title: 2018 m. gruodžio 4 d. Tarybos direktyva (ES) 2018/1910, kuria dėl tam tikrų pridėtinės vertės mokesčio sistemos taisyklių suderinimo ir supaprastinimo, susijusio su valstybių narių tarpusavio prekybos apmokestinimu, iš dalies keičiama Direktyva 2006/112/EB

text:
7.12.2018

                  LT

                  Europos Sąjungos oficialusis leidinys

                  L 311/3

         TARYBOS DIREKTYVA (ES) 2018/1910
         2018 m. gruodžio 4 d.
         kuria dėl tam tikrų pridėtinės vertės mokesčio sistemos taisyklių suderinimo ir supaprastinimo, susijusio su valstybių narių tarpusavio prekybos apmokestinimu, iš dalies keičiama Direktyva 2006/112/EB
         EUROPOS SĄJUNGOS TARYBA,
         atsižvelgdama į Sutartį dėl Europos Sąjungos veikimo, ypač į jos 113 straipsnį,
         atsižvelgdama į Europos Komisijos pasiūlymą,
         teisėkūros procedūra priimamo akto projektą perdavus nacionaliniams parlamentams,
         atsižvelgdama į Europos Parlamento nuomonę (1),
         atsižvelgdami į Europos ekonomikos ir socialinių reikalų komiteto nuomonę (2),
         laikydamasi specialios teisėkūros procedūros,
         kadangi:

                     (1)

                     1967 m. Tarybai priėmus pridėtinės vertės mokesčio (PVM) bendrą sistemą Pirmąja Tarybos direktyva 67/227/EEB (3) ir Antrąja Tarybos direktyva 67/228/EEB (4), buvo įsipareigota sukurti galutinę PVM sistemą, kuri Europos bendrijoje veiktų taip pat, kaip ir bet kurioje atskiroje valstybėje narėje. Kadangi 1992 m. pabaigoje panaikinus fiskalines sienas tarp valstybių narių dar nebuvo politinių ir techninių sąlygų tokiai sistemai įgyvendinti, buvo priimtos pereinamojo laikotarpio PVM procedūros. Tarybos direktyvoje 2006/112/EB (5) numatyta, kad tos pereinamojo laikotarpio procedūros turi būti pakeistos galutinėmis procedūromis;

                     (2)

                     laikantis 2016 m. balandžio 7 d. komunikato dėl PVM veiksmų plano, Komisija pateikė pasiūlymą, kuriame nustatyti galutinės PVM sistemos, skirtos tarp valstybių narių vykdomai įmonių tarpvalstybinei prekybai, elementai, kurie būtų grindžiami tarpvalstybinio prekių tiekimo apmokestinimo paskirties valstybėje narėje principu;

                     (3)

                     2016 m. lapkričio 8 d. išvadose Taryba paragino Komisiją atlikti tam tikrų Sąjungos PVM taisyklių dėl tarpvalstybinių sandorių patobulinimų, susijusių su PVM mokėtojo kodo vaidmeniu neapmokestinant PVM tiekimo Bendrijos viduje, atsargų atšaukimo procedūromis, grandininiais sandoriais ir gabenimo įrodymais, būtinais siekiant neapmokestinti PVM Bendrijos vidaus sandorių;

                     (4)

                     atsižvelgiant į Tarybos prašymą, kad Bendrijos vidaus prekybai skirtai galutinei PVM sistemai įgyvendinti prireiks keleto metų, tikslinga nustatyti tas konkrečias priemones, kuriomis siekiama įmonių labui suderinti ir supaprastinti tam tikras procedūras;

                     (5)

                     atsargų atšaukimas nurodo padėtį, kai prekių gabenimo į kitą valstybę narę metu tiekėjas jau žino prekes įsigyjančio asmens, kuriam tos prekės bus patiektos vėliau, tapatybę ir jas atvežus į paskirties valstybę narę. Tokia padėtis šiuo metu laikoma tariamu tiekimu (prekių išvežimo valstybėje narėje) ir tariamu įsigijimu Bendrijos viduje (prekių atvežimo valstybėje narėje), prekes atvežus į atvežimo valstybę narę joje atliekamas tiekimas šalies viduje, ir reikalaujama, kad tiekėjas toje valstybėje narėje būtų įregistruotas PVM mokėtoju. Siekiant to išvengti, tam tikromis sąlygomis turėtų būti laikoma, kad, kai tokie sandoriai vyksta tarp dviejų apmokestinamųjų asmenų, pagal šiuos sandorius yra atliekamas vienas neapmokestinamas tiekimas prekių išvežimo valstybėje narėje ir vienas įsigijimas Bendrijos viduje prekių atvežimo valstybėje narėje;

                     (6)

                     grandininiai sandoriai reiškia vienas po kito einantį prekių tiekimą, kuris sudaro vieną gabenimą Bendrijos viduje. Prekių judėjimas Bendrijos viduje turėtų būti priskiriamas tik vienam iš tų tiekimų ir tik tas tiekimas turėtų būti neapmokestinamas PVM kaip tiekimas Bendrijos viduje. Kiti grandinėje vykdomi tiekimai galėtų būti apmokestinami ir tuo tikslu gali būti reikalaujama, kad tiekėjas būtų įregistruotas PVM mokėtoju tiekimo valstybėje narėje. Siekiant, kad valstybės narės netaikytų skirtingų metodų, dėl kurių gali kilti dvigubo apmokestinimo arba neapmokestinimo pavojus, taip pat siekiant veiklos vykdytojams suteikti daugiau teisinio tikrumo, reikėtų nustatyti bendrą taisyklę, kad, jei įvykdytos tam tikros sąlygos, prekių gabenimas turėtų būti priskiriamas vienam tiekimui sandorių grandinėje;

                     (7)

                     kiek tai susiję su PVM mokėtojo kodo nurodymu siekiant neapmokestinti PVM prekių tiekimo vykdant Bendrijos vidaus prekybą, siūloma, kad, kartu su sąlyga, kad prekės turi būti gabenamos už tiekimo valstybės narės ribų, esmine neapmokestinimo PVM taikymo sąlyga, o ne formaliu reikalavimu, laikomas prekes įsigyjančio asmens PVM mokėtojo kodo, kurį jam suteikė kita valstybė narė nei ta, kurioje prasideda prekių gabenimas, įtraukimas į PVM informacijos ir mainų sistemą (VIES). Be to, VIES sąrašas būtinas, kad atvežimo valstybė narė būtų informuota apie prekių buvimą jos teritorijoje, todėl jis yra viena pagrindinių kovos su sukčiavimu Sąjungoje priemonių. Dėl šios priežasties valstybės narės turėtų užtikrinti, kad tuo atveju, kai tiekėjas nesilaiko savo su VIES sąrašu susijusių įsipareigojimų, neapmokestinimas neturėtų būti taikomas, išskyrus atvejus, kai tiekėjas veikia sąžiningai, t. y. kai jis kompetentingiems mokesčių administratoriams gali tinkamai pagrįsti bet kokius savo trūkumus, susijusius su sumuojančiąja ataskaita, kurioje tai taip pat galėtų būti tiekėjo tuo metu pateikta Direktyvos 2006/112/EB 264 straipsnyje reikalaujama teisinga informacija;

                     (8)

                     kadangi šios direktyvos tikslo, t. y. geresnio PVM procedūrų veikimo vykdant įmonių tarpvalstybinę prekybą, valstybės narės negali deramai pasiekti pačios ir kadangi dėl šio tikslo masto ir poveikio tų tikslų geriau siekti Sąjungos lygiu, Sąjunga gali patvirtinti priemones pagal Europos Sąjungos Sutarties 5 straipsnyje nustatytą subsidiarumo principą. Pagal tame straipsnyje nustatytą proporcingumo principą šia direktyva neviršijama to, kas būtina nurodytam tikslui pasiekti;

                     (9)

                     pagal 2011 m. rugsėjo 28 d. Bendrą valstybių narių ir Komisijos politinį pareiškimą dėl aiškinamųjų dokumentų (6) valstybės narės įsipareigojo pagrįstais atvejais prie pranešimų apie perkėlimo priemones pridėti vieną ar daugiau dokumentų, kuriuose paaiškinamos direktyvos sudėtinių dalių ir nacionalinių perkėlimo priemonių atitinkamų dalių sąsajos. Šios direktyvos atveju teisės aktų leidėjas laikosi nuomonės, kad tokių dokumentų perdavimas yra pagrįstas;

                     (10)

                     todėl Direktyva 2006/112/EB turėtų būti atitinkamai iš dalies pakeista,

               PRIĖMĖ ŠIĄ DIREKTYVĄ:

            1 straipsnis
            Direktyva 2006/112/EB iš dalies keičiama taip:

                        1)

                        įterpiamas šis straipsnis:

                           „17a straipsnis

                              1.   Jei prekes, sudarančias apmokestinamojo asmens veiklai skirto turto dalį, šis asmuo perveža į kitą valstybę narę pagal atsargų atšaukimo procedūras, šis pervežimas nelaikomas prekių tiekimu už atlygį.

                              2.   Taikant šį straipsnį, laikoma, kad atsargų atšaukimo procedūros vykdomos, kai tenkinamos toliau išvardytos sąlygos:

                                          a)

                                          apmokestinamasis asmuo arba trečioji šalis jo vardu siunčia arba gabena prekes į kitą valstybę narę, siekdamas jas ten vėliau, po atvežimo, patiekti kitam apmokestinamajam asmeniui, kuris turi teisę perimti tų prekių nuosavybę pagal galiojantį susitarimą tarp abiejų apmokestinamųjų asmenų;

                                          b)

                                          prekes siunčiantis arba gabenantis apmokestinamasis asmuo valstybėje narėje, į kurią prekės siunčiamos arba gabenamos, nėra įsteigęs verslo ir neturi nuolatinio padalinio;

                                          c)

                                          apmokestinamasis asmuo, kuriam ketinama tiekti prekes, yra įregistruotas PVM mokėtoju valstybėje narėje, į kurią siunčiamos arba gabenamos prekės, o jo tapatybė ir PVM mokėtojo kodas, kurį jam priskyrė ta valstybė narė, yra žinomi b punkte nurodytam apmokestinamajam asmeniui tuo momentu, kai prasideda siuntimas arba gabenimas;

                                          d)

                                          prekes siunčiantis arba gabenantis apmokestinamasis asmuo prekių gabenimą užregistravo 243 straipsnio 3 dalyje numatytame registre, o prekes įsigyjančio apmokestinamojo asmens tapatybę ir valstybės narės, į kurią siunčiamos arba gabenamos prekės, jam suteiktą PVM mokėtojo kodą nurodė sumuojančioje ataskaitoje, nurodytoje 262 straipsnio 2 dalyje.

