title: 1992m. balandžio 28 d Tarybos direktyva 92/31/EEB, iš dalies keičianti Direktyvą 89/336/EEB dėl valstybių narių įstatymų, susijusių su elektromagnetiniu suderinamumu, suderinimo

text:
Svarbus teisinis pranešimas

|

31992L0031

Oficialusis leidinys L 126 , 12/05/1992 p. 0011 - 0011 specialusis leidimas suomių kalba: skyrius 13 tomas 22 p. 0040  specialusis leidimas švedų kalba: skyrius 13 tomas 22 p. 0040

		Tarybos direktyva 92/31/EEB1992m. balandžio 28 diš dalies keičianti Direktyvą 89/336/EEB dėl valstybių narių įstatymų, susijusių su elektromagnetiniu suderinamumu, suderinimoEUROPOS BENDRIJŲ TARYBA,atsižvelgdama į Europos ekonominės bendrijos steigimo sutartį, ypač į jos 100a straipsnį,atsižvelgdama į Komisijos pasiūlymą [1],bendradarbiaudama su Europos Parlamentu [2],atsižvelgdama į Ekonomikos ir socialinių reikalų komiteto nuomonę [3],kadangi Direktyva 89/336/EEB [4] numato pilną suderinimą dėl elektromagnetinio suderinamumo;kadangi, siekiant visose valstybėse narėse vienodai taikyti minėtąją direktyvą, reikia suderintų produkcijos standartų; kadangi direktyvai įsigaliojus, šių standartų nebus;kadangi, toji direktyva nebuvo numačiusi atitinkamo pereinamojo laikotarpio, per kurį galima būtų išleisti į rinką prietaisus, pagamintus remiantis nacionaliniais norminiais teisės aktais, taikomais iki jos įsigaliojimo;kadangi gamintojai privalo turėti pakankamai laiko parduoti rinkai parengtus prietaisus;kadangi Direktyva 89/336/EEB turi būti atitinkamai iš dalies pakeista,PRIĖMĖ ŠIĄ DIREKTYVĄ:1 straipsnisDirektyva 89/336/EEB iš dalies keičiama taip:1. 10 straipsnio 3 dalis išbraukiama.2. 12 straipsnio 1 dalis papildoma šia pastraipa:"Tačiau valstybės narės įsipareigoja iki 1995 m. gruodžio 31 d. leisti šioje direktyvoje nurodytų prietaisų pateikimą į rinką ir (arba) jų naudojimą pagal jų teritorijose 1992 m. birželio 30 d. galiojančius nacionalinius norminius teisės aktus."2 straipsnis1. Valstybės narės ne vėliau kaip per tris mėnesius nuo šios direktyvos priėmimo priima ir paskelbia direktyvą įgyvendinančius įstatymus ir kitus teisės aktus. Jos nedelsdamos apie tai praneša Komisijai.Valstybės narės, tvirtindamos šias priemones, daro jose nuorodą į šią direktyvą arba tokia nuoroda daroma jas oficialiai skelbiant. Nuorodos darymo tvarką nustato valstybės narės.Valstybės narės taiko šias nuostatas ne vėliau kaip per šešis mėnesius nuo direktyvos priėmimo.2. Valstybės narės pateikia Komisijai šios direktyvos taikymo srityje priimtų vidaus teisės aktų pagrindinių nuostatų tekstus.3 straipsnisŠi direktyva skirta valstybėms narėms.Priimta Liuksemburge, 1992 m. balandžio 28 d.Tarybos varduPirmininkasArlindo Marques Cunha[1] OL C 126, 1991 6 21, p. 7.[2] OL C 13, 1992 1 20, p. 506 ir OL C 94, 1992 4 13.[3] OL C 339, 1991 12 31, p. 1.[4] OL L 139, 1989 5 23, p. 19. Direktyva iš dalies pakeista Direktyva 91/263/EEB (OL L 128, 1991 5 23, p. 1).--------------------------------------------------


title: 2014 m. liepos 1 d. Komisijos direktyva 2014/85/ES, kuria iš dalies keičiama Europos Parlamento ir Tarybos direktyva 2006/126/EB dėl vairuotojo pažymėjimų  Tekstas svarbus EEE

text:
2.7.2014

               LT

               Europos Sąjungos oficialusis leidinys

               L 194/10

         KOMISIJOS DIREKTYVA 2014/85/ES
   2014 m. liepos 1 d.
   kuria iš dalies keičiama Europos Parlamento ir Tarybos direktyva 2006/126/EB dėl vairuotojo pažymėjimų
   (Tekstas svarbus EEE)
   EUROPOS KOMISIJA,
   atsižvelgdama į Sutartį dėl Europos Sąjungos veikimo,
   atsižvelgdama į 2006 m. gruodžio 20 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyvą 2006/126/EB dėl vairuotojo pažymėjimų (1), ypač į jos 8 straipsnį,
   kadangi:

               (1)

               tunelių sauga Sąjungoje buvo gerokai pagerinta, be kita ko, priėmus Europos Parlamento ir Tarybos direktyvą 2004/54/EB (2). Kad šie pagerinimai būtų veiksmingi, būtina užtikrinti, kad vairuotojai žinotų ir suprastų saugaus vairavimo tuneliuose principus ir galėtų juos taikyti savo elgsenoje eismo situacijose. Atsižvelgiant į tai, Tarybos direktyvoje 91/439/EEB (3) nustatyti teorijos ir praktikos egzaminų reikalavimai Komisijos direktyva 2008/65/EB (4) buvo atitinkamai iš dalies pakeisti, todėl naujos redakcijos Direktyvoje 2006/126/EB nustatyti reikalavimai taip pat turėtų būti pakeisti;

               (2)

               nuo Direktyvos 2006/126/EB priėmimo įgyta naujų mokslo žinių apie sveikatos sutrikimus, darančius poveikį tinkamumui vairuoti, visų pirma susijusių su rizikos kelių saugumui vertinimu ir gydymo siekiant išvengti minėtos rizikos efektyvumu. Pastaruoju metu buvo paskelbta daug studijų ir tyrimų, kuriais patvirtinama, kad obstrukcinės miego apnėjos sindromas yra vienas iš didžiausių su motorinėmis transporto priemonėmis susijusių eismo įvykių rizikos veiksnių. Todėl su vairuotojų pažymėjimais susijusiuose Sąjungos teisės aktuose toliau nepaisyti šio sutrikimo negalima;

               (3)

               todėl Direktyva 2006/126/EB turėtų būti iš dalies pakeista, siekiant III priedą priderinti prie mokslo ir technikos pažangos;

               (4)

               Komisijos direktyva 2012/36/ES (5) iš dalies pakeitus Direktyvą 2006/126/EB, pastarosios II priede aptikta redakcinių klaidų. Jas reikėtų ištaisyti;

               (5)

               pagal 2011 m. rugsėjo 28 d. bendrą valstybių narių ir Komisijos politinį pareiškimą dėl aiškinamųjų dokumentų (6) valstybės narės pagrįstais atvejais įsipareigojo prie pranešimų apie perkėlimo priemones pridėti vieną ar daugiau dokumentų, kuriuose paaiškinamos direktyvos sudėtinių dalių ir nacionalinių perkėlimo priemonių atitinkamų dalių sąsajos;

               (6)

               šioje direktyvoje numatytos priemonės atitinka Vairuotojo pažymėjimų reikalų komiteto nuomonę,

         PRIĖMĖ ŠIĄ DIREKTYVĄ:
   1 straipsnis
   Direktyvos 2006/126/EB II ir III priedai iš dalies keičiami pagal šios direktyvos priedą.
   2 straipsnis
   1.   Valstybės narės ne vėliau kaip 2015 m. gruodžio 31 d. priima ir paskelbia įstatymus ir kitus teisės aktus, būtinus, kad būtų laikomasi šios direktyvos. Jos nedelsdamos pateikia Komisijai tų teisės aktų nuostatų tekstą.
   Tas nuostatas jos taiko nuo 2015 m. gruodžio 31 d.
   Valstybės narės, priimdamos tas nuostatas, daro jose nuorodą į šią direktyvą arba tokia nuoroda daroma jas oficialiai skelbiant. Nuorodos darymo tvarką nustato valstybės narės.
   2.   Valstybės narės pateikia Komisijai šios direktyvos taikymo srityje priimtų nacionalinės teisės aktų pagrindinių nuostatų tekstus.
   3 straipsnis
   Ši direktyva įsigalioja dvidešimtą dieną po jos paskelbimo Europos Sąjungos oficialiajame leidinyje.
   4 straipsnis
   Ši direktyva skirta valstybėms narėms.

      Priimta Briuselyje 2014 m. liepos 1 d.

            Komisijos vardu

            Pirmininko pavedimu

         Siim KALLAS

            Pirmininko pavaduotojas

      (1)  OL L 403, 2006 12 30, p. 18.

      (2)  2004 m. balandžio 29 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyva 2004/54/EB dėl transeuropinio kelių tinklo tunelių būtiniausių saugos reikalavimų (OL L 167, 2004 4 30, p. 39).

      (3)  1991 m. liepos 29 d. Tarybos direktyva 91/439/EEB dėl vairuotojo pažymėjimų (OL L 237, 1991 8 24, p. 1).

      (4)  2008 m. birželio 27 d. Komisijos direktyva 2008/65/EB, iš dalies keičianti Direktyvą 91/439/EEB dėl vairuotojo pažymėjimų (OL L 168, 2008 6 28, p. 36).

      (5)  2012 m. lapkričio 19 d. Komisijos direktyva 2012/36/ES, kuria iš dalies keičiama Europos Parlamento ir Tarybos direktyva 2006/126/EB dėl vairuotojo pažymėjimų (OL L 321, 2012 11 20, p. 54).

      (6)  OL C 369, 2011 12 17, p. 14.

      PRIEDAS

                  1.

                  Direktyvos 2006/126/EB II priedas iš dalies keičiamas taip:

                              a)

                              2.1.3 punktas pakeičiamas taip:

                                          „2.1.3

                                          kelias:

                                                      —

                                                      svarbiausi principai, susiję su saugaus atstumo tarp transporto priemonių laikymusi, stabdymo atstumais ir judančios transporto priemonės stabilumu įvairiomis oro ir kelio sąlygomis,

                                                      —

                                                      vairavimo rizikos veiksniai, susiję su įvairiomis kelio sąlygomis, ypač joms keičiantis dėl oro ir dienos ar nakties meto permainų,

                                                      —

                                                      įvairių kelių tipų ypatybės ir susiję įstatymais numatyti reikalavimai,

                                                      —

                                                      saugus vairavimas kelių tuneliuose;“

                              b)

                              5.1.3 punktas pakeičiamas taip:

                                          „5.1.3.

                                          Konkrečios nuostatos dėl C, CE, D ir DE kategorijų transporto priemonių
                                          Valstybės narės gali nuspręsti 5.1.2 punkte nurodytų C, CE, D arba DE kategorijų transporto priemonių vairuotojo pažymėjime neįrašyti apribojimo vairuoti tik transporto priemones su automatine pavarų dėže, jei kandidatas gauti vairuotojo pažymėjimą turi išduotą vairuotojo pažymėjimą, kurį gavo bent vienos iš šių kategorijų transporto priemone su rankine pavarų dėže: B, BE, C, CE, C1, C1E, D, DE, D1 arba D1E, ir jei per įgūdžių bei elgsenos patikrinimo egzaminą atliko 8.4 punkte aprašytus veiksmus.“

                              c)

                              6.3.8 punktas pakeičiamas taip:

                                          6.3.8.

                                          „kelio ypatumai (jeigu tokių yra): kelio žiedai; geležinkelio pervažos; tramvajų arba autobusų stotelės; pėsčiųjų perėjos; užvažiuoti į didelę įkalnę, nuvažiuoti didele nuokalne; važiuoti tuneliais;“

                              d)

                              7.4.8 punktas pakeičiamas taip:

                                          7.4.8.

                                          „kelio ypatumai (jeigu tokių yra): kelio žiedai; geležinkelio pervažos; tramvajų arba autobusų stotelės; pėsčiųjų perėjos; užvažiuoti į didelę įkalnę, nuvažiuoti didele nuokalne; važiuoti tuneliais;“

                              e)

                              8.3.8 punktas pakeičiamas taip:

                                          8.3.8.

                                          „kelio ypatumai (jeigu tokių yra): kelio žiedai; geležinkelio pervažos; tramvajų arba autobusų stotelės; pėsčiųjų perėjos; užvažiuoti į didelę įkalnę, nuvažiuoti didele nuokalne; važiuoti tuneliais;“.

