title: 2003 m. lapkričio 17 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyva 2003/98/EB dėl viešojo sektoriaus informacijos pakartotinio naudojimo

text:
Svarbus teisinis pranešimas

|

32003L0098

Oficialusis leidinys L 345 , 31/12/2003 p. 0090 - 0096

		Europos Parlamento ir Tarybos direktyva 2003/98/EB2003 m. lapkričio 17 d.dėl viešojo sektoriaus informacijos pakartotinio naudojimoEUROPOS PARLAMENTAS IR EUROPOS SĄJUNGOS TARYBA,atsižvelgdami į Europos bendrijos sutartį, ypač į jos 95 straipsnį,atsižvelgdami į Komisijos pasiūlymą [1],atsižvelgdami į Europos ekonomikos ir socialinių reikalų komiteto nuomonę [2],atsižvelgdami į Regionų komiteto nuomonę [3],laikydamiesi Sutarties 251 straipsnyje nustatytos tvarkos [4],kadangi:(1) Sutartis numato vidaus rinkos ir sistemos, užtikrinančios, kad konkurencija vidaus rinkoje nebūtų iškraipoma, sukūrimą. Taisyklių ir praktikos valstybėse narėse, susijusių su viešojo sektoriaus informacijos naudojimu, derinimas padeda siekti šių tikslų.(2) Perėjimas prie informacijos ir žinių visuomenės turi įtakos kiekvieno Bendrijos piliečio gyvenimui, inter alia, sudarydamas sąlygas naudotis naujais informacijos prieigos ir gavimo būdais.(3) Skaitmeninis turinys šioje raidoje vaidina svarbų vaidmenį. Turinio kūrimas pastaraisiais metais davė postūmį greitai kurtis darbo vietoms, ir ši tendencija išlieka. Dauguma šių darbo vietų buvo sukurtos mažose įsikuriančiose įmonėse.(4) Viešasis sektorius renka, sudaro, atgamina ir platina daugybę įvairios informacijos daugelyje veiklos sričių, pavyzdžiui, socialinės, ekonomikos, geografijos, orų, turizmo, verslo, patentų ir švietimo informacijos srityse.(5) Vienas iš pagrindinių vidaus rinkos sukūrimo tikslų yra sukurti sąlygas, skatinančias Bendrijos masto paslaugų plėtojimą. Viešojo sektoriaus informacija yra svarbi pirminė medžiaga skaitmeninio turinio produktams bei paslaugoms ir turi pati tapti netgi dar svarbesniu turinio šaltiniu bevielio turinio paslaugų plėtojimui. Plati tarptautinė geografinė aprėptis taip pat bus svarbus veiksnys šiame kontekste. Platesnės galimybės pakartotinai panaudoti viešojo sektoriaus informaciją turėtų, inter alia, sudaryti palankias sąlygas Europos bendrovėms išnaudoti jo potencialą ir prisidėti prie ekonomikos augimo ir darbo vietų kūrimo.(6) Valstybėse narėse yra dideli taisyklių ir praktikos, susijusios su viešojo sektoriaus informacijos šaltinių naudojimu, skirtumai, kurie sudaro kliūtis šio pagrindinio dokumentų ištekliaus visaverčiam ekonominiam potencialui atskleisti. Tradicinė praktika viešojo sektoriaus institucijose naudojant viešojo sektoriaus informaciją vystėsi labai skirtingais keliais. Į tai turėtų būti atsižvelgiama. Dėl to turėtų būti imamasi minimalaus nacionalinių taisyklių ir viešojo sektoriaus dokumentų pakartotinio naudojimo praktikų derinimo tais atvejais, kai nacionalinių teisės aktų ir praktikų skirtumai arba aiškumo stygius trukdo sklandžiai funkcionuoti vidaus rinkai ir tinkamai informacinės visuomenės raidai Bendrijoje.(7) Be to, nesant minimalaus suderinimo Bendrijos lygmeniu, teisės aktų leidyba nacionaliniu lygmeniu, kuri jau pradėta daugelyje valstybių narių siekiant reaguoti į technologijų iššūkius, galėtų netgi sukelti dar didesnius skirtumus. Tokių teisės aktų skirtumai ir neapibrėžtumas taps dar reikšmingesni tolesnėje informacinės visuomenės raidoje, o ji vis labiau naudojasi informacija, peržengdama valstybių sienas.(8) Bendras reikalavimų, reglamentuojančių pakartotinį viešojo sektoriaus dokumentų naudojimą, pamatas yra reikalingas norint užtikrinti sąžiningas, proporcingas ir nediskriminuojančias tokios informacijos pakartotinio naudojimo sąlygas. Viešojo sektoriaus institucijos renka, sudaro, atgamina ir platina dokumentus, kad atliktų savo visuomenines užduotis. Tokių dokumentų naudojimas dėl kitų priežasčių jau yra pakartotinis naudojimas. Valstybių narių politika gali siekti daugiau negu šioje direktyvoje nustatyti minimalūs standartai, šitaip leisdama platesnį pakartotinį naudojimą.(9) Šioje direktyvoje nenustatyta pareiga leisti pakartotinį dokumentų naudojimą. Valstybės narės ar atitinkama viešojo sektoriaus institucija turės nuspręsti leisti ar neleisti pakartotinį naudojimą. Ši direktyva turėtų būti taikoma dokumentams, kurie padaromi prieinamais pakartotiniam naudojimui, kai viešojo sektoriaus institucijos licencijuoja, parduoda, platina informaciją, ja keičiasi ar ją skelbia. Siekiant išvengti kryžminių subsidijų, pakartotinis naudojimas turėtų apimti tolesnį dokumentų naudojimą pačioje organizacijoje veiklai, kuri nepriklauso viešųjų uždavinių sričiai. Viešųjų uždavinių sričiai nepriklausančią veiklą paprastai sudaro tiekimas dokumentų, kurie yra sudaromi ir už kuriuos imamas mokestis išimtinai komerciniu pagrindu ir konkuruojant su kitais rinkos dalyviais. Sąvokos "dokumentas" apibrėžimu nesiekiama aprėpti kompiuterinių programų. Direktyva remiasi esamais prieigos režimais valstybėse narėse ir nekeičia nacionalinių prieigos prie dokumentų taisyklių. Ji netaikoma tiems atvejams, kuriais piliečiai ar bendrovės pagal atitinkamą prieigos režimą gali gauti dokumentą tik tuo atveju, jei jie gali įrodyti konkretų interesą. Bendrijos lygmeniu Europos Sąjungos pagrindinių teisių chartijos 41 (teisė į gerą administravimą) ir 42 straipsniai pripažįsta kiekvieno Sąjungos piliečio ir kiekvieno fizinio ar juridinio asmens, gyvenančio ar turinčio registruotą būstinę valstybėje narėje, teisę susipažinti su Europos Parlamento, Tarybos ir Komisijos dokumentais. Viešojo sektoriaus institucijos turėtų būti skatinamos naudotis jų turimais dokumentais pakartotiniam naudojimui. Viešojo sektoriaus institucijos turėtų remti ir skatinti dokumentų, įskaitant oficialių teisės aktų leidybos ir administracinio pobūdžio tekstus, tai atvejais, kai viešojo sektoriaus institucija turi teisę leisti jų pakartotinį naudojimą.(10) Sąvokų "viešojo sektoriaus institucija" ir "viešosios teisės reglamentuojama įstaiga" apibrėžimai yra paimti iš viešųjų pirkimų direktyvų (92/50/EEB [5], 93/36/EEB [6], 93/37/EEB [7] ir 98/4/EB [8]. Šie apibrėžimai neapima valstybių įmonių.(11) Ši direktyva nustato labai bendrą termino "dokumentas" apibrėžimą, atitinkantį naujus pokyčius informacinėje visuomenėje. Jis apima bet kokį viešojo sektoriaus institucijų turimų aktų, faktų ar informacijos ir bet kokios tokių aktų, faktų ar informacijos kompiliacijos pateikimą bet kuriais būdais (raštu ant popieriaus arba laikomą elektronine forma ar kaip garso, vaizdo ar garso ir vaizdo įrašą). Viešojo sektoriaus institucijos turimas dokumentas yra dokumentas tais atvejais, kai ta viešojo sektoriaus institucija turi tiesę leisti jį pakartotinai panaudoti.(12) Terminas duoti atsakymą į pakartotinio naudojimo prašymus turėtų būti pagrįstas ir atitikti lygiavertį terminą prašymams susipažinti su dokumentu pagal atitinkamus prieigos režimus. Pagrįsti terminai visoje Sąjungoje skatins kurti naujus bendrus sudėtinius informacijos produktus ir paslaugas visos Europos mastu. Patenkinusios pakartotinio naudojimo prašymą, viešojo sektoriaus institucijos turėtų leisti tais dokumentais naudotis laiko atžvilgiu taip, kad būtų galima išnaudoti jų visą ekonominį potencialą. Tai itin svarbu dinamiškam turiniui (pvz., eismo duomenys), kurio ekonominė vertė priklauso nuo neatidėliotino informacijos prieinamumo ir nuolatinio atnaujinimo. Jei naudojama licencija, savalaikis dokumentų prieinamumas gali būti aptariamas kaip licencijos sąlyga.(13) Pakartotinio naudojimo galimybės gali būti gerinamos ribojant būtinumą rašytinius dokumentus keisti skaitmeniniais arba sudaryti skaitmenines rinkmenas, kad jie būtų tarpusavyje suderinami. Dėl to viešojo sektoriaus institucijos turėtų leisti naudotis dokumentais bet kuria parengtine forma ar kalba elektroninėmis priemonėmis tais atvejais, kai įmanoma ir tikslinga. Viešojo sektoriaus institucijos turėtų palankiai žiūrėti į prašymus dėl ištraukų iš esamų dokumentų, kai norint patenkinti tokį prašymą tereikia atlikti paprastą veiksmą. Tačiau viešojo sektoriaus institucijos neprivalėtų teikti ištraukos iš dokumento tais atvejais, kai tai susiję su neproporcingai didelėmis pastangomis. Siekdamos sudaryti palankias sąlygas pakartotiniam naudojimui, viešojo sektoriaus institucijos turėtų daryti savo pačių dokumentus prieinamus tokia forma, kuri kiek įmanoma ir tikslinga nepriklausytų nuo specialios programinės įrangos naudojimo. Kur įmanoma ir tikslinga, viešojo sektoriaus institucijos turėtų atsižvelgti į dokumentų pakartotinio naudojimo galimybes neįgaliems žmonėms.(14) Tais atvejais, kai imamas atlyginimas, bendros pajamos neturėtų viršyti bendrų dokumentų rinkimo, sudarymo, atgaminimo ir platinimo išlaidų kartu su investicijų grąža, prireikus deramai atsižvelgiant į viešojo sektoriaus institucijos savarankiško finansavimo reikalavimus. Sudarymas apima kūrimą ir sisteminį tvarkymą, o platinimas gali taip pat apimti naudotojo rėmimą. Išlaidų susigrąžinimas kartu su derama investicijų grąža, derinami su taikytinais apskaitos principais ir tinkamu atitinkamos viešojo sektoriaus institucijos išlaidų apskaičiavimo metodu, sudaro viršutinę atlyginimo ribą, kad būtų užkirstas kelias pernelyg didelėms kainoms. Viršutinė atlyginimo riba, nustatyta šioje direktyvoje, neatmeta valstybių narių ar viešojo sektoriaus institucijų teisės taikyti mažesnį atlyginimą ar apkritai jo netaikyti, o valstybės narės turėtų skatinti viešojo sektoriaus institucijas, kad dokumentai būtų prieinami už atlyginimą, kuris neviršija dokumentų atgaminimo ir platinimo ribinių kaštų.(15) Užtikrinimas, kad viešojo sektoriaus dokumentų pakartotinio naudojimo sąlygos būtų aiškios ir viešai žinomos, yra išankstinė Bendrijos informacijos rinkos plėtros sąlyga. Dėl to visos dokumentų pakartotiniam naudojimui keliamos sąlygos turėtų būti aiškios potencialiems naudotojams. Valstybės narės turėtų skatinti, jei reikia, internetu prieinamų dokumentų indeksų kūrimą, kad sudarytų palankias sąlygas pakartotinio naudojimo prašymams tenkinti. Pakartotinio dokumentų naudojimo prašytojai turėtų būti informuojami apie teisės gynimo būdus, susijusius su sprendimais ar praktiką, turinčią jiems poveikį. Tai turi būti svarbu ypač mažoms ir vidutinėms įmonėms, kurios gali būti nesusipažinusios su sąveikomis su viešojo sektoriaus institucijomis iš kitų valstybių narių ir atitinkamais teisės gynimo būdais.(16) Visų viešojo sektoriaus disponuojamų ir, apskritai, prieinamų dokumentų - ne tik susijusių su politiniu procesu, bet ir su teisiniu ir administraciniu procesu - viešinimas yra esminė priemonė plėsti teisę žinoti, kuri yra pagrindinis demokratijos principas. Šis tikslas yra taikytinas visų lygmenų institucijoms - vietinėms, nacionalinėms ar tarptautinėms.(17) Kai kuriais atvejais pakartotinis dokumentų naudojimas vyks nesitariant dėl licencijos. Kitais atvejais bus išduodama licencija, nustatanti licencijos turėtojui pakartotinio naudojimo sąlygas, susijusias, pavyzdžiui, su atsakomybės klausimais, tinkamo dokumentų naudojimo, nekeitimo garantavimo ir šaltinio nurodymo klausimais. Jei viešojo sektoriaus institucijos licencijuoja pakartotinį dokumentų naudojimą, licencijos sąlygos turėtų būti sąžiningos ir skaidrios. Standartinės licencijos, kurios turi būti prieinamos internetu, taip pat šiuo atžvilgiu gali vaidinti svarbų vaidmenį. Dėl to valstybės narės turėtų numatyti galimybę gauti standartines licencijas.(18) Jei kompetentinga institucija nusprendžia daugiau nebeteikti tam tikrų dokumentų pakartotiniam naudojimui arba šių dokumentų daugiau nebeatnaujinti, ji turėtų tuos sprendimus pirma pasitaikiusia proga skelbti viešai, jei įmanoma, elektroninėmis priemonėmis.(19) Pakartotinio naudojimo sąlygos turėtų būti nediskriminacinio pobūdžio panašioms pakartotinio naudojimo kategorijoms. Tai, pavyzdžiui, neturėtų užkirsti kelio viešojo sektoriaus institucijoms nemokamai keistis informacija, skirta naudoti viešiesiems uždaviniams, o iš kitų asmenų imti atlyginimą už tų pačių dokumentų pakartotinį naudojimą. Tai neturėtų užkirsti kelio ir nustatyti diferencijuotą atlyginimo politiką komerciniam ir nekomerciniam pakartotiniam naudojimui.(20) Nustatydamos pakartotinio dokumentų naudojimo principus, viešojo sektoriaus institucijos turėtų laikytis konkurencijos taisyklių, kiek įmanoma vengdamos išskirtinių susitarimų su privačiais partneriais. Tačiau norint teikti bendro ekonominio intereso paslaugą, išskirtinė viešojo sektoriaus dokumentų pakartotinio naudojimo teisė kartais gali būti būtina. Tai gali pasitaikyti tais atvejais, kai joks komercinis leidėjas, neturėdamas tokios išskirtinės teisės, nenori skelbti informacijos.(21) Ši direktyva turėtų būti įgyvendinama ir taikoma visiškai laikantis asmens duomenų apsaugos principų pagal 1995 m. spalio 24 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyvą 95/46/EB dėl asmenų apsaugos tvarkant asmenų duomenis ir laisvo tokių duomenų judėjimo [9].(22) Ši direktyva neturi poveikio trečiųjų šalių intelektinės nuosavybės teisėms. Siekiant išvengti abejonių, sąvoka "intelektinės nuosavybės teisės" apima tik autorių ir gretutines teises (įskaitant sui generis formų apsaugą). Ši direktyva netaikoma dokumentams, kuriems taikomos pramoninės nuosavybės teisės, pavyzdžiui, patentams, registruotiems dizainams ir prekės ženklams. Ši direktyva neturi poveikio viešojo sektoriaus institucijų intelektinės nuosavybės teisių buvimui ar turėjimui, nei kokiu nors būdu riboja naudojimąsi šiomis teisėmis už šia direktyva nustatytų ribų. Šia direktyva nustatytos pareigos turėtų būti taikomos tik tiek, kiek jos yra suderinamos su tarptautinių susitarimų dėl intelektinės nuosavybės teisių apsaugos, ypač Berno Konvencijos dėl literatūros ir meno kūrinių apsaugos (Berno konvencijos) ir Susitarimo dėl intelektinės nuosavybės teisių, susijusių su prekyba, aspektų (TRIPS susitarimo), nuostatomis. Tačiau viešojo sektoriaus institucijos turėtų naudotis savo autorių teisėmis taip, kad palengvintų pakartotinį naudojimą.(23) Priemonės, padedančios potencialiems pakartotiniems naudotojams rasti dokumentus, prieinamus pakartotiniam naudojimui, ir pakartotinio naudojimo sąlygos gali gerokai palengvinti viešojo sektoriaus dokumentų tarpvalstybinį naudojimą. Dėl to valstybės narės turėtų užtikrinti, kad būtų imtasi praktinio pobūdžio priemonių, padedančių pakartotiniems naudotojams ieškoti dokumentų, prieinamų pakartotiniam naudojimui. Tokių praktinio pobūdžio priemonių pavyzdžiai yra pagrindinių dokumentų (dokumentų, kurie yra arba gali būti plačiai pakartotinai naudojami) registrų sąrašai, prieinami internetu, ir portalinės svetainės, sujungtos su decentralizuotais registrų sąrašais.