                              3.   Kai tenkinamos 2 dalyje nustatytos sąlygos, perduodant 2 dalies c punkte nurodytam apmokestinamajam asmeniui teisę disponuoti prekėmis kaip savininkui, jei perdavimas įvykdomas iki 4 dalyje nustatyto termino, taikomos šios taisyklės:

                                          a)

                                          laikoma, kad prekių tiekimą pagal 138 straipsnio 1 dalį atlieka apmokestinamasis asmuo, kuris arba siunčia ar gabena prekes, arba kurio vardu tai atlieka trečioji šalis valstybėje narėje, iš kurios prekės išsiųstos arba išgabentos;

                                          b)

                                          laikoma, kad prekių įsigijimą Bendrijos viduje atlieka apmokestinamasis asmuo, kuriam tos prekės tiekiamos valstybėje narėje, į kurią prekės buvo išsiųstos arba išgabentos.

                              4.   Jei per 12 mėnesių po prekių atvykimo į valstybę narę, į kurią jos buvo siunčiamos arba gabenamos, prekės nebuvo patiektos apmokestinamajam asmeniui, kuriam jos buvo skirtos, kaip numatyta 2 dalies c punkte ir 6 dalyje, ir neatsirado nė viena iš 7 dalyje nustatytų aplinkybių, perdavimas, kaip numatyta 17 straipsnyje, laikomas įvykusiu kitą dieną po 12 mėnesių laikotarpio.

                              5.   Perdavimas, kaip numatyta 17 straipsnyje, nėra laikomas įvykusiu, kai įvykdomos šios sąlygos:

                                          a)

                                          teisė disponuoti prekėmis nebuvo perduota ir tos prekės yra grąžintos į valstybę narę, iš kurios jos buvo išsiųstos arba atgabentos, neviršijant 4 dalyje nurodyto termino, ir

                                          b)

                                          apmokestinamasis asmuo, kuris išsiuntė arba išgabeno prekes, užregistravo jų grąžinimą 243 straipsnio 3 dalyje numatytame registre.

                              6.   Kai nepasibaigus 4 dalyje nurodytam laikotarpiui 2 dalies c punkte nurodytas apmokestinamasis asmuo pakeičiamas kitu apmokestinamuoju asmeniu, pakeitimo metu nelaikoma, kad įvyko perdavimas, kaip numatyta 17 straipsnyje, jeigu:

                                          a)

                                          įvykdytos visos kitos 2 dalyje nustatytos taikytinos sąlygos; ir

                                          b)

                                          pakeitimą 243 straipsnio 3 dalyje numatytame registre užregistravo 2 dalies b punkte nurodytas apmokestinamasis asmuo.

                              7.   Kai nepasibaigus 4 dalyje nustatytam terminui kuri nors iš 2 ir 6 dalyse nustatytų sąlygų nustoja būti tenkinama, prekių perdavimas, kaip numatyta 17 straipsnyje, laikomas įvykusiu tuo metu, kai atitinkama sąlyga nebėra tenkinama.
                              Jei prekės yra tiekiamos asmeniui, kuris nėra 2 dalies c punkte arba 6 dalyje nurodytas apmokestinamasis asmuo, laikoma, kad 2 ir 6 dalyse nustatytos sąlygos nustoja būti tenkinamos prieš pat tokį tiekimą.
                              Jei prekės yra siunčiamos arba gabenamos į šalį, kuri nėra valstybė narė, iš kurios jos buvo iš pradžių vežamos, laikoma, kad 2 ir 6 dalyse nustatytos sąlygos nustoja būti tenkinamos prieš pat pradedant tokį siuntimą arba gabenimą.
                              Prekių sunaikinimo, praradimo arba vagystės atveju laikoma, kad 2 ir 6 dalyse nustatytos sąlygos nustoja būti tenkinamos tą dieną, kai prekės buvo faktiškai pašalintos arba sunaikintos, arba jei neįmanoma nustatyti tos dienos, tą dieną, kai buvo sužinota, jog jos yra sunaikintos arba dingusios.“;

                        2)

                        V antraštinės dalies 1 skyriaus 2 skirsnyje įterpiamas šis straipsnis:

                           „36a straipsnis

                              1.   Kai tos pačios prekės yra tiekiamos viena po kitos ir šios prekės yra siunčiamos arba gabenamos iš vienos valstybės narės į kitą valstybę narę tiesiogiai iš pirmojo tiekėjo paskutiniam tiekimo grandinėje esančiam įsigyjančiam asmeniui, siuntimas arba gabenimas priskiriami tik tiekimui, atliktam tarpiniam veiklos vykdytojui.

                              2.   Nukrypstant nuo 1 dalies, siuntimas arba gabenimas priskiriami tik tarpinio veiklos vykdytojo vykdomam prekių tiekimui, kai tarpinis veiklos vykdytojas yra pranešęs tiekėjui valstybės narės, iš kurios prekės yra siunčiamos arba gabenamos, jam suteiktą PVM mokėtojo kodą.

                              3.   Šiame straipsnyje „tarpinis veiklos vykdytojas“ – grandinėje esantis tiekėjas (išskyrus pirmąjį grandinėje esantį tiekėją), kuris arba siunčia ar gabena prekes, arba kurio vardu tai atlieka trečioji šalis.

                              4.   Šis straipsnis netaikomos 14a straipsnyje apibrėžtoms situacijoms.“;

                        3)

                        138 straipsnis pakeičiamas taip:

                                    a)

                                    1 dalis pakeičiama taip:

                                       „1.   Valstybės narės neapmokestina prekių tiekimo, kai tas prekes pardavėjas ar prekes įsigyjantis asmuo išsiunčia ar išgabena į paskirties vietą, esančią Bendrijoje, bet ne jos atitinkamoje teritorijoje, arba kai tai atliekama pardavėjo ar prekes įsigyjančio asmens vardu, jei tenkinamos toliau išvardytos sąlygos:

                                                   a)

                                                   prekės tiekiamos kitam apmokestinamajam asmeniui ar neapmokestinamajam juridiniam asmeniui, veikiančiam kaip toks kitoje valstybėje narėje nei ta, kurioje pradedamas prekių siuntimas ar gabenimas;

                                                   b)

                                                   apmokestinamasis asmuo arba neapmokestinamasis juridinis asmuo, kuriam patiektos prekės, yra įregistruotas PVM mokėtoju kitoje valstybėje narėje nei ta, kurioje pradedamas prekių siuntimas arba gabenimas ir kuris tiekėjui yra nurodęs šį PVM mokėtojo kodą.“;

                                    b)

                                    įterpiama ši dalis:

                                       „1a.   1 dalyje numatytas neapmokestinimas netaikomas tada, kai tiekėjas nesilaiko 262 ir 263 straipsniuose nustatyto įpareigojimo pateikti sumuojančią ataskaitą, arba kai jo pateiktoje sumuojančioje ataskaitoje nėra pateikta teisinga informacija apie šį tiekimą, kaip to reikalaujama pagal 264 straipsnį, išskyrus atvejus, kai tiekėjas gali tinkamai pagrįsti šį trūkumą kompetentingoms institucijoms priimtinu būdu.“;

                        4)

                        243 straipsnis papildomas šia dalimi:

                           „3.   Kiekvienas apmokestinamasis asmuo, kuris perkelia prekes pagal 17a straipsnyje nurodytas atsargų atšaukimo procedūras, pildo registrą, kad mokesčių administratoriai galėtų patikrinti, ar nurodytas straipsnis taikomas tinkamai.
                           Kiekvienas apmokestinamasis asmuo, kuriam prekės tiekiamos pagal 17a straipsnyje nurodytas atsargų atšaukimo procedūras, pildo tų prekių registrą.“;

                        5)

                        262 straipsnis pakeičiamas taip:

                           „262 straipsnis

                              1.   Kiekvienas PVM mokėtoju įregistruotas apmokestinamasis asmuo pateikia sumuojamąją ataskaitą, kurioje nurodo:

                                          a)

                                          PVM mokėtojais įregistruotus prekes įsigyjančius asmenis, kuriems jis tiekė prekes 138 straipsnio 1 dalyje ir 138 straipsnio 2 dalies c punkte nurodytomis sąlygomis;

                                          b)

                                          PVM mokėtojais įregistruotus asmenis, kuriems jis tiekė prekes, kurios jo buvo įsigytos Bendrijos viduje, kaip nurodyta 42 straipsnyje;

                                          c)

                                          apmokestinamuosius asmenis ir neapmokestinamuosius juridinius asmenis, įregistruotus PVM mokėtojais, kuriems jis teikė paslaugas, išskyrus PVM neapmokestinamas paslaugas valstybėje narėje, kurioje sandoris yra apmokestinamas, ir už kurias paslaugos gavėjas privalo sumokėti mokestį pagal 196 straipsnį.

                              2.   Be 1 dalyje nurodytos informacijos, kiekvienas apmokestinamasis asmuo pateikia informaciją apie apmokestinamųjų asmenų, kuriems prekės, išsiųstos arba išgabentos pagal atsargų atšaukimo procedūras 17a straipsnyje išdėstytomis sąlygomis, yra skirtos, PVM mokėtojo kodus ir apie bet kokį pateiktos informacijos pasikeitimą.“;

                        6)

                        403 ir 404 straipsniai išbraukiami.

            2 straipsnis

               1.   Valstybės narės ne vėliau kaip 2019 m. gruodžio 31 d. priima ir paskelbia įstatymus ir kitus teisės aktus, būtinus, kad būtų laikomasi šios direktyvos. Jos nedelsdamos pateikia Komisijai tų teisės aktų nuostatų tekstą.
               Tas nuostatas jos taiko nuo 2020 m. sausio 1 d.
               Valstybės narės, priimdamos tas nuostatas, daro jose nuorodą į šią direktyvą arba tokia nuoroda daroma jas oficialiai skelbiant. Nuorodos darymo tvarką nustato valstybės narės.

               2.   Valstybės narės pateikia Komisijai šios direktyvos taikymo srityje priimtų nacionalinės teisės aktų pagrindinių nuostatų tekstus.

            3 straipsnis
            Ši direktyva įsigalioja dvidešimtą dieną po jos paskelbimo Europos Sąjungos oficialiajame leidinyje.

            4 straipsnis
            Ši direktyva skirta valstybėms narėms.

            Priimta Briuselyje 2018 m. gruodžio 4 d.

                  Tarybos vardu

                  Pirmininkas

               H. LÖGER

            (1)  2018 m. spalio 3 d. nuomonė.

            (2)  2018 m. kovo 14 d. nuomonė.

            (3)  1967 m. balandžio 11 d. Pirmoji Tarybos direktyva 67/227/EEB dėl valstybių narių teisės aktų, reglamentuojančių apyvartos mokesčius, suderinimo (OL 71, 1967 4 14, p. 1301).

            (4)  1967 m. balandžio 11 d. Antroji Tarybos direktyva 67/228/EEB dėl valstybių narių teisės aktų, susijusių su apyvartos mokesčiais ir pridėtinės vertės mokesčio bendros sistemos taikymo struktūra bei procedūromis, derinimo (OL 71, 1967 4 14, p. 1303).

            (5)  2006 m. lapkričio 28 d. Tarybos direktyva 2006/112/EB dėl pridėtinės vertės mokesčio bendros sistemos (OL L 347, 2006 12 11, p. 1).

