title: Europos Parlamento ir Tarybos direktyva 2004/101/EB, 2004 m. spalio 27 d. iš dalies keičianti Direktyvą 2003/87/EB, nustatančią šiltnamio efektą sukeliančių dujų emisijos leidimų sistemą Bendrijoje, dėl Kioto protokolo projektų mechanizmųtekstas svarbus EEE

text:
13.11.2004

               LT

               Europos Sąjungos oficialusis leidinys

               L 338/18

      EUROPOS PARLAMENTO IR TARYBOS DIREKTYVA 2004/101/EB,
   2004 m. spalio 27 d.
   iš dalies keičianti Direktyvą 2003/87/EB, nustatančią šiltnamio efektą sukeliančių dujų emisijos leidimų sistemą Bendrijoje, dėl Kioto protokolo projektų mechanizmų
   (tekstas svarbus EEE)
   EUROPOS PARLAMENTAS IR EUROPOS SĄJUNGOS TARYBA,
   atsižvelgdami į Europos bendrijos steigimo sutartį, ypač į jos 175 straipsnio 1 dalį,
   atsižvelgdami į Komisijos pasiūlymą,
   atsižvelgdami į Europos ekonomikos ir socialinių reikalų komiteto nuomonę (1),
   pasikonsultavę su Regionų komitetu,
   laikydamiesi Sutarties 251 straipsnyje nustatytos tvarkos (2),
   kadangi:

               (1)

               Direktyva 2003/87/EB (3) nustato šiltnamio efektą sukeliančių dujų emisijos apyvartinių taršos leidimų sistemą Bendrijoje („Bendrijos sistema“), siekiant skatinti taupų ir ekonomiškai efektyvų šiltnamio efektą sukeliančių dujų emisijos mažinimą, pripažįstant, kad palyginti su 1990 m. lygiais, bendrą šiltnamio efektą sukeliančių dujų emisiją ilgainiui teks mažinti maždaug 70 %. Ja siekiama padėti Bendrijai ir jos valstybėms narėms vykdyti įsipareigojimus mažinant antropogeninės kilmės šiltnamio efektą sukeliančių dujų emisiją pagal Kioto protokolą, kuris buvo patvirtintas 2002 m. balandžio 25 d. Tarybos sprendimu 2002/358/EB dėl Jungtinių Tautų bendrosios klimato kaitos konvencijos Kioto protokolo patvirtinimo Europos bendrijos vardu ir bendro jame numatytų įsipareigojimų vykdymo (4).

               (2)

               Direktyvoje 2003/87/EB teigiama, kad pripažinus už įsipareigojimų vykdymą iš projektu pagrįstų mechanizmų gautus kreditus nuo 2005 m. padidės šiltnamio efektą sukeliančių dujų emisijos mažinimo išlaidų efektyvumas, o šis pripažinimas numatomas nuostatomis, kuriomis siejami Kioto projektu pagrįsti mechanizmai, įskaitant bendrą įgyvendinimą (BĮ) ir švarios plėtros mechanizmą (ŠPM), su Bendrijos sistema.

               (3)

               Kioto projektu pagrįstus mechanizmus siejant su Bendrijos sistema, išlaikant pastarosios vientisumą aplinkos požiūriu, sudaroma galimybė naudoti pagal Kioto protokolo 6 ir 12 straipsnius vykdomos projektų veiklos emisijos kreditus, siekiant įvykdyti Direktyvos 2003/87/EB 12 straipsnio 3 dalyje numatytus valstybių narių įsipareigojimus. Tokiu būdu atsirastų daugiau įvairių galimybių mažomis sąnaudomis laikytis Kioto protokolo Bendrijos sistemoje, taip sumažinant bendras Kioto protokolo vykdymo išlaidas ir didinant Bendrijos šiltnamio efektą sukeliančių dujų emisijos apyvartinių taršos leidimų rinkos likvidumą. Skatinant bendro įgyvendinimo kreditų poreikį Bendrijos bendrovės investuos į pažangių ekologiškų technologijų ir patirties plėtrą ir perdavimą. Švarios plėtros mechanizmo kreditų poreikis taip pat bus skatinamas ir tokiu būdu besivystančioms šalims, kuriose vykdomi švarios plėtros mechanizmo projektai, bus padedama siekti jų tvarios plėtros tikslų.

               (4)

               Kioto projektu pagrįsti mechanizmai turėtų būti Bendrijos ir jos valstybių narių bei bendrovių ir asmenų, kuriems netaikoma Bendrijos sistema, ne tik naudojami, bet ir susieti su Bendrijos sistema tokiu būdu, kad užtikrintų suderinamumą su Jungtinių Tautų bendrąja klimato kaitos konvencija (JTBKKK), Kioto protokolu, pagal juos vėliau priimtais sprendimais, Bendrijos sistemos tikslais ir struktūra bei Direktyvos 2003/87/EB nuostatomis.

               (5)

               Bendrijos sistemoje valstybės narės gali leisti veiklos vykdytojams naudoti patvirtintus šiltnamio dujų (teršalų) emisijos mažinimo vienetus (PTEMV) nuo 2005 m. ir šiltnamio dujų (teršalų) emisijos mažinimo vienetus (TEMV) nuo 2008 m. Nuo 2008 m. veiklos vykdytojams gali būti leidžiama PTEMV ir TEMV naudoti iki kiekvienam įrenginiui paskirtos procentinės dalies, kurią kiekviena valstybė narė nurodo savo nacionaliniame paskirstymo plane. Naudojimas vyks išduodant ir tuoj pat atsisakant vieno apyvartinio taršos leidimo už vieną PTEMV arba TEMV. Apyvartinis taršos leidimas, išduotas vietoj PTEMV arba TEMV, atitiks tą PTEMV arba TEMV.

               (6)

               Komisijos reglamentas dėl standartizuotos ir apsaugotos registrų sistemos, kuris turi būti priimtas pagal Direktyvos 2003/87/EB 19 straipsnio 3 dalį ir 2004 m. vasario 11 d. Europos Parlamento ir Tarybos sprendimo Nr. 280/2004/EB dėl Bendrijos šiltnamio efektą sukeliančių dujų emisijos stebėsenos ir Kioto protokolo įgyvendinimo mechanizmo (5) 6 straipsnio 1 dalį, numatys atitinkamus registrų sistemos procesus ir procedūras PTEMV naudojimui 2005–2007 m. bei vėlesniais laikotarpiais ir TEMV naudojimui 2008–2012 m. bei vėlesniais laikotarpiais.

               (7)

               Kiekviena valstybė narė nustatys iš projektų veiklos gautų PTEMV ir TEMV savo naudojimo ribą, deramai atsižvelgdama į Kioto protokolo ir Marakešo susitarimų atitinkamas nuostatas, kad būtų laikomasi juose nustatytų reikalavimų, kad mechanizmų naudojimas papildytų nacionalinius veiksmus. Taigi, nacionaliniai veiksmai sudarys svarbią įdėtų pastangų dalį.

               (8)

               Pagal JTBKKK ir Kioto protokolą bei pagal juos priimtus vėlesnius sprendimus, kad įvykdytų pagal Kioto protokolo 3 straipsnio 1 dalį ir Sprendimą 2002/358/EB prisiimtus įsipareigojimus, valstybės narės turi nenaudoti PTEMV ir TEMV iš branduolinių objektų.

               (9)

               Pagal JTBKKK ir Kioto protokolą priimtuose Sprendimuose Nr. 15/CP.7 ir 19/CP.7 pabrėžiama, kad vientisumas aplinkos požiūriu turi būti pasiekiamas, inter alia, laikantis mechanizmams nustatytų patikimų sąlygų, taisyklių ir gairių, bei patikimų ir tvirtų principų ir taisyklių reglamentuojančių žemės naudojimo, žemės naudojimo paskirties keitimo ir miškininkystės veiklą, ir kad turi būti atsižvelgiama į nepastovumo, papildomumo, nutekėjimo, neapibrėžtumo, socialinio ir ekonominio poveikio bei poveikio aplinkai klausimus, įskaitant poveikį biologinei įvairovei ir natūralioms ekosistemoms, susijusį su apželdinimo miškais ir miškų atsodinimo projektų veikla. Vadovaudamasi pagal JTBKKK ir Kioto protokolą priimtais sprendimais, 2006 m. peržiūrėdama Direktyvą 2003/87/EB, Komisija turėtų apsvarstyti technines nuostatas, susijusias su laikinu kreditų pobūdžiu ir žemės naudojimo, žemės naudojimo paskirties keitimo ir miškininkystės projektų veiklos 1 % tinkamumo riba, kaip buvo nustatyta Sprendime 17/CP.7, taip pat nuostatas, susijusias su potencialių rizikų, susijusių su genetiškai modifikuotų organizmų ir potencialiai invazinių nevietinių rūšių naudojimu, vykdant apželdinimo miškais ir miškų atsodinimo projektų veiklą, įvertinimo išvadomis, kad būtų leista veiklos vykdytojams nuo 2008 m. Bendrijos sistemoje naudoti iš žemės naudojimo, žemės naudojimo paskirties keitimo ir miškininkystės projektų veiklos gautus PTEMV ir TEMV.

               (10)

               Siekiant išvengti dvigubo skaičiavimo, nereikėtų išduoti PTEMV ir TEMV, gautų iš Bendrijoje vykdomų projektų veiklos, dėl kurios taip pat sumažėja arba apribojama emisija iš įrenginių, kuriems taikoma Direktyva 2003/87/EB, išskyrus atvejus, kai iš valstybės narės, kuri yra PTEMV ar TEMV kilmės šalis, registro išbraukiamas toks pat apyvartinių taršos leidimų skaičius.

               (11)

               Vadovaujantis atitinkamomis Stojimo sutartimis, nustatant į Sąjungą stojančiosiose šalyse vykdomų projektų veiklos bazinius lygius, reikėtų atsižvelgti į acquis communautaire.

               (12)

               Bet kuri valstybė narė, kuri leidžia privatiems ar valstybės subjektams dalyvauti projektų veikloje, išlieka atsakinga už pagal JTBKKK ir Kioto protokolą prisiimtų įsipareigojimų vykdymą ir todėl turėtų užtikrinti, kad toks dalyvavimas atitiktų pagal JTBKKK ir Kioto protokolą priimtas atitinkamas gaires, sąlygas ir procedūras.

               (13)

               Pagal JTBKKK, Kioto protokolą ir vėlesnius jų įgyvendinimui priimtus sprendimus Komisija ir valstybės narės turėtų remti gebėjimų kūrimo veiklą besivystančiose šalyse ir pereinamojo laikotarpio ekonomikos šalyse, siekdamos padėti joms visiškai pasinaudoti BĮ ir ŠPM, kartu papildant jų tvarios plėtros strategijas, o Komisija turėtų peržiūrėti tokias pastangas ir pateikti ataskaitą.

               (14)

               Pasaulinė užtvankų komisija savo 2000 m. lapkričio mėn. ataskaitoje „Užtvankos ir plėtra – Nauja sprendimų priėmimo sistema“, EBPO ir Pasaulio bankas nustatė kriterijus ir gaires, į kuriuos reikia atsižvelgti nustatant, ar elektros gamybos naudojant hidroenergiją projektai turi neigiamą poveikį aplinkai ar neigiamą socialinį poveikį.