                  2.

                  Direktyvos 2006/126/EB III priedo 11 skirsnis (NEUROLOGINĖS LIGOS) pakeičiamas taip:
                  „NEUROLOGINĖS LIGOS IR OBSTRUKCINĖS MIEGO APNĖJOS SINDROMAS
                  NEUROLOGINĖS LIGOS

                              11.1.

                              Vairuotojo pažymėjimai neišduodami kandidatams į vairuotojus ar neatnaujinami vairuotojams, sergantiems sunkiomis neurologinėmis ligomis, išskyrus atvejus, kai prie prašymo pridedama kompetentingos medicinos institucijos išvada.
                              Neurologiniai sutrikimai, susiję su įtakos centrinei ar periferinei nervų sistemai turinčiomis ligomis ar chirurgine intervencija, dėl kurių atsiranda sensoriniai ar motoriniai sutrikimai, darantys poveikį pusiausvyrai bei koordinacijai, privalo būti tinkamai įvertinti atsižvelgiant į jų funkcinį poveikį ir progresavimo riziką. Jei yra ligos progresavimo rizika, vairuotojo pažymėjimai gali būti išduodami ar atnaujinami tik periodiškai įvertinant sveikatos būklę.

                        OBSTRUKCINĖS MIEGO APNĖJOS SINDROMAS

                              11.2.

                              Tolesnėse dalyse vidutinio sunkumo obstrukcinės miego apnėjos sindromas reiškia, kad apnėjos ir hipopnėjos atvejų per valandą skaičius (apnėjos ir hipopnėjos indeksas) yra nuo 15 iki 29, o sunkios obstrukcinės miego apnėjos sindromas – kad apnėjos ir hipopnėjos indeksas yra 30 arba didesnis; abiem atvejais pasireiškia pernelyg didelis mieguistumas dieną.

                              11.3.

                              Prieš išduodant vairuotojo pažymėjimą kandidatams į vairuotojus arba atnaujinant vairuotojų, kuriems įtariamas vidutinio sunkumo arba sunkios obstrukcinės miego apnėjos sindromas, pažymėjimus turi būti gauta atitinkama kompetentingos medicinos įstaigos išvada. Jie gali būti informuojami, kad iki diagnozės patvirtinimo turėtų nevairuoti.

                              11.4.

                              Vairuotojo pažymėjimas gali būti išduodamas kandidatams į vairuotojus arba vairuotojams, kuriems pasireiškia vidutinio sunkumo arba sunkios obstrukcinės miego apnėjos sindromas, jei jie, pateikdami kompetentingos medicinos įstaigos išvadą įrodo, kad pakankamai kontroliuoja savo sutrikimą, laikosi tinkamo gydymo kurso ir kad jų mieguistumo sutrikimas (jei buvo) pagerėjo.

                              11.5.

                              Besigydančių kandidatų į vairuotojus arba vairuotojų, kuriems pasireiškia vidutinio sunkumo arba sunkios obstrukcinės miego apnėjos sindromas, sveikata reguliariai tikrinama (ne rečiau kaip kas trejus metus 1 grupės vairuotojų ir ne rečiau kaip kas vienus metus 2 grupės vairuotojų), siekiant nustatyti gydymo kurso laikymosi lygį, poreikį tęsti gydymą ir gero nuolatinio budrumo lygį.“


title: 2011 m. lapkričio 8 d. Tarybos direktyva 2011/85/ES dėl reikalavimų valstybių narių biudžeto sistemoms

text:
2011 11 23

                  LT

                  Europos Sąjungos oficialusis leidinys

                  L 306/41

         TARYBOS DIREKTYVA 2011/85/ES
         2011 m. lapkričio 8 d.
         dėl reikalavimų valstybių narių biudžeto sistemoms
         EUROPOS SĄJUNGOS TARYBA,
         atsižvelgdama į Sutartį dėl Europos Sąjungos veikimo, ypač į jos 126 straipsnio 14 dalies trečią pastraipą,
         atsižvelgdama į Europos Komisijos pasiūlymą,
         atsižvelgdama į Europos Parlamento nuomonę (1),
         atsižvelgdama į Europos Centrinio Banko nuomonę (2),
         kadangi:

                     (1)

                     reikia pasiremti pirmojo Ekonominės ir pinigų sąjungos dešimtmečio patirtimi. Dėl pastarojo meto ekonomikos pokyčių kilo naujų iššūkių, susijusių su visoje Sąjungoje vykdoma fiskaline politika, ir jie visų pirma išryškino poreikį stiprinti nacionalinę politinę atsakomybę ir nustatyti vienodus valstybių narių biudžeto sistemas sudarančių taisyklių ir procedūrų reikalavimus. Visų pirma svarbu apibrėžti, ką turi daryti nacionalinės valdžios institucijos, kad būtų laikomasi prie Europos Sąjungos sutarties (toliau – ES sutartis) ir Sutarties dėl Europos Sąjungos veikimo (toliau – SESV) pridėto Protokolo (Nr. 12) dėl perviršinio deficito procedūros, visų pirma jo 3 straipsnio, nuostatų;

                     (2)

                     valstybių narių vyriausybės ir valdžios sektoriaus subsektoriai naudoja viešojo sektoriaus apskaitos sistemas, kurios, be kitų, apima šiuos elementus: buhalterinę apskaitą, vidaus kontrolę, finansinę atskaitomybę ir auditą. Tas sistemas reikėtų skirti nuo statistinių duomenų, susijusių su valdžios sektoriaus finansų rezultatais, apskaičiuojamais taikant statistinius metodus, ir nuo prognozių arba biudžeto sudarymo veiksmų, susijusių su būsima valdžios sektoriaus finansų raida;

                     (3)

                     norint rengti labai kokybiškus ir palyginamus valstybių narių statistinius duomenis, būtina užtikrinti visų valdžios sektoriaus subsektorių išsamią ir patikimą viešojo sektoriaus finansų apskaitos tvarką. Vidaus kontrolė turėtų užtikrinti, kad esamų taisyklių būtų laikomasi visuose valdžios sektoriaus subsektoriuose. Geriausia tarptautinė praktika turėtų būti skatinama viešosioms institucijoms, pavyzdžiui, Audito Rūmams, arba privačioms audito įstaigoms atliekant nepriklausomą auditą;

                     (4)

                     kad Sąjungos biudžeto priežiūros sistema tinkamai veiktų, labai svarbu užtikrinti galimybę gauti fiskalinius duomenis. Galimybė reguliariai laiku gauti patikimus fiskalinius duomenis – tinkamos ir laiku atliekamos stebėsenos pagrindas; tai savo ruožtu sudaro sąlygas netikėtų biudžeto pokyčių atveju nedelsiant imtis veiksmų. Esminis fiskalinių duomenų kokybės užtikrinimo elementas – skaidrumas; tai reiškia, kad tokie duomenys turi būti reguliariai skelbiami viešai;

                     (5)

                     kalbant apie statistinius duomenis, 2009 m. kovo 11 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamentu (EB) Nr. 223/2009 dėl Europos statistikos (3) nustatyta teisinė Europos statistikos rengimo sistema siekiant formuluoti, taikyti, stebėti ir vertinti Sąjungos politikos kryptis. Tuo reglamentu taip pat nustatyti ir tiksliai apibrėžti Europos statistikos tobulinimo, rengimo ir sklaidos principai: profesinio nepriklausomumo, nešališkumo, objektyvumo, patikimumo, statistinių duomenų konfidencialumo ir ekonomiškumo. 2009 m. gegužės 25 d. Tarybos reglamentu (EB) Nr. 479/2009 dėl Europos bendrijos steigimo sutarties priede pateikto Protokolo dėl perviršinio deficito procedūros taikymo (4) sustiprinti Komisijos įgaliojimai tikrinti statistinius duomenis, naudojamus perviršinio deficito procedūrai;

                     (6)

                     terminų „bendrasis šalies“, „biudžeto deficitas“ ir „investicijos“ apibrėžtys pateiktos Protokole (Nr. 12) dėl perviršinio deficito procedūros su nuoroda į Europos integruotų ekonominių sąskaitų sistemą (toliau – ESS), kuri priėmus 1996 m. birželio 25 d. Tarybos reglamentą (EB) Nr. 2223/96 dėl Europos nacionalinių ir regioninių sąskaitų sistemos Bendrijoje (5) Bendrijoje pakeista Europos nacionalinių ir regioninių sąskaitų sistema (toliau – ESS 95);

                     (7)

                     kad Sąjungos fiskalinės priežiūros sistema tinkamai veiktų, labai svarbu užtikrinti galimybę gauti kokybiškus ESS 95 duomenis. ESS 95 priklauso nuo kaupimo principu renkamos informacijos. Tačiau ši kaupimo principu grindžiama fiskalinė statistika priklauso nuo anksčiau surinktų pinigų principu grindžiamų duomenų arba jų lygiaverčių duomenų. Jie gali atlikti svarbų vaidmenį laiku sustiprindami biudžeto stebėseną, kad nebūtų per vėlai nustatytos didelės biudžeto klaidos. Galimybė naudotis biudžeto pokyčių pinigų principu grindžiamų duomenų laiko eilutėmis gali padėti nustatyti modelius, užtikrinančius atidesnę priežiūrą. Skelbtini pinigų apskaitos principu grindžiami fiskaliniai duomenys (arba lygiaverčiai viešojo sektoriaus apskaitos duomenys, jei pinigų apskaitos principu grindžiamų duomenų nėra) turėtų apimti bent bendrą balansą, visas pajamas ir visas išlaidas. Pagrįstais atvejais, pavyzdžiui, kai yra daug vietos valdžios įstaigų, norint laiku paskelbti duomenis galima remtis tinkamais apskaičiavimo metodais, grindžiamais įstaigų imtimi, vėliau juos patikslinant remiantis išsamiais duomenimis;

                     (8)

                     neobjektyvios ir netikroviškos makroekonominės ir biudžeto prognozės gali žymiai sumažinti fiskalinio planavimo veiksmingumą, todėl gali būti sunku laikytis biudžetinės drausmės, o prognozių rengimo metodikų skaidrumas ir jų aptarimas gali labai pagerinti makroekonominių ir biudžeto prognozių, kurios reikalingos fiskaliniam planavimui, kokybę;

                     (9)

                     norint užtikrinti, kad vykdant biudžeto politiką būtų naudojamos tikroviškos prognozės, būtinas skaidrumas; todėl būtina, kad viešai skelbiamos ir prieinamos būtų ne tik fiskalinio planavimo tikslais parengtos oficialios makroekonominės ir biudžeto prognozės, bet ir metodikos, prielaidos ir atitinkami parametrai, kuriais tokios prognozės grindžiamos;

                     (10)

                     naudojant ne tik labiausiai tikėtiną makroekonominį fiskalinį scenarijų, bet ir jautrumo analizę ir atitinkamas biudžeto projekcijas galima analizuoti pagrindinių fiskalinių kintamųjų pokyčius skirtingų augimo ir palūkanų normų prielaidų atvejais ir taip gerokai sumažinti dėl prognozių klaidų biudžetinei drausmei kylančią riziką;

                     (11)

                     Komisijos prognozės ir informacija apie modelius, kuriais jos grindžiamos, gali būti naudingas lyginamasis standartas valstybėms narėms rengiant labiausiai tikėtiną makroekonominį fiskalinį scenarijų, nes taip sustiprinamas didesnis biudžeto planavimui naudojamų prognozių pagrįstumas. Vis dėlto tikėtinas valstybių narių biudžeto planavimui naudojamų prognozių palyginimo su Komisijos prognozėmis mastas skiriasi priklausomai nuo prognozės rengimo laiko ir prognozių rengimo metodikų bei prielaidų palyginamumo. Kitų nepriklausomų įstaigų prognozės gali taip pat būti naudingas lyginamasis standartas;

                     (12)

                     dideli pasirinkto makroekonominio fiskalinio scenarijaus ir Komisijos prognozės skirtumai turėtų būti apibūdinami ir turėtų būti pateiktos jų priežastys, ypač jei su išorės prielaidomis susijusių kintamųjų dydis arba jų augimas gerokai nukrypsta nuo Komisijos prognozėse nurodytų verčių;

                     (13)

                     kadangi valstybių narių ir Sąjungos biudžetai tarpusavyje susiję, Komisija, siekdama padėti valstybėms narėms rengti jų biudžeto prognozes, turėtų pateikti Sąjungos išlaidų prognozes, pagrįstas daugiametėje finansinėje programoje numatytu išlaidų lygiu;