            (6)  OL C 369, 2011 12 17, p. 14.


title: 2018 m. sausio 23 d. Tarybos direktyva (ES) 2018/131, kuria įgyvendinamas Europos bendrijos laivų savininkų asociacijų (ECSA) ir Europos transporto darbuotojų federacijos (ETF) sudarytas susitarimas iš dalies pakeisti Direktyvą 2009/13/EB atsižvelgiant į 2006 m. Konvencijos dėl darbo jūrų laivyboje pakeitimus, kurie buvo padaryti 2014 m. ir kuriuos 2014 m. birželio 11 d. patvirtino Tarptautinė darbo konferencija (Tekstas svarbus EEE. )

text:
26.1.2018

               LT

               Europos Sąjungos oficialusis leidinys

               L 22/28

         TARYBOS DIREKTYVA (ES) 2018/131
   2018 m. sausio 23 d.
   kuria įgyvendinamas Europos bendrijos laivų savininkų asociacijų (ECSA) ir Europos transporto darbuotojų federacijos (ETF) sudarytas susitarimas iš dalies pakeisti Direktyvą 2009/13/EB atsižvelgiant į 2006 m. Konvencijos dėl darbo jūrų laivyboje pakeitimus, kurie buvo padaryti 2014 m. ir kuriuos 2014 m. birželio 11 d. patvirtino Tarptautinė darbo konferencija
   (Tekstas svarbus EEE)
   EUROPOS SĄJUNGOS TARYBA,
   atsižvelgdama į Sutartį dėl Europos Sąjungos veikimo, ypač į jos 155 straipsnio 2 dalį, kartu su 153 straipsnio 1 dalies a, b ir c punktais,
   atsižvelgdama į Europos Komisijos pasiūlymą,
   kadangi:

               (1)

               pagal Sutarties dėl Europos Sąjungos veikimo (SESV) 155 straipsnio 2 dalį administracija ir darbuotojai (toliau – socialiniai partneriai) gali bendrai prašyti, kad Sąjungos lygmeniu jų sudaryti susitarimai būtų įgyvendinami remiantis Komisijos pasiūlymu priimtu Tarybos sprendimu;

               (2)

               Tarybos direktyva 2009/13/EB (1) įgyvendintas 2008 m. gegužės 19 d. Europos bendrijos laivų savininkų asociacijų (ECSA) ir Europos transporto darbuotojų federacijos (ETF) sudarytas susitarimas į Sąjungos teisę įtraukti Tarptautinės darbo organizacijos (TDO) 2006 m. Konvencijos dėl darbo jūrų laivyboje (toliau – KDJL) privalomas nuostatas, kad būtų atnaujinti galiojantys Sąjungos teisės aktai įtraukiant tuos Konvencijos dėl darbo jūrų laivyboje standartus, kurie palankesni jūrininkams. Taip siekta pagerinti jūrininkų darbo sąlygas, ypač susijusias su darbo sutartimis, darbo laiku, repatriacija, karjera ir įgūdžių tobulinimu, apgyvendinimu ir poilsio sąlygomis, maistu ir maitinimu, sveikatos apsauga ir sauga, sveikatos priežiūra ir skundų procedūromis;

               (3)

               atsižvelgdama į susitikimų su tarptautiniais ekspertais rezultatus, TDO pradėjo KDJL dalinio pakeitimo procesą, kad būtų sprendžiami, viena vertus, susirūpinimą keliantys klausimai, susiję su jūrininkų palikimu likimo valiai ir finansiniu garantu, ir, kita vertus, su reikalavimais, susijusiais su jūrininkų mirtimi ar ilgalaikiu neįgalumu. Pagal KDJL įsteigtas Specialusis trišalis komitetas 2014 m. balandžio 7–11 d. posėdžiuose priėmė du su tais klausimais susijusius pakeitimus. Tam tikros pakeistų taisyklių dalys priklausė Sąjungos kompetencijai ir buvo susijusios su klausimais, dėl kurių Sąjunga jau buvo priėmusi taisykles, visų pirma socialinės politikos ir transporto srityse. Todėl 2014 m. gegužės 26 d. Taryba priėmė Sprendimą 2014/346/ES (2) dėl pozicijos, kurios Sąjungos vardu turi būti laikomasi 103-iojoje Tarptautinės darbo konferencijos (TDK) sesijoje. Sąjungos pozicija buvo siekiama pritarti, kad KDJL kodekso pakeitimai (toliau – 2014 m. padaryti KDJL pakeitimai) būtų patvirtinti;

               (4)

               2014 m. padarytus KDJL pakeitimus 2014 m. birželio 11 d. Ženevoje patvirtino TDK savo 103-iojoje sesijoje, o jie įsigaliojo 2017 m. sausio 18 d. Jie susiję su veiksmingos finansinio garanto sistemos, kuria būtų apsaugotos jūrininkų teisės palikimo likimo valiai atveju ir užtikrintas kompensacijos mokėjimas dėl sutartinių reikalavimų jūrininkų mirties ar ilgalaikio neįgalumo dėl profesinio sužalojimo, ligos ar pavojaus atveju, užtikrinimu. Jais patobulinama ir optimizuojama esama jūrininkų apsaugos sistema, be kita ko, nustatomas įpareigojimas laivuose turėti finansinio garanto sistemos patvirtinamuosius dokumentus ir išplečiama sistema įtraukiant į ją dvi naujas palikimo likimo valiai aplinkybes. Tos aplinkybės susijusios su atvejais, kai jūrininkams nesuteikiamas reikiamas aprūpinimas ir pagalba arba kai laivo savininkas vienašališkai paaštrina savo santykius su jūrininku, be kita ko, bent du mėnesius nesumoka sutartyje nustatyto atlygio;

               (5)

               2016 m. gruodžio 5 d. jūrų transporto sektoriaus socialiniai partneriai – ECSA ir ETF – sudarė susitarimą (toliau – socialinių partnerių susitarimas) iš dalies pakeisti Direktyvą 2009/13/EB atsižvelgiant į 2014 m. padarytus KDJL pakeitimus. 2016 m. gruodžio 12 d. jie paprašė Komisijos pagal SESV 155 straipsnio 2 dalį pateikti pasiūlymą dėl Tarybos direktyvos, kuria būtų įgyvendinamas tas susitarimas;

               (6)

               socialinių partnerių susitarime pakartojamas 2014 m. padarytų KDJL pakeitimų privalomų nuostatų turinys. Pirmasis pakeitimas dėl finansinio garanto sistemos, taikomos jūrininko palikimo likimo valiai atveju, susijęs tiek su sveikata ir sauga, tiek su darbo sąlygomis, todėl jam taikomi SESV 153 straipsnio 1 dalies a ir b punktai. Antrajam pakeitimui dėl finansinio garanto sistemai taikomų reikalavimų užtikrinti kompensacijos mokėjimą jūrininkų mirties ar ilgalaikio neįgalumo dėl profesinio sužalojimo, ligos ar pavojaus atveju taikomas SESV 153 straipsnio 1 dalies c punktas dėl darbuotojų socialinio draudimo ir socialinės apsaugos. Taigi socialinių partnerių susitarimas susijęs su klausimais, kuriems taikomas SESV 153 straipsnis, ir pagal SESV 155 straipsnio 2 dalį gali būti įgyvendinamas remiantis Komisijos pasiūlymu priimtu Tarybos sprendimu. Taikant SESV 288 straipsnį, socialinių partnerių susitarimui įgyvendinti tinkama priemonė yra direktyva;

               (7)

               vadovaudamasi 1998 m. gegužės 20 d. Komisijos komunikatu dėl socialinio dialogo derinimo ir skatinimo Bendrijos lygmeniu, Komisija įvertino pasirašiusiųjų šalių atstovaujamąjį statusą ir kiekvienos socialinių partnerių susitarimo nuostatos teisėtumą;

               (8)

               socialinių partnerių susitarimu iš dalies keičiamas prie Direktyvos 2009/13/EB pridėtas 2008 m. gegužės 19 d. sudarytas ECSA ir ETF susitarimas dėl KDJL ir į tą direktyvą įtraukiami 2014 m. padaryti KDJL pakeitimai, kad su valstybės narės vėliava plaukiojančiuose laivuose būtų pagerintos jūrininkų darbo sąlygos, sveikata bei sauga ir socialinė apsauga;

               (9)

               iš dalies pakeitus Direktyvą 2009/13/EB, socialinių partnerių susitarimu 2014 m. TDO padarytų KDJL pakeitimų privalomos nuostatos, kurioms jau taikoma KDJL priežiūros sistema, bus įtrauktos į Europos Parlamento ir Tarybos direktyvos 2013/54/ES (3) ir Sąjungos teisės priežiūros ir stebėsenos sistemą, įskaitant Europos Sąjungos Teisingumo Teismo jurisdikciją. Tikėtina, kad dėl to valstybės narės ir laivų savininkai labiau laikysis reikalavimų;

               (10)

               nedarydama poveikio socialinių partnerių susitarimo nuostatoms dėl socialinių partnerių Sąjungos lygmeniu vykdomo tolesnės susijusios veiklos stebėjimo ir peržiūros, Komisija stebės, kaip įgyvendinama ši direktyva ir socialinių partnerių susitarimas;

               (11)

               valstybės narės gali pavesti socialiniams partneriams įgyvendinti šią direktyvą, jeigu jie to bendrai paprašo ir jeigu valstybės narės imasi visų būtinų priemonių užtikrinti, kad jos bet kuriuo metu galėtų garantuoti, jog bus pasiekti pagal šią direktyvą siektini rezultatai;

               (12)

               pagal SESV 155 straipsnio 2 dalį Komisija informavo Europos Parlamentą apie savo pasiūlymą dėl šios direktyvos pateikdama jo tekstą;

               (13)

               šia direktyva gerbiamos pagrindinės teisės ir laikomasi principų, pripažintų Europos Sąjungos pagrindinių teisių chartijoje, ypač jos 31 straipsnyje;

               (14)

               kadangi šios direktyvos tikslų, t. y. pagerinti darbuotojų darbo sąlygas, sveikatą bei saugą ir socialinę apsaugą jūrų transporto sektoriuje, o tai yra tarpvalstybinis sektorius, kuriame veikla vykdoma plaukiojant su įvairių valstybių narių vėliavomis, valstybės narės negali deramai pasiekti ir tų tikslų būtų geriau siekti Sąjungos lygiu, laikydamasi Europos Sąjungos sutarties 5 straipsnyje nustatyto subsidiarumo principo Sąjunga gali priimti priemones. Pagal tame straipsnyje nustatytą proporcingumo principą šia direktyva neviršijama to, kas būtina nurodytiems tikslams pasiekti;

