei tinkama, lankydamasi valstybėse narėse, kaip numatyta Reglamento (EB) Nr. 1406/2002 3 straipsnyje.

         11 straipsnis

      Įgyvendinamumo tyrimas

   Komisija iki 2006 m. pabaigos Europos Parlamentui ir Tarybai pateikia įgyvendinamumo tyrimą dėl Europos pakrančių apsaugos tarnybų veiklos taršos prevencijos ir kovos su ja srityje, kuriame būtų aiškiai pristatomos išlaidos ir nauda.
   12 straipsnis
   Ataskaitų pateikimas
   Kas treji metai valstybės narės pateikia Komisijai ataskaitą apie tai, kaip kompetentingos institucijos taiko šią direktyvą. Remdamasi šiomis ataskaitomis, Komisija pateikia Bendrijos pranešimą Europos Parlamentui ir Tarybai. Šiame pranešime Komisija įvertina inter alia, ar pageidautina peržiūrėti arba išplėsti šios direktyvos taikymo sritį. Ji taip pat išdėsto valstybių narių teismų praktikos raidą ir apsvarsto galimybę sukurti viešą tokios teismų praktikos duomenų bazę.
   13 straipsnis

      Komiteto procedūra

   1.   Komisijai padeda Jūrų saugumo ir teršimo iš laivų prevencijos komitetas (COSS), įsteigtas 2002 m. lapkričio 5 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamento (EB) Nr. 2099/2002 (8) 3 straipsniu.
   2.   Jei daroma nuoroda į šį straipsnį, taikomi Sprendimo 1999/468/EB 5 ir 7 straipsniai, atsižvelgiant į jo 8 straipsnio nuostatas.
   Sprendimo 1999/468/EB 5 straipsnio 6 dalyje nurodytas laikotarpis yra trys mėnesiai.
   14 straipsnis
   Informacijos teikimas
   Komisija reguliariai informuoja pagal 2000 m. gruodžio 20 d. Sprendimo Nr. 2850/2000/EB 4 straipsnį įsteigtą komitetą apie siūlomas priemones ar kitą atitinkamą veiklą, susijusią su reagavimu į jūrų taršą.
   15 straipsnis
   Pakeitimų procedūra
   Pagal Reglamento (EB) Nr. 2099/2002 5 straipsnį ir laikantis šios direktyvos 13 straipsnyje nustatytos tvarkos, COSS gali neįtraukti Marpol 73/78 pakeitimų į šios direktyvos taikymo sritį.
   16 straipsnis
   Įgyvendinimas
   Valstybės narės priima įstatymus ir kitus teisės aktus, kurie, įsigalioję iki. 2007 m. kovo 1 d., įgyvendina šią direktyvą, ir apie tai nedelsdamos praneša Komisijai.
   Valstybės narės, priimdamos šias nuostatas, daro jose nuorodą į šią direktyvą arba tokia nuoroda daroma jas oficialiai skelbiant. Nuorodos darymo tvarką nustato valstybės narės.
   17 straipsnis
   Įsigaliojimas
   Ši direktyva įsigalioja kitą dieną po jos paskelbimo Europos Sąjungos oficialiajame leidinyje.
   18 straipsnis
   Adresatai
   Ši direktyva skirta valstybėms narėms.

      Priimta Strasbūre, 2005 m. rugsėjo 7 d.

            Europos Parlamento vardu

            Pirmininkas

         J. BORRELL FONTELLES

            Tarybos vardu

            Pirmininkas

         C. CLARKE

      (1)  OL C 220, 2003 9 16, p. 72.

      (2)  2004 m. sausio 13 d. Europos Parlamento nuomonė (OL C 92 E, 2004 4 16, p. 77), 2004 m. spalio 7 d. Tarybos bendroji pozicija (OL C 25 E, 2005 2 1, p. 29), 2005 m. vasario 23 d. Europos Parlamento pozicija (dar nepaskelbta Oficialiajame leidinyje), 2005 m. liepos 12 d. Tarybos sprendimas.

      (3)  Žr. šio OL 164 p.

      (4)  OL L 208, 2002 8 5, p. 1. Reglamentas su paskutiniais pakeitimais, padarytais Reglamentu (EB) Nr. 724/2004 (OL L 129, 2004 4 29, p. 1).

      (5)  OL L 332, 2000 12 28, p. 81. Direktyva su pakeitimais, padarytais Direktyva 2002/84/EB (OL L 324, 2002 11 29, p. 53).

      (6)  OL L 184, 1999 7 17, p. 23.

      (7)  2000 m. gruodžio 20 d. Europos Parlamento ir Tarybos sprendimas Nr. 2850/2000/EB, nustatantis Bendrijos bendradarbiavimo atsitiktinės arba tyčinės jūros taršos srityje pagrindus (OL L 332, 2000 12 28, p. 1). Sprendimas su pakeitimais, padarytais Sprendimu Nr. 787/2004/EB (OL L 138, 2004 4 30, p. 12).

      (8)  OL L 324, 2002 11 29, p. 1. Reglamentas su pakeitimais, padarytais Komisijos reglamentu (EB) Nr. 415/2004 (OL L 68, 2004 3 6, p. 10).