(24) Ši direktyva nepažeidžia 2001 m. gegužės 22 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyvos 2001/29/EB dėl autorių teisių ir gretutinių teisių informacinėje visuomenėje tam tikrų aspektų suderinimo [10] ir 1996 m. kovo 11 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyvos 96/9/EB dėl duomenų bazių teisinės apsaugos [11]. Ji aiškiai nusako sąlygas, kurių laikantis viešojo sektoriaus institucijos gali naudotis savo intelektinės nuosavybės teisėmis vidaus informacijos rinkoje leisdamos dokumentų pakartotinį naudojimą.(25) Kadangi siūlomos veiklos tikslų, būtent - lengvinti Bendrijos masto informacijos produktų ir paslaugų, grindžiamų viešojo sektoriaus dokumentais, kūrimą, įtvirtinti sąlygas, kad privačios bendrovės galėtų veiksmingai tarpvalstybiniu mastu naudoti viešojo sektoriaus dokumentus pridėtinę vertę turintiems informacijos produktams ir paslaugoms kurti, ir apriboti konkurencijos iškraipymus Bendrijos rinkoje, kurių valstybės narės negali pakankamai pasiekti, o dėl minėtos veiklos Bendrijai būdingo masto ir poveikio jie gali būti geriau pasiekti Bendrijos lygmeniu, Bendrija gali imtis priemonių pagal Sutarties 5 straipsnyje nustatytą subsidiarumo principą. Pagal tame straipsnyje nustatytą proporcingumo principą šia direktyva nesiekiama daugiau negu reikia tiems tikslams pasiekti. Šia direktyva siekiama minimalaus derinimo, šitaip išvengiant tarp valstybių narių esamų skirtumų tvarkant viešojo sektoriaus dokumentų pakartotinį naudojimą,PRIĖMĖ ŠIĄ DIREKTYVĄ:I SKYRIUSBENDROSIOS NUOSTATOS1 straipsnisDalykas ir taikymo sritis1. Ši direktyva nustato būtiniausias taisykles, reglamentuojančias esamų dokumentų, kuriais disponuoja valstybių narių viešojo sektoriaus institucijos, pakartotinį naudojimą ir tą naudojimą lengvinančias praktines priemones.2. Ši direktyva netaikoma:a) dokumentams, kurių teikimas yra veikla, nepriklausanti atitinkamų viešojo sektoriaus institucijų viešosios užduoties taikymo sričiai, kaip apibrėžta valstybės narės įstatymu ar kitomis privalomomis taisyklėmis, arba nesant tokių taisyklių, kaip apibrėžta pagal bendrą administracinę praktiką atitinkamoje valstybėje narėje;b) dokumentams, kuriems trečiosios šalys turi intelektinės nuosavybės teises;c) dokumentams, kurie yra neprieinami dėl prieigos tvarkos valstybėse narėse, įskaitant tuos, kurie neprieinami dėl:- nacionalinio saugumo (t. y. valstybės saugumo), gynybos ar visuomenės saugumo apsaugos,- statistikos ar komercinio konfidencialumo;d) dokumentams, kuriais disponuoja viešosios tarnybos transliuotojai ir jų filialai bei kitos institucijos ar jų filialai, veikiantys viešosios tarnybos transliavimo srityje;e) dokumentams, kuriais disponuoja švietimo ir mokslo įstaigos, tokios kaip mokyklos, universitetai, archyvai, bibliotekos ir mokslinių tyrimų dariniai, įskaitant atitinkamais atvejais organizacijas, įsteigtas mokslinių tyrimų rezultatams perduoti;f) dokumentams, kuriais disponuoja kultūros įstaigos, tokios kaip muziejai, bibliotekos, archyvai, orkestrai, operos, baleto ir kiti teatrai.3. Ši direktyva remiasi valstybėse narėse esama prieigos tvarka ir jos nepažeidžia. Ši direktyva netaikoma tais atvejais, kai piliečiai ar bendrovės turi įrodyti konkretų interesą pagal prieigos tvarką, kad galėtų susipažinti su dokumentais.4. Ši direktyva neturi jokio poveikio asmenų apsaugos lygiui tvarkant asmens duomenis pagal Bendrijos ir nacionalinės teisės nuostatas, konkrečiai kalbant, ji nepakeičia Direktyvoje 95/46/EB nustatytų pareigų ir teisių.5. Šia direktyva nustatytos pareigos taikomos tik tiek, kiek jos yra suderinamos su tarptautinių susitarimų dėl intelektinės nuosavybės teisių apsaugos, ypač su Berno konvencijos ir TRIPS susitarimo nuostatomis.2 straipsnisSąvokų apibrėžimaiŠioje direktyvoje taikomi šie sąvokų apibrėžimai:1) "viešojo sektoriaus institucija" - tai valstybės, regionų ar vietos valdžios institucijos, viešosios teisės reglamentuojamos įstaigos ir vienos ar kelių tokių valdžios institucijų arba vienos ar kelių tokių viešosios teisės reglamentuojamų įstaigų asociacijos;2) "viešosios teisės reglamentuojama įstaiga" - tai kiekviena įstaiga:a) įsteigta konkrečiu tikslu – tenkinti bendrojo intereso reikmes, neturinti nei pramoninės, nei komercinės veiklos požymių; irb) turinti juridinio asmens statusą; irc) finansuojama daugiausia valstybės, regionų ar vietos valdžios institucijų ar kitų viešosios teisės reglamentuojamų įstaigų; arba esanti tų įstaigų administracinėje priežiūroje, arba turinti administracinę, vadybos ar priežiūros valdybą, kurios daugiau kaip pusė narių yra paskirti valstybės, regionų ar vietos valdžios institucijų ar kitų viešosios teisės reglamentuojamų įstaigų;3) "dokumentas" - tai:a) bet koks turinys bet kokia forma (raštu ant popieriaus arba laikomas elektronine forma ar kaip garso, vaizdo ar garso ir vaizdo įrašas);b) bet kuri tokio turinio dalis;4) "pakartotinis naudojimas" - tai fizinių ar juridinių asmenų naudojimasis viešojo sektoriaus institucijų disponuojamais dokumentais komerciniams arba nekomerciniams tikslams, išskyrus pirminį tikslą pagal viešąją užduotį, kuriai dokumentai buvo parengti. Keitimasis dokumentais tarp viešojo sektoriaus institucijų vien tik atliekant savo viešąsias užduotis nėra laikomas pakartotiniu naudojimu.5) "asmens duomenys" - duomenys, apibūdinti Direktyvos 95/46/EB 2 straipsnio a punkte.3 straipsnisBendrasis principasValstybės narės užtikrina, kad tais atvejais, kai leidžiamas viešojo sektoriaus institucijų dokumentų pakartotinis naudojimas, šiuos dokumentus būtų galima pakartotinai naudoti komerciniams arba nekomerciniams tikslams laikantis III ir IV skyriuose nustatytų sąlygų. Kur įmanoma, dokumentai turi būti prieinami elektroninėmis priemonėmis.II SKYRIUSPAKARTOTINIO NAUDOJIMO PRAŠYMAI4 straipsnisPakartotinio naudojimo prašymų tvarkymui taikytini reikalavimai1. Viešojo sektoriaus institucijos pakartotinio naudojimo prašymus, kur įmanoma ir tinka, tvarko elektroninėmis priemonėmis ir daro dokumentą prieinamu prašytojui pakartotiniam naudojimui arba, jei reikia licencijos, galiausiai suteikia prašytojui licenciją per pagrįstą laikotarpį, kuris atitinka nustatytus prašymams susipažinti su dokumentais tvarkymo terminus.2. Tais atvejais, kai nėra nustatyti terminai ar kitos taisyklės, reglamentuojančios dokumentų pateikimą laiku atžvilgiu, viešojo sektoriaus institucijos tvarko prašymą ir pateikia prašytojui dokumentus pakartotinai naudoti, arba, jei reikia licencijos, galiausiai išduoda prašytojui licenciją per neilgesnį kaip 20 darbo dienų nuo prašymo gavimo laikotarpį. Šis laikotarpis gali būti pratęstas dar 20 darbo dienų dideliems ar sudėtingiems prašymams. Tokiais atvejais prašytojui per tris savaites nuo pirminio prašymo pranešama, kad reikia daugiau laiko jam tvarkyti.3. Priėmusios neigiamą sprendimą, viešojo sektoriaus institucijos prašytojui praneša atsisakymo motyvus, remdamosi tos valstybės narės prieigos tvarkos atitinkamomis nuostatomis arba nacionalinėmis nuostatomis, priimtomis pagal šią direktyvą, ypač pagal 1 straipsnio 2 dalies a, b ir c punktus arba 3 straipsnį. Tais atvejais, kai neigiamas sprendimas yra grindžiamas 1 straipsnio 2 dalies b punktu, viešojo sektoriaus institucija prideda nuorodą į fizinį ar juridinį asmenį, kuris yra teisių turėtojas, jei jis yra žinomas, arba kitais atvejais, į licencijos turėtoją, iš kurio atitinkamą medžiagą viešojo sektoriaus institucija yra gavusi.4. Kiekviename neigiamame sprendime nurodomi teisės gynimo būdai, jei prašytojas norėtų tą sprendimą apskųsti.5. Viešojo sektoriaus institucijoms, kurioms taikomi 1 straipsnio 2 dalies d, e ir f punktai, laikytis šio straipsnio reikalavimų nereikia.III SKYRIUSPAKARTINIO NAUDOJIMO SĄLYGOS5 straipsnisGalimos formos1. Viešojo sektoriaus institucijos leidžia naudotis savo dokumentais bet kuria parengtine forma ar kalba elektroninėmis priemonėmis, jei tik įmanoma ir tikslinga. Tai nereiškia, kad viešojo sektoriaus institucijos privalo kurti ar pritaikyti dokumentus taip, kad jie atitiktų prašymą, ir tai nereiškia, kad jos privalo teikti išrašus iš dokumentų tais atvejais, kai dėl to reikia neproporcingai didelių pastangų, neapsiribojančiu paprasta operacija.2. Remiantis šia direktyva, iš viešojo sektoriaus institucijų negali būti reikalaujama ir toliau teikti tam tikrą dokumentų rūšį, kad privati ar privataus sektoriaus organizacija galėtų pakartotinai naudoti tokius dokumentus.6 straipsnisAtlyginimo ėmimą reglamentuojantys principaiTais atvejais, kai imamas atlyginimas, bendros pajamos iš dokumentų teikimo ir leidimo juos pakartotinai naudoti neturi viršyti rinkimo, sudarymo, atgaminimo ir platinimo išlaidų kartu su pagrįsta investicijų grąža. Atlyginimas turėtų būti orientuotas į išlaidų padengimą per atitinkamą apskaitos laikotarpį ir apskaičiuojamas laikantis atitinkamoms viešojo sektoriaus institucijoms taikytinų apskaitos principų.7 straipsnisSkaidrumasBet kurios keliamos sąlygos ir standartinis atlyginimas už viešojo sektoriaus disponuojamų dokumentų pakartotinį naudojimą nustatomos iš anksto ir, jei įmanoma ir reikia, skelbiami elektroninėmis priemonėmis. Prireikus viešojo sektoriaus institucija nurodo paskelbto atlyginimo apskaičiavimo pagrindą. Atitinkama viešojo sektoriaus institucija taip pat nurodo, į kokius veiksnius atsižvelgiama apskaičiuojant atlyginimą netipiškais atvejais. Viešojo sektoriaus institucijos užtikrina, kad pakartotinio dokumentų naudojimo prašytojams būtų pranešama apie teisės gynimo būdus, susijusius su jiems poveikio turinčiais sprendimais ar praktika.8 straipsnisLicencijos1. Viešojo sektoriaus institucijos gali leisti pakartotinai naudoti dokumentus nekeldamos sąlygų arba gali taikyti sąlygas, jei reikia, išduodamos licenciją, susijusią su atitinkamais klausimais. Šios sąlygos neturi be reikalo riboti pakartotinio naudojimo galimybių ir neturi būti naudojamos konkurencijai riboti.2. Valstybės narės, kuriose naudojamos licencijos, užtikrina, kad standartinės licencijos viešojo sektoriaus dokumentų pakartotiniam naudojimui, kurios gali būti pritaikytos konkretiems licencijų prašymams, būtų prieinamos skaitmenine forma ir galėtų būti tvarkomos elektroniniu būdu. Valstybės narės skatina visas viešojo sektoriaus institucijas naudoti standartines licencijas.9 straipsnisPraktinio pobūdžio priemonėsValstybės narės užtikrina, kad būtų imtasi praktinio pobūdžio priemonių, lengvinančių pakartotiniam naudojimui prieinamų dokumentų paiešką, tokių kaip pagrindinių dokumentų registrų sąrašai, prieinami geriausiai internetu, ir portalai, sujungti su decentralizuotais registrų sąrašais.IV SKYRIUSNEDISKRIMINAVIMAS IR SĄŽININGA PREKYBA10 straipsnisNediskriminavimas1. Bet kuri pakartotiniam dokumentų naudojimui keliama sąlyga turi būti nediskriminuojanti lygiaverčių pakartotinio naudojimo kategorijų atžvilgiu.2. Jei viešojo sektoriaus institucija dokumentus pakartotinai naudoja kaip medžiagą savo komercinei veiklai, kuri nepriklauso jos viešųjų uždavinių taikymo sričiai, dokumentų teikimui tai veiklai taikomas tas pats atlyginimas ir kitos sąlygos, kaip ir kitiems naudotojams.11 straipsnisIšskirtinių susitarimų draudimas1. Pakartotinis dokumentų naudojimas yra atviras visiems potencialiems rinkos dalyviams, net jei vienas ar daugiau rinkos dalyvių jau pasinaudojo pridėtinės vertės produktais, pagrįstais tais dokumentais. Sutartys ar kiti susitarimai tarp dokumentais disponuojančių viešojo sektoriaus institucijų ir trečiųjų šalių nesuteikia išskirtinių teisių.2. Tačiau tais atvejais, kai išskirtinė teisė yra būtina viešojo intereso paslaugai, tokios išskirtinės teisės suteikimo pagrindo galiojimas yra reguliariai peržiūrimas ir visais atvejais peržiūrimas kas treji metai. Išskirtiniai susitarimai, sudaryti šiai direktyvai įsigaliojus, turi būti skaidrūs ir viešai skelbiami.3. Esami išskirtiniai susitarimai, kuriems negali būti taikoma išimtis pagal šio straipsnio 2 dalį, nutraukiami sutarčiai pasibaigus arba visais atvejais ne vėliau kaip iki 2008 m. gruodžio 31 d.V SKYRIUSBAIGIAMOSIOS NUOSTATOS12 straipsnisĮgyvendinimasValstybės narės priima įstatymus ir kitus teisės aktus, kurie, įsigalioję iki 2005 m. liepos 1 d., įgyvendina šią direktyvą. Jos apie tai nedelsdamos praneša Komisijai.Valstybės narės, tvirtindamos šias priemones, daro jose nuorodą į šią direktyvą arba tokia nuoroda daroma jas oficialiai skelbiant. Nuorodos darymo tvarką nustato valstybės narės.13 straipsnisPeržiūra1. Komisija iki 2008 m. liepos 1 d. atlieka šios direktyvos taikymo peržiūrą ir apie šios peržiūros rezultatus kartu su šios direktyvos keitimo pasiūlymais praneša Europos Parlamentui ir Tarybai.2. Peržiūros metu konkrečiai svarstoma šios direktyvos taikymo sritis ir poveikis, įskaitant viešojo sektoriaus institucijų dokumentų pakartotinio naudojimo padidėjimo mastą, įstatymų leidybos ir administracinio pobūdžio oficialių tekstų pakartotiniam naudojimui ir atlyginimui taikomų principų padarinius, taip pat tolesnes galimybes gerinti vidaus rinkos tinkamą funkcionavimą ir Europos turinio pramonės plėtojimą.14 straipsnisĮsigaliojimasŠi direktyva įsigalioja jos paskelbimo Europos Sąjungos oficialiajame leidinyje dieną.15 straipsnisAdresataiŠi direktyva skirta valstybėms narėms.Priimta Briuselyje, 2003 m. lapkričio 17 d.Parlamento varduPirmininkasP. CoxTarybos varduPirmininkasG. Alemanno[1] OL C 227 E, 2002 9 24, p. 382.[2] OL C 85, 2003 4 8, p. 25.[3] OL C 73, 2003 3 26, p. 38.[4] 2003 m. vasario 12 d. Europos Parlamento nuomonė (dar nepaskelbta Oficialiajame leidinyje), 2003 m. gegužės 26 d. Tarybos bendroji pozicija (OL C 159 E, 2003 7 8, p. 1) ir 2003 m. rugsėjo 25 d. Europos Parlamento pozicija (dar nepaskelbta Oficialiajame leidinyje). 2003 m. spalio 27 d. Tarybos sprendimas.[5] OL L 209, 1992 7 24, p. 1. Direktyva su paskutiniais pakeitimais, padarytais Komisijos direktyva 2001/78/EB (OL L 285, 2001 10 29, p. 1).[6] OL L 199, 1993 8 9, p. 1. Direktyva su paskutiniais pakeitimais, padarytais Komisijos direktyva 2001/78/EB.[7] OL L 199, 1993 8 9, p. 54. Direktyva su paskutiniais pakeitimais, padarytais Komisijos direktyva 2001/78/EB.[8] OL L 101, 1998 4 1, p. 1.[9] OL L 281, 1995 11 23, p. 31.[10] OL L 167, 2001 6 22, p. 10.[11] OL L 77, 1996 3 27, p. 20.--------------------------------------------------