               (15)

               todėl Direktyva 2009/13/EB turėtų būti atitinkamai iš dalies pakeista,

         PRIĖMĖ ŠIĄ DIREKTYVĄ:
   1 straipsnis
   Šia direktyva įgyvendinamas 2016 m. gruodžio 5 d. Europos bendrijos laivų savininkų asociacijų (ECSA) ir Europos transporto darbuotojų federacijos (ETF) sudarytas susitarimas iš dalies pakeisti Direktyvą 2009/13/EB atsižvelgiant į 2014 m. padarytus Konvencijos dėl darbo jūrų laivyboje pakeitimus.
   2 straipsnis
   Pagal socialinių partnerių susitarimą ECSA ir ETF sudarytas Susitarimas dėl 2006 m. Konvencijos dėl darbo jūrų laivyboje, išdėstytos Direktyvos 2009/13/EB priede, iš dalies keičiamas kaip išdėstyta šios direktyvos priede:
   3 straipsnis
   1.   Valstybės narės užtikrina, kad įsigaliotų įstatymai ir kiti teisės aktai, būtini, kad šios direktyvos būtų laikomasi ne vėliau kaip 2020 m. vasario 16 d. Apie tai jos nedelsdamos praneša Komisijai.
   Valstybės narės, priimdamos tas nuostatas, daro jose nuorodą į šią direktyvą arba tokia nuoroda daroma jas oficialiai skelbiant. Nuorodos darymo tvarką nustato valstybės narės.
   2.   Valstybės narės pateikia Komisijai šios direktyvos taikymo srityje priimtų nacionalinės teisės aktų pagrindinių nuostatų tekstus.
   3.   Valstybės narės gali pavesti šią direktyvą įgyvendinti socialiniams partneriams, jeigu socialiniai partneriai to bendrai paprašo ir jeigu valstybės narės imasi visų būtinų priemonių siekdamos užtikrinti, kad bet kuriuo metu galėtų garantuoti, jog bus pasiekti pagal šią direktyvą siektini rezultatai.
   4 straipsnis
   Ši direktyva įsigalioja dvidešimtą dieną po jos paskelbimo Europos Sąjungos oficialiajame leidinyje.
   5 straipsnis
   Ši direktyva skirta valstybėms narėms.

      Priimta Briuselyje 2018 m. sausio 23 d.

            Tarybos vardu

            Pirmininkas

         V. GORANOV

      (1)  2009 m. vasario 16 d. Tarybos direktyva 2009/13/EB, įgyvendinanti Europos bendrijos laivų savininkų asociacijų (ECSA) ir Europos transporto darbuotojų federacijos (ETF) sudarytą susitarimą dėl 2006 m. Konvencijos dėl darbo jūrų laivyboje ir iš dalies keičianti Direktyvą 1999/63/EB (OL L 124, 2009 5 20, p. 30).

      (2)  2014 m. gegužės 26 d. Tarybos sprendimas 2014/346/ES dėl pozicijos, kurios Europos Sąjungos vardu turi būti laikomasi 103-iojoje Tarptautinės darbo konferencijos sesijoje dėl Konvencijos dėl darbo jūrų laivyboje kodekso pakeitimų (OL L 172, 2014 6 12, p. 28).

      (3)  2013 m. lapkričio 20 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyva 2013/54/ES dėl tam tikrų vėliavos valstybės įsipareigojimų užtikrinti, kad būtų laikomasi 2006 m. Konvencijos dėl darbo jūrų laivyboje ir kad ji būtų vykdoma (OL L 329, 2013 12 10, p. 1).

      PRIEDAS
      Direktyvos 2009/13/EB priede ECSA ir ETF sudarytas Susitarimas dėl 2006 m. Konvencijos dėl darbo jūrų laivyboje iš dalies keičiamas taip:

                  1)

                  antraštėje „A2.5 standartas. Repatriacija“„A2.5“ pakeičiamas „A2.5.1“;

                  2)

                  įterpiamas šis standartas:
                  „A2.5.2 standartas. Finansinis garantas

                              1.

                              Siekiant įgyvendinti 2.5 taisyklės 2 dalį, šiame standarte nustatomi reikalavimai, kuriais užtikrinama operatyvi ir veiksminga finansinio garanto sistema, leidžianti teikti pagalbą likimo valiai paliktiems jūrininkams.

                              2.

                              Šiame standarte laikoma, kad jūrininkas buvo paliktas likimo valiai, jei, pažeisdamas šio Susitarimo reikalavimus arba darbo sutarties su jūrininkais sąlygas, laivo savininkas:

                                          a)

                                          nepadengia jūrininko repatriacijos išlaidų; arba

                                          b)

                                          neužtikrino reikiamo jūrininko aprūpinimo ir nesuteikė pagalbos; arba

                                          c)

                                          kitaip vienašališkai paaštrino savo santykius su jūrininku, įskaitant sutartyje nustatyto atlygio bent už du mėnesius nesumokėjimą.

                              3.

                              Kiekviena valstybė narė užtikrina, kad šiame standarte nustatytus reikalavimus atitinkanti finansinio garanto sistema būtų taikoma su narės vėliava plaukiojantiems laivams. Finansinio garanto sistema gali veikti kaip socialinės apsaugos sistema, draudimas ar nacionalinis fondas arba kita panaši sistema. Valstybė narė sprendimą dėl jos formos priima pasikonsultavusi su suinteresuotomis laivų savininkų ir jūrininkų organizacijomis.

                              4.

                              Finansinio garanto sistema padeda užtikrinti, kad kiekvienas likimo valiai paliktas su valstybės narės vėliava plaukiojančio laivo jūrininkas turėtų turėti tiesioginę galimybę pasinaudoti tinkamos aprėpties ir operatyvia finansine pagalba, kaip nurodyta šiame standarte.

                              5.

                              Šio standarto 2 dalies b punkte nurodytas reikiamas jūrininkų aprūpinimas ir pagalba apima: tinkamą maistą, apgyvendinimą, geriamojo vandens tiekimą, kurą, kuris svarbus, kai prireikia išgyventi laive, ir būtinąją medicinos pagalbą.

                              6.

                              Kiekviena valstybė narė reikalauja, kad su jos vėliava plaukiojančiuose laivuose, kuriuose pagal nacionalinės teisės aktus reikalaujama arba to prašo laivo savininkas, būtų finansinio garanto teikėjo išduotas pažymėjimas ar kitas finansinį garantą patvirtinantis dokumentas. Tokio dokumento kopija pakabinama jūrininkams matomoje vietoje laive. Jei draudime dalyvauja daugiau nei vienas finansinio garanto teikėjas, laive laikomas kiekvieno tokio finansinio garanto teikėjo išduotas dokumentas.

                              7.

                              Pažymėjime ar kitame finansinį garantą patvirtinančiame dokumente pateikiama ši informacija anglų kalba arba pridedamas jos vertimas į anglų kalbą:

                                          a)

                                          laivo pavadinimas;

                                          b)

                                          laivo registracijos uostas;

                                          c)

                                          laivo šaukinys;

                                          d)

                                          laivo TJO numeris;

                                          e)

                                          finansinio garanto teikėjo (-ų) pavadinimas ir adresas;

                                          f)

                                          už jūrininkų prašymų skirti paramą nagrinėjimą atsakingų asmenų ar subjektų kontaktiniai duomenys;

                                          g)

                                          laivo savininko vardas ir pavardė (pavadinimas);

                                          h)

                                          finansinio garanto galiojimo terminas ir

                                          i)

                                          finansinio garanto teikėjo patvirtinimas, kad finansinis garantas atitinka šio A2.5.2 standarto reikalavimus.

                              8.

                              Pagal finansinio garanto sistemą pagalba teikiama nedelsiant, gavus jūrininko arba jo paskirto atstovo prašymą, kuriame pateikiama reikiama informacija, įrodanti teisę gauti tokią pagalbą pagal šio standarto 2 dalį.

                              9.

                              Atsižvelgiant į 2.5 taisyklę, pagal finansinio garanto sistemą teikiamos pagalbos turėtų pakakti šiems dalykams:

                                          a)

                                          atlyginimams ir kitoms išmokoms, kurių laivo savininkas nesumokėjo jūrininkui pagal jo darbo sutartį, atitinkamą kolektyvinę sutartį ar laivo vėliavos valstybės nacionalinę teisę, bet už ne ilgesnį nei keturių mėnesių laikotarpį, už kurį buvo nesumokėtas toks atlyginimas ar tokia išmoka;

                                          b)

                                          išlaidoms, kurių pagrįstai turėjo jūrininkas, įskaitant šio standarto 10 dalyje nurodytas repatriacijos išlaidas; ir

                                          c)

                                          pagrindiniams jūrininko poreikiams, kol jis pasieks namus, patenkinti, įskaitant tinkamą maistą, drabužius, jei reikia, apgyvendinimą, geriamojo vandens tiekimą, kurą, kuris svarbus, kai prireikia išgyventi laive, ir būtinąją medicinos pagalbą bei kitas pagrįstas išlaidas ar mokesčius, atsiradusius dėl su palikimu likimo valioje susijusio veikimo ar neveikimo.

                              10.

                              Repatriacijos išlaidos apima kelionės tinkamu ir greitu būdu, paprastai oru, išlaidas, įskaitant maistą ir jūrininko apgyvendinimą nuo išvykimo iš laivo dienos iki atvykimo į namus dienos, būtinąją medicinos pagalbą ir asmeninių daiktų vežimą ir pervežimą, taip pat kitas pagrįstas išlaidas ar mokesčius, atsiradusius dėl palikimo likimo valioje.

                              11.

                              Finansinis garantas nenustoja galiojęs anksčiau nei finansinio garanto galiojimo laikotarpio pabaiga, nebent finansinio garanto teikėjas bent prieš 30 dienų pateikė pranešimą vėliavos valstybės kompetentingai institucijai.

                              12.

                              Jei draudiko arba kito finansinio garanto teikėjas atliko mokėjimą kuriam nors jūrininkui pagal šį standartą, toks teikėjas, atsižvelgiant į jo sumokėtą sumą ir taikytinus teisės aktus, subrogacijos, teisių perleidimo ar kitu būdu įgyja jūrininkui priklausiusias teises.

                              13.

                              Nė viena šio standarto nuostata nepažeidžiama draudiko ar finansinio garanto teikėjo atgręžtinio reikalavimo teisė trečiųjų šalių atžvilgiu.

                              14.

                              Šio standarto nuostatos nelaikomos išskirtinėmis ar galinčiomis pažeisti kitas teises, reikalavimus ar teisių gynimo priemones, kurios gali būti nustatytos siekiant kompensuoti likimo valioje paliktų jūrininkų patirtą žalą. Nacionaliniuose įstatymuose ir kituose teisės aktuose gali būti nustatyta galimybė pagal šį standartą mokėtiną sumą padengti iš kitų šaltinių gauta suma, atsiradusia dėl teisių, reikalavimų ar teisių gynimo priemonių, kurios gali būti kompensavimo pagal šį standartą objektas.“;

                  3)

                  „A4.2 standartas. Laivų savininkų atsakomybė“ iš dalies keičiamas taip:

                              a)

                              „A4.2“ pakeičiamas „A4.2.1“;

                              b)

                              papildoma šiomis dalimis:

                                          „8.