                     (14)

                     siekiant palengvinti biudžeto planavimui naudojamų prognozių rengimą ir išsiaiškinti, kodėl skiriasi valstybių narių ir Komisijos prognozės, kiekvienai valstybei narei kasmet turėtų būti sudaromos galimybės su Komisija aptarti prielaidas, kuriomis remiamasi rengiant makroekonomines ir biudžeto prognozes;

                     (15)

                     oficialių makroekonominių ir biudžeto prognozių kokybė labai pagerėja, jei jos reguliariai, nešališkai ir išsamiai vertinamos remiantis objektyviais kriterijais. Nuodugnus vertinimas apima visapusišką ekonominių prielaidų nagrinėjimą, jų lyginimą su kitų institucijų parengtomis prognozėmis ir ankstesnių prognozių patikimumo vertinimą;

                     (16)

                     kadangi taisyklėmis pagrįstų valstybių narių biudžeto sistemų veiksmingumas didinant nacionalinę atsakomybę už Sąjungos fiskalinių taisyklių įgyvendinimą ir skatinant biudžetinę drausmę yra įrodytas, tvirtos valstybei narei būdingos skaitinės fiskalinės taisyklės, atitinkančios Sąjungos lygio biudžeto tikslus, turėtų būti griežtesnės Sąjungos biudžeto priežiūros sistemos pagrindas. Tvirtose skaitinėse fiskalinėse taisyklėse reikėtų tiksliai apibrėžti siektinus rodiklius ir mechanizmus, reikalingus laiku vykdyti veiksmingą stebėseną. Tos taisyklės turėtų būti grindžiamos patikima ir nepriklausoma analize, kurią atliktų nepriklausomos įstaigos arba nuo valstybių narių fiskalinių institucijų funkciškai nepriklausomos įstaigos. Be to, politikos vykdymo patirtis parodė, kad norint užtikrinti veiksmingą skaitinių fiskalinių taisyklių taikymą, už jų nesilaikymą turi būti numatytos pasekmės, kurios gali būti sietinos tik su reputacija;

                     (17)

                     pagal prie ES sutarties ir SESV pridėtą Protokolą (Nr. 15) dėl tam tikrų su Jungtine Didžiosios Britanijos ir Šiaurės Airijos Karalyste susijusių nuostatų Jungtinei Karalystei nėra tiesiogiai privalomos pagal prie tų Sutarčių pridėtame Protokole (Nr. 12) dėl perviršinio biudžeto procedūros minimos pamatinės vertės. Todėl Jungtinei Karalystei neturėtų būti taikomas įsipareigojimas nustatyti skaitines fiskalines taisykles, kuriomis veiksmingai skatinama laikytis konkrečių perviršinio deficito pamatinių verčių, ir susijęs įsipareigojimas vidutinės trukmės biudžeto sistemose nustatyti su tokiomis taisyklėmis suderintus daugiamečius tikslus;

                     (18)

                     valstybės narės turėtų vengti procikliškos fiskalinės politikos, o ekonomikos pakilimo laikotarpiais turėtų būti dedamos didesnės fiskalinio konsolidavimo pastangos. Šių tikslų lengviau siekti taikant tiksliai apibrėžtas skaitines fiskalines taisykles ir į jas turėtų būti atsižvelgiama valstybių narių metinio biudžeto teisės aktuose;

                     (19)

                     nacionalinis fiskalinis planavimas gali derėti tiek su prevencine, tiek su korekcine Stabilumo ir augimo pakto (toliau – SGP) dalimis tik tuomet, jei bus priimta daugiametė perspektyva ir visų pirma bus siekiama įgyvendinti vidutinės trukmės biudžeto tikslus. Vidutinės trukmės biudžeto sistemos yra būtinos užtikrinant valstybių narių biudžeto sistemų derėjimą su Sąjungos teisės aktais. Vadovaujantis 1997 m. liepos 7 d. Tarybos reglamentu (EB) Nr. 1466/97 dėl biudžeto būklės priežiūros stiprinimo ir ekonominės politikos priežiūros bei koordinavimo (6) ir 1997 m. liepos 7 d. Tarybos reglamentu (EB) Nr. 1467/97 dėl perviršinio deficito procedūros įgyvendinimo paspartinimo ir paaiškinimo (7), SGP prevencinė ir korekcinė dalys neturėtų būti vertinamos atskirai;

                     (20)

                     nors metinių biudžeto teisės aktų patvirtinimas – pagrindinis biudžeto proceso etapas, per kurį valstybėse narėse priimami svarbūs sprendimai dėl biudžeto, daugumos fiskalinių priemonių poveikis biudžetui trunka gerokai ilgiau už metinį biudžeto ciklą. Todėl vienerių metų perspektyva yra nepakankamas pagrindas patikimai biudžeto politikai. Siekiant įvesti Sąjungos biudžeto priežiūros sistemos daugiametę biudžeto perspektyvą, metinių biudžeto teisės aktų planavimas turėtų būti grindžiamas daugiamečiu fiskaliniu planavimu, kuris neatsiejamas nuo vidutinės trukmės biudžeto sistemos;

                     (21)

                     tą vidutinės trukmės biudžeto sistemą turėtų sudaryti, inter alia, visų pagrindinių išlaidų ir pajamų straipsnių projekcijos, apimančios biudžetinius metus bei ilgesnį laikotarpį ir grindžiamos prielaida, kad politika nesikeis. Visos valstybės narės turėtų gebėti tinkamai apibrėžti terminą „nekintanti politika“, o tos terminų apibrėžtys turėtų būti paskelbtos viešai kartu su susijusiomis prielaidomis, metodika ir kitais atitinkamais parametrais;

                     (22)

                     ši direktyva naujai valstybės narės Vyriausybei neturėtų užkirsti kelio atnaujinti savo vidutinės trukmės biudžeto sistemos, kad joje atsispindėtų nauji jos politikos prioritetai. Šiuo atveju nauja Vyriausybė turėtų aiškiai nurodyti skirtumus lyginant su ankstesne vidutinės trukmės biudžeto sistema;

                     (23)

                     SESV ir visų pirma SGP pateiktos biudžeto priežiūros sistemos nuostatos taikomos visam valdžios sektoriui, kurį sudaro centrinės, regioninės ir vietos valdžios subsektoriai ir socialinės apsaugos fondai, kaip apibrėžta Reglamente (EB) Nr. 2223/96;

                     (24)

                     daugelyje valstybių narių įvykdyta didelė fiskalinė decentralizacija, biudžetinius įgaliojimus perdavus žemesnei nei nacionalinė valdžios grandžiai. Taip tokios žemesnės nei nacionalinė valdžios vaidmuo užtikrinant, kad būtų laikomasi SGP, tapo gerokai svarbesnis, ir ypač daug dėmesio reikėtų skirti užtikrinimui, kad prievolės ir procedūros, išdėstytos vidaus biudžeto sistemose, būtų deramai vykdomos visuose valdžios sektoriaus subsektoriuose, visų pirma tose valstybėse narėse, bet ne tik jose;

                     (25)

                     siekiant veiksmingai skatinti laikytis biudžetinės drausmės ir siekti viešųjų finansų tvarumo, biudžeto sistemos turėtų visapusiškai aprėpti viešuosius finansus. Dėl to ypač daug dėmesio reikėtų skirti tų valdžios sektoriaus įstaigų ir fondų, kurie neįtraukti į subsektorių lygio įprastinius biudžetus, operacijoms, turinčioms poveikio valstybių narių biudžeto būklei trumpuoju arba vidutinės trukmės laikotarpiu. Bendras jų poveikis valdžios sektoriaus balansui ir skolai turėtų būti nurodomas vykdant metinį biudžeto procesą ir vidutinės trukmės biudžeto planus;

                     (26)

                     be to, tinkamą dėmesį reikėtų skirti neapibrėžtųjų įsipareigojimų buvimui. Konkrečiau, neapibrėžtieji įsipareigojimai apima galimus įsipareigojimus, kurie priklauso nuo tam tikrų galimų ateities įvykių, arba esamus įsipareigojimus, kai mokėjimas nėra tikėtinas arba negalima tiksliai nustatyti tikėtino mokėjimo sumos. Jie, pavyzdžiui, apima svarbią informaciją apie Vyriausybės garantijas, neveiksnias paskolas ir įsipareigojimus, susijusius su viešųjų įstaigų veikla, atitinkamais atvejais įskaitant išlaidų pagal neapibrėžtuosius įsipareigojimus tikimybę ir galimą jų datą. Reikėtų deramai atsižvelgti į rinkų pažeidžiamumą;

                     (27)

                     Komisija turėtų nuolat stebėti, kaip įgyvendinama ši direktyva. Reikėtų nustatyti geriausios praktikos pavyzdžius, susijusius su šios direktyvos nuostatomis, reglamentuojančiomis įvairius nacionalinių biudžeto sistemų aspektus, ir jais keistis;

                     (28)

                     kadangi šios direktyvos tikslo, t. y. vienodo biudžetinės drausmės laikymosi, kaip reikalaujama SESV, valstybės narės negali deramai pasiekti ir kadangi to tikslo būtų geriau siekti Sąjungos lygiu, laikydamasi ES sutarties 5 straipsnyje nustatyto subsidiarumo principo Sąjunga gali patvirtinti priemones. Pagal tame straipsnyje nustatytą proporcingumo principą šia direktyva neviršijama to, kas būtina nurodytam tikslui pasiekti;

                     (29)

                     pagal Tarpinstitucinio susitarimo dėl geresnės teisėkūros (8) 34 punktą valstybės narės skatinamos dėl savo ir Sąjungos interesų parengti lenteles, kurios kuo geriau parodytų šios direktyvos ir jos perkėlimo į nacionalinę teisę priemonių atitiktį, ir viešai jas paskelbti,

               PRIĖMĖ ŠIĄ DIREKTYVĄ:
         I   SKYRIUS

            DALYKAS IR TERMINŲ APIBRĖŽTYS

            1 straipsnis
            Šia direktyva nustatomos išsamios taisyklės, susijusios su valstybių narių biudžeto sistemų ypatumais. Tos taisyklės yra būtinos siekiant užtikrinti, kad valstybės narės laikytųsi SESV numatytų įpareigojimų dėl perviršinio valdžios sektoriaus deficito vengimo.

            2 straipsnis
            Šioje direktyvoje vartojamų terminų „bendrasis šalies“, „biudžeto deficitas“ ir „investicijos“ apibrėžtys pateiktos prie ES sutarties ir SESV pridėto Protokolo (Nr. 12) dėl perviršinio deficito procedūros 2 straipsnyje. Taip pat taikoma Reglamento (EB) Nr. 2223/96 A priedo 2.70 punkte pateikta valdžios sektoriaus subsektorių termino apibrėžtis.
            Be to, taikoma ši termino apibrėžtis:

               biudžeto sistema– susitarimų, procedūrų, taisyklių ir institucijų, kuriais paremta vykdoma valdžios sektoriaus biudžeto politika, rinkinys, visų pirma:

                        a)

                        biudžeto apskaitos ir statistinės atskaitomybės sistemos;

                        b)

                        taisyklės ir procedūros, kuriomis reglamentuojamas biudžeto planavimui skirtų prognozių rengimas;

                        c)

                        valstybei narei būdingos skaitinės fiskalinės taisyklės, kurios padeda valstybėms narėms vykdyti fiskalinę politiką laikantis pagal SESV joms numatytų atitinkamų įpareigojimų, išreikštų suminiu biudžeto vykdymo rodikliu, pavyzdžiui, valdžios sektoriaus biudžeto deficitu, skolinimusi, skola arba vienu svarbiausių jo komponentų;

                        d)

                        biudžeto procedūros, apimančios procedūrines taisykles, kuriomis visais etapais reglamentuojamas biudžeto procesas;

                        e)

                        vidutinės trukmės biudžeto sistemos, kaip specialus nacionalinių biudžeto procedūrų rinkinys; taikant šias procedūras fiskalinė politika formuojama numatant ilgesnį nei metinio biudžeto ciklo laikotarpį, taip pat nustatomi politikos prioritetai ir vidutinės trukmės biudžeto tikslai;

                        f)

                        susitarimai dėl nepriklausomos stebėsenos ir analizės siekiant didesnio biudžeto proceso elementų skaidrumo;

                        g)

                        mechanizmai ir taisyklės, kuriais reglamentuojami valdžios sektoriaus subsektorių valdžios institucijų fiskaliniai santykiai.