title: 2006 m. lapkričio 20 d. Tarybos Direktyva 2006/103/EB dėl Bulgarijos ir Rumunijos stojimo adaptuojanti tam tikras direktyvas transporto politikos srityje

text:
20.12.2006

               LT

               Europos Sąjungos oficialusis leidinys

               L 363/344

         TARYBOS DIREKTYVA 2006/103/EB
   2006 m. lapkričio 20 d.
   dėl Bulgarijos ir Rumunijos stojimo adaptuojanti tam tikras direktyvas transporto politikos srityje
   EUROPOS SĄJUNGOS TARYBA,
   atsižvelgdama į Europos bendrijos steigimo sutartį,
   atsižvelgdama į Bulgarijos ir Rumunijos stojimo sutartį (1), ypač jos 4 straipsnio 3 dalį,
   atsižvelgdama į Bulgarijos ir Rumunijos stojimo aktą, ypač jo 56 straipsnį,
   atsižvelgdama į Komisijos pasiūlymą,
   kadangi:

               (1)

               pagal Stojimo akto 56 straipsnį, jeigu institucijų aktai po 2007 m. sausio 1 d. galios ir dėl stojimo būtina daryti jų adaptacijas, o būtinos adaptacijos nebuvo numatytos Stojimo akte arba jo prieduose, būtinus aktus turi priimti Taryba, nebent pirminį aktą priėmė Komisija;