                                          Nacionaliniais įstatymais ir kitais teisės aktais įtvirtinama, kad finansinio garanto sistema, kuria užtikrinamas kompensacijos mokėjimas, kaip nustatyta šio standarto 1 dalies b punkte, dėl sutartinių reikalavimų, kurie apibrėžti A4.2.2 standarte, atitinka šiuos minimaliuosius reikalavimus:

                                                      a)

                                                      sutartinė kompensacija, jei ji nurodyta jūrininko darbo sutartyje ir ja nepažeidžiamas šios dalies c punktas, mokama visa ir nedelsiant;

                                                      b)

                                                      nedaromas spaudimas sutikti su mažesne suma, nei nurodyta sutartinė suma;

                                                      c)

                                                      jei dėl jūrininko ilgalaikio neįgalumo sunku įvertinti visą kompensaciją, kurią galbūt jūrininkas turi teisę gauti, jūrininkui mokama tarpinė suma ar sumos siekiant išvengti nereikalingų sunkumų;

                                                      d)

                                                      remiantis 4.2 taisyklės 2 dalimi jūrininkui mokama nepažeidžiant kitų teisiškai pagrįstų teisių, bet tokią mokamą sumą laivo savininkas gali išskaičiuoti iš sumos, kuri išmokėta kompensuojant padarytą žalą pagal jūrininko laivo savininkui pateiktą kitą reikalavimą ir susijusi su tuo pačiu įvykiu; ir

                                                      e)

                                                      susijęs jūrininkas, jo giminaitis arba jūrininko atstovas ar paskirtasis gavėjas sutartinės kompensacijos reikalavimą gali pateikti tiesiogiai.

                                          9.

                                          Nacionaliniais įstatymais ir kitais teisės aktais užtikrinama, kad jūrininkams būtų iš anksto pranešta apie ketinimą sustabdyti ar nutraukti laivo savininko finansinio garanto galiojimą.

                                          10.

                                          Nacionaliniais įstatymais ir kitais teisės aktais užtikrinama, kad finansinio garanto teikėjas vėliavos valstybės kompetentingai institucijai praneštų apie tai, kad laivo savininko finansinio garanto galiojimas sustabdomas arba nutraukiamas.

                                          11.

                                          Kiekviena valstybė narė reikalauja, kad su jos vėliava plaukiojančiuose laivuose būtų finansinio garanto teikėjo išduotas pažymėjimas arba kitas finansinį garantą patvirtinantis dokumentas. Tokio dokumento kopija pakabinama jūrininkams matomoje vietoje laive. Jei draudime dalyvauja daugiau nei vienas finansinio garanto teikėjas, laive laikomas kiekvieno tokio finansinio garanto teikėjo išduotas dokumentas.

                                          12.

                                          Finansinis garantas nenustoja galiojęs anksčiau nei finansinio garanto galiojimo laikotarpio pabaiga, nebent finansinio garanto teikėjas bent prieš 30 dienų pateikė pranešimą vėliavos valstybės kompetentingai institucijai.

                                          13.

                                          Finansiniu garantu užtikrinamas visų jo sąlygose numatytų sutartinių reikalavimų, kurie pateikti dokumento galiojimo laikotarpiu, apmokėjimas.

                                          14.

                                          Pažymėjime ar kitame finansinį garantą patvirtinančiame dokumente pateikiama ši informacija anglų kalba arba pridedamas jos vertimas į anglų kalbą:

                                                      a)

                                                      laivo pavadinimas;

                                                      b)

                                                      laivo registracijos uostas;

                                                      c)

                                                      laivo šaukinys;

                                                      d)

                                                      laivo TJO numeris;

                                                      e)

                                                      finansinio garanto teikėjo (-ų) pavadinimas ir adresas;

                                                      f)

                                                      už jūrininkų sutartinių reikalavimų nagrinėjimą atsakingų asmenų ar subjektų kontaktiniai duomenys;

                                                      g)

                                                      laivo savininko vardas ir pavardė (pavadinimas);

                                                      h)

                                                      finansinio garanto galiojimo terminas; ir

                                                      i)

                                                      finansinio garanto teikėjo patvirtinimas, kad finansinis garantas atitinka A4.2.1 standarto reikalavimus.“;

                  4)

                  įterpiamas šis standartas:
                  „A4.2.2 standartas. Sutartiniams reikalavimams taikoma tvarka

                              1.

                              A4.2.1 standarto 8 dalyje ir šiame standarte sąvoka „sutartinis reikalavimas“ reiškia bet kokį reikalavimą, kuris susijęs su jūrininkų mirtimi arba ilgalaikiu neįgalumu dėl profesinio sužeidimo, ligos ar pavojaus, kaip nustatyta nacionalinės teisės aktuose, jūrininkų darbo sutartyje arba kolektyvinėje sutartyje.

                              2.

                              Finansinio garanto sistema, kaip nurodyta A4.2.1 standarto 1 dalies b punkte, gali veikti kaip socialinės apsaugos sistema, draudimas ar fondas ar kita panaši sistema. Valstybė narė sprendimą dėl jos formos priima pasikonsultavusi su suinteresuotosiomis laivų savininkų ir jūrininkų organizacijomis.

                              3.

                              Nacionaliniais įstatymais ir kitais teisės aktais užtikrinamos veiksmingos priemonės, kurias taikant su A4.2.1 standarto 8 dalyje nurodytu kompensavimu susiję sutartiniai reikalavimai yra gaunami, nagrinėjami ir nešališkai spendžiami taikant skubias ir teisingas procedūras.“.


title: 2018 m. gegužės 30 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyva (ES) 2018/850, kuria iš dalies keičiama Direktyva 1999/31/EB dėl atliekų sąvartynų (Tekstas svarbus EEE)

text:
14.6.2018

                  LT

                  Europos Sąjungos oficialusis leidinys

                  L 150/100

            EUROPOS PARLAMENTO IR TARYBOS DIREKTYVA (ES) 2018/850
      2018 m. gegužės 30 d.
      kuria iš dalies keičiama Direktyva 1999/31/EB dėl atliekų sąvartynų
      (Tekstas svarbus EEE)
      EUROPOS PARLAMENTAS IR EUROPOS SĄJUNGOS TARYBA,
      atsižvelgdami į Sutartį dėl Europos Sąjungos veikimo, ypač į jos 192 straipsnio 1 dalį,
      atsižvelgdami į Europos Komisijos pasiūlymą,
      teisėkūros procedūra priimamo akto projektą perdavus nacionaliniams parlamentams,
      atsižvelgdami į Europos ekonomikos ir socialinių reikalų komiteto nuomonę (1),
      atsižvelgdami į Regionų komiteto nuomonę (2),
      laikydamiesi įprastos teisėkūros procedūros (3),
      kadangi:

                  (1)

                  atliekų tvarkymą Sąjungoje reikėtų tobulinti, siekiant apsaugoti ir išsaugoti aplinką ir gerinti jos kokybę, apsaugoti žmonių sveikatą, užtikrinti tausų, efektyvų ir racionalų gamtos išteklių naudojimą, propaguoti žiedinės ekonomikos principus, didinti energijos vartojimo efektyvumą ir mažinti Sąjungos priklausomybę nuo importuotų išorės išteklių;

                  (2)

                  Tarybos direktyvoje 1999/31/EB (4) nustatytos atliekų šalinimo sąvartynuose ribojimo užduotys turėtų būti sugriežtintos, kad geriau atitiktų Sąjungos siekį pereiti prie žiedinės ekonomikos ir sparčiau įgyvendinti 2008 m. lapkričio 4 d. Komisijos komunikatą „Žaliavų iniciatyva: įgyvendinant svarbiausius poreikius užtikrinti ekonomikos augimą ir darbo vietų kūrimą Europoje“, palaipsniui sumažinant iki minimumo sąvartynuose šalinamų atliekų, kurios skirtos šalinti nepavojingų atliekų sąvartynuose, kiekį. Komisija ir valstybės narės turėtų užtikrinti, kad tokio sumažinimo priemonės būtų įtrauktos į integruotą politiką, kuria būtų užtikrintas deramas atliekų hierarchijos taikymas, paspartintas perėjimas prie prevencijos, įskaitant pakartotinį naudojimą, pasirengimą pakartotiniam naudojimui ir perdirbimą, ir kad būtų užkirstas kelias perėjimui nuo atliekų šalinimo sąvartynuose prie deginimo;

                  (3)

                  siekiant užtikrinti didesnį Sąjungos atliekų teisės aktų nuoseklumą, Direktyvoje 1999/31/EB nustatytus terminus, kai tinkama, reikėtų suderinti su Europos Parlamento ir Tarybos direktyvos 2008/98/EB (5) terminais;

                  (4)

                  esamą apibrėžtį „izoliuota gyvenvietė“ reikia pakoreguoti dėl atokiausių regionų, siekiant atsižvelgti į tokios gyvenvietės ypatybes, dėl kurių kyla iš esmės kitokių problemų aplinkos apsaugos požiūriu, palyginti su kitais regionais;

                  (5)

                  Direktyvos 1999/31/EB taikymo sritis turėtų būti suderinta su Europos Parlamento ir Tarybos direktyvos 2006/21/EB (6) taikymo sritimi ir Direktyva 1999/31/EB turėtų būti toliau taikoma šalinamoms kasybos pramonės atliekoms, kurios nepatenka į Direktyvos 2006/21/EB taikymo sritį;

                  (6)

                  didesnis atliekų šalinimo sąvartynuose, pradedant nuo atliekų, kurios turėtų būti renkamos atskirai, kaip antai, plastikas, metalas, stiklas, popierius ir biologinės atliekos, srautų, ribojimas turėtų aiškią aplinkosauginę, ekonominę ir socialinę naudą. Įgyvendinant tuos atliekų šalinimo sąvartynuose apribojimus, reikėtų atsižvelgti į tai, ar techniniu, aplinkos apsaugos ir ekonominiu požiūriu įmanoma perdirbti arba kitaip naudoti iš atskirai surinktų atliekų atlikusias galutines atliekas;

                  (7)

                  biologiškai skaidžios komunalinės atliekos sudaro didelę komunalinių atliekų dalį. Neapdorotų biologiškai skaidžių atliekų šalinimas sąvartynuose daro didelį neigiamą poveikį aplinkai, nes didina šiltnamio efektą sukeliančių išmetamųjų dujų kiekį ir paviršinio bei požeminio vandens, dirvožemio ir oro taršą. Nors Direktyvoje 1999/31/EB jau nustatytos biologiškai skaidžių atliekų šalinimo sąvartynuose mažinimo užduotys, tikslinga apribojimus išplėsti uždraudžiant sąvartynuose šalinti biologiškai skaidžias atliekas, kurios atskirai surinktos perdirbimo tikslais pagal Direktyvą 2008/98/EB;