         II   SKYRIUS

            APSKAITA IR STATISTIKA

            3 straipsnis

               1.   Kalbant apie nacionalines viešojo sektoriaus apskaitos sistemas, valstybės narės įdiegia nacionalines viešojo sektoriaus apskaitos sistemas, kurios visapusiškai ir nuosekliai aprėpia visus valdžios sektoriaus subsektorius ir kuriose yra visa informacija, reikalinga norint kaupimo principu rinkti duomenis, kad būtų galima parengti duomenis, pagrįstus ESS 95 standartu. Toms viešojo sektoriaus apskaitos sistemoms taikoma vidaus kontrolė ir atliekami jų nepriklausomi auditai.

               2.   Valstybės narės užtikrina, kad visų valdžios sektoriaus subsektorių fiskaliniai duomenys būtų laiku ir reguliariai viešai skelbiami, kaip apibrėžta Reglamente (EB) Nr. 2223/96. Visų pirma valstybės narės skelbia:

                           a)

                           pinigų apskaitos principu grindžiamus fiskalinius duomenis (arba lygiaverčius viešojo sektoriaus apskaitos duomenis, jei pinigų apskaitos principu grindžiamų duomenų nėra) tokiu dažnumu:

                                       —

                                       kas mėnesį iki kito mėnesio pabaigos – centrinės valdžios, regionų valdžios ir socialinės apsaugos subsektorių duomenis ir

                                       —

                                       kas ketvirtį iki kito ketvirčio pabaigos – vietos valdžios subsektoriaus duomenis;

                           b)

                           išsamią derinamąją lentelę, kurioje parodyta perėjimo nuo pinigų apskaitos principu grindžiamų duomenų (arba lygiaverčių viešojo sektoriaus apskaitos duomenų, jei pinigų apskaitos principu grindžiamų duomenų nėra) prie ESS 95 standartu pagrįstų duomenų metodika.

         III   SKYRIUS

            PROGNOZĖS

            4 straipsnis

               1.   Valstybės narės užtikrina, kad fiskalinis planavimas būtų grindžiamas tikroviškomis makroekonominėmis ir biudžeto prognozėmis, parengtomis naudojantis pačia naujausia informacija. Biudžeto planavimas grindžiamas labiausiai tikėtinu makroekonominiu fiskaliniu scenarijumi arba atsargesniu scenarijumi. Makroekonominės ir biudžeto prognozės lyginamos su naujausiomis Komisijos prognozėmis ir, atitinkamais atvejais, su kitų nepriklausomų įstaigų prognozėmis. Dideli pasirinkto makroekonominio fiskalinio scenarijaus ir Komisijos prognozės skirtumai apibūdinami pagrindžiant, ypač jei su išorės prielaidomis susijusių kintamųjų dydis arba jų augimas gerokai nukrypsta nuo Komisijos prognozėse nurodytų verčių.

               2.   Komisija viešai skelbia metodiką, prielaidas ir atitinkamus parametrus, kuriais grindžiamos jos makroekonominės ir biudžeto prognozės.

               3.   Siekdama padėti valstybėms narėms rengti jų biudžeto prognozes, Komisija pateikia Sąjungos išlaidų prognozes, pagrįstas daugiametėje finansinėje programoje numatytu išlaidų lygiu.

               4.   Atliekant jautrumo analizę, makroekonominėse ir biudžeto prognozėse analizuojama pagrindinių fiskalinių kintamųjų raida remiantis skirtingomis augimo ir palūkanų normų prielaidomis. Rengiant makroekonomines ir biudžeto prognozes naudotų alternatyvių prielaidų rūšių įvairovė priklauso nuo ankstesnių prognozių patikimumo, be to, siekiama atsižvelgti į atitinkamus rizikos scenarijus.

               5.   Valstybės narės nurodo, kuri institucija atsakinga už makroekonominių ir biudžeto prognozių rengimą ir viešai skelbia fiskalinio planavimo tikslais parengtas oficialias makroekonomines ir biudžeto prognozes, įskaitant metodiką, prielaidas ir atitinkamus parametrus, kuriais tos prognozės paremtos. Ne rečiau kaip kas metus valstybės narės ir Komisija pradeda techninį dialogą dėl prielaidų, kuriomis remiamasi rengiant makroekonomines ir biudžeto prognozes.

               6.   Fiskaliniam planavimui skirtos makroekonominės ir biudžeto prognozės reguliariai, nešališkai ir išsamiai vertinamos, remiantis objektyviais kriterijais, įskaitant ex post vertinimą. To vertinimo rezultatai skelbiami viešai ir į juos tinkamai atsižvelgiama ateityje rengiant makroekonomines ir biudžeto prognozes. Jei atliekant vertinimą nustatoma didelė paklaida, kuri mažiausiai ketverius metus iš eilės darė poveikį makroekonominėms prognozėms, atitinkama valstybė narė imasi būtinų veiksmų ir viešai ją paskelbia.

               7.   Komisija (Eurostatas) kas tris mėnesius skelbia informaciją apie valstybių narių metų ketvirčio skolos ir deficito dydį.

         IV   SKYRIUS

            SKAITINĖS FISKALINĖS TAISYKLĖS

            5 straipsnis
            Kiekviena valstybė narė nustato jai būdingas skaitines fiskalines taisykles, kuriomis visas valdžios sektorius daugiamečiu laikotarpiu veiksmingai skatinamas laikytis iš SESV kylančių jos atitinkamų įsipareigojimų biudžeto politikos srityje. Tokiomis taisyklėmis visų pirma skatinama:

                        a)

                        laikytis pagal SESV nustatytų deficito ir skolos pamatinių verčių;

                        b)

                        patvirtinti daugiamečio fiskalinio planavimo laikotarpį, be kita ko, laikytis valstybės narės vidutinės trukmės biudžeto tikslo.

            6 straipsnis

               1.   Nedarant poveikio SESV nuostatoms, susijusioms su Sąjungos biudžeto priežiūros sistema, valstybei narei būdingose skaitinėse fiskalinėse taisyklėse patikslinami šie elementai:

                           a)

                           siektinų rodiklių apibrėžimas ir taisyklių taikymo sritis;

                           b)

                           veiksminga ir laiku atliekama taisyklių laikymosi stebėsena, pagrįsta patikima ir nepriklausoma analize, kurią atliktų nepriklausomos įstaigos arba nuo valstybių narių fiskalinių institucijų funkciškai nepriklausomos įstaigos;

                           c)

                           nesilaikymo pasekmės.

               2.   Jei skaitinėse fiskalinėse taisyklėse yra atsakomybę ribojančių išlygų, tokiomis išlygomis nustatomas ribotas skaičius tam tikrų specifinių aplinkybių, derančių su valstybėms narėms SESV numatytais įpareigojimais biudžeto politikos srityje, ir griežtos procedūros, kurioms esant leidžiama laikinai nesilaikyti taisyklės.

            7 straipsnis
            Valstybių narių metinio biudžeto teisės aktai atitinka valstybei narei būdingas galiojančias skaitines fiskalines taisykles.

            8 straipsnis
            Jungtinei Karalystei netaikomi 5–7 straipsniai.

         V   SKYRIUS

            VIDUTINĖS TRUKMĖS BIUDŽETO SISTEMOS

            9 straipsnis

               1.   Siekdamos užtikrinti, kad nacionalinis fiskalinis planavimas atitiktų daugiamečio fiskalinio planavimo perspektyvą, valstybės narės sukuria patikimą, veiksmingą vidutinės trukmės biudžeto sistemą, kuria būtų numatyta patvirtinti bent trejų metų fiskalinio planavimo laikotarpį.

               2.   Vidutinės trukmės biudžeto sistemos apima toliau išvardytas procedūras, kuriomis nustatoma:

                           a)

                           visapusiški ir skaidrūs daugiamečiai biudžeto tikslai, išreikšti valdžios sektoriaus deficitu, skola ar bet kokiu kitu suminiu fiskaliniu rodikliu, pavyzdžiui, išlaidomis, užtikrinant jų derėjimą su galiojančiomis IV skyriuje numatytomis skaitinėmis fiskalinėmis taisyklėmis;

                           b)

                           visų pagrindinių valdžios sektoriaus išlaidų ir pajamų straipsnių projekcijos, labiau patikslinant centrinės valdžios ir socialinės apsaugos lygio dalis, apimančios biudžetinius metus bei ilgesnį laikotarpį ir grindžiamos prielaida, kad politika nesikeis;

                           c)

                           numatytos vidutinės trukmės politikos, darančios poveikį valdžios sektoriaus finansams, išskaidytiems pagal pagrindinius pajamų ir išlaidų straipsnius, apibūdinimas, parodant, kaip užtikrinamas koregavimas siekiant vidutinės trukmės biudžeto tikslų, palyginti su projekcijomis, grindžiamomis prielaida, kad politika nesikeis;

                           d)

                           vertinimas, kaip numatyta politika, darydama ilgalaikį tiesioginį poveikį valdžios sektoriaus finansams, gali paveikti ilgalaikį viešųjų finansų tvarumą.

               3.   Projekcijos, priimtos laikantis vidutinės trukmės biudžeto sistemos, grindžiamos tikroviškomis makroekonominėmis ir biudžeto prognozėmis pagal III skyrių.

            10 straipsnis
            Metinio biudžeto teisės aktai atitinka vidutinės trukmės biudžeto sistemos nuostatas. Konkrečiai, pajamų ir išlaidų projekcijos ir prioritetai, parengti laikantis vidutinės trukmės biudžeto sistemos, kaip nustatyta 9 straipsnio 2 dalyje, yra metinio biudžeto rengimo pagrindas. Tinkamai paaiškinamas bet koks nukrypimas nuo tų nuostatų.

            11 straipsnis
            Jokia šios direktyvos nuostata naujai valstybės narės Vyriausybei neužkerta kelio atnaujinti savo vidutinės trukmės biudžeto sistemos, kad joje atsispindėtų nauji jos politikos prioritetai. Šiuo atveju nauja Vyriausybė nurodo skirtumus lyginant su ankstesne vidutinės trukmės biudžeto sistema.

         VI   SKYRIUS

            VALDŽIOS SEKTORIAUS FINANSŲ SKAIDRUMAS IR BIUDŽETO SISTEMŲ VISAPUSIŠKA APRĖPTIS

            12 straipsnis
            Valstybės narės užtikrina, kad visos priemonės, kurių imtasi laikantis II, III ir IV skyrių, būtų nuosekliai ir visapusiškai taikomos visuose valdžios sektoriaus subsektoriuose. Tai visų pirma reikalauja apskaitos taisyklių ir procedūrų, jų pagrindinių duomenų rinkimo ir tvarkymo sistemų vientisumo.

            13 straipsnis

               1.   Valstybės narės sukuria tinkamus atskirų valdžios sektoriaus subsektorių koordinavimo mechanizmus, siekdamos užtikrinti, kad vykdant fiskalinį planavimą, rengiant valstybei narei būdingas skaitines fiskalines taisykles, rengiant biudžeto prognozes ir diegiant daugiametį planavimą visų pirma pagal daugiametę biudžeto sistemą, būtų užtikrinta visapusiška ir nuosekli visų valdžios sektoriaus subsektorių aprėptis.

               2.   Siekiant skatinti fiskalinę atskaitomybę, aiškiai nustatoma įvairių valdžios sektoriaus subsektorių valdžios institucijų atsakomybė biudžeto srityje.

            14 straipsnis

               1.   Vykdant metinį biudžeto procesą valstybės narės nustato ir nurodo visus valdžios sektoriaus įstaigas ir fondus, neįtrauktus į subsektorių lygio įprastinius biudžetus, kartu su kita svarbia informacija. Tų valdžios sektoriaus įstaigų ir fondų bendras poveikis valdžios sektoriaus balansui ir skolai nurodomas vykdant metinį biudžeto procesą ir vidutinės trukmės biudžeto planus.

               2.   Valstybės narės skelbia išsamią informaciją apie mokesčių išlaidų poveikį pajamoms.

               3.   Valstybės narės skelbia svarbią informaciją apie visų valdžios sektoriaus subsektorių neapibrėžtuosius įsipareigojimus, įskaitant Vyriausybės garantijas ir neveiksnias paskolas, kurie gali turėti didelį poveikį valstybės biudžetui, ir apie įsipareigojimus, susijusius su valstybinių įmonių veikla, įskaitant jų apimtį. Valstybės narės taip pat skelbia informaciją apie valdžios sektoriaus finansuojamo privačių ir valstybinių įmonių kapitalo dalis, jei sumos ekonominiu požiūriu yra didelės.