               (15)

               Kadangi dalyvavimas BĮ ir ŠPM projekto veikloje yra savanoriškas, bendra atsakomybė ir atskaitomybė už aplinkos apsaugos ir socialinius klausimus turėtų būti sustiprinta, vadovaujantis Pasaulio aukščiausiojo lygio susitikimo tvarios plėtros klausimais įgyvendinimo plano 17 punktu. Šiuo atžvilgiu, bendrovės turėtų būti skatinamos pagerinti bendro įgyvendinimo ir švarios plėtros mechanizmo projektų, kuriuose jos dalyvauja, veiklą socialiniu ir aplinkos apsaugos požiūriu.

               (16)

               Informacija apie projekto veiklą, kurioje dalyvauja valstybė narė arba leidžia dalyvauti privatiems arba valstybės subjektams, turėtų būti prieinama visuomenei pagal 2003 m. sausio 28 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyvą 2003/4/EB dėl visuomenės galimybės susipažinti su informacija apie aplinką (6).

               (17)

               Savo ataskaitose dėl prekybos emisijos leidimais ir projektų veiklos kreditų naudojimo Komisija gali paminėti poveikį elektros rinkai.

               (18)

               Įsigaliojus Kioto protokolui, Komisija turėtų išnagrinėti, ar būtų įmanoma sudaryti susitarimus su Kioto protokolo B priede išvardytomis šalimis, kurios dar turi ratifikuoti šį protokolą, siekiant Bendrijos sistemos ir privalomų šiltnamio efektą sukeliančių dujų emisijos leidimų sistemų, nustatančių tose šalyse numatytos absoliučios emisijos viršutinę ribą, abipusio pripažinimo.

               (19)

               Kadangi šios siūlomos priemonės tikslo – ryšio tarp Kioto projektu pagrįstų mechanizmų ir Bendrijos sistemos nustatymo – valstybės narės negalėtų deramai pasiekti veikdamos pavieniui, ir kadangi, atsižvelgiant į šių veiksmų taikymo apimtį bei poveikį, to tikslo būtų geriau siekti Bendrijos lygmeniu, laikydamasi Sutarties 5 straipsnyje nustatyto subsidiarumo principo Bendrija gali imtis priemonių. Atsižvelgiant į minėtame straipsnyje nustatytą proporcingumo principą, šioje direktyvoje numatomos tik tam tikslui pasiekti būtinos priemonės.

               (20)

               Todėl Direktyva 2003/87/EB turėtų būti atitinkamai iš dalies pakeista,

         PRIĖMĖ ŠIĄ DIREKTYVĄ:
   1 straipsnis
   Direktyvos 2003/87/EB pakeitimai
   Direktyva 2003/87/EB iš dalies keičiama taip:

               1.

               3 straipsnis papildomas šiais punktais:

                           „k)

                           „I priede išvardyta Šalis“ – tai į Jungtinių Tautų bendrosios klimato kaitos konvencijos (JTBKKK) I priedo sąrašą įrašyta Šalis, kuri yra ratifikavusi Kioto protokolą, kaip nurodyta Kioto protokolo 1 straipsnio 7 dalyje;

                           l)

                           „projekto veikla“ – tai projekto veikla, kurią patvirtino viena arba daugiau I priede išvardytų Šalių vadovaujantis Kioto protokolo 6 arba 12 straipsniu ir pagal JTBKKK arba Kioto protokolą priimtais sprendimais;

                           m)

                           „šiltnamio dujų (teršalų) emisijos mažinimo vienetas“ arba „TEMV“ – tai vienetas, išduotas vadovaujantis Kioto protokolo 6 straipsniu ir pagal JTBKKK arba Kioto protokolą priimtais sprendimais;

                           n)

                           „patvirtintas šiltnamio dujų (teršalų) emisijos mažinimo vienetas“ arba „PTEMV“ – tai vienetas, išduotas vadovaujantis Kioto protokolo 12 straipsniu ir pagal JTBKKK arba Kioto protokolą priimtais sprendimais.“

               2.

               Po 11 straipsnio įterpiami šie straipsniai:
               „11a straipsnis
               Projektų veiklos PTEMV ir TEMV naudojimas Bendrijos sistemoje
               1.   Atsižvelgiant į šio straipsnio 3 dalį, kiekvienu 11 straipsnio 2 dalyje nurodytu laikotarpiu valstybės narės gali leisti veiklos vykdytojams naudoti Bendrijos sistemoje projektų veiklos PTEMV ir TEMV, neviršijant kiekvienam įrengimui paskirtos procentinės apyvartinių taršos leidimų dalies, kurią kiekviena valstybė narė nurodo savo nacionaliniame paskirstymo plane tam laikotarpiui. Tai vyksta valstybei narei išduodant ir tuoj pat atsiimant vieną apyvartinį taršos leidimą už vieną PTEMV arba TEMV, kurį tas veiklos vykdytojas turi jo valstybės narės nacionaliniame registre.
               2.   Atsižvelgiant į 3 dalį, 11 straipsnio 1 dalyje nurodytu laikotarpiu valstybės narės gali leisti veiklos vykdytojams naudoti Bendrijos sistemoje projektų veiklos PTEMV. Tai vyksta valstybei narei išduodant ir tuoj pat atsiimant vieną apyvartinį taršos leidimą už vieną PTEMV. Valstybės narės panaikina PTEMV, kuriuos veiklos vykdytojas panaudojo 11 straipsnio 1 dalyje nurodytu laikotarpiu.
               3.   Visi PTEMV ir TEMV, kurie yra išduodami ir gali būti naudojami pagal JTBKKK ir Kioto protokolą bei vėlesnius pagal juos priimtus sprendimus, gali būti naudojami Bendrijos sistemoje:

                           a)

                           išskyrus tai, kad veiklos vykdytojai turi nenaudoti Bendrijos sistemoje iš branduolinių objektų veiklos gautų PTEMV ir TEMV 11 straipsnio 1 dalyje nurodytu laikotarpiu ir 11 straipsnio 2 dalyje nurodytu pirmuoju penkerių metų laikotarpiu, pripažįstant, kad pagal JTBKKK ir Kioto protokolą bei vėlesnius pagal juos priimtus sprendimus valstybės narės, siekdamos įvykdyti Kioto protokolo 3 straipsnio 1 dalį ir Sprendimu 2002/358/EB prisiimtus įsipareigojimus, turi nenaudoti iš minėtos veiklos gautų PTEMV ir TEMV,
                           ir

                           b)

                           išskyrus PTEMV ir TEMV, gautus iš žemės naudojimo, žemės naudojimo paskirties keitimo ir miškininkystės veiklos.

                     11b straipsnis
               Projektų veikla
               1.   Valstybės narės imasi visų reikiamų priemonių, siekdamos užtikrinti, kad projekto veiklos, kurios imamasi Stojimo sutartį su Sąjunga pasirašiusiose šalyse, baziniai lygiai, kaip apibrėžta vėlesniuose pagal JTBKKK arba Kioto protokolą priimtuose sprendimuose, visiškai atitiktų acquis communautaire, įskaitant laikinas leidžiančias nukrypti nuostatas, išdėstytas toje Stojimo sutartyje.
               2.   Išskyrus 3 ir 4 dalyse numatytus atvejus, valstybės narės, kuriose vykdoma projekto veikla, užtikrina, kad TEMV ar PTEMV nebūtų išduodami už šiltnamio efektą sukeliančių dujų emisijos iš įrenginių, kuriems taikoma ši direktyva, sumažinimą ar apribojimą.
               3.   Iki 2012 m. gruodžio 31 d. už BĮ ir ŠPM projekto veiklą, kuria tiesiogiai mažinama ar ribojama emisija iš įrenginio, kuriam taikoma ši direktyva, TEMV ir PTEMV gali būti išduodami tik tuo atveju, jei to įrenginio veiklos vykdytojas panaikina tokį pat apyvartinių taršos leidimų skaičių.
               4.   Iki 2012 m. gruodžio 31 d. už BĮ ir ŠPM projekto veiklą, kuria netiesiogiai mažinama ar ribojama emisija iš įrenginio, kuriam taikoma ši direktyva, TEMV ir PTEMV gali būti išduodami tik tuo atveju, jei iš valstybės narės, kuri yra TEMV ar PTEMV kilmės šalis, nacionalinio registro yra panaikinamas toks pat apyvartinių taršos leidimų skaičius.
               5.   Valstybė narė, kuri leidžia privatiems ar valstybės subjektams dalyvauti projektų veikloje, išlieka atsakinga už pagal JTBKKK ir Kioto protokolą prisiimtų įsipareigojimų vykdymą ir užtikrina, kad toks dalyvavimas atitiktų pagal JTBKKK arba Kioto protokolą priimtas atitinkamas gaires, sąlygas ir procedūras.
               6.   Valstybės narės, tvirtindamos elektros gamybos naudojant hidroenergiją projektų veiklą, kai gamybos pajėgumai viršija 20 MW, užtikrina, kad vykdant tokią projektų veiklą bus laikomasi atitinkamų tarptautinių kriterijų ir gairių, įskaitant nurodytąsias Pasaulinės užtvankų komisijos 2000 m. lapkričio mėn. ataskaitoje „Užtvankos ir plėtra – Nauja sprendimų priėmimo sistema“.
               7.   3 ir 4 dalių įgyvendinimo nuostatos dėl dvigubo skaičiavimo išvengimo ir visos 5 dalies įgyvendinimui reikalingos nuostatos, kai priimančioji šalis atitinka visus bendro įgyvendinimo projektų veiklos tinkamumo reikalavimus, yra priimamos pagal 23 straipsnio 2 dalį.“

               3.

               17 straipsnis pakeičiamas taip:
               „17 straipsnis
               Prieiga prie informacijos
               „Su apyvartinių taršos leidimų skyrimu susiję sprendimai, informacija apie projektų veiklą, kurioje valstybė narė dalyvauja arba leidžia dalyvauti privatiems ar valstybės subjektams, ir pagal šiltnamio efektą sukeliančių dujų emisijos leidimą privalomos emisijos ataskaitos, kurias turi kompetentinga institucija, turi būti prieinamos visuomenei pagal Direktyvą 2003/4/EB.“

               4.

               18 straipsnis papildomas šia pastraipa:
               „Valstybės narės visų pirma užtikrina, kad būtų koordinuojama veikla, kurią vykdo jų paskirtasis koordinavimo centras projekto veiklai tvirtinti pagal Kioto protokolo 6 straipsnio 1 dalies a punktą ir jų paskirta nacionalinė valdžios institucija Kioto protokolo 12 straipsniui įgyvendinti, kurie yra atitinkamai paskirti vadovaujantis pagal JTBKKK arba Kioto protokolą vėliau priimtais sprendimais.“

               5.

               19 straipsnio 3 dalis papildoma šiuo sakiniu:
               „Į tą reglamentą taip pat įtraukiamos nuostatos dėl PTEMV ir TEMV naudojimo ir identifikavimo Bendrijos sistemoje ir dėl tokio naudojimo lygio stebėsenos.“

               6.

               21 straipsnis iš dalies keičiamas taip:

                           a)

                           1 dalies antras sakinys yra pakeičiamas taip:
                           „Šioje ataskaitoje dėmesys pirmiausia kreipiamas į apyvartinių taršos leidimų skyrimo tvarką, TEMV ir PTEMV naudojimą Bendrijos sistemoje, registrų veikimą, stebėsenos ir ataskaitų pateikimo rekomendacijų taikymą, tikrinimą ir su direktyvos laikymusi susijusius klausimus bei leidimų apmokestinimo tvarką, jei tokia yra.“;

                           b)

                           3 dalis pakeičiama taip:
                           „3.   Komisija organizuoja valstybių narių kompetentingų institucijų keitimąsi informacija apie pokyčius, susijusius su TEMV ir PTEMV paskirstymu, naudojimu Bendrijos sistemoje, registrų veikimu, stebėsena, ataskaitų pateikimu, tikrinimu ir šios direktyvos reikalavimų laikymusi.“

               7.