                  (8)

                  siekiant užtikrinti tinkamą atliekų hierarchijos taikymą, reikėtų imtis atitinkamų priemonių, kad nuo 2030 m. būtų taikomi atliekų, tinkamų perdirbti ar naudoti kitoms medžiagoms arba energijai gauti, šalinimo sąvartynuose apribojimai. Tie apribojimai neturėtų būti taikomi, jei gali būti įrodyta, kad atliekos nėra tinkamos perdirbti arba kitaip naudoti ir kad šalinimas sąvartynuose duotų geriausią aplinkosaugos požiūriu bendrą rezultatą pagal Direktyvoje 2008/98/EB nustatytą atliekų hierarchiją;

                  (9)

                  daugelis valstybių narių dar nėra sukūrusios visos reikiamos atliekų tvarkymo infrastruktūros. Nustačius šalinimo sąvartynuose mažinimo užduotis, daugeliui valstybių narių bus reikalingi dideli atliekų tvarkymo pakeitimai, bus skatinama tolesnė pažanga ir investicijos į atliekų atskirą rinkimą, rūšiavimą ir perdirbimą ir bus vengiama palikti medžiagas, kurias galima perdirbti, atliekų hierarchijos žemesniame lygyje;

                  (10)

                  palaipsniui mažinti sąvartynuose šalinamų atliekų kiekį yra būtina, siekiant išvengti žalingo poveikio žmonių sveikatai bei aplinkai ir užtikrinti, kad ekonomiškai vertingos atliekų medžiagos būtų laipsniškai ir veiksmingai naudojamos tinkamai tvarkant atliekas ir atsižvelgiant į atliekų hierarchiją, nustatytą Direktyvoje 2008/98/EB. Mažinant sąvartynuose šalinamų atliekų kiekį, reikėtų vengti pernelyg padidinti likutinių atliekų apdorojimo, pvz., energijos gavybos iš atliekų arba paprastesnio neapdorotų komunalinių atliekų mechaninio biologinio apdorojimo, įrenginių pajėgumą, nes tai gali trukdyti siekti ilgalaikių Sąjungos komunalinių atliekų pakartotinio naudojimo ir perdirbimo tikslų, nustatytų Direktyvoje 2008/98/EB. Dėl tos pačios priežasties, siekdamos išvengti žalingo poveikio žmonių sveikatai ir aplinkai, valstybės narės turėtų imtis visų priemonių, būtinų užtikrinti, kad sąvartynuose būtų šalinamos tik apdorotos atliekos, tačiau tam įpareigojimui laikytis neturėtų būti kuriama pernelyg daug komunalinių likutinių atliekų apdorojimo pajėgumų. Be to, siekiant suderinti Direktyvoje 2008/98/EB nustatytus tikslus ir Direktyvoje 1999/31/EB su pakeitimais, padarytais šia direktyva, nustatytą sąvartynuose šalinamų atliekų kiekio mažinimo užduotį ir užtikrinti koordinuotą tiems tikslams pasiekti ir tai užduočiai įvykdyti būtinos infrastruktūros ir investicijų planavimą, valstybėms narėms, kurios, pagal EBPO ir Eurostato bendrą klausimyną pateiktais duomenimis, 2013 m. sąvartynuose pašalino daugiau kaip 60 % savo komunalinių atliekų, turėtų būti leista priimti sprendimą pratęsti laikotarpį, skirtą nustatytai 2035 m. šalinimo sąvartynuose užduočiai įvykdyti;

                  (11)

                  siekiant užtikrinti duomenų patikimumą, svarbu tiksliau nustatyti taisykles, pagal kurias valstybės narės turėtų teikti ataskaitas apie sąvartynuose šalinamas komunalines atliekas. Ataskaitose turėtų būti nurodomas sąvartynuose pašalintų komunalinių atliekų kiekis po to, kai įvykdytos atliekų apdorojimo operacijos siekiant paruošti tokias atliekas vėlesniam šalinimui sąvartynuose, pvz., biologiškai skaidžių komunalinių atliekų stabilizavimas, ir atliekų, patekusių į atliekų šalinimo deginant operacijas, kiekis. Kalbant apie komunalines atliekas, kurios prieš perdirbimą ir naudojimą patenka į apdorojimo operacijas, pvz., rūšiavimą ir mechaninį apdorojimą, taip pat turėtų būti atsižvelgiama į atliekas, likusias po tokių operacijų, kurios galiausiai šalinamos sąvartynuose, apskaičiavimo, kokiu mastu įvykdyta atliekų šalinimo sąvartynuose užduotis, tikslais;

                  (12)

                  vykdydamos Direktyvoje 1999/31/EB nustatytą įsipareigojimą užtikrinti atliekų apdorojimą prieš jas šalinant sąvartynuose, valstybės narės turėtų taikyti tinkamiausius apdorojimo būdus, įskaitant atliekų organinės frakcijos stabilizavimą, siekiant kuo labiau sumažinti tokių atliekų šalinimo sąvartynuose neigiamą poveikį aplinkai ir žmonių sveikatai. Vertindamos apdorojimo tinkamumą, valstybės narės turėtų atsižvelgti į priemones, jau įgyvendintas siekiant sumažinti tą neigiamą poveikį, būtent biologinių atliekų atskyrimą ir atskirą popieriaus ir kartono surinkimą;

                  (13)

                  siekiant užtikrinti geresnį, punktualesnį ir vienodesnį šios direktyvos įgyvendinimą ir prognozuoti įgyvendinimo sunkumus, reikėtų sukurti ankstyvojo perspėjimo ataskaitų sistemą, kuria naudojantis būtų galima nustatyti trūkumus ir imtis veiksmų dar nesuėjus užduočių įvykdymo terminams;

                  (14)

                  siekdama padėti siekti Direktyvos 1999/31/EB tikslų ir skatinti perėjimą prie žiedinės ekonomikos, Komisija turėtų skatinti valstybių narių ir įvairių ekonomikos sektorių veiklos koordinavimą ir keitimąsi informacija bei geriausia praktika;

                  (15)

                  paaiškėjo, kad valstybių narių kas trejus metus rengtos įgyvendinimo ataskaitos nėra veiksminga atitikties patikros ar tinkamo įgyvendinimo užtikrinimo priemonė – jos tik tapo nereikalinga administracine našta. Todėl derėtų panaikinti nuostatas, kuriomis valstybės narės įpareigojamos teikti tokias ataskaitas. Vietoj to, atitikties stebėsena turėtų būti grindžiama tik statistiniais duomenimis, kuriuos valstybės narės kasmet pateikia Komisijai;

                  (16)

                  valstybių narių teikiami duomenys yra būtini, kad Komisija galėtų įvertinti, kaip valstybėse narėse laikomasi Sąjungos atliekų teisės aktų. Duomenų kokybei, patikimumui ir palyginamumui pagerinti reikėtų įvesti visų atliekų duomenų teikimo pagal vieno langelio principą sistemą, panaikinti nereikalingų ataskaitų teikimo reikalavimus, standartizuoti nacionalines ataskaitų teikimo metodikas ir įvesti reikalavimą rengti duomenų kokybės patikrų ataskaitas. Siekiant užtikrinti veiksmingą įgyvendinimą, patikimą atliekų apdorojimo infrastruktūros planavimą ir galimybę palyginti valstybių narių duomenis, ypač svarbu, kad būtų teikiami patikimi atliekų tvarkymo duomenys. Todėl valstybės narės, teikdamos Direktyvoje 1991/31/EB su pakeitimais, padarytais šia direktyva, nustatytų užduočių įvykdymo ataskaitas, turėtų naudotis Komisijos parengtomis naujausiomis taisyklėmis ir atitinkamų nacionalinių kompetentingų institucijų, atsakingų už šios direktyvos įgyvendinimą, parengtais metodais;

                  (17)

                  siekiant užtikrinti vienodas Direktyvos 1999/31/EB įgyvendinimo sąlygas, Komisijai turėtų būti suteikiami įgyvendinimo įgaliojimai jos 5a straipsnio 4 dalies, 15 straipsnio 5 dalies, 15b straipsnio ir 15c straipsnio su pakeitimais, padarytais šia direktyva, atžvilgiu. Tais įgaliojimais turėtų būti naudojamasi laikantis Europos Parlamento ir Tarybos reglamento (ES) Nr. 182/2011 (7);

                  (18)

                  kadangi šios direktyvos tikslų, t. y. gerinti atliekų tvarkymą Sąjungoje tokiu būdu padedant apsaugoti bei išsaugoti aplinką ir gerinti jos kokybę, tausiai ir racionaliai naudoti gamtos išteklius, valstybės narės negali deramai pasiekti, o dėl siūlomų priemonių masto ir poveikio tų tikslų būtų geriau siekti Sąjungos lygmeniu, laikydamasi Europos Sąjungos sutarties 5 straipsnyje nustatyto subsidiarumo principo Sąjunga gali patvirtinti priemones. Pagal tame straipsnyje nustatytą proporcingumo principą šia direktyva neviršijama to, kas būtina nurodytiems tikslams pasiekti;

                  (19)

                  todėl Direktyva 1999/31/EB turėtų būti atitinkamai iš dalies pakeista;

                  (20)

                  pagal 2011 m. rugsėjo 28 d. bendrą valstybių narių ir Komisijos politinį pareiškimą dėl aiškinamųjų dokumentų (8) valstybės narės įsipareigojo pagrįstais atvejais prie pranešimų apie perkėlimo priemones pridėti vieną ar daugiau dokumentų, kuriuose paaiškinamos direktyvos sudėtinių dalių ir nacionalinių perkėlimo priemonių atitinkamų dalių sąsajos. Šios direktyvos atveju teisės aktų leidėjas laikosi nuomonės, kad tokių dokumentų perdavimas yra pagrįstas,

            PRIĖMĖ ŠIĄ DIREKTYVĄ:
      1 straipsnis
      Daliniai pakeitimai
      Direktyva 1999/31/EB iš dalies keičiama taip:

                  1.

                  1 straipsnio 1 dalis pakeičiama taip:
                  „1.   Siekiant remti Sąjungos perėjimą prie žiedinės ekonomikos ir vykdyti Europos Parlamento ir Tarybos direktyvos 2008/98/EB (*1), ypač jos 4 ir 12 straipsnių, reikalavimus, šios direktyvos tikslas yra užtikrinti laipsnišką sąvartynuose šalinamų atliekų, visų pirma atliekų, tinkamų perdirbti ar kitaip naudoti, kiekio mažinimą, ir, atliekoms ir sąvartynams taikant griežtus eksploatavimo ir techninius reikalavimus, numatyti priemones, procedūras ir gaires, kuriomis siekiama išvengti neigiamo poveikio aplinkai, ypač paviršinio ir požeminio vandens, dirvožemio ir oro taršos, ir aplinkai pasauliniu mastu, įskaitant šiltnamio efektą, taip pat atliekų šalinimo sąvartynuose keliamo pavojaus žmonių sveikatai, kylantį šalinant atliekas sąvartynuose per visą sąvartyno veikimo laiką, arba kuo labiau jį sumažinti.