               (2)

               konferencijos, kurioje buvo parengta Stojimo sutartis, Baigiamajame akte nurodoma, kad Aukštosios Susitariančiosios Šalys pasiekė politinį susitarimą dėl institucijų priimtų daugelio aktų adaptacijų, reikalingų dėl stojimo, o Tarybai ir Komisijai pasiūlyta priimti šias užbaigtas ir prireikus atnaujintas, atsižvelgiant į Sąjungos teisės raidą, adaptacijas prieš įstojimą;

               (3)

               todėl turėtų būti atitinkamai iš dalies pakeistos Direktyvos 82/714/EEB (2), 91/439/EEB (3), 91/440/EEB (4), 91/672/EEB (5), 92/106/EEB (6), 96/26/EB (7), 1999/37/EB (8), 1999/62/EB (9) ir 2003/59/EB (10),

         PRIĖMĖ ŠIĄ DIREKTYVĄ:
   1 straipsnis
   Direktyvos 82/714/EEB, 91/439/EEB, 91/440/EEB, 91/672/EEB, 92/106/EEB, 96/26/EB, 1999/37/EB, 1999/62/EB ir 2003/59/EB iš dalies keičiamos taip, kaip nurodyta priede.
   2 straipsnis
   1.   Valstybės narės priima įstatymus ir kitus teisės aktus, kurie, įsigalioję ne vėliau kaip iki Bulgarijos Respublikos ir Rumunijos įstojimo į Europos Sąjungą datos, įgyvendina šią direktyvą. Jos nedelsdamos pateikia Komisijai tų nuostatų tekstus bei tų nuostatų ir šios direktyvos koreliacijos lentelę.
   Valstybės narės, tvirtindamos tas nuostatas, daro jose nuorodą į šią direktyvą arba tokia nuoroda daroma jas oficialiai skelbiant. Nuorodos darymo tvarką nustato valstybės narės.
   2.   Valstybės narės pateikia Komisijai šios direktyvos taikymo srityje priimtų nacionalinės teisės aktų pagrindinių nuostatų tekstus.
   3 straipsnis
   Ši direktyva įsigalioja tik įsigaliojus Bulgarijos ir Rumunijos stojimo sutarčiai ir tik jos įsigaliojimo dieną.
   4 straipsnis
   Ši direktyva skirta valstybėms narėms.

      Priimta Briuselyje, 2006 m. lapkričio 20 d.

            Tarybos vardu

            Pirmininkas

         J. KORKEAOJA

      (1)  OL L 157, 2005 6 21, p. 11.

      (2)  OL L 301, 1982 10 28, p. 1.

      (3)  OL L 237, 1991 8 24, p. 1.

      (4)  OL L 237, 1991 8 24, p. 25.

      (5)  OL L 373, 1991 12 31, p. 29.

      (6)  OL L 368, 1992 12 17, p. 38.

      (7)  OL L 124, 1996 5 23, p. 1.

      (8)  OL L 138, 1999 6 1, p. 57.

      (9)  OL L 187, 1999 7 20, p. 42.

      (10)  OL L 226, 2003 9 10, p. 4.

      PRIEDAS
      TRANSPORTO POLITIKA
      A.   KELIŲ TRANSPORTAS

                  1.

                  31991 L 0439: 1991 m. liepos 29 d. Tarybos direktyva 91/439/EEB dėl vairuotojų pažymėjimų (OL L 237, 1991 8 24, p. 1) su pakeitimais, padarytais:

                              —

                              11994 N: Aktu dėl stojimo sąlygų ir Sutarčių pritaikomųjų pataisų — Austrijos Respublikos, Suomijos Respublikos ir Švedijos Karalystės stojimas (OL C 241, 1994 8 29, p. 21),

                              —

                              31994 L 0072: 1994 m. gruodžio 19 d. Tarybos direktyva 94/72/EB (OL L 337, 1994 12 24, p. 86),

                              —

                              31996 L 0047: 1996 m. liepos 23 d. Tarybos direktyva 96/47/EB (OL L 235, 1996 9 17, p. 1),

                              —

                              31997 L 0026: 1997 m. birželio 2 d. Tarybos direktyva 97/26/EB (OL L 150, 1997 6 7, p. 41),

                              —

                              32000 L 0056: 2000 m. rugsėjo 14 d. Komisijos direktyva 2000/56/EB (OL L 237, 2000 9 21, p. 45),

                              —

                              12003 T: Aktu dėl stojimo sąlygų ir Sutarčių pritaikomųjų pataisų — Čekijos Respublikos, Estijos Respublikos, Kipro Respublikos, Latvijos Respublikos, Lietuvos Respublikos, Vengrijos Respublikos, Maltos Respublikos, Lenkijos Respublikos, Slovėnijos Respublikos ir Slovakijos Respublikos stojimas (OL L 236, 2003 9 23, p. 33),

                              —

                              32003 L 0059: 2003 m. liepos 15 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyva 2003/59/EB (OL L 226, 2003 9 10, p. 4),

                              —

                              32003 R 1882: 2003 m. rugsėjo 29 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamentu (EB) Nr. 1882/2003 (OL L 284, 2003 10 31, p. 1).

                              a)

                              I priedo 2 punkto trečioji įtrauka po žodžių „pirmajame puslapyje yra:“ pakeičiama taip:

                                          „—

                                          pažymėjimą išduodančios valstybės narės skiriamasis ženklas, o šie ženklai yra tokie:

                                                      B

                                                      :

                                                      Belgija

                                                      BG

                                                      :

                                                      Bulgarija

                                                      CZ

                                                      :

                                                      Čekija

                                                      DK

                                                      :

                                                      Danija

                                                      D

                                                      :

                                                      Vokietija

                                                      EST

                                                      :

                                                      Estija

                                                      GR

                                                      :

                                                      Graikija

                                                      E

                                                      :

                                                      Ispanija

                                                      F

                                                      :

                                                      Prancūzija

                                                      IRL

                                                      :

                                                      Airija

                                                      I

                                                      :

                                                      Italija

                                                      CY

                                                      :

                                                      Kipras

                                                      LV

                                                      :

                                                      Latvija

                                                      LT

                                                      :

                                                      Lietuva

                                                      L

                                                      :

                                                      Liuksemburgas

                                                      H

                                                      :

                                                      Vengrija

                                                      M

                                                      :

                                                      Malta

                                                      NL

                                                      :

                                                      Nyderlandai

                                                      A

                                                      :

                                                      Austrija

                                                      PL

                                                      :

                                                      Lenkija

                                                      P

                                                      :

                                                      Portugalija

                                                      RO

                                                      :

                                                      Rumunija

                                                      SLO

                                                      :

                                                      Slovėnija

                                                      SK

                                                      :

                                                      Slovakija

                                                      FIN

                                                      :

                                                      Suomija

                                                      S

                                                      :

                                                      Švedija

                                                      UK

                                                      :

                                                      Jungtinė Karalystė“.

                              b)

                              I priedo 3 punkto antroji pastraipa pakeičiama taip:
                              „Jei valstybė narė nori tuos įrašus daryti kita valstybine kalba negu bulgarų, ispanų, čekų, danų, vokiečių, estų, graikų, anglų, prancūzų, italų, latvių, lietuvių, vengrų, maltiečių, olandų, lenkų, portugalų, rumunų, slovakų, slovėnų, suomių arba švedų, ji parengia dvikalbį pažymėjimo variantą viena iš pirmiau išvardintų kalbų nepažeisdama kitų šio priedo nuostatų.“.

                              c)

                              I a priedo 2 punkto c papunktis pakeičiamas taip::

                                          „c)

                                          pažymėjimą išduodančios valstybės narės skiriamasis ženklas, mėlynos spalvos stačiakampyje išspausdintas negatyvu ir apsuptas dvylikos geltonos spalvos žvaigždžių; skiriamieji ženklai yra šie:

                                                      B

                                                      :

                                                      Belgija

                                                      BG

                                                      :

                                                      Bulgarija

                                                      CZ

                                                      :

                                                      Čekija

                                                      DK

                                                      :

                                                      Danija

                                                      D

                                                      :

                                                      Vokietija

                                                      EST

                                                      :

                                                      Estija

                                                      GR

                                                      :

                                                      Graikija

                                                      E

                                                      :

                                                      Ispanija

                                                      F

                                                      :

                                                      Prancūzija

                                                      IRL

                                                      :

                                                      Airija

                                                      I

                                                      :

                                                      Italija

                                                      CY

                                                      :

                                                      Kipras

                                                      LV

                                                      :

                                                      Latvija

                                                      LT

                                                      :

                                                      Lietuva

                                                      L

                                                      :

                                                      Liuksemburgas

                                                      H

                                                      :

                                                      Vengrija

                                                      M

                                                      :

                                                      Malta

                                                      NL

                                                      :

                                                      Nyderlandai

                                                      A

                                                      :

                                                      Austrija

                                                      PL

                                                      :

                                                      Lenkija

                                                      P

                                                      :

                                                      Portugalija

                                                      RO

                                                      :

                                                      Rumunija

                                                      SLO

                                                      :

                                                      Slovėnija

                                                      SK

                                                      :

                                                      Slovakija

                                                      FIN

                                                      :

                                                      Suomija

                                                      S

                                                      :

                                                      Švedija

                                                      UK

                                                      :

                                                      Jungtinė Karalystė“.

                              d)

                              I a priedo 2 punkto e papunktis pakeičiamas taip:

                                          „e)

                                          žodžiai „Europos Bendrijų pavyzdys“ pažymėjimą išduodančios valstybės narės kalba arba kalbomis ir žodžiai „vairuotojo pažymėjimas“ kitomis Bendrijos kalbomis spausdinami rausva spalva pažymėjimo fone:

                                                      Свидетелство за управление на МПС

                                                      Permiso de Conducción

                                                      Řidičský průkaz

                                                      Kørekort

                                                      Führerschein

                                                      Juhiluba

                                                      Άδεια Οδήγησης

                                                      Driving Licence

                                                      Permis de conduire

                                                      Ceadúnas Tiomána

                                                      Patente di guida

                                                      Vadītāja apliecība

                                                      Vairuotojo pažymėjimas

                                                      Vezetői engedély

                                                      Liċenzja tas-Sewqan

                                                      Rijbewijs

                                                      Prawo Jazdy

                                                      Carta de Condução

                                                      Permis de conducere

                                                      Vodičský preukaz

                                                      Vozniško dovoljenje

                                                      Ajokortti

                                                      Körkort“;

                              e)

                              I a priedo 2 punkto b papunktis po žodžių „antrajame puslapyje yra“ pakeičiamas taip:
                              „Jei valstybė narė nori įrašus daryti kita valstybine kalba negu bulgarų, ispanų, čekų, danų, vokiečių, estų, graikų, anglų, prancūzų, italų, latvių, lietuvių, vengrų, maltiečių, olandų, lenkų, portugalų, rumunų, slovakų, slovėnų, suomių arba švedų, ji parengia dvikalbį pažymėjimo variantą viena iš pirmiau išvardintų kalbų nepažeisdama kitų šio priedo nuostatų.“.

                  2.

                  31992 L 0106: 1992 m. gruodžio 7 d. Tarybos direktyva 92/106/EEB dėl tam tikrų kombinuoto krovinių vežimo tarp valstybių narių tipų bendrųjų taisyklių nustatymo (OL L 368, 1992 12 17, p. 38) su pakeitimais, padarytais:

                              —

                              11994 N: Aktu dėl stojimo sąlygų ir Sutarčių pritaikomųjų pataisų — Austrijos Respublikos, Suomijos Respublikos ir Švedijos Karalystės stojimas (OL C 241, 1994 8 29, p. 21),

                              —

                              12003 T: Aktu dėl stojimo sąlygų ir Sutarčių pritaikomųjų pataisų — Čekijos Respublikos, Estijos Respublikos, Kipro Respublikos, Latvijos Respublikos, Lietuvos Respublikos, Vengrijos Respublikos, Maltos Respublikos, Lenkijos Respublikos, Slovėnijos Respublikos ir Slovakijos Respublikos stojimas (OL L 236, 2003 9 23, p. 33).

                        6 straipsnio 3 dalyje tarp įrašų, skirtų Belgijai ir Čekijai, įterpiama:
                  „—   Bulgarija:
                  данък върху превозните средства;“
                  o tarp įrašų, skirtų Portugalijai ir Slovėnijai:
                  „—   Rumunija:
                  Taxa asupra mijloacelor de transport;“.

                  3.