               Po 21 straipsnio įterpiamas šis straipsnis:
               „21a straipsnis
               Gebėjimų kūrimo veiklos rėmimas
               Pagal Jungtinių Tautų bendrąją konvenciją dėl klimato kaitos, Kioto protokolą ir visus vėlesnius jų įgyvendinimui priimtus sprendimus Komisija ir valstybės narės siekia remti gebėjimų kūrimo veiklą besivystančiose šalyse ir pereinamojo laikotarpio ekonomikos šalyse, siekdamos padėti joms visiškai pasinaudoti bendro įgyvendinimo ir švarios plėtros mechanizmais, kartu papildant jų tvarios plėtros strategijas, bei palengvinti subjektų įsitraukimą į bendro įgyvendinimo ir švarios plėtros mechanizmo projektų rengimą ir įgyvendinimą.“

               8.

               30 straipsnis iš dalies keičiamas taip:

                           a)

                           2 dalies d punktas pakeičiamas taip:

                                       „d)

                                       iš projektų veiklos gautų kreditų naudojimą, įskaitant poreikį suderinti leistiną TEMV ir PTEMV naudojimą Bendrijos sistemoje;“;

                           b)

                           2 dalis papildoma šiais punktais:

                                       „l)

                                       projektų mechanizmų poveikį šalims, kuriose tie projektai vykdomi, ypač jų vystymosi tikslams, ar buvo patvirtinta BĮ ir ŠPM elektros gamybos naudojant hidroenergiją projekto veikla, kai gamybos pajėgumai viršija 500 MW, daranti neigiamą poveikį aplinkai arba neigiamą socialinį poveikį, ir iš visų tokių elektros gamybos naudojant hidroenergiją projektų veiklos gautų PTEMV arba TEMV tolesnį naudojimą Bendrijos sistemoje;

                                       m)

                                       paramą gebėjimų kūrimui besivystančiose šalyse ir pereinamojo laikotarpio ekonomikos šalyse;

                                       n)

                                       sąlygas ir procedūras, pagal kurias valstybės narės patvirtina projektų veiklą šalies viduje ir išduoda apyvartinius taršos leidimus dėl emisijos sumažinimo ar apribojimo dėl tokios veiklos nuo 2008 m.;

                                       o)

                                       technines nuostatas, susijusias su laikinu kreditų pobūdžiu ir žemės naudojimo, žemės naudojimo paskirties keitimo ir miškininkystės projektų veiklos 1 % tinkamumo riba, kaip nustatyta Sprendime Nr. 17/CP.7, ir nuostatas, susijusias su potencialių rizikų, susijusių su genetiškai modifikuotų organizmų ir potencialiai invazinių nevietinių rūšių naudojimu, vykdant apželdinimo miškais ir miškų atsodinimo projektų veiklą, įvertinimo išvadomis, kad leisti veiklos vykdytojams nuo 2008 m. Bendrijos sistemoje naudoti iš žemės naudojimo, žemės naudojimo paskirties keitimo ir miškininkystės projektų veiklos gautus PTEMV ir TEMV, vadovaujantis pagal JTBKKK ir Kioto protokolą priimtais sprendimais.“;

                           c)

                           3 dalis pakeičiama taip:
                           „3.   Prieš kiekvieną laikotarpį, nurodytą 11 straipsnio 2 dalyje, kiekviena valstybė narė savo nacionaliniame paskirstymo plane paskelbia, kaip ketina naudoti TEMV ir PTEMV, bei kiekvienam įrenginiui paskirtą procentinę dalį, iki kurios veiklos vykdytojams tuo laikotarpiu yra leidžiama naudoti TEMV ir PTEMV Bendrijos sistemoje. Bendras TEMV ir PTEMV naudojimas turi atitikti atitinkamus papildomus įsipareigojimus, prisiimtus vadovaujantis Kioto protokolu ir JTBKKK bei pagal juos priimtais sprendimais.
                           Pagal 2004 m. vasario 11 d. Europos Parlamento ir Tarybos sprendimo Nr. 280/2004/EB dėl Bendrijos šiltnamio efektą sukeliančių dujų emisijos stebėsenos ir Kioto protokolo įgyvendinimo mechanizmo (7) 3 straipsnį kas dveji metai valstybės narės praneša Komisijai, kiek nacionaliniai veiksmai faktiškai sudaro svarbią pastangų, kurių imamasi nacionaliniu lygmeniu, dalį, ir kiek projektų mechanizmai iš tikrųjų papildo nacionalinius veiksmus, taip pat jų santykį, vadovaujantis atitinkamomis Kioto protokolo nuostatomis ir pagal jį priimtais sprendimais. Remdamasi minėto sprendimo 5 straipsniu, Komisija apie tai parengia ataskaitą. Atsižvelgdama į šią ataskaitą, Komisija, prireikus, pateikia pasiūlymus dėl teisės aktų ar kitus pasiūlymus, kurie papildytų valstybių narių priimtas nuostatas, siekiant užtikrinti, kad mechanizmai papildytų nacionalinius veiksmus Bendrijoje.“

               9.

               III priedas papildomas šiuo punktu:

                           „12.

                           Plane nurodomas maksimalus PTEMV ir TEMV kiekis, kaip kiekvienam įrenginiui paskirtų apyvartinių taršos leidimų procentinė dalis, kurį gali naudoti veiklos vykdytojai Bendrijos sistemoje. Procentinė dalis turi atitikti valstybių narių papildomus įsipareigojimus, prisiimtus pagal Kioto protokolą ir pagal JTBKKK arba Kioto protokolą priimtus sprendimus.“

         2 straipsnis
   Įgyvendinimas
   1.   Valstybės narės priima įstatymus ir kitus teisės aktus, kurie, įsigalioję ne vėliau kaip 2005 m. lapkritį, 13 d įgyvendina šią direktyvą. Apie tai jos nedelsdamos praneša Komisijai.
   Valstybės narės, tvirtindamos šias priemones, daro jose nuorodą į šią direktyvą arba tokia nuoroda daroma jas oficialiai skelbiant. Nuorodos darymo tvarką nustato valstybės narės.
   2.   Valstybės narės pateikia Komisijai šios direktyvos taikymo srityje priimtų nacionalinės teisės nuostatų tekstus. Komisija apie tai praneša kitoms valstybėms narėms.
   3 straipsnis
   Įsigaliojimas
   Ši direktyva įsigalioja jos paskelbimo Europos Sąjungos oficialiajame leidinyje dieną.
   4 straipsnis
   Adresatai
   Ši direktyva skirta valstybėms narėms.

      Priimta Strasbūre, 2004 m. spalio 27 d.

            Europos Parlamento vardu

         J. BORRELL FONTELLES

            Pirmininkas

            Tarybos vardu

         A. NICOLAI

            Pirmininkas

      (1)  OL C 80, 2004 3 30, p. 61.

      (2)  2004 m. balandžio 20 d. Europos Parlamento nuomonė (dar nepaskelbta Oficialiajame leidinyje) ir 2004 m. rugsėjo 13 d. Tarybos sprendimas (dar nepaskelbtas Oficialiajame leidinyje).

      (3)  OL L 275, 2003 10 25, p. 32.

      (4)  OL L 130, 2002 5 15, p. 1.

      (5)  OL L 49, 2004 2 19, p. 1.

      (6)  OL L 41, 2003 2 14, p. 26.

      (7)  OL L 49, 2004 2 19, p. 1.


title: 2008 m. gruodžio 16 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyva 2008/115/EB dėl bendrų nelegaliai esančių trečiųjų šalių piliečių grąžinimo standartų ir tvarkos valstybėse narėse

text:
24.12.2008

               LT

               Europos Sąjungos oficialusis leidinys

               L 348/98

      EUROPOS PARLAMENTO IR TARYBOS DIREKTYVA 2008/115/EB
   2008 m. gruodžio 16 d.
   dėl bendrų nelegaliai esančių trečiųjų šalių piliečių grąžinimo standartų ir tvarkos valstybėse narėse
   EUROPOS PARLAMENTAS IR EUROPOS SĄJUNGOS TARYBA,
   atsižvelgdami į Europos bendrijos steigimo sutartį, ypač į jos 63 straipsnio 3 dalies b punktą,
   atsižvelgdami į Komisijos pasiūlymą,
   laikydamiesi Sutarties 251 straipsnyje nustatytos tvarkos (1),
   kadangi:

               (1)

               1999 m. spalio 15 ir 16 d. Tamperės Europos Vadovų Taryba nustatė nuoseklią imigracijos ir prieglobsčio strategiją, apimančią bendros prieglobsčio sistemos sukūrimą, legalios imigracijos politiką ir kovą su nelegalia imigracija.

               (2)

               2004 m. lapkričio 4 ir 5 d. Briuselio Europos Vadovų Taryba paragino suformuoti efektyvią išsiuntimo ir repatriacijos politiką, pagrįstą bendrais standartais, siekiant, kad su grąžintinais asmenimis būtų elgiamasi žmoniškai ir kad būtų gerbiamos jų pagrindinės teisės ir orumas.

               (3)

               2005 m. gegužės 4 d. Europos Tarybos Ministrų komitetas priėmė „Dvidešimt gairių dėl priverstinio grąžinimo“.

               (4)

               Turi būti nustatytos aiškios, suprantamos ir teisingos taisyklės siekiant sukurti efektyvią grąžinimo politiką kaip privalomą gerai veikiančios migracijos politikos elementą.

               (5)

               Šia direktyva turėtų būti nustatytos horizontalaus pobūdžio taisyklės, taikomos visiems trečiųjų šalių piliečiams, kurie neatitinka ar nebeatitinka atvykimo į valstybę narę, buvimo arba gyvenimo joje sąlygų.

               (6)

               Valstybės narės turėtų užtikrinti, kad neteisėtas trečiųjų šalių piliečių buvimas būtų nutrauktas vadovaujantis teisinga ir aiškia tvarka. Pagal bendruosius ES teisės principus sprendimai pagal šią direktyvą turėtų būti priimami dėl kiekvieno konkretaus atvejo atskirai ir vadovaujantis objektyviais kriterijais, t. y. nagrinėjant turėtų būti atsižvelgiama ne vien į neteisėto buvimo faktą. Naudodamos standartines sprendimų, susijusių su grąžinimu, t. y. sprendimų grąžinti ir, jei priimama, sprendimų uždrausti atvykti ir sprendimų dėl išsiuntimo, formas, valstybės narės turėtų atsižvelgti į tą principą ir visapusiškai laikytis visų taikytinų šios direktyvos nuostatų.

               (7)

               Pabrėžiama, kad siekiant palengvinti grąžinimo procesą, būtini Bendrijos ir dvišaliai readmisijos susitarimai su trečiosiomis šalimis. Tarptautinis bendradarbiavimas su kilmės šalimis visais grąžinimo proceso etapais yra būtina sąlyga siekiant grąžinimo įvykdymo.

               (8)

               Pripažįstama, kad valstybė narė turi teisę grąžinti neteisėtai esančius trečiųjų šalių piliečius su sąlyga, kad veikia teisinga ir veiksminga prieglobsčio sistema, kurioje visiškai atsižvelgiama į pabėgėlių negrąžinimo principą.