      PRIEDAS
      Informuoti skirta Marpol 73/78 taisyklių, susijusių su 2 straipsnio 2 punkte nurodytų naftos ir nuodingų skystų medžiagų išmetimu, santrauka
      I dalis: Nafta (Marpol 73/78 I priedas)
      Marpol 73/78 I priede „nafta“ – tai nafta bet kokiu pavidalu, įskaitant žaliavinę naftą, mazutą, naftos nuosėdas, atliekas ir perdirbtus produktus (išskyrus naftos chemijos produktus, kuriems taikomos Marpol 73/78 II priedo nuostatos), o „naftingas mišinys“ – tai bet kokį naftos kiekį turintis mišinys.
      Atitinkamų Marpol 73/78 I priedo nuostatų ištraukos:

                  9 taisyklė: Naftos išmetimo kontrolė

                              1.

                              Laikantis šio priedo 10 ir 11 taisyklių nuostatų ir šios taisyklės 2 dalies, iš laivų, kuriems taikomas šis priedas, draudžiama į jūrą išmesti naftą ar naftingus mišinius, išskyrus atvejus, kai įvykdomos visos šios sąlygos:

                                          a)

                                          naftos tanklaivio atveju, išskyrus šios dalies b punkte numatytus atvejus:

                                                      i)

                                                      tanklaivis nėra specialioje zonoje;

                                                      ii)

                                                      nuo artimiausio kranto tanklaivis nutolęs daugiau nei 50 jūrmylių;

                                                      iii)

                                                      tanklaivis plaukia toliau;

                                                      iv)

                                                      naftos išmetimas vienu metu neviršija 30 litrų jūrmylei;

                                                      v)

                                                      esamų tanklaivių atveju bendras į jūrą išmestos naftos kiekis neviršija 1/15 000 bendro konkretaus krovinio, kurio dalį sudarė likučiai, dydžio, o naujų tanklaivių atveju – 1/30 000 bendro konkretaus krovinio, kurio dalį sudarė likučiai, dydžio ir

                                                      vi)

                                                      tanklaivyje veikia naftos išmetimo stebėjimo ir kontrolės sistema ir naudojami nuotekų bako įrengimai, kaip reikalaujama šio priedo 15 taisyklėje.

                                          b)

                                          400 tonų ir didesnės bendrosios talpos laivo, išskyrus naftos tanklaivius, atveju ir naftos tanklaivio su mašinų skyriaus triumais, išskyrus krovinių siurblines, jeigu nuotekos iš jų nėra sumaišytos su naftos krovinio likučiais, atveju:

                                                      i)

                                                      laivas nėra specialioje zonoje;

                                                      ii)

                                                      laivas plaukia toliau;

                                                      iii)

                                                      naftos kiekis nepraskiestose nuotekose neviršija 15 ppm ir

                                                      iv)

                                                      laive veikia (stebėjimo, kontrolės ir filtravimo įranga), kaip reikalaujama šio priedo 16 taisyklėje.

                              2.

                              Mažesnės nei 400 tonų bendrosios talpos laivo, išskyrus naftos tanklaivius, jam esant už specialios zonos ribų, atveju, (laivo vėliavos valstybės) administracija užtikrina, kad, kiek tai įmanoma ir pagrįsta, jame būtų įrenginių, kurie leistų naftos likučius laikyti laive ir juos išleisti į priėmimo įrenginius arba jūrą laikantis šios taisyklės 1 dalies b punkto reikalavimų.

                              3.

                              (…)

                              4.

                              Šios taisyklės 1 dalies nuostatos netaikomos švaraus ar izoliuotojo balasto arba neperdirbtų naftingų mišinių, kurių nepraskiedus naftos kiekis juose neviršija 15 ppm ir kurie nėra susidarę krovinių siurblinėse bei nėra sumaišyti su naftos krovinio likučiais, išmetimui.

                              5.

                              Išmetant likučius į jūrą, juose neturi būti chemikalų ar kitokių medžiagų tokiais kiekiais ar tokios koncentracijos, kurie yra pavojingi jūros aplinkai, arba chemikalų ar kitokių medžiagų, naudojamų siekiant apeiti šioje taisyklėje nurodytas išmetimo sąlygas.

                              6.

                              Naftos likučiai, kurie laikantis šios taisyklės 1, 2 ir 4 dalių negali būti išmesti į jūrą, laikomi laive arba išleidžiami į priėmimo įrenginius.

                              7.

                              (…)

                  10 taisyklė: Teršimo nafta iš laivų, jiems esant specialiose zonose, prevencijos metodai

                              1.

                              Šiame priede specialios zonos – tai Viduržemio jūros baseinas, Baltijos jūros baseinas, Juodosios jūros baseinas, Raudonosios jūros baseinas, „įlankų zonos“, Adeno įlankos zona, Antarkties zona ir Šiaurės vakarų Europos vandenys, (kaip apibrėžta ir nurodyta toliau).

                              2.

                              Atsižvelgiant į šio priedo 11 taisyklės nuostatas:

                                          a)

                                          Iš bet kokių naftos tanklaivių ar bet kokių 400 tonų ar didesnės bendrosios talpos laivų, išskyrus naftos tanklaivius, jiems esant specialioje zonoje, draudžiama į jūrą išmesti naftą ar naftingus mišinius. (…)

                                          b)

                                          (…) Iš bet kokių mažesnės nei 400 tonų bendrosios talpos laivų, išskyrus naftos tanklaivius, jiems esant specialioje zonoje, draudžiama į jūrą išmesti naftą ar naftingus mišinius, išskyrus atvejus, kai naftos kiekis nepraskiestose nuotekose neviršija 15 ppm.