                  31996 L 0026: 1996 m. balandžio 29 d. Tarybos direktyva 96/26/EB dėl leidimo verstis krovinių ir keleivių vežėjo kelių transportu verslu ir diplomų, pažymėjimų bei kitų oficialių profesinę kvalifikaciją patvirtinančių dokumentų tarpusavio pripažinimo, skirto palengvinti šiems vežėjams naudojimąsi įsisteigimo laisve nacionalinio ir tarptautinio vežimo srityje (OL L 124, 1996 5 23, p. 1), su paskutiniais pakeitimais, padarytais:

                              —

                              31998 L 0076: 1998 spalio 1 d. Tarybos direktyva 98/76/EB (OL L 277, 1998 10 14, p. 17),

                              —

                              12003 T: Aktu dėl stojimo sąlygų ir Sutarčių pritaikomųjų pataisų — Čekijos Respublikos, Estijos Respublikos, Kipro Respublikos, Latvijos Respublikos, Lietuvos Respublikos, Vengrijos Respublikos, Maltos Respublikos, Lenkijos Respublikos, Slovėnijos Respublikos ir Slovakijos Respublikos stojimas (OL L 236, 2003 9 23, p. 33),

                              —

                              32004 L 0066: 2004 m. balandžio 26 d. Tarybos direktyva 2004/66/EB (OJ L 168, 2004 5 1, p. 35).

                        I a priedo 1 išnaša pakeičiama taip:

                              „(1)

                              Skiriamasis valstybės simbolis: (B) Belgija, (BG) Bulgarija, (CZ) Čekija, (DK) Danija, (D) Vokietija, (EST) Estija, (GR) Graikija, (E) Ispanija, (F) Prancūzija, (IRL) Airija, (I) Italija, (CY) Kipras, (LV) Latvija, (LT) Lietuva, (L) Liuksemburgas, (H) Vengrija, (M) Malta, (NL) Nyderlandai, (A) Austrija, (PL) Lenkija, (P) Portugalija, (RO) Rumunija, (SLO) Slovėnija, (SK) Slovakija, (FIN) Suomija, (S) Švedija, (UK) Jungtinė Karalystė.“.

                  4.

                  31999 L 0037: 1999 m. balandžio 29 d. Tarybos direktyva 1999/37/EB dėl transporto priemonių registracijos dokumentų (OL L 138, 1999 6 1, p. 57) su pakeitimais, padarytais:

                              —

                              12003 T: Aktu dėl stojimo sąlygų ir Sutarčių pritaikomųjų pataisų — Čekijos Respublikos, Estijos Respublikos, Kipro Respublikos, Latvijos Respublikos, Lietuvos Respublikos, Vengrijos Respublikos, Maltos Respublikos, Lenkijos Respublikos, Slovėnijos Respublikos ir Slovakijos Respublikos stojimas (OL L 236, 2003 9 23, p. 33),

                              —

                              32003 L 0127: 2003 m. gruodžio 23 d. Komisijos direktyva 2003/127/EB (OL L 10, 2004 1 16, p. 29).

                              a)

                              I priedo II.4 punkte po įrašo, skirto Belgijai, įterpiama:

                                          „BG

                                          :

                                          Bulgarija“

                                    o po įrašo, skirto Portugalijai:

                                          „RO

                                          :

                                          Rumunija“.

                              b)

                              I priedo III.1 punkto A dalies b papunktyje po įrašo, skirto Belgijai, įterpiama:

                                          „BG

                                          :

                                          Bulgarija“

                                    o po įrašo, skirto Portugalijai:

                                          „RO

                                          :

                                          Rumunija“.

                              c)

                              II priedo II.4 punkte po įrašo, skirto Belgijai, įterpiama:

                                          „BG

                                          :

                                          Bulgarija“

                                    o po įrašo, skirto Portugalijai:

                                          „RO

                                          :

                                          Rumunija“.

                              d)

                              II priedo III.1 punkto A dalies b papunktyje po įrašo, skirto Belgijai, įterpiama:

                                          „BG

                                          :

                                          Bulgarija“

                                    o po įrašo, skirto Portugalijai:

                                          „RO

                                          :

                                          Rumunija“.

                  5.

                  31999 L 0062: 1999 m. birželio 17 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyva 1999/62/EB dėl sunkiasvorių krovininių transporto priemonių apmokestinimo už naudojimąsi tam tikra infrastruktūra (OL L 187, 1999 7 20, p. 42) su pakeitimais, padarytais:

                              —

                              12003 T: Aktu dėl stojimo sąlygų ir Sutarčių pritaikomųjų pataisų — Čekijos Respublikos, Estijos Respublikos, Kipro Respublikos, Latvijos Respublikos, Lietuvos Respublikos, Vengrijos Respublikos, Maltos Respublikos, Lenkijos Respublikos, Slovėnijos Respublikos ir Slovakijos Respublikos stojimas (OL L 236, 2003 9 23, p. 33),

                              —

                              32006 L 0038: 2006 m. gegužės 17 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyva 2006/38/EB (OL L 157, 2006 6 9, p. 8).

                        3 straipsnio 1 dalyje tarp įrašų, skirtų Belgijai ir Čekijai, įterpiama:
                  „—   Bulgarija:
                  данък върху превозните средства,“;
                  o tarp įrašų, skirtų Portugalijai ir Slovėnijai:
                  „—   Rumunija:
                  Taxa asupra mijloacelor de transport.“.

                  6.

                  32003 L 0059: 2003 m. liepos 15 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyva 2003/59/EB dėl tam tikrų kelių transporto priemonių kroviniams ir keleiviams vežti vairuotojų pradinės kvalifikacijos ir periodinio mokymo, iš dalies keičianti Tarybos reglamentą (EEB) Nr. 3820/85 ir Tarybos direktyvą 91/439/EEB bei panaikinanti Tarybos direktyvą 76/914/EEB (OL L 226, 2003 9 10, p. 4), su pakeitimais, padarytais:

                              —

                              32004 L 0066: 2004 m. balandžio 26 d. Tarybos direktyva 2004/66/EB (OJ L 168, 2004 5 1, p. 35).

                              a)

                              II priedo 2 punkte po žodžių „pirmoje pusėje pateikiama“ c papunktyje tarp įrašų, skirtų Belgijai ir Čekijai, įterpiama:

                                          „BG

                                          :

                                          Bulgarija“

                                    o tarp įrašų, skirtų Portugalijai ir Slovėnijai:

                                          „RO

                                          :

                                          Rumunija“.

                              b)

                              II priedo 2 punkte po žodžių „pirmoje pusėje pateikiama“ e papunktyje prieš įrašą, skirtą Čekijai, įterpiama:
                              „карта за квалификация на водача“
                              o tarp įrašų, skirtų Portugalijai ir Slovakijai:
                              „Cartela de pregătire profesională a conducătorului auto“.

                              c)

                              II priedo 2 punkte po žodžių „antroje pusėje pateikiama“ b papunkčio antrasis sakinys pakeičiamas taip:
                              „Jeigu valstybė narė šias antraštes pageidauja pateikti ne bulgarų, danų, olandų, anglų, suomių, prancūzų, vokiečių, graikų, italų, portugalų, rumunų, ispanų ir švedų kalbomis, o kita nacionaline kalba, ji parengia kortelės versiją dviem kalbomis, naudodama vieną iš pirmiau minėtų kalbų ir nepažeisdama kitų šio priedo nuostatų.“

            B.   GELEŽINKELIŲ TRANSPORTAS
      31991 L 0440: 1991 m. liepos 29 d. Tarybos direktyva 91/440/EEB dėl Bendrijos geležinkelių plėtros (OL L 237, 1991 8 24, p. 25) su pakeitimais, padarytais:

                  —

                  32001 L 0012: 2001 m. vasario 26 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyva 2001/12/EB (OL L 75, 2001 3 15, p. 1),

                  —

                  12003 T: Aktu dėl stojimo sąlygų ir Sutarčių pritaikomųjų pataisų — Čekijos Respublikos, Estijos Respublikos, Kipro Respublikos, Latvijos Respublikos, Lietuvos Respublikos, Vengrijos Respublikos, Maltos Respublikos, Lenkijos Respublikos, Slovėnijos Respublikos ir Slovakijos Respublikos stojimas (OL L 236, 2003 9 23, p. 33),

                  —

                  32004 L 0051: 2004 m. balandžio 29 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyva 2004/51/EB (OL L 164, 2004 4 30, p. 164).

            I priede į uostų sąrašą po įrašų, skirtų Belgijai, įterpiama:

         „БЪЛГАРИЯ
         Варна
         Бургас
         Русе
         Лом
         Видин“;

      o po įrašų, skirtų Portugalijai:

         „ROMÂNIA
         Constanţa
         Mangalia
         Midia
         Tulcea
         Galaţi
         Brăila
         Medgidia
         Olteniţa
         Giurgiu
         Zimnicea
         Calafat
         Turnu Severin
         Orşova“

      C.   VIDAUS VANDENŲ KELIŲ TRANSPORTAS

                  1.

                  31982 L 0714: 1982 m. spalio 4 d. Tarybos direktyva 82/714/EEB, nustatanti techninius reikalavimus vidaus vandens kelių laivams (OL L 301, 1982 10 28, p. 1) su pakeitimais, padarytais:

                              —

                              11994 N: Aktu dėl stojimo sąlygų ir Sutarčių pritaikomųjų pataisų — Austrijos Respublikos, Suomijos Respublikos ir Švedijos Karalystės stojimas (OL C 241, 1994 8 29, p. 21),

                              —

                              12003 T: Aktu dėl stojimo sąlygų ir Sutarčių pritaikomųjų pataisų — Čekijos Respublikos, Estijos Respublikos, Kipro Respublikos, Latvijos Respublikos, Lietuvos Respublikos, Vengrijos Respublikos, Maltos Respublikos, Lenkijos Respublikos, Slovėnijos Respublikos ir Slovakijos Respublikos stojimas (OL L 236, 2003 9 23, p. 33).

                        I priedas iš dalies keičiamas taip:

                              i)

                              „II SKYRIUS“„3 zona“ papildoma taip:
                              „Bulgarijos Respublika
                              Dunojus: nuo 845,650 upės km iki 374,100 upės km“,
                              „Rumunija
                              Dunojus: nuo Serbijos ir Juodkalnijos-Rumunijos sienos (1075 km) iki Juodosios jūros prie Sulina kanalo,
                              Dunojus–Juodosios jūros kanalas (64,410 km ilgio): nuo Dunojaus upės santakos, Dunojaus 299,300 km ties Černavode (Cernavodă) (atitinkamai kanalo 64 km ir 410 km) iki pietų Konstancos uosto — Agigea (kanalo 0 km),
                              Poarta Albă — Midia Năvodari kanalas (34,600 km ilgio): nuo Dunojaus-Juodosios jūros kanalo santakos Poarta Alba 29 km ir 410 km (atitinkamai kanalo 27 km ir 500 km) iki Midia uosto (kanalo „0“ km)“;

                              ii)

                              „III SKYRIUS“„4 zona“ papildoma taip:

                                 „Rumunija

                              Visi kiti vandens keliai, neišvardyti 3 zonoje.“.

                  2.

                  31991 L 0672: 1991 m. gruodžio 16 d. Tarybos direktyva 91/672/EEB dėl vidaus vandenų keliais krovinius ir keleivius vežančių laivų kapitonams išduotų nacionalinių pažymėjimų abipusio pripažinimo (OL L 373, 1991 12 31, p. 29) su pakeitimais, padarytais:

                              —

                              11994 N: Aktu dėl stojimo sąlygų ir Sutarčių pritaikomųjų pataisų — Austrijos Respublikos, Suomijos Respublikos ir Švedijos Karalystės stojimas (OL C 241, 1994 8 29, p. 21),

                              —

                              12003 T: Aktu dėl stojimo sąlygų ir Sutarčių pritaikomųjų pataisų — Čekijos Respublikos, Estijos Respublikos, Kipro Respublikos, Latvijos Respublikos, Lietuvos Respublikos, Vengrijos Respublikos, Maltos Respublikos, Lenkijos Respublikos, Slovėnijos Respublikos ir Slovakijos Respublikos stojimas (OL L 236, 2003 9 23, p. 33),

                              —

                              32003 R 1882: 2003 m. rugsėjo 29 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamentu (EB) Nr. 1882/2003 (OL L 284, 2003 10 31, p. 1).