               (9)

               Pagal 2005 m. gruodžio 1 d. Tarybos direktyvą 2005/85/EB, nustatančią būtiniausius reikalavimus dėl pabėgėlio statuso suteikimo ir panaikinimo tvarkos valstybėse narėse (2), trečiosios šalies pilietis, paprašęs prieglobsčio valstybėje narėje, neturėtų būti laikomas neteisėtai tos valstybės narės teritorijoje esančiu piliečiu, kol neįsigaliojo sprendimas nepatenkinti prašymo arba sprendimas, kuriuo jis netenka teisės likti šalyje kaip prieglobsčio siekiantis asmuo.

               (10)

               Kai nėra pagrindo manyti, kad tai galėtų pakenkti grąžinimo procedūros tikslui, savanoriškam grįžimui turėtų būti suteikiama pirmenybė priverstinio grąžinimo atžvilgiu ir turėtų būti suteikiamas laikotarpis savanoriškai išvykti. Savanoriško išvykimo laikotarpis turėtų būti pratęsiamas, kai tai reikalinga dėl ypatingų individualaus atvejo aplinkybių. Siekiant skatinti savanorišką grįžimą, valstybės narės turėtų teikti didesnę su grįžimu susijusią pagalbą, konsultuoti ir tinkamiausiu būdu naudotis atitinkamomis Europos grąžinimo fondo teikiamomis finansavimo galimybėmis.

               (11)

               Turėtų būti nustatytos bendros minimalios teisinės apsaugos priemonės, taikomos sprendimams, susijusiems su grąžinimu, siekiant užtikrinti efektyvią atitinkamų asmenų interesų apsaugą. Asmenys, neturintys pakankamai lėšų, turėtų gauti nemokamą reikalingą teisinę pagalbą. Valstybės narės savo nacionalinės teisės aktuose turėtų nurodyti, kokiais atvejais teisinė pagalba laikoma reikalinga.

               (12)

               Turėtų būti atsižvelgta į nelegaliai esančių trečiųjų šalių piliečių, kurie dar negali būti išsiųsti, padėtį. Jų minimalių poreikių tenkinimo sąlygos turėtų būti apibrėžtos pagal nacionalinės teisės aktus. Siekdami įrodyti savo specifinę padėtį administracinės kontrolės ar patikrinimų atveju, šie asmenys turėtų gauti jų situacijos raštišką patvirtinimą. Valstybės narės turėtų galėti savo nuožiūra nustatyti raštiško patvirtinimo formą ir formatą, ir taip pat turėtų galėti jį įtraukti į pagal šią direktyvą priimamus sprendimus, susijusius su grąžinimu.

               (13)

               Priverstinių priemonių taikymas turėtų priklausyti nuo proporcingumo ir veiksmingumo principų, atsižvelgiant į priemones, kurių imamasi, ir siekiamus tikslus. Turėtų būti numatytos minimalios apsaugos priemonės, taikomos priverstiniam grąžinimui, atsižvelgiant į 2004 m. balandžio 29 d. Tarybos sprendimą 2004/573/EB dėl jungtinių skrydžių organizavimo, iš dviejų ar daugiau valstybių narių teritorijos išsiunčiant trečiųjų šalių piliečius, kurių atžvilgiu priimti atskiri įsakymai dėl išsiuntimo (3). Valstybėms narėms turėtų būti suteikiama galimybė pasinaudoti įvairiomis galimybėmis kontroliuoti priverstinį grąžinimą.

               (14)

               Nacionalinėms priemonėms, susijusioms su grąžinimu, turėtų būti suteiktas poveikis Europos mastu nustatant draudimą atvykti, kuriuo uždraudžiama atvykti į visų valstybių narių teritoriją ir būti joje. Draudimo atvykti laikotarpis turėtų būti nustatomas kiekvienu atveju tinkamai atsižvelgiant į visas susijusias aplinkybes ir paprastai neturėtų būti ilgesnis nei penkeri metai. Ypatingai turėtų būti atsižvelgiama į tuos atvejus, kai dėl atitinkamo trečiosios šalies piliečio jau priimtas daugiau kaip vienas sprendimas grąžinti ar duotas įsakymas išsiųsti, ar kad atitinkamas trečiosios šalies pilietis atvyko į valstybės narės teritoriją draudimo atvykti laikotarpiu.

               (15)

               Valstybės narės turėtų nuspręsti, ar, priimant su grąžinimu susijusius sprendimus dėl peržiūros, peržiūros institucija arba įstaiga yra įgaliojamos pačios priimti sprendimą, susijusį su grąžinimu, kuris pakeistų ankstesnį sprendimą.

               (16)

               Sulaikymo taikymas išsiuntimo tikslu turėtų būti ribojamas ir atitikti proporcingumo principą priemonių, kurių imamasi, ir siekiamų tikslų atžvilgiu. Sulaikymas yra pateisinamas tik tada, kai rengiamasi grąžinimui arba išsiuntimo procesui, ir jei švelnesnių priverstinių priemonių nepakaktų.

               (17)

               Su sulaikytais trečiųjų šalių piliečiais turėtų būti elgiamasi humaniškai ir gerbiant jų orumą, pagrindines jų teises ir laikantis tarptautinės bei nacionalinės teisės. Nepažeidžiant teisėsaugos institucijų vykdomo pirminio sulaikymo, kuris reglamentuojamas nacionalinės teisės aktais, sulaikymas paprastai turėtų būti vykdomas specialiuose sulaikymo centruose.

               (18)

               Valstybėms narėms turėtų būti sudaryta galimybė greitai gauti informaciją apie kitų valstybių narių išduotus draudimus atvykti. Keitimasis informacija turėtų vykti pagal 2006 m. gruodžio 20 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamentą (EB) Nr. 1987/2006 dėl antrosios kartos Šengeno informacinės sistemos (SIS II) sukūrimo, veikimo ir naudojimo (4).

               (19)

               Įgyvendindamos šią direktyvą, atitinkamos institucijos turėtų bendradarbiauti visuose grąžinimo proceso etapuose ir keistis gerosios praktikos pavyzdžiais bei skatinti juos taikyti, kad Europos lygmeniu būtų sukuriama pridėtinė vertė.

               (20)

               Kadangi šios direktyvos tikslo, tai yra nustatyti bendras grąžinimo, išsiuntimo, priverstinių priemonių taikymo, sulaikymo ir draudimo atvykti taisykles, valstybės narės negali deramai pasiekti ir kadangi dėl jos masto ir poveikio to tikslo būtų geriau siekti Bendrijos lygmeniu, laikydamasi Sutarties 5 straipsnyje nustatyto subsidiarumo principo Bendrija gali patvirtinti priemones. Pagal tame straipsnyje nustatytą proporcingumo principą šia direktyva neviršijama to, kas būtina nurodytam tikslui pasiekti.

               (21)

               Valstybės narės turėtų įgyvendinti šią direktyvą nediskriminuodamos dėl lyties, rasės, odos spalvos, tautinės ar socialinės kilmės, genetinių bruožų, kalbos, religijos ar tikėjimo, politinių ar kitokių pažiūrų, priklausymo tautinei mažumai, turtinės padėties, gimimo, negalios, amžiaus ar seksualinės orientacijos.

               (22)

               Pagal 1989 m. Jungtinių Tautų Vaiko teisių konvenciją valstybės narės, įgyvendindamos šią direktyvą, visų pirma turėtų atsižvelgti į „vaiko interesus“. Pagal Europos žmogaus teisių ir pagrindinių laisvių apsaugos konvenciją valstybės narės, įgyvendindamos šią direktyvą, visų pirma turėtų atsižvelgti į pagarbą šeimos gyvenimui.

               (23)

               Šios direktyvos taikymas nepažeidžia įsipareigojimų, atsirandančių pagal 1951 m. liepos 28 d. Ženevos konvenciją dėl pabėgėlių statuso su pakeitimais, padarytais 1967 m. sausio 31 d. Niujorko protokolu.

               (24)

               Ši direktyva gerbia pagrindines teises ir laikosi principų, kurie visų pirma pripažinti Europos Sąjungos pagrindinių teisių chartijoje.

               (25)

               Pagal Protokolo dėl Danijos pozicijos, pridedamo prie Europos Sąjungos sutarties ir Europos bendrijos steigimo sutarties, 1 ir 2 straipsnius Danija nedalyvauja priimant šią direktyvą, nėra jos saistoma ir neprivalo jos taikyti. Atsižvelgiant į tai, kad ši direktyva – apimtimi, kuria ji taikoma trečiųjų šalių piliečiams, kurie neatitinka arba nebeatitinka atvykimo sąlygų pagal Šengeno sienų kodeksą (5) – plėtoja Šengeno acquis pagal Europos bendrijos steigimo sutarties IV antraštinės dalies trečios dalies nuostatas, Danija, remdamasi minėto protokolo 5 straipsniu, per šešis mėnesius nuo šios direktyvos priėmimo dienos nusprendžia, ar ji ją įgyvendins savo nacionalinėje teisėje.

               (26)

               Ši direktyva – tiek, kiek ji taikoma trečiųjų šalių piliečiams, kurie neatitinka arba nebeatitinka atvykimo sąlygų pagal Šengeno sienų kodeksą – plėtoja Šengeno acquis nuostatas, kurios netaikomos Jungtinei Karalystei pagal 2000 m. gegužės 29 d. Tarybos sprendimą 2000/365/EB dėl Jungtinės Didžiosios Britanijos ir Šiaurės Airijos Karalystės prašymo dalyvauti įgyvendinant kai kurias Šengeno acquis nuostatas (6); be to, pagal prie Europos Sąjungos sutarties ir Europos bendrijos steigimo sutarties pridėto Protokolo dėl Jungtinės Karalystės ir Airijos pozicijos 1 ir 2 straipsnius ir nedarant poveikio minėto protokolo 4 straipsnio taikymui, Jungtinė Karalystė nedalyvauja priimant šią direktyvą, taigi visiškai nėra jos saistoma ir neprivalo jos taikyti.

               (27)

               Ši direktyva tiek, kiek ji taikoma trečiųjų šalių piliečiams, kurie neatitinka arba nebeatitinka atvykimo sąlygų pagal Šengeno sienų kodeksą, plėtoja Šengeno acquis nuostatas, kurios netaikomos Airijai pagal 2002 m. vasario 28 d. Tarybos sprendimą 2002/192/EB dėl Airijos prašymo dalyvauti įgyvendinant kai kurias Šengeno acquis nuostatas (7); be to, pagal prie Europos Sąjungos sutarties ir Europos bendrijos steigimo sutarties pridėto Protokolo dėl Jungtinės Karalystės ir Airijos pozicijos 1 ir 2 straipsnius ir nedarant poveikio minėto protokolo 4 straipsnio taikymui, Airija nedalyvauja priimant šią direktyvą ir todėl visiškai nėra jos saistoma ir neprivalo jos taikyti.

               (28)

               Islandijos ir Norvegijos atžvilgiu šia direktyva – apimtimi, kuria ji taikoma trečiųjų šalių piliečiams, kurie neatitinka arba nebeatitinka atvykimo sąlygų pagal Šengeno sienų kodeksą – plėtojamos Šengeno acquis nuostatos, kaip apibrėžta Europos Sąjungos Tarybos ir Islandijos Respublikos bei Norvegijos Karalystės sudarytame susitarime dėl šių valstybių asociacijos įgyvendinant, taikant ir plėtojant Šengeno acquis, kurios priklauso Tarybos sprendimo 1999/437/EB (8) dėl tam tikrų priemonių taikant minėtą susitarimą 1 straipsnio C punkte nurodytai sričiai.