                              3.

                                          a)

                                          Šios taisyklės 2 dalies nuostatos netaikomos švaraus ar izoliuotojo balasto išmetimui.

                                          b)

                                          Šios taisyklės 2 dalies a punkto nuostatos netaikomos perdirbto triumo vandens išmetimui iš mašinų skyriaus, jeigu įvykdomos visos šios sąlygos:

                                                      i)

                                                      triumo vanduo nėra iš krovinių siurblinių;

                                                      ii)

                                                      triumo vanduo nesumaišytas su naftos krovinio likučiais;

                                                      iii)

                                                      laivas plaukia toliau;

                                                      iv)

                                                      naftos kiekis nepraskiestose nuotekose neviršija 15 ppm;

                                                      v)

                                                      laive veikia šio priedo 16 taisyklės 5 dalį atitinkanti naftos filtravimo įranga ir

                                                      vi)

                                                      filtravimo sistemoje įrengtas stabdymo įrenginys, užtikrinantis, kad išmetimas būtų automatiškai sustabdomas, kai naftos kiekis nuotekose viršija 15 ppm.

                              4.

                                          a)

                                          Išmetant likučius į jūrą, juose neturi būti chemikalų ar kitokių medžiagų tokiais kiekiais ar tokios koncentracijos, kurie yra pavojingi jūros aplinkai, arba chemikalų ar kitokių medžiagų, naudojamų siekiant apeiti šioje taisyklėje nurodytas išmetimo sąlygas.

                                          b)

                                          Naftos likučiai, kurie laikantis šios taisyklės 2 ar 3 dalies negali būti išmesti į jūrą, laikomi laive arba išleidžiami į priėmimo įrenginius.

                              5.

                              Nė viena šios taisyklės nuostata nedraudžia iš laivo, kuris tik dalį reiso vykdo specialioje zonoje, atlikti išmetimą už specialios zonos ribų, laikantis šio priedo 9 taisyklės.

                              6.

                              (…)

                              7.

                              (…)

                              8.

                              (…)

                  11 taisyklė: Išimtys

                  Šio priedo 9 ir 10 taisyklės netaikomos:

                              a)

                              naftos ar naftingų mišinių išmetimui į jūrą, kuris būtinas laivo saugumui užtikrinti ar žmogaus gyvybei jūroje išgelbėti, arba

                              b)

                              naftos ar naftingų mišinių išmetimui į jūrą dėl laivo ar jo prietaisų gedimo:

                                          i)

                                          jeigu įvykus gedimui ar nustačius išmetimą buvo imtasi visų įmanomų atsargos priemonių išmetimui išvengti arba sumažinti jį iki minimumo ir

                                          ii)

                                          išskyrus atvejus, kai savininkas arba kapitonas veikė ketindamas pakenkti arba nusikalstamai pasitikėdamas ir žinodamas, kad gali būti padaryta žala arba

                              c)

                              naftos turinčių medžiagų išmetimui į jūrą, kuriam pritarė (laivo vėliavos valstybės) administracija, kai tai daroma kovojant su konkrečiomis taršą sukeliančiomis avarijomis, siekiant iki minimumo sumažinti taršos padarytą žalą. Bet kokiam tokiam išmetimui turi pritarti ta Vyriausybė, į kurios jurisdikciją galėtų patekti toks išmetimas.

            II dalis: Nuodingos skystos medžiagos (Marpol 73/78 II priedas)
      Atitinkamų Marpol 73/78 II priedo nuostatų ištraukos:

                  3 taisyklė: Nuodingų skystų medžiagų klasifikavimas ir sąrašas

                              1.

                              Šio priedo taisyklėse nuodingos skystos medžiagos skirstomos į šias keturias kategorijas:

                                          a)

                                          A kategorija: Nuodingos skystos medžiagos, kurios, išmestos į jūrą išvalius cisternas ar iškrovus balastą, keltų didelį pavojų jūros ištekliams ar žmonių sveikatai, arba smarkiai pakenktų žmonėms jūros teikiamoms galimybėms, arba kitaip kliudytų teisėtai naudotis jūra, ir todėl būtų pateisinamas griežtesnių kovos su tarša priemonių taikymas.

                                          b)

                                          B kategorija: Nuodingos skystos medžiagos, kurios, išmestos į jūrą išvalius cisternas ar iškrovus balastą, keltų pavojų jūros ištekliams ar žmonių sveikatai, arba pakenktų žmonėms jūros teikiamoms galimybėms, arba kitaip kliudytų teisėtai naudotis jūra, ir todėl būtų pateisinamas specialių kovos su tarša priemonių taikymas.

                                          c)

                                          C kategorija: Nuodingos skystos medžiagos, kurios, išmestos į jūrą išvalius cisternas ar iškrovus balastą, keltų nedidelį pavojų jūros ištekliams ar žmonių sveikatai, arba nesmarkiai pakenktų žmonėms jūros teikiamoms galimybėms, arba kitaip kliudytų teisėtai naudotis jūra, ir todėl reikėtų specialių eksploatavimo sąlygų.