         VII   SKYRIUS

            BAIGIAMOSIOS NUOSTATOS

            15 straipsnis

               1.   Valstybės narės ne vėliau kaip 2013 m. gruodžio 31 d. priima nuostatas, būtinas, kad būtų laikomasi šios direktyvos. Jos nedelsdamos pateikia Komisijai tų nuostatų tekstą. Taryba skatina valstybes nares dėl savo ir Sąjungos interesų parengti atitikties lenteles, kurios kuo geriau parodytų šios direktyvos ir jos perkėlimo į nacionalinę teisę priemonių atitiktį, ir viešai jas paskelbti.

               2.   Valstybės narės, priimdamos tas nuostatas, daro jose nuorodą į šią direktyvą arba tokia nuoroda daroma jas oficialiai skelbiant. Nuorodos darymo tvarką nustato valstybės narės.

               3.   Komisija, remdamasi iš valstybių narių gauta atitinkama informacija, parengia tarpinę pažangos ataskaitą dėl pagrindinių šios direktyvos nuostatų įgyvendinimo, kuri pateikiama Europos Parlamentui ir Tarybai ne vėliau kaip 2012 m. gruodžio 14 d.

               4.   Valstybės narės pateikia Komisijai šios direktyvos taikymo srityje priimtų pagrindinių nuostatų tekstus.

            16 straipsnis

               1.   Ne vėliau kaip 2018 m. gruodžio 14 d. Komisija paskelbia šios direktyvos tinkamumo vertinimo ataskaitą.

               2.   Ataskaitoje, inter alia, vertinama, ar tinkamos nuostatos dėl:

                           a)

                           visiems valdžios sektoriaus subsektoriams taikomų statistikos reikalavimų;

                           b)

                           skaitinių fiskalinių taisyklių struktūros ir veiksmingumo valstybėse narėse;

                           c)

                           bendro viešųjų finansų skaidrumo lygio valstybėse narėse.

               3.   Ne vėliau kaip 2012 m. gruodžio 31 d. Komisija atlieka tarptautinių viešojo sektoriaus apskaitos standartų tinkamumo valstybėms narėms vertinimą.

            17 straipsnis
            Ši direktyva įsigalioja dvidešimtą dieną po jos paskelbimo Europos Sąjungos oficialiajame leidinyje.

            18 straipsnis
            Ši direktyva skirta valstybėms narėms.

            Priimta Briuselyje 2011 m. lapkričio 8 d.

                  Tarybos vardu

                  Pirmininkas

               J. VINCENT-ROSTOWSKI

            (1)  2011 m. rugsėjo 28 d. Europos Parlamento nuomonė (dar nepaskelbta Oficialiajame leidinyje).

            (2)  OL C 150, 2011 5 20, p. 1.

            (3)  OL L 87, 2009 3 31, p. 164.

            (4)  OL L 145, 2009 6 10, p. 1.

            (5)  OL L 310, 1996 11 30, p. 1.

            (6)  OL L 209, 1997 8 2, p. 1.

            (7)  OL L 209, 1997 8 2, p. 6.

            (8)  OL C 321, 2003 12 31, p. 1.


title: 2002 m. birželio 6 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyva 2002/47/EB, dėl susitarimų dėl finansinio įkaito