               (29)

               Šveicarijos atžvilgiu šia direktyva – tiek, kiek ji taikoma trečiųjų šalių piliečiams, kurie neatitinka arba nebeatitinka atvykimo sąlygų pagal Šengeno sienų kodeksą – plėtojamos Šengeno acquis nuostatos, kaip apibrėžta Europos Sąjungos, Europos bendrijos ir Šveicarijos Konfederacijos pasirašytame susitarime dėl Šveicarijos Konfederacijos asociacijos įgyvendinant, taikant ir plėtojant Šengeno acquis, patenkančios į Sprendimo 1999/437/EB 1 straipsnio C punkte nurodytą sritį, minėtą sprendimą siejant su Tarybos sprendimo 2008/146/EB (9) dėl to susitarimo sudarymo Europos bendrijos vardu 3 straipsniu.

               (30)

               Lichtenšteino atžvilgiu šia direktyva – apimtimi, kuria ji taikoma trečiųjų šalių piliečiams, kurie neatitinka arba nebeatitinka atvykimo sąlygų pagal Šengeno sienų kodeksą – plėtojamos Šengeno acquis nuostatos, kaip apibrėžta Europos Sąjungos, Europos bendrijos, Šveicarijos Konfederacijos ir Lichtenšteino Kunigaikštystės protokolo dėl Lichtenšteino Kunigaikštystės prisijungimo prie Europos Sąjungos, Europos bendrijos ir Šveicarijos Konfederacijos susitarimo dėl Šveicarijos Konfederacijos asociacijos įgyvendinant, taikant ir plėtojant Šengeno acquis, patenkančios į Sprendimo 1999/437/EB 1 straipsnio C punkte nurodytą sritį, minėtą sprendimą siejant su Tarybos sprendimo 2008/261/EB (10) dėl to protokolo pasirašymo Europos bendrijos vardu ir tam tikrų jo nuostatų laikino taikymo 3 straipsniu,

         PRIĖMĖ ŠIĄ DIREKTYVĄ:
   I   SKYRIUS
   BENDROSIOS NUOSTATOS
   1 straipsnis
   Objektas
   Šia direktyva nustatomi bendri standartai ir tvarka, taikomi valstybėse narėse, grąžinant neteisėtai esančius trečiųjų šalių piliečius, remiantis pagrindinėmis teisėmis kaip Bendrijos ir tarptautinės teisės bendraisiais principais, įskaitant pabėgėlių apsaugos ir žmogaus teisių reikalavimus.
   2 straipsnis
   Taikymo sritis
   1.   Ši direktyva taikoma trečiųjų šalių piliečiams, neteisėtai esantiems valstybės narės teritorijoje.
   2.   Valstybės narės gali nuspręsti netaikyti šios direktyvos trečiųjų šalių piliečiams:

               a)

               kuriems atsisakyta leisti atvykti pagal Šengeno sienų kodekso 13 straipsnį arba kuriuos kompetentingos institucijos sulaikė ar suėmė dėl neteisėto valstybės narės išorės sienos kirtimo sausuma, jūra ar oru, ir kurie po to nėra gavę leidimo ar teisės būti toje valstybėje narėje;

               b)

               kurie grąžinami pagal nacionalinę teisę vykdant baudžiamosios teisės sankciją arba tai yra baudžiamosios teisės sankcijos taikymo pasekmė, arba kuriems taikomos ekstradicijos procedūros.

         3.   Ši direktyva netaikoma asmenims, kurie naudojasi Bendrijos laisvo judėjimo teise, kaip apibrėžta Šengeno sienų kodekso 2 straipsnio 5 dalyje.
   3 straipsnis
   Sąvokų apibrėžtys
   Šioje direktyvoje vartojamos šios sąvokų apibrėžtys:

               1)

               „trečiosios šalies pilietis“ – asmuo, kuris nėra Sąjungos pilietis, kaip apibrėžta Sutarties 17 straipsnio 1 dalyje, ir kuris nėra asmuo, besinaudojantis Bendrijos laisvo judėjimo teise, kaip apibrėžta Šengeno sienų kodekso 2 straipsnio 5 dalyje;

               2)

               „neteisėtas buvimas“ – trečiosios šalies piliečio, kuris, neatitinka arba nebeatitinka Šengeno sienų kodekso 5 straipsnyje nustatytų atvykimo sąlygų ar kitų atvykimo, buvimo ar gyvenimo toje valstybėje narėje sąlygų, buvimas valstybės narės teritorijoje;

               3)

               „grąžinimas“ – trečiosios šalies piliečio grįžimo procesas – savanoriškai vykdant prievolę grįžti arba priverstinai – į:

                           —

                           asmens kilmės šalį, arba

                           —

                           tranzito šalį pagal Bendrijos ar dvišalius readmisijos susitarimus ar kitas nuostatas, arba

                           —

                           kitą trečiąją šalį, į kurią atitinkamas trečiosios šalies pilietis savanoriškai nusprendžia grįžti ir į kurią jis būtų priimtas;

               4)

               „sprendimas grąžinti“ – administracinis ar teismo sprendimas ar aktas, kuriuo konstatuojama arba paskelbiama, kad trečiosios šalies piliečio buvimas yra neteisėtas, ir nustatoma ar nurodoma prievolė grįžti;

               5)

               „išsiuntimas“ – priverstinis prievolės grįžti įvykdymas, tai yra fizinis išvežimas iš valstybės narės;

               6)

               „draudimas atvykti“ – administracinis ar teismo sprendimas ar aktas, uždraudžiantis nustatytą laiką atvykti į valstybių narių teritoriją ir būti joje, priimamas kartu su sprendimu grąžinti;

               7)

               „pasislėpimo pavojus“ – tam tikru atveju esama priežasčių, kurios grindžiamos teisėje apibrėžtais konkrečiais kriterijais, manyti, kad trečiosios šalies pilietis, kuriam turi būti taikoma grąžinimo tvarka, gali pasislėpti;

               8)

               „savanoriškas išvykimas“ – prievolės grįžti įvykdymas per sprendime grąžinti tam tikslui nustatytą laikotarpį;

               9)

               „pažeidžiami asmenys“ – nepilnamečiai, nelydimi nepilnamečiai, neįgalieji, pagyvenę žmonės, nėščios moterys, vieniši tėvai, turintys nepilnamečių vaikų, bei asmenys, kurie buvo kankinti, išprievartauti ar patyrė kitokių formų sunkų psichologinį, fizinį ar seksualinį smurtą.

         4 straipsnis
   Palankesnės nuostatos
   1.   Ši direktyva nepažeidžia palankesnių nuostatų, įtvirtintų šiuose dokumentuose:

               a)

               dvišaliuose ar daugiašaliuose Bendrijos ar Bendrijos ir jos valstybių narių bei vienos ar daugiau trečiųjų šalių susitarimuose;

               b)

               dvišaliuose ar daugiašaliuose vienos ar daugiau valstybių narių ir vienos ar daugiau trečiųjų šalių susitarimuose.

         2.   Ši direktyva nepažeidžia jokių trečiosios šalies piliečiui galimai palankesnių nuostatų, numatytų Bendrijos acquis, susijusioje su imigracija ir prieglobsčiu.
   3.   Ši direktyva nepažeidžia valstybių narių teisės priimti ar taikyti palankesnes nuostatas asmenims, kuriems ji yra taikoma, jei tokios nuostatos neprieštarauja šiai direktyvai.
   4.   Į šios direktyvos taikymo sritį nepatenkančių trečiosios šalies piliečių atžvilgiu pagal 2 straipsnio 2 dalies a punktą valstybės narės:

               a)

               užtikrina, kad elgesys ir apsaugos lygis nebūtų mažiau palankūs negu nustatyta 8 straipsnio 4 ir 5 dalyse (priverstinių priemonių naudojimo apribojimai), 9 straipsnio 2 dalies a punkte (išsiuntimo atidėjimas), 14 straipsnio 1 dalies b ir d punktuose (neatidėliotina medicinos pagalba ir pažeidžiamų asmenų poreikių užtikrinimas) ir 16 bei 17 straipsniuose (sulaikymo sąlygos) ir

               b)

               laikosi negrąžinimo principo.

         5 straipsnis
   Negrąžinimas, vaiko interesai, šeimos gyvenimas ir sveikatos būklė
   Valstybės narės, įgyvendindamos šią direktyvą, tinkamai atsižvelgia į:

               a)

               vaiko interesus,

               b)

               šeimos gyvenimą,

               c)