                                          d)

                                          D kategorija: Nuodingos skystos medžiagos, kurios, išmestos į jūrą išvalius cisternas ar iškrovus balastą, keltų akivaizdų pavojų jūros ištekliams ar žmonių sveikatai, arba minimaliai pakenktų žmonėms jūros teikiamoms galimybėms, arba kitaip kliudytų teisėtai naudotis jūra, ir todėl reikėtų tam tikrų su eksploatavimo sąlygomis susijusių atsargumo priemonių.

                              2.

                              (…)

                              3.

                              (…)

                              4.

                              (…)

                        (Tolesnės medžiagų klasifikavimo gairės, įskaitant suklasifikuotų medžiagų sąrašą, pateikiamos 3 taisyklės 2–4 dalyse ir 4 taisyklėje bei Marpol 73/78 II priedo priedėliuose).

                  5 taisyklė: Nuodingų skystų medžiagų išmetimas
                  A, B ir C kategorijų medžiagos už specialių zonų ribų ir D kategorijos medžiagos visose zonose
                  Atsižvelgiant į šio priedo 6 taisyklės (…) nuostatas:

                              1.

                              Draudžiama į jūrą išmesti šio priedo 3 taisyklės 1 dalies a punkte apibrėžtas A kategorijos medžiagas arba laikinai šiai kategorijai priskirtas medžiagas, arba balasto vandenį, cisternų paplavas, arba kitus likučius ar mišinius, turinčius tokių medžiagų. Jei cisternas, kuriose yra tokių medžiagų ar mišinių, reikia išplauti, susidarę likučiai leidžiami į priėmimo įrenginį tol, kol medžiagos koncentracija tokio įrenginio nuotekose nepasiekia 0,1 % masės arba yra mažesnė ir kol cisterna neištuštėja, išskyrus geltonąjį ar baltąjį fosforą, kurio likutinė koncentracija yra 0,01 % masės. Bet koks vėliau į cisterną įleistas vanduo gali būti išmestas į jūrą, kai įvykdomos visos šios sąlygos:

                                          a)

                                          laivas plaukia toliau ne mažesniu kaip 7 mazgų greičiu savaeigių laivų atveju ar ne mažesniu kaip 4 mazgų greičiu nesavaeigių laivų atveju;

                                          b)

                                          išmetama žemiau vaterlinijos, atsižvelgiant į jūros vandens imtuvo angos vietą, ir

                                          c)

                                          išmetama ne mažiau kaip 12 jūrmylių atstumu nuo artimiausio kranto ir ne mažesniame nei 25 m gylyje.

                              2.

                              Draudžiama į jūrą išmesti šio priedo 3 taisyklės 1 dalies b punkte apibrėžtas B kategorijos medžiagas arba laikinai šiai kategorijai priskirtas medžiagas, arba balasto vandenį, cisternų paplavas, arba kitus likučius ar mišinius, turinčius tokių medžiagų, išskyrus atvejus, kai įvykdomos visos šios sąlygos:

                                          a)

                                          laivas plaukia toliau ne mažesniu kaip 7 mazgų greičiu savaeigių laivų atveju arba ne mažesniu kaip 4 mazgų greičiu nesavaeigių laivų atveju;

                                          b)

                                          išmetimo procedūros ir priemonės yra patvirtintos (laivo vėliavos valstybės) administracijos. Tokios procedūros ir priemonės remiasi (TJO) parengtais standartais ir užtikrina, kad nuotekų išmetimo koncentracija ir norma būtų tokia, kad medžiagos koncentracija užpakalinės laivo dalies kilvateryje neviršytų 1 ppm;

                                          c)

                                          didžiausias iš kiekvienos cisternos ir su ja susijusios vamzdynų sistemos išmestas krovinio kiekis neviršija didžiausio kiekio, patvirtinto pagal šios dalies b punkte nurodytas procedūras, kuris jokiu būdu neviršija didesnio iš šių dydžių: 1 m3 arba 1/3 000cisternos tūrio kubiniais metrais;

                                          d)

                                          išmetama žemiau vaterlinijos, atsižvelgiant į jūros vandens imtuvo vietą, ir

                                          e)

                                          išmetama ne mažiau kaip 12 jūrmylių atstumu nuo artimiausio kranto ir ne mažesniame nei 25 m gylyje.

                              3.