text:
Svarbus teisinis pranešimas

|

32002L0047

Oficialusis leidinys L 168 , 27/06/2002 p. 0043 - 0050

		Europos Parlamento ir Tarybos direktyva 2002/47/EB2002 m. birželio 6 d.dėl susitarimų dėl finansinio įkaitoEUROPOS PARLAMENTAS IR EUROPOS SĄJUNGOS TARYBA,atsižvelgdami į Europos bendrijos steigimo sutartį, ypač į jos 95 straipsnį,atsižvelgdami į Komisijos pasiūlymą [1],atsižvelgdami į Europos centrinio banko nuomonę [2],atsižvelgdami į Ekonomikos ir socialinių reikalų komiteto nuomonę [3],laikydamiesi Sutarties 251 straipsnyje nustatytos tvarkos [4],kadangi:(1) 1998 m. gegužės 19 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyva 98/26/EB dėl atsiskaitymų baigtinumo mokėjimų ir vertybinių popierių atsiskaitymų sistemose [5] yra svarbus etapas kuriant patikimą mokėjimų ir vertybinių popierių atsiskaitymų teisinę sistemą. Minėtos direktyvos įgyvendinimas akivaizdžiai parodė, kaip svarbu yra sumažinti sisteminę riziką, būdingą sistemoms, veikiamoms kelių skirtingų jurisdikcijų, bei kaip naudinga turėti tokioms sistemoms nustatytas bendrąsias taisykles dėl įkaitų.(2) 1999 m. gegužės 11 d. savo komunikate "Dėl finansinių paslaugų: bendrųjų nuostatų dėl finansų rinkų įgyvendinimas: veiksmų planas" Europos Parlamentui ir Tarybai Komisija, pasitarusi su rinkos specialistais ir nacionalinėmis valdžios institucijomis, ėmėsi veiksmų toliau nagrinėti siūlymus dėl teisės aktų leidimo įkeitimo srityje, spartindama tolesnę pažangą, išeinančią už Direktyvos 98/26/EB pasiekimų ribų.(3) Bendrijoje reiktų nustatyti tvarką dėl įkaito teikimo vertybiniais popieriais bei pinigais tiek paliekant teisę į įkeistą turtą, tiek perduodant nuosavybės teises, įskaitant atpirkimo sandorius. Tai būtų indėlis ne tik į finansinės rinkos integraciją ir efektyvumą, bet ir į finansinės sistemos Bendrijoje stabilumą, tuo pačiu remiant laisvę teikti paslaugas bei laisvą kapitalo judėjimą vieningoje finansinių paslaugų rinkoje. Šioje direktyvoje dėmesys skiriamas dvišaliams susitarimams dėl finansinio įkaito.(4) Ši direktyva yra priimta kaip dalis Europos teisiniame kontekste, kurį visų pirma sudaro minėta Direktyva 98/26/EB bei 2001 m. balandžio 4 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyva 2001/24/EB dėl kredito įstaigų reorganizavimo ir likvidavimo [6], 2001 m. kovo 19 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyva 2001/17/EB dėl draudimo įmonių reorganizavimo ir likvidavimo [7] bei 2000 m. gegužės 29 d. Tarybos reglamentas (EB) Nr. 1346/2000 dėl bankroto bylų [8]. Ši direktyva atitinka bendrą anksčiau minėtų teisės aktų modelį ir jam neprieštarauja. Be to, ši Direktyva papildo jau galiojančius teisės aktus, nes reglamentuoja tolesnius veiksmus ir yra paskesnis dokumentas, susijęs su tam tikrais, tais teisės aktais jau reglamentuotais, dalykais.(5) Siekdamos pagerinti susitarimų dėl finansinio įkaito teisinį tikrumą, valstybės narės turėtų užtikrinti, kad tokiems susitarimams netaikomos tam tikros teisės aktų dėl nemokumo nuostatos, o visų pirma tos, kurios neleistų efektyviai įgyvendinti finansinių įkeitimų ar sukeltų abejonių dėl šiuo metu taikomų įkeitimo būdų, tokios kaip nuostatos dėl dvišalių tarpusavio užskaitų suėjus terminui, papildomo įkaito pateikimas papildant įkaitą ir įkaito pakeitimo.(6) Ši direktyva netaikoma teisėms, kurias asmuo gali turėti turto, pateikto kaip finansinis įkaitas, atžvilgiu, ir kurios atsiranda kitaip negu pagal susitarimo dėl finansinio įkaito sąlygas ir kitaip negu pagal kurią nors teisinę nuostatą ar teisės akto taisyklę, atsirandančią dėl likvidavimo bylos pradžios ar jo tęsinio arba reorganizavimo priemonių, pvz., dėl klaidos atsirandanti restitucija ar veiksnumo neturėjimas.(7) Direktyvoje 98/26/EB įtvirtintas principas, pagal kurį teisė, taikytina įkaitu pateiktiems nematerialiems vertybiniams popieriams, yra teisė tos valstybės, kurioje yra atitinkama registracijos, apskaitos ar centralizuoto saugojimo sistema, turėtų būti išplėstas siekiant užtikrinti teisinį tikrumą tokius vertybinius popierius pagal šią direktyvą naudojant kaip finansinį įkaitą tarptautiniame kontekste.(8) Šiuo metu valstybės narės pripažįsta lex rei sitae principą, pagal kurį siekiant nustatyti, ar finansiniai įkeitimo susitarimai yra tinkamai sudaryti ir todėl yra tinkami trečiųjų šalių atžvilgiu, yra taikoma teisė tos šalies, kurioje yra finansinis įkaitas. Nematerialių vertybinių popierių, pateikiamų kaip finansinis įkaitas ir valdomų per vieną ar daugiau tarpininkų, buvimo vieta turi būti apibrėžta nepaveikiant šios direktyvos taikymo tiesiogiai valdomiems vertybiniams popieriams. Jei įkaito gavėjas turi įteisintą ir galiojantį įkeitimo susitarimą, sudarytą pagal tos šalies, kurioje yra tvarkoma atitinkama sąskaita, teisę, tokiais atvejais įkeitimo pagrįstumas konkuruojančios nuosavybės teisės ar turimos turto dalies atžvilgiu bei įkeitimo įsigaliojimas turi būti reguliuojamas tik pagal tos šalies teisę, tuo užkertant kelią dėl kitų nenumatytų teisės aktų atsirandančiam teisiniam neapibrėžtumui.(9) Siekiant sumažinti administracines prievoles, šalims, besinaudojančioms finansiniais įkaitais pagal šią direktyvą, vienintelis nacionalinės teisės nustatytas tinkamumo reikalavimas dėl finansinių įkeitimų, būtų tas, kad finansinis įkaitas yra pateiktas, perleistas, saugomas, užregistruotas ar kitaip kam nors priskirtas tokiu būdu, kad tą įkaitą turėtų ar kitaip jį kontroliuotų įkaito gavėjas ar asmuo, veikiantis įkaito gavėjo vardu, neišskiriant tų įkeitimo būdų, kai įkaito davėjui leidžiama pakeisti įkaitą ar atsiimti įkaito perteklių.(10) Dėl tų pačių priežasčių sutarties dėl finansinio įkaito sudarymas, galiojimas, tinkamumas, įgyvendinamumas ar leistinumas kaip įrodymo arba finansinio įkaito pateikimas pagal susitarimą dėl finansinio įkaito neturėtų priklausyti nuo jokio formalaus akto veikimo, pavyzdžiui, nuo kurio nors dokumento sudarymo tam tikra forma ar ypatingu būdu, nuo kokių nors sisteminimo veiksmų kartu su oficialiąja ar viešąja įstaiga atlikimo arba įregistravimo viešajame registre, nuo paskelbimo laikraštyje ar žurnale, oficialiajame registre arba kur nors kitur, nuo pranešimo valstybės tarnautojui ar tam tikros formos įrodymo pateikimo dokumento vykdymo ar priemonės įgyvendinimo dieną, atitinkamų finansinių įsipareigojimų sumos ar kokių nors kitų dalykų. Kita vertus, ši direktyva turėtų subalansuoti rinkos veiksmingumą ir susitarimo šalių ir trečiųjų šalių saugumą, tuo, inter alia, išvengiant sukčiavimo rizikos. Toks subalansuotumas turėtų būti pasiektas šia direktyva reglamentuojant tik tokius susitarimus dėl finansinio įkaito, kurie numato tam tikrą nuosavybės teisių atėmimo formą, t. y. finansinio įkaito pateikimą ir tais atvejais, kai finansinio įkaito pateikimas gali būti įrodytas raštu ar kita akivaizdžia priemone, tuo užtikrinant to įkeitimo atsekamumą. Šioje direktyvoje tie veiksmai, kurie pagal valstybės narės teisę yra būtina sąlyga finansinių priemonių, išskyrus nematerialius vertybinius popierius, perleidimui ar įkaito sukūrimui, tokie, kaip indosamentas pareikštinių vertybinių popierių atveju ar registruotų priemonių atveju, įrašas emitento registre, neturėtų būti laikomi formaliais veiksmais.(11) Be to, ši direktyva turėtų apsaugoti tik tokius finansinius įkeitimo susitarimus, kurie gali būti įrodyti. Toks įrodymas gali būti pateikiamas raštu ar juridiškai įvykdoma priemone, nustatyta finansiniam įkeitimo susitarimui taikomais teisės aktais.(12) Finansinių įkeitimų supaprastinimas sumažinant administracines prievoles skatina Europos centrinio banko bei ekonominėje ir pinigų sąjungoje, būtinoje įgyvendinant bendrą pinigų politiką, dalyvaujančių valstybių narių nacionalinių bankų tarptautinių operacijų efektyvumą. Be to, finansinių įkeitimo susitarimų ribotos apsaugos nuo kai kurių nemokumo teisės aktų taisyklių sąlyga sustiprina platesnį bendros pinigų politikos aspektą ten, kur pinigų rinkos dalyviai tarpusavyje subalansuoja bendrą likvidumo sumą rinkoje, atlikdami įkaitais finansuojamus tarpusavio sandorius.(13) Šia direktyva siekiama apsaugoti finansinių įkeitimo susitarimų, pagrįstų visiškos finansinio įkaito nuosavybės perdavimu, teisėtumą, pavyzdžiui, pašalinant vadinamąjį tokių susitarimų dėl finansinio įkaito (įskaitant atpirkimo sutartis) pervadinimą įkeitimu.(14) Dvišalių tarpusavio užskaitų suėjus terminui įvykdomumas turėtų būti saugomas ne tik kaip susitarimų dėl finansinio įkaito perleidžiant nuosavybės teisę, įskaitant atpirkimo sutartis, vykdymo mechanizmas, bet ir tais atvejais, kai tarpusavio užskaitos suėjus terminui sudaro susitarimų dėl finansinio įkaito dalį. Dažniausiai finansų rinkoje pasitaikanti pagrįstos rizikos valdymo praktika turėtų būti saugoma tos rinkos dalyviams suteikiant galimybę valdyti ir sumažinti potencialaus kreditų nuostolio riziką, atsirandančią dėl įvairiausių finansinių sandorių, atliekamų remiantis tarpusavio užskaitomis suėjus terminui ten, kur kredito nuostolio rizika yra apskaičiuojama taip: sudedama apskaičiuotoji kreditų nuostolio rizika pagal visus neapmokėtus sandorius su kita sandorio šalimi, subalansuojant atitinkamus straipsnius taip, kad būtų gauta viena bendroji suma, palyginama su einamąja įkaito verte.(15) Ši direktyva neturėtų pažeisti jokių pagal nacionalinę teisę taikomų apribojimų ar reikalavimų, susijusių su ieškiniais dėl įsipareigojimų, susijusių su tarpusavio užskaitomis, pavyzdžiui, susijusių su jų abipusiškumu ar tuo faktu, kad jos buvo sudarytos anksčiau, negu įkaito gavėjas sužinojo ar galėjo sužinoti apie likvidavimo bylų pradžią (arba apie kurį nors privalomą ir leidžiantį jas pradėti juridinį aktą) arba įkaito davėjo reorganizavimo priemones.(16) Reguliuotojų skatinama gera rinkos praktika, pagal kurią finansinės rinkos dalyviai, siekdami valdyti ir sumažinti vienas kito kredito riziką, taiko susitarimus dėl finansinio įkaito, pilnai padengiančio įsipareigojimų dydį, pagal rinkos vertę apskaičiuodami kredito nuostolio rizikos einamąją rinkos vertę ir finansinio įkaito vertę, bei atitinkamai reikalauja finansinio įkaito, pilnai padengiančio įsipareigojimų dydį, arba grąžinti finansinio įkaito perteklių, turėtų būti apsaugota nuo tam tikrų automatiškai veikiančių panaikinimo taisyklių. Tos pačios nuostatos laikomasi dėl galimybės pakeisti tą turtą, kuris pateikiamas kaip finansinis įkaitas, kitu tos pačios vertės turtu. Ketinimas yra tik tas, kad finansinio įkaito, pilnai padengiančio įsipareigojimų dydį, arba pakeičiamo finansinio įkaito pateikimas negali būti svarstomas atsižvelgiant vien tik į tai, kad atitinkamų finansinių įsipareigojimų yra buvę dar prieš tai, kai buvo pateiktas finansinis įkaitas, arba į tai, kad finansinis įkaitas buvo pateiktas nurodytu laikotarpiu. Vis dėlto tai neturi pažeisti galimybės pagal nacionalinę teisę ginčyti susitarimą dėl finansinio įkaito ir finansinio įkaito pateikimą kaip dalį pradinės sąlygos, finansinį įkaitą, pilnai padengiantį įsipareigojimų dydį, ar finansinio įkaito pakeitimą, pavyzdžiui, tais atvejais, kai tai buvo padaryta tyčia padarant nuostolį kitiems kreditoriams (inter alia, tai apima ir tyčinius veiksmus ar panašias panaikinimo taisykles, kurios galėjo būti taikomos nurodytu laikotarpiu).(17) Ši direktyva numato greitą ir neformalistinę vykdymo tvarką, siekiant apsaugoti finansinį stabilumą ir sumažinti blogos įtakos poveikį tuo atveju, kai viena sandorio šalis nevykdo savo įsipareigojimų pagal susitarimą dėl finansinio įkaito. Kita vertus, šia direktyva siekiama subalansuoti pastaruosius tikslus ir įkaito davėjo bei trečiųjų šalių apsaugą, suteikiant šalims narėms galimybę savo nacionalinėje teisėje išsaugoti ar numatyti a posteriori kontrolę, kurią teismai gali taikyti įgyvendindami ar įkainodami finansinį įkaitą bei apskaičiuodami atitinkamus finansinius įsipareigojimus. Tokia kontrolė turėtų leisti teisminėms institucijoms tikrinti, ar įgyvendinimas arba įkainojimas vyko komerciškai pagrįstu būdu.(18) Kaip finansinį įkaitą turėtų būti įmanoma pateikti pinigus tiek perduodant nuosavybės teisę, tiek ir taikant kitas įvykdymo užtikrinimo priemones, atitinkamai apsaugotas pripažįstant tarpusavio užskaitas arba įkeičiant piniginį įkaitą. Pinigai reiškia tik tokius pinigus, kurie kredituojami į sąskaitą arba panašūs reikalavimai dėl pinigų išmokėjimo (pavyzdžiui, pinigų rinkos depozitai), tačiau atmetant banknotų panaudojimo galimybę.