               atitinkamo trečiosios šalies piliečio sveikatos būklę,

         ir laikosi negrąžinimo principo.
   II   SKYRIUS
   NETEISĖTO BUVIMO NUTRAUKIMAS
   6 straipsnis
   Sprendimas grąžinti
   1.   Valstybės narės priima sprendimą grąžinti kiekvieno trečiosios šalies piliečio, neteisėtai esančio jų teritorijoje, atžvilgiu, nepažeisdamos 2–5 dalyse nurodytų išimčių.
   2.   Reikalaujama, kad neteisėtai valstybės narės teritorijoje esantys trečiosios šalies piliečiai, kurie turi kitos valstybės narės išduotą galiojantį leidimą gyventi ar kitą teisę joje būti suteikiantį leidimą, nedelsdami vyktų į tos kitos valstybės narės teritoriją. Kai suinteresuotas trečiosios šalies pilietis nesilaiko šio reikalavimo arba kai trečiosios šalies piliečio neatidėliotinas išvykimas yra būtinas viešosios tvarkos ar nacionalinio saugumo sumetimais, taikoma 1 dalis.
   3.   Valstybės narės gali nepriimti sprendimo grąžinti jų teritorijoje neteisėtai esantį trečiosios šalies pilietį, jei atitinkamą trečiosios šalies pilietį priima atgal kita valstybė narė pagal šios direktyvos įsigaliojimo dieną galiojančius dvišalius susitarimus ar nuostatas. Tuo atveju valstybė narė, kuri priima atgal atitinkamą trečiosios šalies pilietį, taiko 1 dalį.
   4.   Valstybės narės, atsižvelgdamos į asmenines, humanitares ar kitas priežastis, bet kuriuo metu gali suteikti atskirą leidimą gyventi ar kitokį leidimą, suteikiantį teisę pasilikti neteisėtai jų teritorijoje esančiam trečiosios šalies piliečiui. Tokiu atveju sprendimas grąžinti nepriimamas. Jei sprendimas grąžinti jau buvo priimtas, jis panaikinamas arba sustabdomas leidimo gyventi arba kito leidimo, suteikiančio teisę pasilikti, galiojimo laikotarpiui.
   5.   Jei yra pradėta procedūra valstybės narės teritorijoje neteisėtai esančiam trečiosios šalies piliečiui siekiant pratęsti leidimą gyventi ar kitokį leidimą, suteikiantį teisę pasilikti, ta valstybė narė, nepažeisdama 6 dalies, apsvarsto galimybę nepriimti sprendimo grąžinti, kol bus baigta pradėta procedūra.
   6.   Šia direktyva valstybėms narėms neužkertamas kelias vienu administraciniu ar teismo sprendimu ar aktu priimti sprendimą užbaigti teisėtą buvimą kartu su sprendimu grąžinti ir (arba) sprendimu dėl išsiuntimo ir (arba) sprendimu uždrausti atvykti, kaip tai numatyta jų nacionalinės teisės aktuose, nepažeidžiant III skyriuje numatytų procesinės apsaugos priemonių arba kitų Bendrijos ir nacionalinėje teisėje numatytų atitinkamų nuostatų.
   7 straipsnis
   Savanoriškas išvykimas
   1.   Sprendime grąžinti numatomas atitinkamas laikotarpis savanoriškai išvykti, trunkantis nuo septynių iki trisdešimties dienų, nepažeidžiant 2 ir 4 dalyse nurodytų išimčių. Valstybės narės savo nacionalinės teisės aktuose gali nustatyti, kad toks laikotarpis suteikiamas tik atitinkamo trečiosios šalies piliečio prašymu. Tokiu atveju valstybės narės praneša atitinkamiems trečiosios šalies piliečiams apie galimybę pateikti tokį prašymą.
   Numačius pirmoje pastraipoje numatytą laikotarpį, neatmetama galimybė atitinkamiems trečiosios šalies piliečiams išvykti anksčiau.
   2.   Valstybės narės atitinkamam laikotarpiui prireikus pratęsia savanoriško išvykimo laikotarpį, kiekvienu atveju atsižvelgdamos į atskiro atvejo konkrečias aplinkybes, pavyzdžiui, buvimo trukmę, ar yra mokyklą lankančių vaikų ir ar esama kitų šeimos bei socialinių ryšių.
   3.   Savanoriško išvykimo laikotarpiu, siekiant užkirsti kelią asmeniui pasislėpti, gali būti numatytos tam tikros prievolės, pavyzdžiui, prievolė reguliariai registruotis institucijose, atitinkamas piniginis užstatas, dokumentų paėmimas ar prievolė neišvykti iš tam tikros vietos.
   4.   Jeigu esama pasislėpimo pavojaus, arba jei prašymas dėl teisėto buvimo buvo atmestas, kaip akivaizdžiai nepagrįstas ar melagingas, arba jei suinteresuotas asmuo kelia pavojų viešajai tvarkai, visuomenės saugumui ar nacionaliniam saugumui, valstybės narės gali nesuteikti laikotarpio savanoriškai išvykti arba gali suteikti trumpesnį nei septynių dienų laikotarpį.
   8 straipsnis
   Išsiuntimas
   1.   Valstybės narės imasi visų būtinų priemonių, kad įvykdytų sprendimą grąžinti, jei nebuvo suteiktas laikotarpis savanoriškai išvykti pagal 7 straipsnio 4 dalį arba jei nebuvo laikomasi įpareigojimo grįžti per savanoriško išvykimo laikotarpį, numatytą pagal 7 straipsnį.
   2.   Jei valstybė narė pagal 7 straipsnį yra suteikusi laikotarpį savanoriškai išvykti, sprendimas grąžinti gali būti įvykdytas tik pasibaigus tam laikotarpiui, išskyrus tuos atvejus, kai tuo laikotarpiu atsiranda pavojus, kaip nurodyta 7 straipsnio 4 dalyje.
   3.   Valstybės narės gali priimti atskirą administracinį ar teismo sprendimą arba aktą, nurodantį išsiųsti.
   4.   Jei valstybės narės (kraštutiniu atveju) taiko priverstines priemones siekdamos išsiųsti trečiosios šalies pilietį, kuris priešinasi išsiuntimui, tokios priemonės turi būti proporcingos ir be nepagrįstos prievartos. Šios priemonės įgyvendinamos kaip numatyta nacionalinės teisės aktuose nepažeidžiant atitinkamo trečiosios šalies piliečio pagrindinių teisių, gerbiant jo orumą ir fizinį neliečiamumą.
   5.   Valstybės narės, išsiųsdamos asmenis oro transportu, atsižvelgia į Bendrąsias gaires dėl jungtinių išsiuntimų oro transportu saugos nuostatų, pridėtas prie Sprendimo 2004/573/EB.
   6.   Valstybės narės nustato veiksmingą priverstinio grąžinimo stebėsenos sistemą.
   9 straipsnis
   Išsiuntimo atidėjimas
   1.   Valstybės narės atideda išsiuntimą:

               a)

               tuo atveju, jei jis pažeistų negrąžinimo principą, arba

               b)

               tol, kol nesuteikiamas sustabdymas pagal 13 straipsnio 2 dalį.

         2.   Valstybės narės atitinkamam laikotarpiui gali atidėti išsiuntimą, kiekvienu atveju atsižvelgdamos į atskiro atvejo konkrečias aplinkybes. Valstybės narės atsižvelgia visų pirma į:

               a)

               trečiosios šalies piliečio fizinę ar psichinę būklę;

               b)

               technines priežastis, pavyzdžiui, transporto pajėgumų trūkumą ar išsiuntimo neįvykdymą dėl kliūčių, susijusių su asmens tapatybės nustatymu.

         3.   Atidėjus išsiuntimą, kaip numatyta 1 ir 2 dalyse, atitinkamam trečiosios šalies piliečiui gali būti nustatytos 7 straipsnio 3 dalyje numatytos prievolės.
   10 straipsnis
   Nelydimų nepilnamečių grąžinimas ir išsiuntimas
   1.   Prieš priimant sprendimą grąžinti nelydimą nepilnametį, atitinkamos įstaigos (ne tos įstaigos, kurios vykdo grąžinimą) turi suteikti pagalbą deramai atsižvelgdamos į vaiko interesus.
   2.   Valstybės narės institucijos, prieš išsiųsdamos nelydimą nepilnametį iš tos valstybės narės teritorijos, įsitikina, kad jis bus grąžintas jo šeimos nariui, paskirtam globėjui ar kad jis bus tinkamai priimtas valstybėje, į kurią jis grąžinamas.
   11 straipsnis
   Draudimas atvykti
   1.   Sprendimai grąžinti priimami kartu su draudimu atvykti:

               a)

               jei laikotarpis savanoriškai išvykti nebuvo suteiktas, arba

               b)

               jei prievolė grįžti nebuvo įvykdyta.

         Kitais atvejais sprendimai grąžinti gali būti priimami kartu su draudimu atvykti.
   2.   Draudimo atvykti trukmė nustatoma kiekvienu atveju tinkamai atsižvelgiant į visas su konkrečiu atveju susijusias aplinkybes ir iš esmės neviršija penkerių metų. Ji vis dėlto gali viršyti penkerius metus, jei trečiosios šalies pilietis kelia rimtą grėsmę viešajai tvarkai, valstybės saugumui ar nacionaliniam saugumui.
   3.   Valstybės narės apsvarsto, ar panaikinti arba sustabdyti draudimą atvykti tuo atveju, kai trečiosios šalies pilietis, kuriam taikomas draudimas atvykti, dėl kurio sprendimas priimtas pagal 1 dalies antrą pastraipą, gali įrodyti, kad jis išvyko iš valstybės narės teritorijos visiškai laikydamasis sprendimo grąžinti.
   Nepažeidžiant 1 dalies pirmos pastraipos b punkto, draudimas atvykti netaikomas trečiųjų šalių piliečiams, kurie yra prekybos žmonėmis aukos ir kuriems pagal 2004 m. balandžio 29 d. Tarybos direktyvą 2004/81/EB dėl leidimo gyventi šalyje išdavimo trečiųjų šalių piliečiams, kurie yra prekybos žmonėmis aukos arba kurie dalyvavo vykdant nelegalios imigracijos padėjimo veiksmus, bendradarbiaujantiems su kompetentingomis institucijomis (11), suteiktas leidimas gyventi, ir tuo atveju, jei atitinkamas trečiosios šalies pilietis nekelia grėsmės viešajai tvarkai, visuomenės saugumui ar nacionaliniam saugumui.
   Valstybės narės atskirais atvejais dėl humanitarinių priežasčių gali nepriimti draudimo atvykti, jį panaikinti arba sustabdyti.
   Valstybės narės gali panaikinti ar sustabdyti draudimą atvykti atskirais atvejais ar tam tikrų jų kategorijų atvejais dėl kitų priežasčių.
   4.   Valstybei narei svarstant galimybę išduoti leidimą gyventi ar kitą joje būti teisę suteikiantį leidimą trečiosios šalies piliečiui, dėl kurio kita valstybė narė yra priėmusi draudimą atvykti, ji pirmiausia pasikonsultuoja su valstybe nare, kuri priėmė draudimą atvykti, ir atsižvelgia į jos interesus laikydamasi Konvencijos dėl Šengeno susitarimo įgyvendinimo (12) 25 straipsnio.
   5.   1–4 dalys taikomos nepažeidžiant teisės į tarptautinę apsaugą valstybėse narėse, kaip apibrėžta 2004 m. balandžio 29 d. Tarybos direktyvos 2004/83/EB dėl trečiųjų šalių piliečių ar asmenų be pilietybės priskyrimo pabėgėliams ar asmenims, kuriems reikalinga tarptautinė apsauga, jų statuso ir suteikiamos apsaugos pobūdžio būtiniausių standartų (13) 2 straipsnio a punkte.
   III   SKYRIUS
   PROCESINĖS APSAUGOS PRIEMONĖS
   12 straipsnis
   Forma
   1.   Sprendimai grąžinti ir, jei tokie priimti, sprendimai uždrausti atvykti bei sprendimai dėl išsiuntimo priimami raštu pateikiant faktines ir teisines priežastis, taip pat informaciją apie galimas teisines teisių gynimo priemones.
   Informacija apie faktines priežastis gali būti apribota, kai pagal nacionalinę teisę leidžiama riboti teisę gauti informaciją, pirmiausia nacionalinio saugumo, gynybos, visuomenės saugumo ir nusikalstamų veikų prevencijos, tyrimo, nustatymo ir persekiojimo tikslais.
   2.   Esant prašymui valstybės narės užtikrina sprendimų, susijusių su grąžinimu, pagrindinių dalių, kaip nurodyta 1 dalyje, įskaitant informaciją dėl galimų teisinių teisių gynimo priemonių, vertimą raštu ar žodžiu į kalbą, kurią supranta arba pagrįstai turėtų suprasti trečiosios šalies pilietis.
   3.   Valstybės narės gali nuspręsti netaikyti 2 dalies trečiosios šalies piliečiams, neteisėtai atvykusiems į valstybės narės teritoriją ir vėliau negavusiems leidimo ar teisės būti toje valstybėje narėje.
   Tokiais atvejais sprendimai, susiję su grąžinimu, kaip nurodyta 1 dalyje, pateikiami standartine forma, kuri nustatoma nacionalinės teisės aktuose.
   Valstybės narės pateikia bendro pobūdžio informacijos lapus, kuriuose mažiausiai penkiomis kalbomis, kurias dažniausiai vartoja arba supranta į atitinkamą valstybę narę atvykstantys nelegalūs migrantai, paaiškinami pagrindiniai standartinės formos elementai.
   13 straipsnis
   Teisių gynimo priemonės
   1.   Atitinkamam trečiosios šalies piliečiui suteikiama veiksminga teisių gynimo priemonė siekiant apskųsti ar peržiūrėti sprendimus, susijusius su grąžinimu, kaip nurodyta 12 straipsnio 1 dalyje, kompetentingame teisme arba kitoje administracinėje institucijoje ar kompetentingoje įstaigoje, sudarytoje iš narių, kurie yra nešališki ir naudojasi nepriklausomumo apsaugos priemonėmis.
   2.   1 dalyje minėta institucija ar įstaiga turi įgaliojimus peržiūrėti sprendimus, susijusius su grąžinimu, kaip nurodyta 12 straipsnio 1 dalyje, įskaitant galimybę laikinai sustabdyti jų vykdymą, išskyrus atvejus, kai laikinas sustabdymas jau taikomas pagal nacionalinės teisės aktus.
   3.   Atitinkamam trečiosios šalies piliečiui suteikiama galimybė gauti teisinę konsultaciją, turėti atstovą ir, jei reikia, gauti lingvistinę pagalbą.
   4.   Valstybės narės užtikrina, kad, paprašius, pagal atitinkamus nacionalinės teisės aktus ar taisykles, susijusias su teisine pagalba, būtų nemokamai suteikiama reikalinga teisinė pagalba ir (arba) atstovavimas ir gali užtikrinti, kad tokia nemokama teisinė pagalba būtų teikiama ir (arba) teisiškai atstovaujama laikantis sąlygų, nustatytų Direktyvos 2005/85/EB 15 straipsnio 3–6 dalyse.
   14 straipsnis
   Apsaugos priemonės iki grąžinimo
   1.   Valstybės narės užtikrina, išskyrus atvejus, kuriems taikomi 16 ir 17 straipsniai, kad trečiųjų šalių piliečių atžvilgiu, pagal 7 straipsnį suteiktu laikotarpiu savanoriškai išvykti ir laikotarpiais, kuriais pagal 9 straipsnį buvo atidėtas išsiuntimas, kiek įmanoma būtų atsižvelgiama į šiuos principus:

               a)

               išlaikoma jų teritorijoje esančių šeimos narių vienybė;

               b)

               teikiama neatidėliotina medicinos pagalba ir užtikrinamas būtinas ligos gydymas;

               c)

               nepilnamečiams sudaromos sąlygos dalyvauti pagrindinio švietimo sistemoje, atsižvelgiant į jų buvimo trukmę;

               d)

               į specialius pažeidžiamų asmenų poreikius.