                              Draudžiama į jūrą išmesti šio priedo 3 taisyklės 1 dalies c punkte apibrėžtas C kategorijos medžiagas arba laikinai šiai kategorijai priskirtas medžiagas, arba balasto vandenį, cisternų paplavas, arba kitus likučius ar mišinius, turinčius tokių medžiagų, išskyrus atvejus, kai įvykdomos visos šios sąlygos:

                                          a)

                                          laivas plaukia toliau ne mažesniu kaip 7 mazgų greičiu savaeigių laivų atveju ar ne mažesniu kaip 4 mazgų greičiu nesavaeigių laivų atveju;

                                          b)

                                          išmetimo procedūros ir priemonės yra patvirtintos (laivo vėliavos valstybės) administracijos. Tokios procedūros ir priemonės remiasi (TJO) parengtais standartais ir užtikrina, kad nuotekų išmetimo koncentracija ir norma būtų tokia, kad medžiagos koncentracija užpakalinės laivo dalies kilvateryje neviršytų 10 ppm;

                                          c)

                                          didžiausias iš kiekvienos cisternos ir su ja susijusios vamzdynų sistemos išmestas krovinio kiekis neviršija didžiausio kiekio, patvirtinto pagal šios dalies b punkte nurodytas procedūras, kuris jokiu būdu neviršija didesnio iš šių dydžių: 3 m3 arba 1/1 000 cisternos tūrio kubiniais metrais;

                                          d)

                                          išmetama žemiau vaterlinijos, atsižvelgiant į jūros vandens imtuvo vietą, ir

                                          e)

                                          išmetama ne mažiau kaip 12 jūrmylių atstumu nuo artimiausio kranto ir ne mažesniame nei 25 m gylyje.

                              4.

                              Draudžiama į jūrą išmesti šio priedo 3 taisyklės 1 dalies d punkte apibrėžtas D kategorijos medžiagas arba laikinai šiai kategorijai priskirtas medžiagas, arba balasto vandenį, cisternų paplavas, arba kitus likučius ar mišinius, turinčius tokių medžiagų, išskyrus atvejus, kai įvykdomos visos šios sąlygos:

                                          a)

                                          laivas plaukia toliau ne mažesniu kaip 7 mazgų greičiu savaeigių laivų atveju ar ne mažesniu kaip 4 mazgų greičiu nesavaeigių laivų atveju;

                                          b)

                                          tokių mišinių koncentracija yra ne didesnė už vieną dalį medžiagos, tenkančią dešimčiai dalių vandens, ir

                                          c)

                                          išmetama ne mažiau kaip 12 jūrmylių atstumu nuo artimiausio kranto.

                              5.

                              (Laivo vėliavos valstybės) administracijos patvirtintos ventiliacijos procedūros gali būti naudojamos krovinio likučiams iš cisternos pašalinti. Tokios procedūros remiasi (TJO) parengtais standartais. Bet koks vėliau į cisterną įleistas vanduo laikomas švariu ir jam netaikomos šios taisyklės 1, 2, 3 ar 4 dalys.

                              6.

                              Draudžiama į jūrą išmesti medžiagas, kurios nėra suklasifikuotos, laikinai suklasifikuotos ar įvertintos pagal šio priedo 4 taisyklės 1 dalį, arba balasto vandenį, cisternų paplavas, arba kitus likučius ar mišinius, turinčius tokių medžiagų.

                        A, B ir C kategorijų medžiagos specialiose zonose (kaip nurodyta Marpol 73/78 II priedo 1 taisyklėje, įskaitant Baltijos jūrą)
                  Atsižvelgiant į šio priedo 6 taisyklės (…) nuostatas:

                              7.

                              Draudžiama į jūrą išmesti šio priedo 3 taisyklės 1 dalies a punkte apibrėžtas A kategorijos medžiagas ar laikinai šiai kategorijai priskirtas medžiagas, arba balasto vandenį, cisternų paplavas, arba kitus likučius ar mišinius, turinčius tokių medžiagų. Jei cisternas, kuriose yra tokių medžiagų ar mišinių, reikia išplauti, susidarę likučiai leidžiami į priėmimo įrenginį, kurį pagal šio priedo 7 taisyklę parūpina su specialia zona besiribojančios valstybės, tol, kol medžiagos koncentracija tokio įrenginio nuotekose nepasiekia 0,05 % masės arba yra mažesnė ir kol cisterna neištuštėja, išskyrus geltonąjį ar baltąjį fosforą, kurio likutinė koncentracija yra 0,005 % masės. Bet koks vėliau į cisterną įleistas vanduo gali būti išmestas į jūrą, kai įvykdomos visos šios sąlygos:

                                          a)

                                          laivas plaukia toliau ne mažesniu kaip 7 mazgų greičiu savaeigių laivų atveju ar ne mažesniu kaip 4 mazgų greičiu nesavaeigių laivų atveju;

                                          b)

                                          išmetama žemiau vaterlinijos, atsižvelgiant į jūros vandens imtuvo vietą, ir

                                          c)

                                          išmetama ne mažiau kaip 12 jūrmylių atstumu nuo artimiausio kranto ir ne mažesniame nei 25 m gylyje.

                              8.

                              Draudžiama į jūrą išmesti šio priedo 3 taisyklės 1 dalies b punkte apibrėžtas B kategorijos medžiagas arba laikinai šiai kategorijai priskirtas medžiagas, arba balasto vandenį, vandenį po cisternų plovimo, arba kitus likučius ar mišinius, turinčius tokių medžiagų, išskyrus atvejus, kai įvykdomos visos šios sąlygos:

                                          a)

                                          cisterna buvo iš anksto išplauta pagal (laivo vėliavos valstybės) administracijos patvirtintą procedūrą ir remiantis (TJO) parengtais standartais, o atsiradusios cisternos paplavos buvo išleistos į priėmimo įrenginį;

                                          b)

                                          laivas plaukia toliau ne mažesniu kaip 7 mazgų greičiu savaeigių laivų atveju ar ne mažesniu kaip 4 mazgų greičiu nesavaeigių laivų atveju;