(19) Ši direktyva numato panaudojimo teisę susitarimų dėl finansinio įkaito, kaip įvykdymo užtikrinimo, atveju, o tai padidina finansinės rinkos, susiduriančios su tokių "įkeistų" vertybinių popierių pakartotiniu naudojimu, likvidumą. Kita vertus, toks pakartotinis panaudojimas neturėtų pažeisti nacionalinės teisės nuostatų dėl turto atskyrimo ir nesąžiningo elgesio su kreditoriais.(20) Ši direktyva nepažeidžia sutartinių sąlygų dėl finansinių priemonių, pateiktų kaip finansinis įkaitas, veikimo, tokių kaip teisės ir pareigos bei kitos sąlygos, numatytos emisijos sąlygose, ir bet kokių kitų teisių ir pareigų bei kitų sąlygų, kurios taikomos tarp tokių priemonių emitentų ir turėtojų.(21) Šis aktas atitinka pagrindines teises ir principus, numatytus pirmiausia Europos Sąjungos Pagrindinių teisių chartijoje.(22) Valstybės narės negali tinkamai įgyvendinti siūlomo veiksmų tikslo, kuris yra sukurti su finansinių įkaitų panaudojimu susijusią minimalią administravimo tvarką, ir todėl, atsižvelgiant į masto priežastį ir veiksmo poveikį, gali būti geriau įvykdomas Bendrijos lygmeniu, Bendrija gali imtis priemonių, atsižvelgdama į subsidiarumo principą, išdėstytą Sutarties 5 straipsnyje. Pagal proporcingumo principą, išdėstytą tame pačiame straipsnyje, ši direktyva nenustato nieko daugiau, negu būtina pasiekti tuos tikslus,PRIĖMĖ ŠIĄ DIREKTYVĄ:1 straipsnisObjektas ir taikymo sritis1. Ši direktyva nustato Bendrijos tvarką, taikomą susitarimams dėl finansinio įkaito, atitinkantiems 2 ir 5 dalyse išdėstytus reikalavimus, bei finansiniam įkaitui pagal 4 ir 5 dalyse išdėstytas sąlygas.2. Tiek įkaito gavėjas, tiek įkaito davėjas turi priklausyti vienai iš šių kategorijų:a) valstybinės valdžios institucija (išskyrus valstybės įmones, už kurias garantuoja valstybė, išskyrus atvejus, kai jos patenka į b-e punktuose numatytas kategorijas), įskaitant:i) valstybių narių valstybinio sektoriaus institucijas, įpareigotas dalyvauti ar dalyvaujančias valstybės skolos valdyme, irii) valstybių narių valstybinio sektoriaus institucijas, kurioms suteikti leidimai valdyti klientų sąskaitas;b) centrinis bankas, Europos centrinis bankas, Tarptautinių atsiskaitymų bankas, Daugiašalės plėtros bankas, kaip apibrėžta 2000 m. kovo 20 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyvoje 2000/12/EB dėl kredito įstaigų steigimosi ir veiklos [9] 1 straipsnio 19 dalyje, Tarptautinis pinigų fondas ir Europos investicijų bankas;c) finansų įstaiga, kuriai taikomi riziką ribojantys standartai, įskaitant:i) kredito įstaigas, kaip tai apibrėžta Direktyvos 2001/12/EB 1 straipsnio 1 dalyje, įskaitant įstaigas, išvardytas tos pačios direktyvos 2 straipsnio 3 dalyje;ii) investicijų firma, kaip tai apibrėžta 1993 m. gegužės 10 d. Tarybos direktyvos 93/22/EEB dėl investicinių paslaugų vertybinių popierių srityje [10] 1 straipsnio 2 dalyje;iii) finansų įstaiga, kaip tai apibrėžta Direktyvos 2000/12/EB 1 straipsnio 5 dalyje;iv) draudimo įmonė, kaip tai apibrėžta 1992 m. birželio 18 d. Tarybos direktyvos 92/49/EEB dėl įstatymų ir kitų teisės aktų, susijusių su tiesioginiu draudimu, išskyrus gyvybės draudimą, derinimo [11] 1 straipsnio a punkte, bei gyvybės draudimo įmonė, kaip tai apibrėžta 1992 m. lapkričio 10 d. Tarybos direktyvos 92/96/EEB dėl įstatymų ir kitų teisės aktų, susijusių su tiesioginiu gyvybės draudimu, suderinimo [12] 1 straipsnio a punkte;v) kolektyvinio investavimo į perleidžiamus vertybinius popierius subjektai (KIPVPS), kaip tai apibrėžta 1985 m. gruodžio 20 d. Tarybos direktyvos 85/611/EEB dėl įstatymų ir kitų teisės aktų, susijusių su kolektyvinio investavimo į perleidžiamus vertybinius popierius subjektais (KIPVPS), derinimo [13] 1 straipsnio 2 dalyje;vi) valdymo įmonė, kaip tai apibrėžta Direktyvos 85/611/EEB 1a straipsnio 2 dalyje;d) kita pagrindinė sandorio šalis, atsiskaitymų tarpininkas ar kliringo namai, kaip tai apibrėžta Direktyvos 98/26/EB atitinkamuose 2 straipsnio c, d ir e punktuose, įskaitant panašias įstaigas, kurių veiklą reglamentuoja nacionalinė teisė, veikiančias išankstinių sandorių, opcionų ir išvestinių sandorių rinkose tokiu mastu, kuris nenumatytas šioje direktyvoje, bei kitoks nei fizinis asmuo, veikiantis pagal įgaliojimą ar atstovavimo teisę kurio nors vieno ar daugiau asmenų, į kurių tarpą patenka obligacijų ar kitų vertybiniais popieriais paverstų skolų turėtojai arba kuri nors įstaiga, apibrėžta a-d punktuose;e) kitas nei fizinis asmuo, įskaitant juridinio asmens teisų neturinčias firmas ar bendrijas, tačiau su sąlyga, kad kita šalis yra įstaiga, apibrėžta a-d punktuose.3. Valstybės narės gali netaikyti šios direktyvos tiems finansiniams įkeitimo susitarimams, kuriuose viena iš šalių yra 2 dalies e punkte paminėtas asmuo.Jei šia galimybe pasinaudojama, valstybės narės turi pranešti Komisijai, kuri apie tai praneša visoms kitoms valstybėms narėms.4. a) Pateikiamas finansinis įkaitas turi būti sudarytas iš pinigų arba finansinių priemonių.b) Valstybės narės gali netaikyti šios direktyvos finansiniam įkaitui, sudarytam iš įkaito davėjo nuosavų akcijų, dukterinių bendrovių akcijų, kaip tai apibūdinta 1983 m. birželio 13 d. Septintojoje Tarybos direktyvoje 83/349/EEB dėl konsoliduotos finansinės atskaitomybės [14], bei akcijų tose įmonėse, kurių išskirtinis tikslas yra valdyti tas gamybos priemones, kurios yra pagrindinės įkaito davėjo veikloje ar nuosavame nekilnojamame turte.5. Ši direktyva taikoma finansiniam įkaitui, kai tik jis pateikiamas ir jeigu jo pateikimas gali būti įrodytas raštu.Finansinio įkaito pateikimo įrodymas turi sudaryti galimybę identifikuoti tą finansinį įkaitą, kuriam tas įrodymas taikomas. Šiuo tikslu pakanka įrodyti, kad įkaitas nematerialiais vertybiniais popieriais buvo įskaitytas į atitinkamą sąskaitą ar sudaro joje kreditinį likutį ir kad piniginis įkaitas buvo įskaitytas ar sudaro kreditinį likutį nurodytoje sąskaitoje.Ši direktyva taikoma finansiniams įkeitimo susitarimams, jeigu toks susitarimas gali būti įrodytas raštu ar kitu lygiaverčiu juridiniu būdu.2 straipsnisApibrėžimai1. Šioje direktyvoje naudojamų sąvokų apibrėžimai:a) "susitarimas dėl finansinio įkaito" reiškia susitarimą dėl finansinio įkaito, pagal kurį perleidžiama nuosavybės teisė, arba susitarimą dėl finansinio įkaito, kuris pateikiamas kaip prievolės įvykdymo užtikrinimas, neatsižvelgiant į tai, ar jie yra susieti pagrindiniu susitarimu, ar bendrosiomis sąlygomis ir terminais;b) "susitarimas dėl finansinio įkaito, pagal kurį perleidžiama nuosavybės teisė" reiškia susitarimą, įskaitant atpirkimo sutartis, kuriuo įkaito davėjas visą nuosavybės teisę į finansinį įkaitą perduoda įkaito gavėjui, siekdamas užtikrinti ar kitaip garantuoti atitinkamų finansinių įsipareigojimų įvykdymą;c) "susitarimas dėl finansinio įkaito, kaip prievolės įvykdymo užtikrinimo" reiškia susitarimą, kuriuo įkaito davėjas pateikia finansinį įkaitą kaip užtikrinimą įkaito gavėjui ar jo naudai ir pagal kurį, nustačius teisę į prievolės įvykdymo užtikrinimą, visa nuosavybės teisė į finansinį įkaitą lieka įkaito davėjui;d) "pinigai" reiškia pinigus, įskaitytus į sąskaitą bet kuria valiuta, ar kitas tapačias teises reikalauti pinigų išmokėjimo, tokius kaip pinigų rinkos depozitai;e) "finansinės priemonės" reiškia įmonių akcijas ir kitus įmonių akcijoms prilyginamus vertybinius popierius, obligacijas ar kitas skolos priemonių formas, jeigu jos yra likvidžios kapitalo rinkose, bei bet kokius kitus vertybinius popierius, esančius normalioje apyvartoje ir suteikiančius teisę įsigyti tokių akcijų, obligacijų ar kitokių vertybinių popierių juos pasirašant, perkant ar apsikeičiant arba suteikiančius teisę reikalauti išmokėti pinigus (išskyrus mokėjimo priemones), įskaitant kolektyvinio investavimo įmonių investicinius vienetus, pinigų rinkos priemones ir reikalavimo teises į ar susijusius su bet kuriuo iš pirmiau išvardytų;f) "atitinkami finansiniai įsipareigojimai" reiškia tokius įsipareigojimus, kuriuos užtikrina susitarimas dėl finansinio įkaito ir kurie suteikia teisę reikalauti išmokėti pinigus ir (arba) pateikti finansines priemones.Atitinkami finansiniai įsipareigojimai gali būti sudaryti iš arba į juos gali būti įtraukta:i) dabartiniai ar ateities, faktiški ar galimi arba numatomi įsipareigojimai (įskaitant įsipareigojimus, atsirandančius pagal pagrindinę sutartį ar panašų susitarimą);ii) reikalavimo teisės, kurias įkaito davėjas turi į kitą, nei įkaito gavėjas, asmenį; arbaiii) specifinio tipo ar rūšies įsipareigojimai, kurie gali kilti kartas nuo karto;g) "įkaitas nematerialiais vertybiniais popieriais" reiškia tokį pagal finansinį įkeitimo susitarimą pateiktą finansinį įkaitą, kuris sudarytas iš tokių finansinių priemonių, nuosavybė į kuriuos liudijama įrašais registre ar sąskaitoje, kurią valdo arba tarpininkas, arba ji valdoma tarpininko vardu;h) "atitinkama sąskaita" reiškia, kalbant apie įkaitą nematerialiais vertybiniais popieriais, kuris yra susitarimo dėl finansinio įkaito dalykas, registrą ar sąskaitą, kuriuos gali valdyti įkaito gavėjas ir kuriuose įrašus daro tas, kuris duoda įkaitą to įkaito gavėjui;i) "lygiavertis įkaitas":i) pinigų atveju reiškia tos pačios pinigų sumos ta pačia valiuta mokėjimą;ii) finansinių priemonių atveju reiškia to paties emitento ar skolininko finansines priemones, sudarančias tos pačios emisijos ar rūšies dalį ir esančias tos pačios nominalios vertės, ta pačia valiuta ir taip pat apibūdinamas, arba tais atvejais, kai susitarimas dėl finansinio įkaito numato kito turto perdavimą dėl kokio nors įvykio, susijusio su finansiniam įkaitui pateiktomis finansinėmis priemonėmis arba paveikiančio kaip jos, tą kitą turtą;j) "likvidavimo procedūra" reiškia kolektyvinį procesą, apimantį turto realizavimą ir atitinkamą gautų įplaukų paskirstymą kreditoriams, akcininkams ar nariams, kuris apima bet kokį administracinių ar teisminių institucijų įsikišimą, įskaitant ir tuos atvejus, kai kolektyvinė teismo byla yra nutraukiama šalims susitarus ar dėl kitos analogiškos priemonės, neatsižvelgiant į tai, ar jos kyla dėl nemokumo, ar yra savanoriškos arba privalomos;k) "reorganizavimo priemonės" reiškia tokias priemones, kurios apima administracinių ar teisminių institucijų įsikišimą ir kuriomis numatoma išsaugoti ar atkurti finansinę būklę bei kurios paveikia anksčiau buvusias trečiųjų šalių teises, įskaitant, bet neapribojant priemonių, apimančių mokėjimų sustabdymą, priverstinio vykdymo priemonių sustabdymą ar reikalavimų sumažinimą;l) "priverstinis vykdymas" reiškia esminį sutarties pažeidimą ar kitą panašų tarp šalių sutartą įvykį, kuriam kilus, pagal susitarimą dėl finansinio įkaito ar įstatymo nustatyta tvarka įkaito gavėjas įgyja teisę įgyvendinti atitinkamą finansinį įkeitimą arba įsigalioja tarpusavio užskaitos sąlyga;m) "teisė naudotis" reiškia įkaito gavėjo teisę naudotis ir disponuoti pagal susitarimą dėl finansinio įkaito pateiktu finansiniu įkaitu kaip to įkaito savininkui pagal susitarimą dėl finansinio įkaito, kaip prievolės įvykdymo užtikrinimo;n) "tarpusavio užskaita suėjus terminui" reiškia susitarimo dėl finansinio įkaito ar tokio susitarimo, kurio dalimi yra susitarimas dėl finansinio įkaito, sąlygą arba, jei tokios sąlygos nėra, teisės aktų nustatytą taisyklę, pagal kurią, atsiradus priverstinio vykdymo įvykiui, per atsiskaitymų tinklą ar priešpriešiniu reikalavimu arba kitaip:i) nesuėję šalių įsipareigojimų įvykdymo terminai yra pagreitinami taip, kad įsipareigojimai laikomi vykdytinais nedelsiant ir išreiškiami kaip įsipareigojimas sumokėti sumą, reiškiančią dabartinę apskaičiuotą įsipareigojimų vertę, arba yra nutraukiami ir pakeičiami įsipareigojimu sumokėti tokią sumą; ir (arba)ii) įvertinama, kiek viena šalis turi mokėti kitai šaliai pagal tokius įsipareigojimus, o sąskaitos likučiui lygi tarpusavio užskaitos suma yra mokėtina tos šalies, kuri yra skolinga kitai šaliai didesnę sumą.2. Šioje direktyvoje nuorodos į pateiktą finansinį įkaitą arba į finansinio įkaito pateikimą prilygsta nuorodoms į tą finansinį įkaitą, kuris buvo duotas, perduotas, laikomas, užregistruotas ar kitais būdais priskirtas tam, kad būtų įkaito gavėjo ar asmens, veikiančio įkaito gavėjo vardu, valdomas ar kontroliuojamas. Visos substitucijos teisės ar teisė atsiimti finansinio įkaito perteklių finansinio įkaito davėjo naudai nepažeidžia finansinio įkaito, pateikto įkaito gavėjui, kaip numatyta šioje direktyvoje.3. Šioje direktyvoje nuoroda į žodį "raštu" apima įrašymą elektroninių priemonių ar kitokių ilgalaikių