                              a)

                              I priedas iš dalies keičiamas taip:

                                          i)

                                          tekstas su antrašte „A GRUPĖ“ papildomas taip:
                                          „Rumunija:

                                                      —

                                                      brevet de căpitan fluvial categoria A (laivavedžio A pažymėjimas) (pagal 2001 m. liepos 4 d. Viešųjų darbų, transporto ir būsto ministro įsakymą Nr. 984, patvirtinantį reglamentą dėl nacionalinių pažymėjimų išdavimo upių laivais plaukiojančiam personalui, M.Of., p. I, nr. 441/6.VIII.2001).“;

                                          ii)

                                          tekstas su antrašte „B GRUPĖ“ papildomas taip:
                                          „Bulgarijos Respublika:

                                                      —

                                                      Свидетелство за правоспособност „Капитан вътрешно плаване“ (vidaus navigacijos kapitono kompetencijos pažymėjimas)

                                                      —

                                                      Свидетелство за правоспособност „Щурман вътрешно плаване“ (vidaus laivybos budinčiojo laivavedžio kompetencijos pažymėjimas) (Наредба № 6 от 25.7.2003 г. на министъра на транспорта и съобщенията за компетентност на морските лица в Република България, обн. ДВ, бр.83 от 2003 г. Pagal 2003 m. liepos 25 d. Transporto ir ryšių ministro potvarkį Nr. 6 dėl jūrininkų kompetencijos Bulgarijos Respublikoje, DV Nr. 83/2003).“,

                                                „Rumunija

                                                      —

                                                      brevet de căpitan fluvial categoria B (laivavedžio B pažymėjimas) (pagal 2001 m. liepos 4 d. Viešųjų darbų, transporto ir būsto ministro įsakymą Nr. 984, patvirtinantį reglamentą dėl nacionalinių pažymėjimų išdavimo upių laivais plaukiojančiam personalui, M.Of., p. I, nr. 441/6.VIII.2001).“;

                              b)

                              II priedas papildomas taip:
                              „Rumunija
                              Dunojus: nuo Brăila (175 km) iki Juodosios jūros prie Sulina kanalo“.


title: 1989 m. birželio 12 d. Tarybos Direktyva dėl priemonių darbuotojų saugai ir sveikatos apsaugai darbe gerinti nustatymo

text:
Svarbus teisinis pranešimas

|

31989L0391

Oficialusis leidinys L 183 , 29/06/1989 p. 0001 - 0008 specialusis leidimas suomių kalba: skyrius 5 tomas 4 p. 0146  specialusis leidimas švedų kalba: skyrius 5 tomas 4 p. 0146