         2.   Valstybės narės pagal savo nacionalinę teisę pateikia 1 dalyje nurodytiems asmenims rašytinį patvirtinimą, kad jiems suteiktas laikotarpis savanoriškai išvykti buvo pratęstas pagal 7 straipsnio 2 dalį arba kad sprendimas grąžinti laikinai nebus vykdomas.
   IV   SKYRIUS
   SULAIKYMAS SIEKIANT IŠSIŲSTI
   15 straipsnis
   Sulaikymas
   1.   Valstybės narės gali sulaikyti trečiosios šalies pilietį, kuriam taikoma grąžinimo tvarka tik tam, kad parengtų grąžinimą ir (arba) įvykdytų išsiuntimo procesą (nebent konkrečiu atveju gali būti veiksmingai taikomos kitos pakankamos, tačiau švelnesnės priverstinės priemonės), visų pirma, kai:

               a)

               esama pasislėpimo pavojaus, arba

               b)

               atitinkamas trečiosios šalies pilietis vengia pasirengimo grąžinimui ar išsiuntimo proceso, arba jiems trukdo.

         Sulaikymas turi trukti kuo trumpiau ir būti taikomas tik tol, kol tinkamai vykdomas pasiruošimas išsiuntimui.
   2.   Įsakymą sulaikyti priima administracinės ar teisminės institucijos.
   Įsakymas sulaikyti parengiamas raštu pateikiant faktines ir teisines priežastis.
   Kai įsakymą sulaikyti priima administracinės institucijos, valstybės narės:

               a)

               numato atlikti skubią sulaikymo teisėtumo teisminę peržiūrą ir kuo skubiau po sulaikymo pradžios priimti sprendimą,

               b)

               arba atitinkamam trečiosios šalies piliečiui suteikia teisę imtis procesinių veiksmų, kuriais būtų skubiai atlikta sulaikymo teisėtumo teisminė peržiūra ir kuo skubiau po atitinkamų procesinių veiksmų pradžios būtų priimtas sprendimas. Šiuo atveju valstybės narės nedelsdamos praneša atitinkamam trečiosios šalies piliečiui apie galimybę imtis tokių procesinių veiksmų.

         Atitinkamas trečiosios šalies pilietis nedelsiant paleidžiamas, jei sulaikymas yra neteisėtas.
   3.   Kiekvienu atveju sulaikymas peržiūrimas pagrįstais laiko tarpais atitinkamo trečiosios šalies piliečio prašymu arba ex officio. Pratęstų sulaikymo laikotarpių atveju teisminė institucija prižiūri, kaip atliekamos peržiūros.
   4.   Paaiškėjus, kad dėl teisinių ar kitokių priežasčių nebėra pagrįstos tikimybės išsiųsti arba 1 dalyje nustatytų aplinkybių nebesama, sulaikymas tampa nebepateisinamas ir atitinkamas asmuo nedelsiant paleidžiamas.
   5.   Sulaikymas trunka tol, kol tenkinamos 1 dalyje nustatytos sąlygos ir jis yra būtinas siekiant užtikrinti sėkmingą išsiuntimą. Kiekviena valstybė narė nustato sulaikymo laikotarpio ribą, kuri negali viršyti šešių mėnesių.
   6.   Valstybės narės negali pratęsti 5 dalyje nurodyto laikotarpio, tačiau laikydamosi nacionalinės teisės gali pratęsti ribotam laikotarpiui, neviršijančiam dar dvylikos mėnesių, tais atvejais, kai tikėtina, jog nepaisant visų jų pagrįstų pastangų, išsiuntimo procedūra užtruks ilgiau dėl to, kad:

               a)

               suinteresuotasis trečiosios šalies pilietis nepakankamai bendradarbiauja, arba

               b)

               vėluojama gauti reikiamus dokumentus iš trečiųjų šalių.

         16 straipsnis
   Sulaikymo sąlygos
   1.   Sulaikymas paprastai vykdomas specialiuose sulaikymo centruose. Jeigu valstybė narė neturi galimybių apgyvendinti tokius asmenis specialiame sulaikymo centre ir turi naudotis įkalinimo įstaigų patalpomis, sulaikyti trečiosios šalies piliečiai atskiriami nuo kalinių.
   2.   Sulaikytiems trečiosios šalies piliečiams paprašius, jiems suteikiama galimybė per pagrįstą laikotarpį susisiekti su teisiniais atstovais, šeimos nariais ir kompetentingomis konsulinėmis įstaigomis.
   3.   Ypatingas dėmesys skiriamas pažeidžiamiems asmenims. Teikiama neatidėliotina medicinos pagalba ir užtikrinamas būtinas ligos gydymas.
   4.   Atitinkamoms kompetentingoms nacionalinėms, tarptautinėms ir nevyriausybinėms organizacijoms bei įstaigoms suteikiama galimybė apsilankyti sulaikymo centruose, kaip nurodyta 1 dalyje, tiek, kiek jie yra naudojami trečiųjų šalių piliečių sulaikymui pagal šį skyrių. Tokiems vizitams gali reikėti gauti leidimą.
   5.   Sulaikytiems trečiosios šalies piliečiams sistemingai teikiama informacija, paaiškinanti sulaikymo centre taikomas taisykles bei nustatanti jų teises ir pareigas. Tokia informacija apima informaciją apie nacionalinėje teisėje numatytą jų teisę susisiekti su 4 dalyje nurodytomis organizacijomis ir įstaigomis.
   17 straipsnis
   Nepilnamečių ir šeimų sulaikymas
   1.   Nelydimi nepilnamečiai ir šeimos, kuriose yra nepilnamečių, sulaikomi tik kraštutiniu atveju ir kuo trumpesniam laikui.
   2.   Sulaikytos šeimos, laukiančios išsiuntimo, apgyvendinamos atskirai, užtikrinant atitinkamą privatumą.
   3.   Sulaikyti nepilnamečiai turi galimybę užsiimti laisvalaikio veikla, įskaitant pagal jų amžių jiems tinkamus žaidimus ir pramogas, ir turi teisę į švietimą, atsižvelgiant į jų buvimo trukmę.
   4.   Nelydimi nepilnamečiai, jei tai įmanoma, apgyvendinami institucijose, kurių darbuotojai ir patalpos yra tinkami atsižvelgiant į jų amžiaus asmenų poreikius.
   5.   Nepilnamečių, laukiančių išsiuntimo, sulaikymo atvejais pagrindinis dėmesys turi būti skiriamas vaiko interesams.
   18 straipsnis
   Nepaprastosios padėtys
   1.   Tais atvejais, kai dėl išskirtinai didelio trečiosios šalies piliečių, kurie turi būti grąžinti, skaičiaus atsiranda nenumatyta didelė našta valstybės narės sulaikymo centrams arba jos administracinių ar teisminių institucijų darbuotojams, tokia valstybė narė, kol tęsiasi išskirtinė padėtis, gali nuspręsti, kad būtų numatyti ilgesni negu 15 straipsnio 2 dalies trečioje pastraipoje nustatyti teisminės peržiūros laikotarpiai ir būtų imamasi skubių priemonių dėl sulaikymo sąlygų, nukrypstančių nuo 16 straipsnio 1 dalyje ir 17 straipsnio 2 dalyje nustatytų sąlygų.
   2.   Jei atitinkama valstybė narė imasi tokių išskirtinių priemonių, ji apie tai informuoja Komisiją. Ji taip pat informuoja Komisiją, kai tik nebelieka priežasčių taikyti šias išskirtines priemones.
   3.   Šio straipsnio nuostatos nesuteikia galimybės valstybėms narėms nukrypti nuo jų bendros pareigos imtis visų būtinų bendro ar specialaus pobūdžio priemonių, kad būtų užtikrintas pagal šią direktyvą numatytas jų pareigų vykdymas.
   V   SKYRIUS
   BAIGIAMOSIOS NUOSTATOS
   19 straipsnis
   Atskaitomybė
   Komisija kas trejus metus pateikia ataskaitą Europos Parlamentui ir Tarybai apie šios direktyvos taikymą valstybėse narėse ir prireikus siūlo pakeitimus.
   Komisija pirmąją ataskaitą pateikia ne vėliau kaip iki 2013 m. gruodžio 24 d. ir daugiausia dėmesio skiria visų pirma 11 straipsnio, 13 straipsnio 4 dalies ir 15 straipsnio taikymui valstybėse narėse. Atsižvelgdama į 13 straipsnio 4 dalį, Komisija valstybėse narėse visų pirma įvertina papildomą finansinį ir administracinį poveikį.
   20 straipsnis
   Perkėlimas į nacionalinę teisę
   1.   Valstybės narės užtikrina, kad įsigaliotų įstatymai ir kiti teisės aktai, būtini šiai direktyvai įgyvendinti ne vėliau kaip iki 2010 m. gruodžio 24 d. Atsižvelgdamos į 13 straipsnio 4 dalį, valstybės narės užtikrina, kad įsigaliotų įstatymai ir kiti teisės aktai, būtini šiai direktyvai įgyvendinti ne vėliau kaip iki 2011 m. gruodžio 24 d. Jos nedelsdamos perduoda Komisijai tų priemonių tekstus.
   Valstybės narės, tvirtindamos šias priemones, daro jose nuorodą į šią direktyvą, arba tokia nuoroda daroma jas oficialiai skelbiant. Tokios nuorodos darymo tvarką nustato valstybės narės.
   2.   Valstybės narės pateikia Komisijai šios direktyvos taikymo srityje priimtų pagrindinių nacionalinės teisės nuostatų tekstus.
   21 straipsnis
   Ryšys su Šengeno konvencija
   Ši direktyva pakeičia Konvencijos dėl Šengeno susitarimo įgyvendinimo 23 ir 24 straipsnių nuostatas.
   22 straipsnis
   Įsigaliojimas
   Ši direktyva įsigalioja dvidešimtą dieną nuo jos paskelbimo Europos Sąjungos oficialiajame leidinyje.
   23 straipsnis
   Adresatai
   Ši direktyva skirta valstybėms narėms pagal Europos bendrijos steigimo sutartį.

      Priimta Strasbūre, 2008 m. gruodžio 16 d.