                                          c)

                                          išmetimo ir plovimo procedūros ir priemonės yra patvirtintos (laivo vėliavos valstybės) administracijos. Tokios procedūros ir priemonės remiasi (TJO) parengtais standartais ir užtikrina, kad nuotekų išmetimo koncentracija ir norma būtų tokia, kad medžiagos koncentracija užpakalinės laivo dalies kilvateryje neviršytų 1 ppm;

                                          d)

                                          išmetama žemiau vaterlinijos, atsižvelgiant į jūros vandens imtuvo vietą, ir

                                          e)

                                          išmetama ne mažiau kaip 12 jūrmylių atstumu nuo artimiausio kranto ir ne mažesniame nei 25 m gylyje.

                              9.

                              Draudžiama į jūrą išmesti šio priedo 3 taisyklės 1 dalies c punkte apibrėžtas C kategorijos medžiagas arba laikinai šiai kategorijai priskirtas medžiagas, arba balasto vandenį, cisternų paplavas, arba kitus likučius ar mišinius, turinčius tokių medžiagų, išskyrus atvejus, kai įvykdomos visos šios sąlygos:

                                          a)

                                          laivas plaukia toliau ne mažesniu kaip 7 mazgų greičiu savaeigių laivų atveju ar ne mažesniu kaip 4 mazgų greičiu nesavaeigių laivų atveju;

                                          b)

                                          išmetimo procedūros ir priemonės yra patvirtintos [laivo vėliavos valstybės] administracijos. Tokios procedūros ir priemonės remiasi [TJO] parengtais standartais ir užtikrina, kad nuotekų išmetimo koncentracija ir norma būtų tokia, kad medžiagos koncentracija užpakalinės laivo dalies kilvateryje neviršytų 1 ppm;

                                          c)

                                          didžiausias iš kiekvienos cisternos ir su ja susijusios vamzdynų sistemos išmestas krovinio kiekis neviršija didžiausio kiekio, patvirtinto pagal šios dalies b punkte nurodytas procedūras, kuris jokiu būdu neviršija didesnio iš šių dydžių: 1 m3 arba 1/3 000 cisternos tūrio kubiniais metrais;

                                          d)

                                          išmetama žemiau vaterlinijos, atsižvelgiant į jūros vandens imtuvo vietą, ir

                                          e)

                                          išmetama ne mažiau kaip 12 jūrmylių atstumu nuo artimiausio kranto ir ne mažesniame nei 25 m gylyje.

                              10.

                              (Laivo vėliavos valstybės) administracijos patvirtintos ventiliacijos procedūros gali būti naudojamos krovinio likučiams iš cisternos pašalinti. Tokios procedūros remiasi (TJO) parengtais standartais. Bet koks vėliau į cisterną įleistas vanduo laikomas švariu ir jam netaikomos šios taisyklės 7, 8 ar 9 dalys.

                              11.

                              Draudžiama į jūrą išmesti medžiagas, kurios nėra suklasifikuotos, laikinai suklasifikuotos ar įvertintos pagal šio priedo 4 taisyklės 1 dalį, arba balasto vandenį, cisternų paplavas, arba kitus likučius ar mišinius, turinčius tokių medžiagų.

                              12.

                              Nė viena šios taisyklės nuostata nedraudžia laive laikyti B arba C kategorijų krovinio likučius ir išmesti jų į jūrą už specialios zonos ribų, atitinkamai laikantis šios taisyklės 2 ar 3 dalies.

                  6 taisyklė: Išimtys

                  Šio priedo 5 taisyklė netaikoma:

                              a)

                              nuodingų skystų medžiagų ar tokių medžiagų turinčių mišinių išmetimui į jūrą, kuris būtinas laivo saugumui užtikrinti ar gyvybei jūroje išgelbėti, arba

                              b)

                              nuodingų skystų medžiagų ar tokių medžiagų turinčių mišinių išmetimui į jūrą dėl laivo ar jo prietaisų gedimo:

                                          i)

                                          jeigu įvykus gedimui ar nustačius išmetimą buvo imtasi visų įmanomų atsargos priemonių išmetimui išvengti arba sumažinti jį iki minimumo ir

                                          ii)

                                          išskyrus atvejus, kai savininkas arba kapitonas veikė ketindamas pakenkti arba nusikalstamai pasitikėdamas ir žinodamas, kad gali būti padaryta žala, arba

                              c)

                              nuodingų skystų medžiagų arba tokių medžiagų turinčių mišinių išmetimui į jūrą, kuriam pritarė (laivo vėliavos valstybės) administracija, kai tai daroma kovojant su konkrečiomis taršą sukeliančiomis avarijomis, siekiant iki minimumo sumažinti taršos padarytą žalą. Bet kokiam tokiam išmetimui turi pritarti ta Vyriausybė, į kurios jurisdikciją galėtų patekti toks išmetimas.


title: 1995 m. rugsėjo 26 d. Komisijos Direktyva 95/49/EB atnaujinanti ūkio subjektų, kuriems taikoma Direktyva 91/296/EEB dėl gamtinių dujų tranzito dujotakių tinklais, sąrašąTekstas svarbus EEE.