laikmenų pagalba.3 straipsnisFormos reikalavimai1. Valstybė narė nereikalauja, kad susitarimo dėl finansinio įkaito sudarymas, galiojimas, tinkamumas, įgyvendinamumas ar leistinumas kaip įrodymo arba finansinio įkaito pateikimas pagal susitarimą dėl finansinio įkaito būtų priklausomas nuo kurio nors formalaus akto veikimo.2. Šio straipsnio 1 dalis nepažeidžia šios direktyvos taikymo finansiniam įkaitui, jei tik jis buvo pateiktas ir jei toks pateikimas gali būti įrodytas raštu, ir jei susitarimas dėl finansinio įkaito gali būti įrodytas raštu ar kitu lygiaverčiu teisiniu būdu.4 straipsnisSusitarimo dėl finansinio įkaito vykdymas1. Valstybės narės užtikrina, kad, kilus vykdymo įvykiui, įkaito gavėjas galės realizuoti bet kokį finansinį įkaitą, pateiktą pagal sutartį, ir, priklausomai nuo sutartų sąlygų, įgyvendinti susitarimą dėl finansinio įkaito, kaip prievolės įvykdymo užtikrinimo, šiais būdais:a) finansines priemones parduodant ar pasiimant nuosavybėn ir, įskaitant jų vertę arba panaudojant jų vertę apmokėti skoloms, kylančioms iš atitinkamų finansinių įsipareigojimų;b) pinigus įskaitant ar panaudojant juos apmokėti skoloms, kylančioms iš atitinkamų finansinių įsipareigojimų.2. Paėmimas nuosavybėn įmanomas tik tada, jeigu:a) šalys dėl to yra susitarusios susitarime dėl finansinio įkaito, kaip prievolių įvykdymo užtikrinimo; irb) susitarime dėl finansinio įkaito, kaip prievolių įvykdymo užtikrinimo, šalys yra susitarusios dėl finansinių priemonių vertės nustatymo.3. Valstybės narės, neleidžiančios taikyti paėmimo nuosavybėn 2002 m. birželio 27 d., nėra įpareigojamos jo pripažinti.Jei valstybės narės pasinaudoja šia galimybe, jos turi apie tai pranešti Komisijai, kuri savo ruožtu apie tai praneša visoms kitoms valstybėms narėms.4. Šio straipsnio 1 dalyje minėti finansinio įkaito realizavimo būdai, priklausomai nuo susitarime dėl finansinio įkaito sutartų sąlygų, negali būti vykdomi netenkinant tokių reikalavimų:a) apie ketinimą parduoti turėjo būti pranešta iš anksto;b) pardavimo sąlygos turi būti patvirtintos teismo, valstybės pareigūno ar kito asmens;c) turi būti parduota viešame aukcione ar kitokiu nustatytu būdu; arbad) turi būti pasibaigęs papildomas laikotarpis.5. Valstybės narės turi užtikrinti, kad susitarimas dėl finansinio įkaito gali būti vykdomas nustatytomis sąlygomis, nepaisant įkaito davėjo ar įkaito gavėjo likvidavimo ar reorganizavimo proceso pradėjimo ar tęsimo.6. Šis ir 5, 6 bei 7 straipsniai nepažeidžia jokių nacionalinės teisės reikalavimų, pagal kuriuos finansinio įkaito pardavimas ar įkainojimas ir atitinkamų finansinių įsipareigojimų apskaičiavimas turi būti vykdomas komerciškai pagrįstais būdais.5 straipsnisTeisė naudotis finansiniu įkaitu pagal susitarimus dėl finansinio įkaito, kaip prievolės įvykdymo užtikrinimo1. Valstybės narės užtikrina, kad tuo atveju, jeigu susitarimas dėl finansinio įkaito, kaip prievolės įvykdymo užtikrinimo, tai numato ir ta apimtimi, kiek susitarimas tai leidžia, įkaito gavėjas turi teisę naudotis finansiniu įkaitu, pateiktu pagal susitarimą dėl finansinio įkaito, kaip prievolių įvykdymo užtikrinimo.2. Jeigu įkaito gavėjas naudojasi naudojimosi teise, jam tenka įsipareigojimas perduoti lygiavertį įkaitą, kuris pakeistų pradinį finansinį įkaitą, ne vėliau kaip tą dieną, kai atsiranda atitinkamų finansinių įsipareigojimų, kuriuos numato susitarimas dėl finansinio įkaito, kaip prievolių įvykdymo užtikrinimo.Alternatyviai atitinkamų finansinių įsipareigojimų įvykdymo dieną įkaito gavėjas turi arba perduoti lygiavertį finansinį įkaitą, arba, jeigu tai numato ir tuo mastu, kurį numato susitarimas dėl finansinio įkaito, kaip prievolių įvykdymo užtikrinimo, įskaityti atitinkamą finansinio įkaito vertę arba panaudoti ją atleidžiant nuo atitinkamų finansinių įsipareigojimų.3. Lygiavertis finansinis įkaitas, perduotas atleidžiant nuo 2 dalies pirmojoje pastraipoje nurodytų finansinių įsipareigojimų, turi būti susijęs su tuo pačiu susitarimu dėl finansinio įkaito, kaip prievolių įvykdymo užtikrinimo, kuris buvo sudarytas dėl pradinio finansinio įkaito, ir turi būti laikoma, kad buvo pateiktas pagal susitarimą dėl finansinio įkaito, kaip prievolių įvykdymo užtikrinimo, tuo pačiu metu, kaip ir iš pradžių pateiktas pradinis finansinis įkaitas.4. Valstybės narės užtikrina, kad tas faktas, jog įkaito gavėjas naudojasi finansiniu įkaitu pagal šį straipsnį, nepadaro negaliojančiomis ar neįgyvendinamomis įkaito gavėjo teisių pagal susitarimą dėl finansinio įkaito, kaip prievolių įvykdymo užtikrinimo, įkaito gavėjo perduoto atleidžiant nuo įsipareigojimų, kaip tai aprašyta 2 dalies pirmojoje pastraipoje.5. Jei priverstinio vykdymo įvykis kyla tuo metu, kai 2 dalies pirmojoje pastraipoje aprašytas įsipareigojimas dar neįvykdytas, įsipareigojimas gali tapti tarpusavio užskaitos objektu.6 straipsnisSusitarimų dėl finansinio įkaito, pagal kuriuos perleidžiama nuosavybės teisė, pripažinimas1. Valstybės narės užtikrina, kad susitarimas dėl finansinio įkaito, pagal kurį perleidžiama nuosavybės teisė, galėtų būti vykdomas jame numatytomis sąlygomis.2. Jei priverstinio vykdymo įvykis kyla tuo metu, kai bet kuris įkaito gavėjo įsipareigojimas perduoti lygiavertį finansinį įkaitą pagal susitarimą dėl finansinio įkaito, pagal kurį perleidžiama nuosavybės teisė, dar neįvykdytas, įsipareigojimas gali tapti tarpusavio užskaitos objektu.7 straipsnisTarpusavio užskaitų suėjus terminui pripažinimas1. Valstybės narės užtikrina, kad tarpusavio užskaitos suėjus terminui galėtų vykti numatytomis sąlygomis:a) nepaisant to, kad yra prasidėjęs ar tęsiasi įkaito davėjo ar (ir) įkaito gavėjo likvidavimo procesas ar reorganizacinės priemonės; ir (arba)b) nepaisant jokio tikslinio paėmimo nuosavybėn, teisminio ar kitokio priskyrimo ar atsisakymo tokių teisių ar dėl jų.2. Valstybės narės užtikrina, kad tarpusavio užskaitos suėjus terminui atlikimas nepriklausytų nuo jokių 4 straipsnio 4 dalyje minėtų reikalavimų, nebent jei šalys susitaria kitaip.8 straipsnisTam tikros netaikomos nemokumo sąlygos1. Valstybės narės užtikrina, kad susitarimas dėl finansinio įkaito, taip pat finansinio įkaito pateikimas pagal tokį susitarimą, negalėtų būti paskelbtas negaliojančiu ar niekiniu arba būti panaikintas vien tuo pagrindu, kad susitarimas dėl finansinio įkaito buvo sudarytas ar finansinis įkaitas buvo pateiktas:a) tą dieną, kai buvo pradėta likvidavimo byla ar reorganizavimo priemonės, tačiau prieš atsirandant įsakymui ar potvarkiui dėl tokio įvykio pradžios; arbab) per nurodytą ar nuoroda apibrėžtą laikotarpį iki tokios bylos ar priemonių pradžios arba nurodant, kad rengiamas įsakymas ar potvarkis arba imamasi kitų veiksmų, arba atsiradus kokiam nors kitam įvykiui tokios bylos ar priemonių metu.2. Valstybės narės užtikrina, kad tais atvejais, kai susitarimas dėl finansinio įkaito buvo sudarytas ar atitinkamas finansinis įsipareigojimas arba finansinis įkaitas pateikiamas likvidavimo bylos ar reorganizavimo priemonių dieną, tačiau jau prasidėjus minėtoms priemonėms, toks susitarimas juridiškai įsigalioja ir yra privalomas trečiosioms šalims tada, jei įkaito gavėjas gali įrodyti, kad jis nežinojo ar neturėjo žinoti apie likvidavimo bylos ar reorganizavimo priemonių pradžią.3. Tais atvejais, kai susitarimas dėl finansinio įkaito numato:a) pareigą pateikti finansinį įkaitą ar papildomą finansinį įkaitą atsižvelgiant į finansinio įkaito vertę arba atitinkamų finansinių įsipareigojimų pokyčius; arbab) teisę atsiimti finansinį įkaitą, substitucijos ar mainų būdu pateikiant iš esmės tos pačios vertės finansinį įkaitą,valstybės narės užtikrina, kad finansinio įkaito pateikimas, papildomo finansinio įkaito pateikimas arba finansinio įkaito substitucija ar pakeitimas pagal tokią pareigą ar teisę neturi būti laikomas negaliojančiu ar naikintinu, ar niekiniu, vien tik tuo pagrindu, kad:i) toks pateikimas buvo padarytas tą dieną, kai prasidėjo likvidavimo procesas ar buvo pradėtos taikyti reorganizavimo priemonės, bet iki to laiko, kai atsirado įsakymas ar potvarkis dėl tokių veiksmų pradžios arba per nurodytą ar tam tikra nuoroda apibrėžtą laikotarpį iki to laiko, kai prasidėjo likvidavimo procesas ar reorganizavimo priemonės, arba nurodant, kad rengiamas įsakymas ar potvarkis arba imamasi kokių nors veiksmų, arba atsiradus kokiam nors kitam įvykiui dėl tokios bylos ar priemonių; ir (arba)ii) atitinkami finansiniai įsipareigojimai atsirado prieš pateikiant finansinį įkaitą, papildomą finansinį įkaitą ar prieš finansinio įkaito substitucijos ar pakeitimo dieną.4. Nepažeidžiant šio straipsnio 1, 2 ir 3 dalies nuostatų, ši direktyva neliečia bendrų nacionalinės bankroto teisės taisyklių dėl 1 dalies b punkte ir 3 dalies i punkte nurodytu laikotarpiu sudarytų sandorių negaliojimo.9 straipsnisTeisės aktų kolizijos1. Visi klausimai, susiję su nematerialiųjų vertybinių popierių įkeitimu, kylantys dėl 2 dalyje aprašytų dalykų, turi būti sprendžiami pagal tos šalies, kurioje yra tvarkoma atitinkama sąskaita, teisę. Nuoroda į šalies teisę atitinka nuorodą į jos vietinius teisės aktus, nepaisant jokių kitų taisyklių, pagal kurias sprendžiant atitinkamą klausimą turėtų būti daroma nuoroda į kitos šalies teisę.2. Šio straipsnio 1 dalyje minėti dalykai yra:a) nematerialiųjų vertybinių popierių teisinė prigimtis ir nuosavybės teisės poveikis;b) reikalavimai, keliami susitarimui dėl finansinio įkaito, susijusio su įkaitu nematerialiaisiais vertybiniais popieriais, sudarymui ir įkaito nematerialiaisiais vertybiniais popieriais pateikimui pagal tokį susitarimą, o bendresne prasme veiksmų, būtinų atlikti, kad toks susitarimas ir įkaito pateikimas būtų veikiantis trečiųjų šalių atžvilgiu, atlikimas;c) ar asmens nuosavybės teisė į ar interesas į tokį įkaitą nematerialiaisiais vertybiniais popieriais yra viršesni už arba priklauso nuo konkuruojančios nuosavybės teisės ar intereso, ar sąžiningai jie buvo įgyti;d) veiksmai, kurie būtini įkaitui nematerialiaisiais vertybiniais popieriais realizuoti, atsiradus reikalavimo įvykiui.10 straipsnisKomisijos ataskaitaNe vėliau kaip iki 2006 m. gruodžio 27 d. Komisija pateikia Europos Parlamentui ir Tarybai ataskaitą dėl šios direktyvos, ypač dėl jos 1 straipsnio 3 dalies, 4 straipsnio 3 dalies ir 5 straipsnio vykdymo, prie kurios prireikus pridedami teikiami svarstyti siūlymai.11 straipsnisĮgyvendinimasValstybės narės įstatymais ir kitais teisės aktais įtvirtina nuostatas, kurių reikia, kad šios direktyvos būtų pradėta laikytis ne vėliau kaip nuo 2003 m. gruodžio 27 d. Apie tai jos nedelsdamos praneša Komisijai.Valstybės narės, tvirtindamos šias priemones, daro jose nuorodą į šią direktyvą arba tokia nuoroda daroma jas oficialiai skelbiant. Nuorodos darymo tvarką nustato valstybės narės.12 straipsnisĮsigaliojimasŠi direktyva įsigalioja jos paskelbimo Europos Bendrijų oficialiajame leidinyje dieną.13 straipsnisAdresataiŠi direktyva skirta valstybėms narėms.Priimta Briuselyje, 2002 m. birželio 6 d.Europos Parlamento varduPirmininkasP. CoxTarybos varduPirmininkasA. M. Birulés Y Bertrán[1] OL C 180 E, 2001 6 26, p. 312.[2] OL C 196, 2001 7 12, p. 10.[3] OL C 48, 2002 2 21, p. 1.[4] 2001 m. gruodžio 13 d. Europos Parlamento nuomonė (dar nepaskelbta Oficialiajame leidinyje), 2002 m. kovo 5 d. Tarybos bendroji pozicija (dar nepaskelbta Oficialiajame leidinyje) ir 2002 m. gegužės 15 d. Europos Parlamento sprendimas.[5] OL L 166, 1998 6 11, p. 45.[6] OL L 125, 2001 5 5, p. 15.[7] OL L 110, 2001 4 20, p. 28.[8] OL L 160, 2000 6 30, p. 1.[9] OL L 126, 2000 5 26, p. 1. Direktyva su paskutiniais pakeitimais, padarytais Direktyva 2000/28/EB (OL L 275, 2000 10 27, p. 37).[10] OL L 141, 1993 6 11, p. 27. Direktyva su paskutiniais pakeitimais, padarytais Europos Parlamento ir Tarybos direktyva 2000/64/EB (OL L 290, 2000 11 17, p. 27).[11] OL L 228, 1992 8 11, p. 1. Direktyva su paskutiniais pakeitimais, padarytais Europos Parlamento ir tarybos direktyva 2000/64/EB.[12] OL L 360, 1992 12 9, p. 1. Direktyva su paskutiniais pakeitimais, padarytais Europos Parlamento ir Tarybos direktyva 2000/64/EB.[13] OL L 375, 1985 12 31, p. 3. Direktyva su paskutiniais pakeitimais, padarytais Europos Parlamento ir Tarybos direktyva 2001/108/EB (OL L 41, 2002 2 13, p. 35).[14] OL L 193, 1983 7 18, p. 1. Direktyva su paskutiniais pakeitimais, padarytais Europos Parlamento ir Tarybos direktyva 2001/65/EB (OL L 283, 2001 10 27, p. 28).--------------------------------------------------