                     (*1)  2008 m. lapkričio 19 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyva 2008/98/EB dėl atliekų ir panaikinanti kai kurias direktyvas (OL L 312 2008 11 22, p. 3).“;"

                  2.

                  2 straipsnis iš dalies keičiamas taip:

                              a)

                              a punktas pakeičiamas taip:

                                          „a)

                                          taikomos Direktyvos 2008/98/EB 3 straipsnyje nustatytos šių terminų apibrėžtys: atliekos, pavojingos atliekos, nepavojingos atliekos, komunalinės atliekos, atliekų gamintojas, atliekų turėtojas, atliekų tvarkymas, atskiras surinkimas, naudojimas, parengimas pakartotiniam naudojimui, perdirbimas ir šalinimas;“;

                              b)

                              b, c, d ir n punktai išbraukiami;

                              c)

                              r punktas papildomas šia pastraipa:
                              „Valstybės narės gali nuspręsti atokiausiuose regionuose, nurodytuose Sutarties 349 straipsnyje, taikyti šią termino apibrėžtį:
                              izoliuota gyvenvietė – tai gyvenvietė, kuri:

                                          —

                                          turi ne daugiau kaip 2 000 gyventojų ir ne daugiau kaip penkis gyventojus viename kvadratiniame kilometre arba turi daugiau kaip 2 000 gyventojų, bet mažiau kaip 5 000 gyventojų ir ne daugiau kaip penkis gyventojus viename kvadratiniame kilometre, ir kurios atliekų kiekis neviršija 3 000 tonų per metus, ir

                                          —

                                          kuri nuo artimiausios miesto aglomeracijos, turinčios bent 250 gyventojų viename kvadratiniame kilometre, yra nutolusi ne mažiau kaip 100 km ir kurios negalima pasiekti keliais.“;

                  3.

                  3 straipsnis iš dalies keičiamas taip:

                              a)

                              2 dalyje išbraukiama paskutinė įtrauka;

                              b)

                              3 dalis pakeičiama taip:
                              „3.   Sausumoje vykdomos kasybos pramonės atliekų, tai yra atliekų, susidarančių ieškant ir žvalgant, išgaunant, įskaitant pasirengimo eksploatacijai darbų etapą, apdorojant ir sandėliuojant naudingąsias iškasenas, tvarkymui ir atliekų iš veikiančių karjerų tvarkymui ši direktyva netaikoma, jei jis patenka į kitų Sąjungos teisėkūros procedūra priimamų aktų taikymo sritį.“;

                  4.

                  5 straipsnis iš dalies keičiamas taip:

                              a)

                              2 dalyje išbraukiama ši pastraipa:
                              „Likus dvejiems metams iki c punkte minimos datos, Taryba, remdamasi Komisijos ataskaita apie valstybių narių patirtį vykdant a ir b punktuose nustatytas užduotis, peržiūri aukščiau nurodytąją užduotį ir prireikus kartu pateikia pasiūlymą šią užduotį patvirtinti arba iš dalies keisti siekiant užtikrinti aukštą aplinkos apsaugos lygį.“;

                              b)

                              3 dalis papildoma šiuo punktu:

                                          „f)

                                          atliekos, surinktos atskirai parengimo pakartotiniam naudojimui ir perdirbimo tikslais pagal Direktyvos 2008/98/EB 11 straipsnio 1 dalį ir tos direktyvos 22 straipsnį, išskyrus atliekas, kurios susidaro vykdant vėlesnes atskirai surinktų atliekų apdorojimo operacijas ir kurių šalinimas sąvartynuose duoda geriausią aplinkosaugos požiūriu bendrą rezultatą pagal tos direktyvos 4 straipsnį.“;

                              c)

                              įterpiama ši dalis:
                              „3a.   Valstybės narės siekia užtikrinti, kad nuo 2030 m. visos perdirbti ar kitaip naudoti tinkamos atliekos, ypač komunalinės atliekos, nebūtų priimamos sąvartynuose, išskyrus atliekas, kurių šalinimas sąvartynuose duoda geriausią aplinkosaugos požiūriu bendrą rezultatą pagal Direktyvos 2008/98/EB 4 straipsnį.
                              Valstybės narės į Direktyvos 2008/98/EB 28 straipsnyje nurodytus atliekų tvarkymo planus ar kitus strateginius dokumentus, apimančius visą atitinkamos valstybės narės teritoriją, įtraukia informaciją apie priemones, kurių imtasi pagal šią dalį.“;

                              d)

                              papildoma šiomis dalimis:
                              „5.   Valstybės narės imasi visų priemonių, būtinų užtikrinti, kad ne vėliau kaip 2035 m. sąvartynuose šalinamų komunalinių atliekų kiekis būtų sumažintas ir sudarytų ne daugiau kaip 10 % ar mažiau visų susidarančių komunalinių atliekų (svorio).
                              6.   Valstybė narė gali pratęsti 5 dalyje nurodytos užduoties įvykdymo terminą ne daugiau kaip penkeriems metams, jei ta valstybė narė:

                                          a)

                                          pagal EBPO ir Eurostato bendrą klausimyną pateiktais duomenimis, 2013 m. sąvartynuose pašalino daugiau kaip 60 % jos susidariusių komunalinių atliekų; ir

                                          b)

                                          ne vėliau kaip 24 mėnesiai iki šio straipsnio 5 dalyje nustatyto termino praneša Komisijai apie savo ketinimą atidėti terminą ir pateikia įgyvendinimo planą pagal šios direktyvos IV priedą. Tas planas gali būti sujungtas su įgyvendinimo planu, pateiktu pagal Direktyvos 2008/98/EB 11 straipsnio 3 dalies b punktą.

                                    7.   Per tris mėnesius nuo įgyvendinimo plano, pateikto pagal 6 dalies b punktą, gavimo dienos Komisija gali paprašyti valstybės narės persvarstyti tą planą, jei ji mano, kad planas neatitinka IV priede nustatytų reikalavimų. Atitinkama valstybė narė persvarstytą planą pateikia per tris mėnesius nuo Komisijos prašymo gavimo dienos.
                              8.   Jei terminas pratęsiamas pagal 6 dalį, valstybė narė imasi priemonių, būtinų užtikrinti, kad iki 2035 m. sąvartynuose šalinamų komunalinių atliekų kiekis būtų sumažintas ir sudarytų ne daugiau kaip 25 % ar mažiau visų susidarančių komunalinių atliekų (svorio).
                              9.   Ne vėliau kaip 2024 m. gruodžio 31 d. Komisija peržiūri 5 dalyje nustatytą užduotį ketindama išlaikyti ar, jei tikslinga, dar labiau sumažinti siektiną kiekį, apsvarstyti galimybę nustatyti kiekybinę vienam gyventojui tenkančio sąvartynuose šalinamo atliekų kiekio užduotį ir įvesti nepavojingų atliekų, kurios nėra komunalinės atliekos, šalinimo sąvartynuose apribojimus. Tuo tikslu Komisija Europos Parlamentui ir Tarybai pateikia ataskaitą, jei tikslinga, kartu su pasiūlymu dėl teisėkūros procedūra priimamo akto.“;

                  5.

                  įterpiami šie straipsniai:
                  „5a straipsnis
                  Užduočių įvykdymo pažangos skaičiavimo taisyklės
                  1.   Siekiant apskaičiuoti, ar 5 straipsnio 5 ir 6 dalyse nustatytos užduotys įvykdytos:

                              a)

                              apskaičiuojamas per atitinkamus kalendorinius metus susidariusių ir į sąvartynus nukreiptų komunalinių atliekų svoris;

                              b)

                              atliekų, kurios susidarė vykdant apdorojimo operacijas, pvz., rūšiavimą ar mechaninį biologinį apdorojimą, prieš komunalinių atliekų perdirbimą ar kitokį naudojimą ir kurios vėliau šalinamos sąvartynuose, svoris įtraukiamas į komunalinių atliekų, kurios ataskaitose nurodomos kaip pašalintos sąvartynuose, svorį;

                              c)

                              komunalinių atliekų, kurios patenka į šalinimo deginant operacijas, svoris ir atliekų, gaunamų vykdant biologiškai skaidžios komunalinių atliekų frakcijos stabilizavimą, kad jas po to būtų galima pašalinti sąvartynuose, svoris ataskaitose nurodomas kaip sąvartynuose pašalintų atliekų svoris;

                              d)

                              atliekų, kurios susidaro vykdant komunalinių atliekų perdirbimo ar kitokio naudojimo operacijas ir kurios vėliau šalinamos sąvartynuose, svoris neįtraukiamas į komunalinių atliekų, kurios ataskaitose nurodomos kaip pašalintos sąvartynuose, svorį.

                        2.   Valstybės narės įdiegia veiksmingą sąvartynuose šalinamų komunalinių atliekų kokybės kontrolės ir atsekamumo sistemą, kurią taikant užtikrinama, kad būtų tenkinamos šio straipsnio 1 dalyje nustatytos sąlygos. Jos gali naudotis tuo tikslu įdiegta sistema pagal Direktyvos 2008/98/EB 11a straipsnio 3 dalį.
                  3.   Jei komunalinės atliekos yra išsiunčiamos į kitą valstybę narę ar eksportuojamos iš Sąjungos siekiant jas pašalinti sąvartynuose pagal Europos Parlamento ir Tarybos reglamentą (EB) Nr. 1013/2006 (*2), jas valstybė narė, kurioje tos atliekos buvo surinktos, įskaičiuoja į sąvartynuose pašalintų atliekų kiekį pagal 1 dalį.
                  4.   Siekdama užtikrinti vienodas šio straipsnio taikymo sąlygas, Komisija ne vėliau kaip 2019 m. kovo 31 d. priima įgyvendinimo aktus, kuriais nustatomos duomenų apskaičiavimo, patikrinimo ir pateikimo taisyklės. Tie įgyvendinimo aktai priimami laikantis 17 straipsnio 2 dalyje nurodytos nagrinėjimo procedūros.
                  5b straipsnis
                  Ankstyvojo perspėjimo ataskaita
                  1.   Komisija, bendradarbiaudama su Europos aplinkos agentūra, parengia 5 straipsnio 5 ir 6 dalyse nustatytų užduočių įvykdymo pažangos ataskaitą likus ne mažiau kaip trejiems metams iki kiekvieno tose dalyse nustatyto termino.
                  2.   1 dalyje nurodytose ataskaitose pateikiama ši informacija:

                              a)

                              kiekvienos valstybės narės užduočių įvykdymo pažangos vertinimas;

                              b)

                              valstybių narių, kuriose yra rizikos neįvykdyti šių užduočių iki atitinkamų terminų, sąrašas, prie kurio pridedamos atitinkamos rekomendacijos atitinkamoms valstybėms narėms;

                              c)

                              geriausios praktikos, kuri taikoma visoje Sąjungoje ir kuria remiantis būtų galima sėkmingai įvykdyti užduotis, pavyzdžiai.