text:
Svarbus teisinis pranešimas

|

31995L0049

Oficialusis leidinys L 233 , 30/09/1995 p. 0086 - 0087

		Komisijos direktyva 95/49/EB1995 m. rugsėjo 26 d.atnaujinanti ūkio subjektų, kuriems taikoma Direktyva 91/296/EEB dėl gamtinių dujų tranzito dujotakių tinklais, sąrašą(Tekstas svarbus EEE)EUROPOS BENDRIJŲ KOMISIJA,atsižvelgdama į Europos bendrijos steigimo sutartį,atsižvelgdama į 1991 m. gegužės 31 d. Tarybos direktyvą 91/296/EEB dėl gamtinių dujų tranzito dujotakių tinklais [1] su pakeitimais, padarytais Komisijos direktyva 94/49/EB [2], ypač į jos 2 straipsnio 2 dalį,kadangi aukšto slėgio gamtinių dujų perdavimo dujotakių tinklai ir ūkio subjektai, atsakingi už juos valstybėse narėse, kuriems taikoma Direktyva 91/296/EEB, yra išvardyti tos direktyvos priede;kadangi sąrašas turi būti atnaujinamas po Komisijos konsultacijų su suinteresuotomis valstybėmis narėmis, jeigu to reikalaujama Direktyvos 91/296/EEB tikslų kontekste, ypač atsižvelgiant į jos 2 straipsnio 1 dalies a punktą;kadangi dėl dujų pramonės vystymosi Ispanijoje ir trijų valstybių narių – Austrijos, Suomijos ir Švedijos – įstojimo sąrašą būtina papildyti;po konsultacijų su suinteresuotomis valstybėmis narėmis,PRIĖMĖ ŠIĄ DIREKTYVĄ:1 straipsnisDirektyvos 91/296/EEB priedas pakeičiamas šios direktyvos priedu.2 straipsnisValstybės narės priima įstatymus ir kitus teisės aktus, kurie, įsigalioję iki 1995 m. gruodžio 31 d., įgyvendina šią direktyvą. Jos nedelsdamos apie tai praneša Komisijai.Valstybės narės, tvirtindamos šias priemones, daro jose nuorodą į šią direktyvą arba tokia nuoroda daroma jas oficialiai skelbiant. Nuorodos darymo tvarką nustato valstybės narės.3 straipsnisŠi direktyva įsigalioja jos paskelbimo Europos Bendrijų oficialiajame leidinyje dieną .4 straipsnisŠi direktyva skirta valstybėms narėms.Priimta Briuselyje, 1995 m. rugsėjo 26 d.Komisijos varduChristos PapoutsisKomisijos narys[1] OL L 147, 1991 6 12, p. 37.[2] OL L 295, 1994 11 16, p. 16.--------------------------------------------------PRIEDASŪkio subjektų ir aukšto slėgio dujų perdavimo dujotakio tinklų sąrašasValstybė narė | Ūkio subjektas |Vokietija | Bayerngas GmbH |BEB Erdgas und Erdöl GmbH |Erdgas Verkaufs-Gesellschaft mbH |Gas-Union GmbH |Mobil Erdgas – Erdöl GmbH |Ruhrgas AG |Saar Ferngas AG |Thyssengas GmbH |Vereinigte Elektrizitätswerke Westfalen AG (VEW) |Westfälische Ferngas AG |EWAG, Nürnberg |Gasversorgung Süddeutschland |Schleswag AG |Thüga AG |Verbundnetz Gas AG |Wingas GmbH |Belgija | Distrigaz SA |Danija | Dansk Naturgas A/S |Ispanija | Empressa Nacional de Gas SA (ENAGAS) |Gas Natural SDG, SA |Gas de Euskadi |Graikija | DEPA |Liuksemburgas | SOTEG |Nyderlandai | NV Nederlandse Gasunie |Italija | Snam SpA |Edison Gas SpA |Sociera Gasdotti del Mezzogiorno SpA |Prancūzija | Gaz de France |SNGSO |Compagnie francaise de méthane (CEFEM) |Jungtinė Karalystė | British Gas |Airija | Irish Gas Board |Austrija | ÖMV AG |Švedija | Vattenfall Naturgas AB |Sydgas AB |Suomija | Neste Oy |--------------------------------------------------


title: 1997 m. sausio 20 d. Tarybos direktyva 97/2/EB, iš dalies keičianti Direktyvą 91/629/EEB, nustatančią būtiniausius veršelių apsaugos standartus