		Tarybos Direktyva1989 m. birželio 12 d.dėl priemonių darbuotojų saugai ir sveikatos apsaugai darbe gerinti nustatymo(89/391/EEB)EUROPOS BENDRIJŲ TARYBA,atsižvelgdama į Europos ekonominės bendrijos steigimo sutartį, ypač į jos 118a straipsnį,atsižvelgdama į Komisijos pasiūlymą [1], parengtą pasikonsultavus su Darbuotojų saugos, higienos ir sveikatos patariamuoju komitetu,bendradarbiaudama su Europos Parlamentu [2],atsižvelgdama į Ekonomikos ir socialinių reikalų komiteto nuomonę [3],kadangi Sutarties 118a straipsnyje numatyta, kad Taryba direktyvomis nustato būtiniausius reikalavimus, skatinančius sąlygų, pirmiausia darbo aplinkos, gerinimą, kad būtų užtikrinta geresnė darbuotojų sauga ir sveikatos apsauga;kadangi šia direktyva nepateisinamas joks kai kuriose valstybėse narėse jau pasiektos apsaugos lygio mažėjimas, nes valstybės narės pagal Sutartį įsipareigojo skatinti sąlygų šioje srityje gerinimą bei suderinimą, tuo pačiu metu išsaugodamos tai, kas jau pasiekta;kadangi žinoma, kad darbuotojus visą darbo laiką darbe gali veikti pavojingi aplinkos veiksniai;kadangi, atsižvelgiant į Sutarties 118a straipsnį, tokiose direktyvose turi būti vengiama nustatyti administracinius, finansinius ir teisinius apribojimus, galinčius varžyti mažųjų ir vidutinių įmonių steigimą ir plėtrą;kadangi Komisijos pranešime apie jos programą dėl darbuotojų saugos, higienos ir sveikatos [4] numatoma priimti direktyvas darbuotojų saugai ir sveikatai užtikrinti;kadangi Taryba 1987 m. gruodžio 21 d. rezoliucijoje dėl darbuotojų saugos, higienos ir sveikatos [5] atsižvelgė į Komisijos ketinimą artimiausiu metu pateikti Tarybai direktyvą dėl darbuotojų saugos ir sveikatos darbo vietoje organizavimo;kadangi 1988 m. vasario mėn. Europos Parlamentas po svarstymų apie vidaus rinką ir darbuotojų apsaugą priėmė keturias rezoliucijas; kadangi šios rezoliucijos paragino Komisiją parengti bendrą direktyvą, kuria remiantis būtų galima rengti konkretesnes direktyvas, apimančias visas rizikos rūšis, susijusias su sauga ir sveikata darbo vietoje;kadangi valstybės narės privalo skatinti darbuotojų saugos ir sveikatos gerinimą savo teritorijose; kadangi priemonės darbuotojų sveikatai ir saugai darbe apsaugoti konkrečiais atvejais taip pat padeda išsaugoti su jais gyvenančių asmenų sveikatą, o galbūt ir jų saugą;kadangi valstybių narių teisinės sistemos dėl darbuotojų saugos ir sveikatos apsaugos darbo vietoje labai skiriasi ir turi būti tobulinamos; kadangi valstybių narių nacionalinės nuostatos šiuo klausimu, dažnai apimančios technines specifikacijas ir (arba) savireguliavimo standartus, gali nustatyti skirtingus saugos ir sveikatos apsaugos lygius ir leisti konkurenciją saugos ir sveikatos sąskaita;kadangi nelaimingi atsitikimai darbe ir profesinės ligos vis dar labai dažni; kadangi reikia imtis prevencinių priemonių arba jas nedelsiant tobulinti, kad būtų užtikrinta darbuotojų sauga ir sveikata bei aukštesnis apsaugos lygis;kadangi tam, kad būtų galima užtikrinti aukštesnį apsaugos lygį, darbuotojus ir (arba) jų atstovus reikia informuoti apie rizikos rūšis jų saugai ir sveikatai bei apie priemones, reikalingas šioms rizikos rūšims sumažinti ar pašalinti; kadangi darbuotojams pagal nacionalinės teisės aktus ir (arba) nacionalinę praktiką taip pat turi būti sudaryta galimybė proporcingai dalyvauti prižiūrint, kad būtų imtasi būtinų apsaugos priemonių;kadangi darbdaviai, darbuotojai ir (arba) jų atstovai turi keistis tarpusavyje informacija darbuotojų saugos bei sveikatos klausimais, bendrauti ir proporcingai dalyvauti šioje srityje pagal atitinkamas procedūras ir dokumentus, laikydamiesi nacionalinės teisės aktų ir (arba) nacionalinės praktikos;kadangi darbuotojų saugos, higienos ir sveikatos apsaugos gerinimo tikslų neturėtų nusverti vien tik ekonominiai motyvai;kadangi darbdaviai privalo nuolat domėtis naujausiais technologijų pasiekimais ir sekti mokslo duomenis apie darbo vietos įrengimą, atsižvelgdami į būdingus pavojus jų įmonėje, ir atitinkamai informuoti darbuotojų atstovus, pagal šią direktyvą turinčius teisę dalyvauti, kad būtų galima užtikrinti aukštesnį darbuotojų sveikatos ir saugos lygį;kadangi šios direktyvos nuostatos, nepažeidžiant griežtesnių esamų arba būsimų Bendrijos nuostatų, taikomos visoms rizikos rūšims, pirmiausia toms, kurios atsiranda dėl darbe naudojamų cheminių, fizinių ir biologinių veiksnių, išvardytų Direktyvoje 80/1107/EEB [6] su paskutiniais pakeitimais, padarytais Direktyva 88/642/EEB [7];kadangi pagal Sprendimą 74/325/EEB [8] Komisija konsultuojasi su Darbuotojų saugos, higienos ir sveikatos patariamuoju komitetu, rengdama pasiūlymus šioje srityje;kadangi reikia įkurti komitetą, sudarytą iš valstybių narių pasiūlytų atstovų, kuris padėtų Komisijai šioje direktyvoje numatytas atskiras direktyvas suderinti su technikos pažanga,PRIĖMĖ ŠIĄ DIREKTYVĄ:I SKIRSNISBENDROSIOS NUOSTATOS1 straipsnisPaskirtis1. Šios direktyvos paskirtis–nustatyti priemones, skatinančias gerinti darbuotojų saugą ir sveikatą darbe.2. Šiam tikslui šioje direktyvoje yra pateikti bendrieji principai dėl profesinės rizikos prevencijos, saugos ir sveikatos apsaugos, rizikos rūšių ir nelaimingus atsitikimus lemiančių veiksnių pašalinimo, informavimo, konsultavimo, proporcingo dalyvavimo pagal nacionalinės teisės aktus ir (arba) nacionalinę praktiką ir darbuotojų bei jų atstovų profesinio mokymo, taip pat bendrosios gairės dėl minėtų principų įgyvendinimo.3. Ši direktyva nepažeidžia esamų ar būsimų nacionalinių ir Bendrijos nuostatų, palankesnių darbuotojų saugai ir sveikatai darbe apsaugoti.2 straipsnisTaikymo sritis1. Ši direktyva taikoma visiems veiklos sektoriams, tiek valstybiniam, tiek privačiam (pramonės, žemės ūkio, prekybos, administravimo, paslaugų, švietimo, kultūros, poilsio ir kt.).2. Ši direktyva netaikoma toms sritims, kurių ypatumai, būdingi tam tikrai specifinei valstybės tarnybos veiklai, tokiai kaip ginkluotosios pajėgos ir policija, arba tam tikrai specifinei veiklai civilinės saugos srityje, neišvengiamai jai prieštarauja.Tuo atveju darbuotojų sauga ir sveikata turi būti užtikrinama kiek galima labiau atsižvelgiant į šioje direktyvoje nustatytus tikslus.3 straipsnisSąvokų apibrėžimaiŠioje direktyvoje vartojamos sąvokos reiškia:a) darbuotojas — darbdavio įdarbintas asmuo, taip pat ir stažuotojai bei mokiniai, bet ši sąvoka neapima samdomų namų darbininkų;b) darbdavys — bet kuris fizinis arba juridinis asmuo, susijęs su darbuotoju darbo santykiais ir atsakingas už įmonę ir (arba) įstaigą;c) darbuotojų atstovas, atsakingas už darbuotojų saugą ir sveikatą — bet kuris asmuo, išrinktas arba paskirtas pagal nacionalinės teisės aktus ir (arba) nacionalinę praktiką atstovauti darbuotojams, kai kyla problemų, susijusių su darbuotojų sauga ir sveikatos apsauga darbe;d) prevencija — visos priemonės, kurių imamasi arba ketinama imtis visuose įmonės darbo etapuose, kad būtų išvengta profesinės rizikos arba ji būtų sumažinta.4 straipsnis1. Valstybės narės imasi būtinų priemonių, kad užtikrintų, jog darbdaviai, darbuotojai ir darbuotojų atstovai laikytųsi teisinių nuostatų, būtinų šiai direktyvai įgyvendinti.2. Valstybės narės pirmiausia užtikrina tinkamas kontrolės priemones ir priežiūrą.II SKIRSNISDARBDAVIŲ PAREIGOS5 straipsnisBendrosios nuostatos1. Darbdavio pareiga — užtikrinti darbuotojų saugą ir sveikatą visais su darbu susijusiais aspektais.2. Jei pagal 7 straipsnio 3 dalį darbdavys samdo kompetentingas išorės tarnybas arba asmenis, tai nepanaikina jo atsakomybės šioje srityje.3. Darbuotojų pareigos saugos ir sveikatos darbe srityje nedaro įtakos principui dėl darbdavio atsakomybės.4. Ši direktyva neriboja valstybių narių galimybės numatyti darbdavių atsakomybės panaikinimą arba apribojimą, kai nelaimingi atsitikimai įvyksta dėl neįprastų ar nenumatytų aplinkybių, kurios nepriklauso nuo darbdavių valios, arba dėl ypatingų įvykių, kurių pasekmių nebuvo galima išvengti, nepaisant to, kad buvo imtasi visų atsargos priemonių.Valstybės narės nebūtinai turi pasinaudoti pirmoje pastraipoje nurodyta galimybe.6 straipsnisBendros darbdavių pareigos1. Atsižvelgdamas į atsakomybės sritis, darbdavys imasi priemonių, būtinų darbuotojų saugai ir sveikatai apsaugoti, įskaitant profesinės rizikos rūšių prevenciją, informavimą bei profesinį mokymą, taip pat būtiną organizavimą ir priemones.Darbdavys atidžiai stebi, ar nereikia pakoreguoti šių priemonių atsižvelgiant į besikeičiančias aplinkybes ir siekį gerinti esamą padėtį.2. Darbdavys įgyvendina 1 dalies pirmoje pastraipoje paminėtas priemones, remdamasis toliau pateiktais bendraisiais prevencijos principais:a) rizikos rūšių vengimas;b) rizikos rūšių, kurių neįmanoma išvengti, įvertinimas;c) rizikos rūšių šalinimas jų atsiradimo vietoje;d) darbo pritaikymas asmeniui, ypač darbo vietų įrengimas, darbo priemonių, darbo bei gamybos metodų pasirinkimas, siekiant pirmiausia palengvinti monotonišką darbą ar darbą iš anksto nustatytu tempu bei sumažinti tokio darbo poveikį sveikatai;e) derinimas su technikos pažanga;f) pavojingo darbo pakeitimas nepavojingu ar mažiau pavojingu;g) nuoseklios bendros prevencijos politikos, apimančios technologiją, darbo organizavimą, darbo sąlygas, socialinius santykius ir su darbo aplinka susijusių veiksnių poveikį, sukūrimas;h) pirmenybės suteikimas kolektyvinėms apsaugos priemonėms, palyginti su asmeninėmis apsaugos priemonėmis;i) atitinkami nurodymai darbuotojams.3. Nepažeisdamas kitų šios direktyvos nuostatų ir atsižvelgdamas į įmonės arba (ir) įstaigos veiklos pobūdį, darbdavys:a) įvertina rizikos darbuotojų saugai ir sveikatai rūšis, inter alia, atsižvelgdamas į pasirinktas darbo priemones, chemines medžiagas ar naudojamus preparatus bei į darbo vietų įrengimą.Įvertinus šią riziką, jeigu reikia, darbdavio naudojamos prevencinės priemonės ir darbo bei gamybos metodai privalo:- užtikrinti geresnį darbuotojų sveikatos apsaugos ir saugos lygį,- būti neatsiejama visų įmonės ir (arba) įstaigos veiklos sričių dalis visais pavaldumo lygiais;b) patikėdamas darbuotojui užduotis, atsižvelgia į darbuotojo sveikatos bei saugos galimybes;c) užtikrina, kad planuojant ir įdiegiant naujas technologijas su darbuotojais ir (arba) jų atstovais būtų aptartas pasirinktų priemonių, darbo sąlygų ir darbo aplinkos poveikis darbuotojų saugai bei sveikatai;d) imasi reikiamų priemonių, kad tik atitinkamai instruktuoti darbuotojai galėtų patekti į tas teritorijas, kuriose kyla didelis ir konkretus pavojus.4. Nepažeisdami kitų šios direktyvos nuostatų, kai vienoje darbo vietoje dirba kelios įmonės, darbdaviai bendradarbiauja įgyvendindami saugos, sveikatos ir profesinės higienos nuostatas ir atsižvelgdami į veiklos pobūdį koordinuoja savo veiksmus apsaugos nuo profesinės rizikos rūšių ir jų prevencijos klausimais, ir informuoja vienas kitą bei atitinkamus savo darbuotojus ir (arba) darbuotojų atstovus apie tokias rizikos rūšis.5. Jokiu būdu negalima reikalauti, kad už priemones, susijusias su darbuotojų sauga, higiena ir sveikata darbe, mokėtų darbuotojai.7 straipsnisApsaugos ir prevencinės priemonės1. Nepažeisdamas 5 ir 6 straipsniuose minėtų pareigų, darbdavys paskiria vieną arba daugiau darbuotojų veiklai, susijusiai su apsauga nuo profesinės rizikos rūšių ir jų prevencija įmonėje ir (arba) įstaigoje.2. Paskirti darbuotojai neturi atsidurti nepalankioje padėtyje dėl veiklos, susijusios su apsauga nuo profesinės rizikos rūšių ir jų prevencija.Paskirtiems darbuotojams skiriama pakankamai laiko šioje direktyvoje numatytoms jų pareigoms atlikti.3. Jeigu tokios apsaugos ir prevencinės priemonės negali būti organizuojamos dėl to, kad įmonėje ir (arba) įstaigoje nėra kompetentingo personalo, darbdavys samdo kompetentingas išorės tarnybas ar asmenis.4. Kai darbdavys samdo tokias tarnybas ar asmenis, jis informuoja juos apie veiksnius, kurie, kaip žinoma, turi poveikį ar, manoma, gali turėti poveikį darbuotojų saugai ir sveikatai, ir jiems turi būti suteikta galimybė gauti 10 straipsnio 2 dalyje nurodytą informaciją.5. Visais atvejais:- paskirti darbuotojai privalo turėti reikiamų sugebėjimų ir įgūdžių bei būtinas priemones,- išorės tarnybos arba asmenys, su kuriais yra konsultuojamasi, privalo turėti būtiną kvalifikaciją bei asmenines ir profesines priemones, ir- turi būti paskirtas pakankamas darbuotojų ir išorės tarnybų ar asmenų skaičius,kad būtų galima organizuoti apsaugos ir prevencines priemones, atsižvelgiant į įmonės ir (arba) įstaigos dydį ir (arba) pavojus, kurie gali kilti darbuotojams, taip pat jų pasiskirstymą įmonėje ir (arba) įstaigoje.6. Atsakomybė už šio straipsnio objektą sudarančią apsaugą nuo įvairių rizikos rūšių saugai ir sveikatai ir jų prevenciją tenka vienam ar keliems darbuotojams, vienai ar kelioms tarnyboms, nepriklausomai nuo to, ar jos priklauso įmonei ir (arba) įstaigai ar yra išorės.Darbuotojas (-ai) ir (arba) tarnyba (-os), kai reikia, privalo dirbti kartu.7. Valstybės narės pagal veiklos pobūdį ir įmonių dydį gali nustatyti įmonių kategorijas, pagal kurias darbdavys, jeigu jis yra kompetentingas, gali pats prisiimti atsakomybę už 1 dalyje nurodytas priemones.8. Valstybės narės nustato būtinus įgūdžius ir gebėjimus, minimus 5 dalyje.Jos gali nustatyti pakankamą 5 dalyje nurodytą skaičių.8 straipsnisPirmoji medicinos pagalba, gaisrų gesinimas ir darbuotojų evakuacija, didelis ir neišvengiamas pavojus1. Darbdavys:- atsižvelgdamas į įmonės ir (arba) įstaigos veiklos pobūdį ir dydį bei į kitus esančius asmenis, imasi būtinų pirmosios medicinos pagalbos, gaisrų