                        5c straipsnis
                  Informacijos mainai ir keitimasis geriausios praktikos pavyzdžiais
                  Komisija rengia reguliarius valstybių narių informacijos ir geriausios praktikos pavyzdžių mainus, įtraukiant, kai tikslinga, regioninės ir vietos valdžios institucijas, praktinio šios direktyvos reikalavimų įgyvendinimo klausimais.

                     (*2)  2006 m. birželio 14 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamentas (EB) Nr. 1013/2006 dėl atliekų vežimo (OL L 190, 2006 7 12, p. 1).“;"

                  6.

                  6 straipsnio a punktas papildomas šiuo sakiniu:
                  „Valstybės narės užtikrina, kad pagal šį punktą priimtos priemonės netrukdytų siekti Direktyvos 2008/98/EB tikslų, visų pirma taikyti atliekų hierarchijos ir didinti parengimo pakartotiniam naudojimui ir perdirbimo mastą, kaip nustatyta tos direktyvos 11 straipsnyje.“;

                  7.

                  11 straipsnio 2 dalies antra pastraipa išbraukiama.

                  8.

                  15 straipsnis pakeičiamas taip:
                  „15 straipsnis
                  Ataskaitų teikimas
                  1.   Valstybės narės Komisijai teikia kiekvienų kalendorinių metų duomenis apie 5 straipsnio 2, 5 ir 6 dalių įgyvendinimą.
                  Jos pateikia šiuos duomenis elektroniniu būdu per 18 mėnesių nuo ataskaitinių metų, kurių duomenys renkami, pabaigos. Duomenys teikiami Komisijos pagal šio straipsnio 5 dalį nustatyta forma.
                  Pirmasis ataskaitinis laikotarpis dėl 5 straipsnio 5 ir 6 dalių įgyvendinimo prasideda pirmaisiais nepertraukiamais kalendoriniais metais, einančiais po įgyvendinimo akto, kuriuo nustatoma ataskaitų teikimo forma pagal šio straipsnio 5 dalį, priėmimo dienos, ir jis apima to ataskaitinio laikotarpio duomenis.
                  2.   Valstybės narės iki 2025 m. sausio 1 d. pateikia duomenis apie 5 straipsnio 2 dalies įgyvendinimą.
                  3.   Prie duomenų, kuriuos valstybės narės teikia pagal šį straipsnį, pridedama kokybės patikros ataskaita.
                  4.   Komisija peržiūri pagal šį straipsnį pateiktus duomenis ir paskelbia peržiūros rezultatų ataskaitą. Ataskaitoje įvertinamas duomenų rinkimo organizavimas, duomenų šaltiniai ir valstybių narių naudota metodika, taip pat duomenų išsamumas, patikimumas, nuoseklumas ir jų pateikimo terminų laikymasis. Toje ataskaitoje gali būti teikiamos konkrečios tobulinimo rekomendacijos. Ataskaita rengiama po to, kai valstybės narės pirmą kartą pateikia duomenis, o vėliau – kas ketverius metus.
                  5.   Ne vėliau kaip 2019 m. kovo 31 d. Komisija priima įgyvendinimo aktus, kuriais nustatoma, kokia forma turi būti teikiami duomenys, nurodyti šio straipsnio 1 dalyje. Tie įgyvendinimo aktai priimami laikantis 17 straipsnio 2 dalyje nurodytos nagrinėjimo procedūros.“;

                  9.

                  įterpiami šie straipsniai:
                  „15a straipsnis
                  Perėjimo prie labiau žiedinės ekonomikos skatinimo priemonės
                  Siekdamos prisidėti prie šioje direktyvoje išdėstytų tikslų, valstybės narės naudojasi ekonominėmis priemonėmis ir imasi kitų priemonių, kad būtų skatinama taikyti atliekų hierarchiją. Tokios priemonės gali apimti Direktyvos 2008/98/EB IVa priede nurodytas priemones ar kitas tinkamas priemones.
                  15b straipsnis
                  Sąvartyno pralaidumo koeficiento nustatymas
                  Komisija priima įgyvendinimo aktus, kuriais nustatomas metodas, taikytinas nustatant sąvartyno pralaidumo koeficientą konkrečioje vietoje, apimant visą sąvartyno plotą. Tie įgyvendinimo aktai priimami laikantis 17 straipsnio 2 dalyje nurodytos nagrinėjimo procedūros.
                  15c straipsnis
                  Sąjungos atliekų mėginių ėmimo standartas
                  Komisija priima įgyvendinimo aktus, kuriais nustatomas atliekų mėginių ėmimo standartas. Tie įgyvendinimo aktai priimami laikantis 17 straipsnio 2 dalyje nurodytos nagrinėjimo procedūros. Iki tol, kol nepriimti tie įgyvendinimo aktai, valstybės narės gali taikyti nacionalinius standartus ir procedūras.“;

                  10.

                  16 straipsnis pakeičiamas taip:
                  „16 straipsnis
                  Priedų peržiūra
                  Komisija nuolat peržiūri priedus ir, jei reikia, pateikia atitinkamus pasiūlymus dėl teisėkūros procedūra priimamų aktų.“;

                  11.

                  17 straipsnis pakeičiamas taip:
                  „17 straipsnis
                  Komiteto procedūra
                  1.   Komisijai padeda komitetas, įsteigtas pagal Direktyvos 2008/98/EB 39 straipsnį. Tas komitetas – tai komitetas, kaip nustatyta Europos Parlamento ir Tarybos reglamente (ES) Nr. 182/2011 (*3).
                  2.   Kai daroma nuoroda į šią dalį, taikomas Reglamento (ES) Nr. 182/2011 5 straipsnis.
                  Jei komitetas nuomonės nepateikia, Komisija įgyvendinimo akto projekto nepriima ir taikoma Reglamento (ES) Nr. 182/2011 5 straipsnio 4 dalies trečia pastraipa.

                     (*3)  2011 m. vasario 16 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamentas (ES) Nr. 182/2011, kuriuo nustatomos valstybių narių vykdomos Komisijos naudojimosi įgyvendinimo įgaliojimais kontrolės mechanizmų taisyklės ir bendrieji principai (OL L 55, 2011 2 28, p. 13).“;"

                  12.

                  I priedo 3.5 punktas išbraukiamas;

                  13.

                  II priedo 5 punktas išbraukiamas;

                  14.

                  III priedo 2 punkto pirma pastraipa išbraukiama;

                  15.

                  papildoma IV priedu, kuris pateikiamas šios direktyvos priede.

            2 straipsnis
      Perkėlimas į nacionalinę teisę
      1.   Valstybės narės užtikrina, kad įsigaliotų įstatymai ir kiti teisės aktai, būtini, kad šios direktyvos būtų laikomasi, ne vėliau kaip nuo 2020 m. liepos 5 d. Apie tai jos nedelsdamos praneša Komisijai.
      Valstybės narės, priimdamos tas priemones, daro jose nuorodą į šią direktyvą arba tokia nuoroda daroma jas oficialiai skelbiant. Nuorodos darymo tvarką nustato valstybės narės.
      2.   Valstybės narės pateikia Komisijai šios direktyvos taikymo srityje priimtų nacionalinės teisės aktų pagrindinių priemonių tekstus. Komisija apie tai praneša kitoms valstybėms narėms.
      3 straipsnis
      Įsigaliojimas
      Ši direktyva įsigalioja dvidešimtą dieną po jos paskelbimo Europos Sąjungos oficialiajame leidinyje.
      4 straipsnis
      Adresatai
      Ši direktyva skirta valstybėms narėms.

         Priimta Strasbūre 2018 m. gegužės 30 d.

               Europos Parlamento vardu

               Pirmininkas

            A. TAJANI

               Tarybos vardu

               Pirmininkė

            L. PAVLOVA

         (1)  OL C 264, 2016 7 20, p. 98.

         (2)  OL C 17, 2017 1 18, p. 46.

         (3)  2018 m. balandžio 18 d. Europos Parlamento pozicija (dar nepaskelbta Oficialiajame leidinyje) ir 2018 m. gegužės 22 d. Tarybos sprendimas.

         (4)  1999 m. balandžio 26 d. Tarybos direktyva 1999/31/EB dėl atliekų sąvartynų (OL L 182, 1999 7 16, p. 1).

         (5)  2008 m. lapkričio 19 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyva 2008/98/EB dėl atliekų ir panaikinanti kai kurias direktyvas (OL L 312, 2008 11 22, p. 3).

         (6)  2006 m. kovo 15 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyva 2006/21/EB dėl kasybos pramonės atliekų tvarkymo ir iš dalies keičianti Direktyvą 2004/35/EB (OL L 102, 2006 4 11, p. 15).

         (7)  2011 m. vasario 16 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamentas (ES) Nr. 182/2011, kuriuo nustatomos valstybių narių vykdomos Komisijos naudojimosi įgyvendinimo įgaliojimais kontrolės mechanizmų taisyklės ir bendrieji principai (OL L 55, 2011 2 28, p. 13).

         (8)  OL C 369, 2011 12 17, p. 14.

         PRIEDAS
         Papildoma šiuo priedu:

               „IV PRIEDAS
               PAGAL 5 STRAIPSNIO 6 DALĮ PATEIKIAMAS ĮGYVENDINIMO PLANAS
               Pagal 5 straipsnio 6 dalį pateikiamame įgyvendinimo plane pateikiama:

                           1.

                           buvusių, esamų ir projektuojamų komunalinių atliekų perdirbimo, šalinimo sąvartynuose ir kitokio apdorojimo rodiklių ir atliekas sudarančių srautų įvertinimas;

                           2.

                           taikomų atliekų tvarkymo planų ir atliekų prevencijos programų pagal Direktyvos 2008/98/EB 28 ir 29 straipsnius įgyvendinimo įvertinimas;

                           3.

                           priežastys, dėl kurių, valstybės narės manymu, galėtų būti neįmanoma per 5 straipsnio 5 dalyje nustatytą terminą įvykdyti toje pačioje dalyje nustatytos atitinkamos užduoties, ir įvertinimas, kokio reikia laikotarpio pratęsimo tai užduočiai įvykdyti;

                           4.

                           priemonės, būtinos, kad per laikotarpio pratęsimą būtų įvykdytos valstybei narei taikomos šios direktyvos 5 straipsnio 8 dalyje nustatytos užduotys, įskaitant tinkamas ekonomines priemones ir kitas priemones, kuriomis skatinama taikyti atliekų hierarchiją, kaip nustatyta Direktyvos 2008/98/EB 4 straipsnio 1 dalyje ir IVa priede;

                           5.

                           4 punkte nurodytų priemonių įgyvendinimo tvarkaraštis, už jų įgyvendinimą paskirta kompetentinga institucija ir atskiro indėlio siekiant įvykdyti laikotarpio pratęsimo atveju taikomas užduotis įvertinimas;

                           6.

                           informacija apie atliekų tvarkymo finansavimą laikantis principo „teršėjas moka“;

                           7.

                           priemonės, kuriomis, prireikus, siekiama pagerinti duomenų kokybę, siekiant užtikrinti geresnį planavimą ir stebėti atliekų tvarkymo rezultatus.“