text:
Svarbus teisinis pranešimas

|

31997L0002

Oficialusis leidinys L 025 , 28/01/1997 p. 0024 - 0025

		Tarybos direktyva 97/2/EB1997 m. sausio 20 d.iš dalies keičianti Direktyvą 91/629/EEB, nustatančią būtiniausius veršelių apsaugos standartusEUROPOS BENDRIJŲ TARYBA,atsižvelgdama į Europos ekonominės bendrijos steigimo sutartį, ypač į jos 43 straipsnį,atsižvelgdama į Komisijos pasiūlymą [1],atsižvelgdama į Europos Parlamento nuomonę [2],kadangi, kaip numatyta Direktyvos 91/629/EEB [3] 6 straipsnyje, 1995 m. lapkričio 9 d. Veterinarijos mokslinis komitetas pateikė nuomonę, kuria remdamasi Komisija parengė ataskaitą, kurią pateikė Europos Parlamentui ir Tarybai;kadangi remiantis ataskaitoje padarytomis išvadomis tikslinga iš dalies pakeisti Direktyvos 91/629/EEB nuostatas siekiant užtikrinti, jog taisyklės būtų pagrįstos moksliniais įrodymais bei nesuvaržytų efektyvaus bendro rinkos organizavimo;kadangi prie Europos Sąjungos sutarties baigiamojo akto pridėtoje deklaracijoje Nr. 24 Europos institucijos ir valstybės narės raginamos atsižvelgti į gyvūnų gerovės reikalavimus, kai jos rengia ir įgyvendina Bendrijos teisės aktus;kadangi taisyklių dėl veršelių auginimo sąlygų suderinimas remiantis bendru rinkos organizavimu yra būtinas siekiant užtikrinti racionalų produkcijos augimą patenkinamomis konkurencijos sąlygomis; kadangi moksliškai pripažinta, jog veršeliai turi gyventi jų poreikius atitinkančioje aplinkoje, t. y, gyventi bandoje; kadangi dėl šios priežasties jie turi būti auginami kartu su kitais; kadangi tiek kartu su kitais, tiek atskirai laikomi veršeliai privalo turėti pakankamai vietos judėti, prieiti prie kitų galvijų ir atlikti įprastus judesius atsistojant arba atsigulant;kadangi būtina suteikti ūkiams laiko imtis reikiamų priemonių, kad galėtų laikytis naujų taisyklių,PRIĖMĖ ŠIĄ DIREKTYVĄ:1 straipsnisDirektyva 91/629/EEB iš dalies keičiama taip:1. 3 straipsnio 3 dalis pakeičiama taip:"3. Nuo 1998 m. sausio 1 d. šios nuostatos taikomos visuose naujai sukurtuose ar rekonstruotuose ūkiuose bei visuose ūkiuose, kurie ėmė veikti po šios dienos:a) po aštuonių gyvenimo savaičių nė vienas veršelis nėra laikomas atskirame garde, išskyrus, kai veterinarijos gydytojas patvirtina, kad dėl sveikatos arba elgesio veršelį reikia izoliuoti siekiant jį išgydyti. Veršelio atskiro gardo plotis yra mažiausiai tokio dydžio, koks yra veršelio ūgis iki kūbrio jam stovint, o ilgis yra mažiausiai toks, koks yra veršelio kūno ilgis nuo nosies galiuko iki ties kryžkauliu esančio uodegos galo, padauginus gautą ilgį iš 1,1.Atskiruose veršelių garduose, išskyrus sergančių gyvūnų izoliavimui skirtus gardus, turi būti ne ištisinės, o perforuotos sienos, pro kurias veršeliai galėtų matyti ir lytėti;b) kiekvienam kartu su kitais laikomam veršeliui, kurio gyvasis svoris yra mažiau nei 150 kg, turi būti skirta mažiausiai po 1,5 m2 laisvo ploto, veršeliui, kurio gyvasis svoris yra nuo 150 kg, bet ne daugiau kaip 220 kg, mažiausiai 1,7 m2 laisvo ploto, o veršeliui, kurio gyvasis svoris yra 220 kg arba daugiau, mažiausiai 1,8 m2 laisvo ploto.Tačiau šio straipsnio dalies nuostatos nėra taikomos:- ūkiams, kuriuose yra mažiau negu šeši veršeliai,- žindomiems veršeliams, kurie laikomi kartu su savo motinomis.Nuo 2006 m. gruodžio 31 d. numatytos nuostatos taikomos visuose ūkiuose."2. 3 straipsnio 4 dalies antroji įtrauka išbraukiama.3. 4 straipsnio 2 dalis išbraukiama.4. 6 straipsnyje data "1997 m. spalio 1 d." pakeičiama "2006 m. sausio 1 d."2 straipsnis1. Valstybės narės priima įstatymus ir kitus teisės aktus, kurie, įsigalioję vėliausiai 1997 m. gruodžio 31 d., įgyvendina šią direktyvą. Apie tai jos nedelsdamos praneša Komisijai.Valstybės narės, tvirtindamos šias priemones, daro jose nuorodą į šią direktyvą arba tokia nuoroda daroma jas oficialiai skelbiant. Nuorodos darymo tvarką nustato valstybės narės.2. Tačiau po datos, numatytos 1 dalyje, valstybės narės gali, laikydamosi Sutarties bendrųjų taisyklių, savo teritorijose išlaikyti arba taikyti griežtesnes negu šioje direktyvoje veršelių apsaugai nustatytos nuostatas. Apie tokias priemones jos praneša Komisijai.3 straipsnisŠi direktyva įsigalioja dvidešimtą dieną po jos paskelbimo Europos Bendrijų oficialiajame leidinyje.4 straipsnisŠi direktyva skirta valstybėms narėms.Priimta Briuselyje, 1997 m. sausio 20 d.Tarybos varduPirmininkasJ. Van Aartsen[1] OL C 85, 1996 3 22, p. 19.[2] OL C 320, 1996 10 28, p. 259.[3] OL L 340, 1991 12 11, p. 28.--------------------------------------------------