gesinimo ir darbuotojų evakuacijos priemonių,- pasirūpina, kad būtų užmegzti būtini ryšiai su išorės tarnybomis, ypač tomis, kurios teikia pirmąją ar skubią medicinos pagalbą, atlieka gelbėjimo darbus ir gesina gaisrus.2. Atsižvelgdamas į 1 dalį, darbdavys, inter alia, paskiria darbuotojus, atsakingus už pirmosios medicinos pagalbos ir gaisrų gesinimo bei evakuacijos priemonių įgyvendinimą.Tokių darbuotojų skaičius, jų profesinis mokymas ir turimos priemonės turi būti tinkami, atsižvelgiant į įmonės ir (arba) įstaigos dydį ir (arba) konkrečius pavojus.3. Darbdavys:a) kuo greičiau informuoja visus darbuotojus, kuriems gresia arba gali grėsti didelis ir neišvengiamas pavojus, apie riziką ir apie tai, kokių apsaugos priemonių reikia imtis arba jau imtasi;b) imasi priemonių ir duoda nurodymus darbuotojams, ištikus dideliam ir neišvengiamam pavojui, nutraukti darbą ir (arba) nedelsiant palikti darbo vietą ir pereiti į saugią vietą;c) išskyrus ypatingus atvejus dėl deramai pagrįstų priežasčių, nereikalauja darbuotojų vėl imtis darbo aplinkoje, kurioje vis dar gresia didelis ir neišvengiamas pavojus.4. Darbuotojai, kurie gresiant dideliam ir neišvengiamam pavojui palieka savo darbo vietą ir (arba) pavojingą teritoriją, dėl tokių veiksmų negali atsidurti nepalankioje padėtyje ir privalo būti apsaugoti nuo visų neigiamų ir nepagrįstų pasekmių pagal nacionalinės teisės aktus ir (arba) nacionalinę praktiką.5. Darbdavys užtikrina, kad visi darbuotojai, gresiant dideliam ir neišvengiamam pavojui jų ir (arba) kitų asmenų saugai, negalėdami pranešti tiesioginiam viršininkui, galėtų, atsižvelgdami į savo žinias ir turimas technines priemones, imtis veiksmų, kad išvengtų tokio pavojaus pasekmių.Dėl tokių veiksmų darbuotojai negali atsidurti nepalankioje padėtyje, nebent jie būtų elgęsi nerūpestingai arba aplaidžiai.9 straipsnisĮvairūs darbdavių įsipareigojimai1. Darbdavys:a) pasirūpina rizikos darbuotojų saugai ir sveikatai rūšių, įskaitant tas, su kuriomis susiduria darbuotojų grupės, kurioms daro poveikį konkrečios rizikos rūšys, įvertinimu;b) priima sprendimus, kokių apsaugos priemonių reikia imtis ir, jeigu būtina, kokią apsaugos įrangą naudoti;c) sudaro nelaimingų atsitikimų darbe, dėl kurių darbuotojas tampa nedarbingu daugiau kaip tris darbo dienas, sąrašą;d) pagal nacionalinės teisės aktus ir (arba) nacionalinę praktiką pateikia atsakingoms institucijoms pranešimus apie nelaimingus atsitikimus darbe, kuriuos patyrė jo darbuotojai.2. Valstybės narės pagal įmonių veiklos pobūdį ir dydį nustato reikalavimus įvairioms įmonių kategorijoms, kaip rengti dokumentus, išvardytus 1 dalies a ir b punktuose, taip pat rengiant dokumentus, išvardytus 1 dalies c ir d punktuose.10 straipsnisDarbuotojo informavimas1. Darbdavys imasi atitinkamų priemonių, kad darbuotojai ir (arba) jų atstovai įmonėje ir (arba) įstaigoje pagal nacionalinės teisės aktus ir (arba) nacionalinę praktiką, kurioje, inter alia, gali būti atsižvelgta į įmonės ir (arba) įstaigos dydį, gautų visą būtiną informaciją apie:a) rizikos rūšis saugai ir sveikatai bei apsaugos ir prevencines priemones ir veiklą visoje įmonėje ir (arba) įstaigoje apskritai bei kiekvienoje darbo vietoje ir (arba) darbe atskirai;b) priemones, kurių buvo imtasi 8 straipsnio 2 dalyje nustatyta tvarka.2. Darbdavys imasi atitinkamų priemonių, kad bet kurios kitos įmonės ir (arba) įstaigos darbuotojų, dirbančių jo įmonėje ir (arba) įstaigoje, darbdaviai pagal nacionalinės teisės aktus ir (arba) nacionalinę praktiką gautų tinkamą informaciją, kuri yra nurodyta 1 dalies a ir b punktuose ir kuri turi būti suteikta atitinkamiems darbuotojams.3. Darbdavys imasi atitinkamų priemonių, kad darbuotojai, atliekantys specifines darbuotojų saugos ir sveikatos apsaugos pareigas, arba darbuotojų atstovai, atsakingi už darbuotojų saugą ir sveikatą, savo pareigoms atlikti pagal nacionalinės teisės aktus ir (arba) nacionalinę praktiką galėtų gauti:a) informaciją apie rizikos įvertinimą ir apsaugos priemones, nurodytas 9 straipsnio 1 dalies a ir b punktuose;b) sąrašą ir pranešimus, nurodytus 9 straipsnio 1 dalies c ir d punktuose;c) informaciją, sukauptą taikant apsaugos ir prevencines priemones bei gautą iš tikrinimo tarnybų ir įstaigų, atsakingų už saugą ir sveikatą.11 straipsnisKonsultavimasis su darbuotojais ir darbuotojų dalyvavimas1. Darbdaviai konsultuojasi su darbuotojais ir (arba) jų atstovais bei leidžia jiems dalyvauti diskusijose visais darbuotojų saugos ir sveikatos darbe klausimais.Į tokią veiklą įeina:- darbuotojų konsultavimas,- darbuotojų ir (arba) jų atstovų teisė teikti pasiūlymus,- proporcingas dalyvavimas pagal nacionalinės teisės aktus ir (arba) nacionalinę praktiką.2. Darbuotojai arba darbuotojų atstovai, atsakingi už darbuotojų saugą ir sveikatą, pagal nacionalinės teisės aktus ir nacionalinę praktiką proporcingai dalyvauja ir (arba) su jais iš anksto darbdavys tariasi dėl:a) visų priemonių, galinčių turėti didelį poveikį saugai ir sveikatai;b) darbuotojų, nurodytų 7 straipsnio 1 dalyje ir 8 straipsnio 2 dalyje, paskyrimo ir 7 straipsnio 1 dalyje nurodytos veiklos;c) informacijos, nurodytos 9 straipsnio 1 dalyje ir 10 straipsnyje;d) įmonei ir (arba) įstaigai nepriklausančių kompetentingų tarnybų ar asmenų samdymo, kaip nurodyta 7 straipsnio 3 dalyje;e) profesinio mokymo planavimo ir organizavimo, kaip numatyta 12 straipsnyje.3. Darbuotojų atstovai, atsakingi už darbuotojų saugą ir sveikatą, turi teisę prašyti darbdavį imtis atitinkamų priemonių ir teikti jam pasiūlymus darbuotojams kylančiam pavojui sumažinti ir (arba) pašalinti pavojaus šaltinius.4. Darbuotojai, nurodyti 2 dalyje, ir darbuotojų atstovai, nurodyti 2 ir 3 dalyse, neturi atsidurti nepalankioje padėtyje dėl savo veiklos, nurodytos 2 ir 3 dalyse.5. Darbdaviai privalo skirti darbuotojų atstovams, atsakingiems už darbuotojų saugą ir sveikatą, pakankamai laisvo laiko, mokėti jiems atlyginimą ir aprūpinti juos būtinomis priemonėmis šioje direktyvoje nustatytoms jų teisėms ir pareigoms vykdyti.6. Darbuotojai ir (arba) jų atstovai pagal nacionalinės teisės aktus ir (arba) nacionalinę praktiką turi teisę skųstis institucijai, atsakingai už darbuotojų saugą ir sveikatą, jeigu darbdavių taikomos ir naudojamos priemonės, jų manymu, yra nepakankamos darbuotojų saugai ir sveikatos apsaugai darbe užtikrinti.Darbuotojų atstovams turi būti suteikta galimybė pareikšti pastabas kompetentingos institucijos atliekamo patikrinimo metu.12 straipsnisDarbuotojų mokymas1. Darbdavys užtikrina, kad kiekvienas darbuotojas gautų pakankamai žinių apie saugą ir sveikatą, pirmiausia gaudamas informaciją bei nurodymus apie savo darbo vietą ar atliekamą darbą:- priimant į darbą,- perkeliant į kitą darbą arba keičiant darbo vietą,- įdiegus naujas darbo priemones arba jas pakeitus,- įdiegus naujas technologijas.Mokymas turi būti:- pritaikytas prie naujų ar pasikeitusių rizikos rūšių ir- prireikus periodiškai kartojamas.2. Darbdavys užtikrina, kad įmonei ir (arba) įstaigai nepriklausantys darbuotojai, dirbantys jo įmonėje ir (arba) įstaigoje, gautų atitinkamus nurodymus apie rizikos sveikatai ir saugai toje įmonėje ir (arba) įstaigoje rūšis jų darbo metu.3. Darbuotojų atstovai, atsakingi už darbuotojų saugą ir sveikatą, turi teisę į atitinkamą mokymą.4. Mokymas, nurodytas 1 ir 3 dalyse, turi vykti ne darbuotojų ar jų atstovų sąskaita.Mokymas, nurodytas 1 dalyje, turi vykti darbo valandomis.Mokymas, nurodytas 3 dalyje, turi vykti darbo valandomis arba pagal nacionalinę praktiką pačioje įmonėje ir (arba) įstaigoje arba už jos ribų.III SKIRSNISDARBUOTOJŲ PAREIGOS13 straipsnis1. Kiekvieno darbuotojo pareiga kuo geriau rūpintis savo ir kitų asmenų, kuriems turėjo įtakos jo veiksmai darbe, sauga bei sveikata, remiantis savo žiniomis, įgytomis profesinio mokymo metu, ir darbdavio duotais nurodymais.2. Siekdami šio tikslo, darbuotojai, remdamiesi savo žiniomis, įgytomis profesinio mokymo metu, ir darbdavio duotais nurodymais, privalo:a) teisingai naudotis mašinomis, aparatais, įrankiais, pavojingomis medžiagomis, transportavimo įrenginiais ir kitomis gamybos priemonėmis;b) teisingai naudotis jiems duotomis asmeninėmis apsaugos priemonėmis, o pasinaudoję–grąžinti jas į vietą;c) savavališkai neišjungti, nekeisti ir nešalinti saugos įtaisų, įmontuotų, pvz., mašinose, aparatuose, įrankiuose, gamykloje ir statiniuose, bei teisingai naudotis tokiais saugos įtaisais;d) nedelsiant informuoti darbdavį ir (arba) darbuotojus, konkrečiai atsakingus už darbuotojų saugą ir sveikatą, apie bet kokią situaciją darbe, kuri pagrįstai gali kelti didelį ir neišvengiamą pavojų saugai ir sveikatai, bei apie visus apsaugos priemonių trūkumus;e) pagal nacionalinę praktiką bendradarbiauti su darbdaviu ir (arba) darbuotojais, konkrečiai atsakingais už darbuotojų saugą ir sveikatą, tol, kol reikia, kad būtų galima įgyvendinti visus kompetentingos institucijos keliamus uždavinius ar reikalavimus darbuotojų saugai bei sveikatai apsaugoti;f) pagal nacionalinę praktiką bendradarbiauti su darbdaviu ir (arba) darbuotojais, konkrečiai atsakingais už darbuotojų saugą ir sveikatą, tol, ko1 reikia, kad darbdavys galėtų užtikrinti, jog darbo aplinka ir darbo sąlygos yra saugios ir nekelia rizikos saugai ir sveikatai toje veiklos srityje.IV SKIRSNISĮVAIRIOS NUOSTATOS14 straipsnisSveikatos priežiūra1. Darbuotojų sveikatos priežiūrai, būtinai dėl darbe pasitaikančios rizikos saugai ir sveikatai, užtikrinti turi būti nustatytos priemonės pagal nacionalinės teisės aktus ir (arba) nacionalinę praktiką.2. 1 dalyje nurodytos sveikatos priežiūros priemonės turi būti tokios, kad jomis periodiškai galėtų naudotis kiekvienas to norintis darbuotojas.3. Sveikatos priežiūra gali būti vykdoma kaip nacionalinės sveikatos apsaugos sistemos dalis.15 straipsnisRizikos grupėsYpatingai jautrios rizikos grupės turi būti apsaugotos nuo konkrečių jas veikiančių pavojų.16 straipsnisAtskiros direktyvos. Pakeitimai. Bendra šios direktyvos taikymo sritis1. Taryba, remdamasi Komisijos pasiūlymu pagal Sutarties 118a straipsnį, priima atskiras direktyvas, inter alia, priede nurodytose srityse.2. Ši ir, nepažeidžiant 17 straipsnyje nurodytos tvarkos dėl techninio pobūdžio pakeitimų, atskiros direktyvos gali būti iš dalies pakeistos Sutarties 118a straipsnyje nustatyta tvarka.3. Šios direktyvos nuostatos visapusiškai taikomos visoms sritims, nurodytoms atskirose direktyvose, nepažeidžiant griežtesnių ir (arba) specialių nuostatų, pateiktų tose atskirose direktyvose.17 straipsnisKomitetas1. Priimant 16 straipsnio 1 dalyje nurodytų direktyvų techninio pobūdžio pakeitimus, kad būtų atsižvelgiama į:- direktyvų priėmimą techninio suderinimo ir standartizacijos srityje, ir (arba)- technikos pažangą, tarptautinių taisyklių ir specifikacijų pakeitimus bei naujus duomenis,Komisijai padeda iš valstybių narių atstovų sudarytas komitetas, kuriam pirmininkauja Komisijos atstovas.2. Komisijos atstovas pateikia komitetui priemonių, kurių turi būti imtasi, projektą.Komitetas savo nuomonę dėl projekto pareiškia per tokį laiką, kurį nustato pirmininkas atsižvelgdamas į klausimo skubumą.Nuomonė patvirtinama Sutarties 148 straipsnio 2 dalyje nustatyta balsų dauguma tuo atveju, kai Taryba turi priimti sprendimą remdamasi Komisijos pasiūlymu.Valstybių narių atstovų komitete balsai skaičiuojami taip, kaip nustatyta tame straipsnyje. Pirmininkas nebalsuoja.3. Komisija patvirtina numatytas priemones, jeigu jos atitinka komiteto nuomonę.Kai numatytos priemonės neatitinka komiteto nuomonės arba jeigu nuomonė nepareiškiama, Komisija nedelsdama pateikia Tarybai pasiūlymą dėl priemonių, kurių turi būti imtasi. Taryba sprendžia kvalifikuota balsų dauguma.Jeigu Taryba per tris mėnesius nuo tos dienos, kai klausimas buvo jai perduotas, nepriima jokio sprendimo, pasiūlytas priemones patvirtina Komisija.18 straipsnisBaigiamosios nuostatos1. Valstybės narės įstatymais ir kitais teisės aktais įtvirtina nuostatas, būtinas, kad šios direktyvos būtų pradėta laikytis ne vėliau kaip nuo 1992 m. gruodžio 31 d.Apie tai jos nedelsdamos praneša Komisijai.2. Valstybės narės pateikia Komisijai šios direktyvos taikymo srityje priimtų ar priimamų nacionalinės teisės aktų nuostatų tekstus.3. Valstybės narės kas penkeri metai teikia Komisijai ataskaitą apie šios direktyvos nuostatų praktinį įgyvendinimą, nurodydamos darbdavių ir darbuotojų požiūrius.Komisija apie tai praneša Europos Parlamentui, Tarybai, Ekonomikos ir socialinių reikalų komitetui ir Darbuotojų saugos, higienos ir sveikatos patariamajam komitetui.4. Komisija reguliariai teikia Europos Parlamentui, Tarybai ir Ekonomikos ir socialinių reikalų komitetui ataskaitą apie šios direktyvos įgyvendinimą, atsižvelgdama į 1–3 dalis.19 straipsnisŠi direktyva skirta valstybėms narėms.Priimta Liuksemburge, 1989 m. birželio 12 d.Tarybos varduPirmininkasM. Chaves Gonzales[1] OL C 141, 1988 5 30, p. 1.[2] OL C 326, 1988 12 19, p. 102 ir OL C 158, 1989 6 26.[3] OL C 175, 1988 7 4, p. 22.[4] OL C 28, 1988 2 3, p. 3.[5] OL C 28, 1988 2 3, p. 1.[6] OL L 327, 1980 12 3, p. 8.[7] OL L 356, 1988 12 24, p. 74.[8] OL L 185, 1974 7 9, p. 15.--------------------------------------------------PRIEDAS16 straipsnio 1 dalyje nurodytų sričių sąrašas- Darbo vietos- Darbo priemonės- Asmeninės apsaugos priemonės- Darbas su demonstracinėmis priemonėmis- Darbas su sunkiais kroviniais, keliančiais nugaros pažeidimo riziką- Laikinosios ar kilnojamosios darbo vietos- Žvejyba ir žemės ūkis--------------------------------------------------