            Europos Parlamento vardu

            Pirmininkas

         H.-G. PÖTTERING

            Tarybos vardu

            Pirmininkas

         B. LE MAIRE

      (1)  2008 m. birželio 18 d. Europos Parlamento nuomonė (dar nepaskelbta Oficialiajame leidinyje) ir 2008 m. gruodžio 9 d. Tarybos sprendimas.

      (2)  OL L 326, 2005 12 13, p. 13.

      (3)  OL L 261, 2004 8 6, p. 28.

      (4)  OL L 381, 2006 12 28, p. 4.

      (5)  2006 m. kovo 15 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamentas (EB) Nr. 562/2006, nustatantis taisyklių, reglamentuojančių asmenų judėjimą per sienas, bendrijos kodeksą (Šengeno sienų kodeksas) (OL L 105, 2006 4 13, p. 1).

      (6)  OL L 131, 2000 6 1, p. 43.

      (7)  OL L 64, 2002 3 7, p. 20.

      (8)  OL L 176, 1999 7 10, p. 31.

      (9)  OL L 53, 2008 2 27, p. 1.

      (10)  OL L 83, 2008 3 26, p. 3.

      (11)  OL L 261, 2004 8 6, p. 19.

      (12)  OL L 239, 2000 9 22, p. 19.

      (13)  OL L 304, 2004 9 30, p. 12.


title: 1975 m. birželio 16 d. Tarybos Direktyva dėl naudotų alyvų šalinimo

text:
Svarbus teisinis pranešimas

|

31975L0439

Oficialusis leidinys L 194 , 25/07/1975 p. 0023 - 0025 specialusis leidimas graikų k.: skyrius 15 tomas 1 p. 0077  specialusis leidimas ispanų kalba: skyrius 15 tomas 1 p. 0091  specialusis leidimas portugalų kalba skyrius 15 tomas 1 p. 0091  specialusis leidimas suomių kalba: skyrius 15 tomas 1 p. 0229  specialusis leidimas švedų kalba: skyrius 15 tomas 1 p. 0229

		Tarybos Direktyva1975 m. birželio 16 d.dėl naudotų alyvų šalinimo(75/439/EEB)EUROPOS BENDRIJŲ TARYBA,atsižvelgdama į Europos ekonominės bendrijos steigimo sutartį, ypač į jos 100 ir 235 straipsnius,atsižvelgdama į Komisijos pasiūlymą,atsižvelgdama į Europos Parlamento nuomonę [1],atsižvelgdama į Ekonomikos ir socialinių reikalų komiteto nuomonę [2],kadangi bet koks įvairiose valstybėse narėse taikomų ir rengiamų nuostatų dėl naudotų alyvų šalinimo skirtumas gali sukurti nevienodas konkurencijos sąlygas ir šitaip tiesiogiai veikti bendrosios rinkos funkcionavimą; kadangi dėl to būtina suderinti šios srities įstatymus, kaip numatyta Sutarties 100 straipsnyje;kadangi atrodo būtina įstatymų derinimą sieti su Bendrijos veiksmais, kad platesniu reglamentavimu būtų galima pasiekti vieno iš Bendrijos tikslų aplinkos apsaugos srityje; kadangi dėl to šiuo tikslu turėtų būti nustatytos konkrečios nuostatos; kadangi turėtų būti remiamasi Sutarties 235 straipsniu, nes šiuo tikslu reikalingų įgaliojimų Sutartyje nenumatyta;kadangi visų nuostatų dėl naudotų alyvų šalinimo vienas pagrindinių tikslų turėtų būti aplinkos apsauga nuo kenksmingo poveikio, kurį sukelia tokių alyvų išleidimas į aplinką, saugojimas ar valymas;kadangi naudotų alyvų perdirbimas galėtų prisidėti prie kuro tiekimo politikos;kadangi Europos Bendrijų veiksmų programoje dėl aplinkos apsaugos [3] pabrėžiama naudotų alyvų šalinimo nekenkiant aplinkai, svarba;kadangi Bendrijoje naudotų alyvų ir ypač emulsijų kiekiai padidėjo;kadangi veiksminga ir vientisa naudotų alyvų valymo sistema, nesukurianti kliūčių Bendrijos vidaus prekybai ir nedaranti įtakos konkurencijai, turėtų būti taikoma visiems tokiems produktams, netgi tiems, kurių sudėtyje alyvos yra tik dalis, ir turėtų numatyti jų saugų apdorojimą ekonomiškai priimtinomis sąlygomis;kadangi tokia sistema turėtų reguliuoti naudotų alyvų valymą, išleidimą į aplinką, talpinimą ir surinkimą ir numatyti įmonėms, šalinančioms tokias alyvas, leidimų sistemą, būtiną tokių alyvų surinkimą ir (arba) tam tikrais atvejais šalinimą, ir atitinkamą tikrinimo tvarką;kadangi tais atvejais, kai reikalaujama, kad tam tikros įmonės surinktų ir (arba) pašalintų naudotas alyvas, turėtų būti numatyta galimybė kompensuoti su tuo susijusią jų sąnaudų dalį, kurios nepadengia pajamos, ir kadangi šios kompensacinės sumos be kitų būdų gali būti finansuojamos ir iš mokesčio naujoms ar regeneruotoms alyvoms,PRIĖMĖ ŠIĄ DIREKTYVĄ:1 straipsnisŠioje direktyvoje terminas "naudotos alyvos" – tai bet koks pusiau skystas arba skystas naudotas produktas, visiškai arba iš dalies susidedantis iš mineralinės ar sintetinės alyvos, įskaitant aliejin gus cisternų likučius, alyvos ir vandens mišinius bei emulsijas.2 straipsnisValstybės narės imasi būtinų priemonių užtikrinti, kad naudotos alyvos būtų surenkamos ir šalinamos saugiai.3 straipsnisValstybės narės imasi būtinų priemonių užtikrinti, kad naudotos alyvos kiek įmanoma būtų šalinamos jas perdirbant (regeneruojant ir (arba) deginant, išskyrus sunaikinimą).4 straipsnisValstybės narės imasi būtinų priemonių užtikrinti, kad būtų draudžiama:1) naudotas alyvas išleisti į vidaus paviršinius vandenis, požeminius vandenis, pakrančių vandenis ir drenažo sistemas;2) saugoti ir (arba) išleisti kenksmingas dirvožemiui naudotas alyvas ir nekontroliuojamai išleisti naudotų alyvų apdorojimo liekanas;3) apdoroti naudotas alyvas keliant oro taršą, didesnę už nustatytą lygį.5 straipsnisKai 2, 3 ir 4 straipsniuose apibrėžtų tikslų negalima kitaip pasiekti, valstybės narės imasi būtinų priemonių užtikrinti, kad viena ar daugiau įmonių užsiimtų joms naudotų alyvų turėtojų pristatomų produktų surinkimu ir (arba) šalinimu kompetentingosios institucijos paskirtoje zonoje.6 straipsnisLaikantis pagal 4 straipsnį nustatytų priemonių, naudotas alyvas šalinančios įmonės privalo gauti leidimą.Jei būtina, šį leidimą kompetentingos institucijos išduoda apžiūrėjus įrenginius. Šios institucijos nustato sąlygas, atsižvelgdamos į technikos plėtros lygį.7 straipsnisJei asmuo, turintis naudotų alyvų, negali vykdyti priemonių pagal 4 straipsnį, jis privalo alyvas perduoti 5 straipsnyje nurodytai įmonei ar įmonėms.8 straipsnisTam tikrų naudotų alyvų, kurių sudėtyje yra pašalinių medžiagų, viršijančių tam tikrus procentinius dydžius, kiekių turėtojai privalo tokias alyvas tvarkyti ir sandėliuoti atskirai nuo kitų alyvų.Kompetentingos institucijos nustato kiekius ir procentinius dydžius, kurie gali skirtis pagal produkto, nurodytų pirmojoje pastraipoje, kategoriją.9 straipsnisĮmonės, užsiimančios naudotų alyvų surinkimu ir (arba) šalinimu, šias operacijas turi atlikti nesukeldamos vandens, oro ir dirvožemio taršos pavojaus.10 straipsnisĮmonės, gaminančios, surenkančios ir (arba) šalinančios per metus didesnį naudotų alyvų kiekį, negu turi nustatyti valstybės narės, bet ne daugiau kaip 500 litrų, privalo:- registruoti tokių alyvų kiekį, kokybę, kilmę, vietą, informaciją apie jų išsiuntimą, gavimą, taip pat jų išsiuntimo ir gavimo datas, ir (arba)- šią informaciją teikti kompetentingoms institucijoms joms paprašius.Valstybės narės yra įgaliojamos nustatyti naudotų alyvų kiekį pagal pirmąją pastraipą, remiantis naujos alyvos ekvivalentišku kiekiu, apskaičiuotu remiantis įprastiniu konversijos koeficientu.11 straipsnisĮmonės, šalinančios naudotas alyvas, privalo kompetentingosioms institucijoms paprašius suteikti visą informaciją apie naudotų alyvų ir jų likučių šalinimą.12 straipsnisKompetentingos institucijos reguliariai tikrina 6 straipsnyje nurodytas įmones, ypač domisi, kaip jos laikosi leidimuose nurodytų sąlygų.13 straipsnisKaip abipusė nuolaida už valstybių narių reikalaujamus pagal 5 straipsnį įsipareigojimus, surinkimo ir (arba) šalinimo įmonėms gali būti suteiktos kompensacijos už jų teikiamas paslaugas. Tokios kompensacijos neturi būti didesnės už metines nepadengtas įmonės išlaidas, apskaičiuotas atsižvelgiant į tam tikrą priimtino dydžio pelną.Tokių kompensacijų suma neturi iškreipti konkurencijos ir neturi sudaryti dirbtinių šių produktų prekybos modelių.14 straipsnisBe kitų būdų, kompensacijos gali būti mokamos iš mokesčio naudotoms alyvoms arba produktams, kurie panaudoti virsta naudotomis alyvomis.Kompensacijų finansavimas privalo būti vykdomas pagal principą "teršėjas moka".15 straipsnisKiekviena valstybė narė reguliariai teikia Komisijai informaciją apie savo techninius sprendimus, sukauptą patirtį ir taikant šioje direktyvoje numatytas priemones pasiektus rezultatus.Komisija visos tokios informacijos apibendrinimą siunčia valstybėms narėms.16 straipsnisKas trejus metus valstybės narės parengia ataskaitą apie naudotų alyvų šalinimo padėtį savo šalyje ir siunčia jį Komisijai.17 straipsnisValstybės narės patvirtina priemones, kurios, įsigaliojusios per 24 mėnesius nuo pranešimo apie šią direktyvą dienos, įgyvendina šią direktyvą, ir nedelsdamos apie tai praneša Komisijai.18 straipsnisKetverius metus nuo pranešimo apie šią direktyvą dienos nuostatos, kurias valstybės narės priėmė pagal šią direktyvą, gali būti laipsniškai taikomos pranešimo apie šią direktyvą metu veikiančioms 6 straipsnyje nurodytoms įmonėms.19 straipsnisValstybės narės pateikia Komisijai šios direktyvos taikymo srityje priimtų pagrindinių nacionalinės teisės nuostatų tekstus.20 straipsnisŠi direktyva skirta valstybėms narėms.Priimta Liuksemburge, 1975 m. birželio 16 d.Tarybos varduPirmininkasR. Ryan[1] OL C 85, 1974 7 18, p. 6.[2] OL C 125, 1974 10 16, p. 33.[3] OL C 112, 1973 12 20, p. 3.--------------------------------------------------