title: 2009 m. gruodžio 22 d. Tarybos direktyva 2009/162/ES, iš dalies keičianti Direktyvos 2006/112/EB dėl pridėtinės vertės mokesčio bendros sistemos įvairias nuostatas

text:
15.1.2010

               LT

               Europos Sąjungos oficialusis leidinys

               L 10/14

         TARYBOS DIREKTYVA 2009/162/ES
   2009 m. gruodžio 22 d.
   iš dalies keičianti Direktyvos 2006/112/EB dėl pridėtinės vertės mokesčio bendros sistemos įvairias nuostatas
   EUROPOS SĄJUNGOS TARYBA,
   atsižvelgdama į Sutartį dėl Europos Sąjungos veikimo, ypač į jos 113 straipsnį,
   atsižvelgdama į Komisijos pasiūlymą,
   atsižvelgdama į Europos Parlamento nuomonę (1),
   atsižvelgdama į Europos ekonomikos ir socialinių reikalų komiteto nuomonę (2),
   spręsdama pagal specialią teisėkūros procedūrą,
   kadangi:

               (1)

               2006 m. lapkričio 28 d. Tarybos direktyva 2006/112/EB dėl pridėtinės vertės mokesčio bendros sistemos (3) turėtų būti iš dalies pakeista siekiant į ją įtraukti įvairius pakeitimus, kurie visų pirma yra techninio pobūdžio.

               (2)

               Kalbant apie nuostatas dėl dujų ir elektros energijos importo ir jų tiekimo apmokestinimo vietos, Direktyvos 2006/112/EB tekstas pažodžiui reiškia, kad 2003 m. spalio 7 d. Tarybos direktyvoje 2003/92/EB, iš dalies keičiančioje Direktyvos 77/388/EEB nuostatas dėl dujų ir elektros tiekimo vietos taisyklių (4), nustatyta speciali sistema netaikoma dujų, transportuojamų paskirstymo sistemai nepriklausančiais vamzdynais, importui ar tiekimui ir visų pirma netaikoma perdavimo sistemos vamzdynams, kurie vis dėlto naudojami daugeliui tarpvalstybinių sandorių vamzdynais atlikti. Tačiau Direktyva 2003/92/EB buvo siekiama taikyti specialią sistemą taip pat ir tiems tarpvalstybiniams sandoriams. Todėl siekiant suderinti tekstą su jo tikslu, turėtų būti nurodyta, kad speciali sistema taikoma dujų importui ir tiekimui visomis Bendrijos teritorijoje esančiomis gamtinių dujų sistemomis arba visais prie tokių sistemų prijungtais tinklais.

               (3)

               Laivais importuojamos dujos pagal savo savybes nesiskiria nuo vamzdynais importuojamų dujų ir po pakartotino dujinimo yra skirtos transportuoti vamzdynais. Todėl, dėl neutralumo priežasčių, neapmokestinimas PVM turėtų būti taikomas importui laivais tais atvejais, kai tos dujos patenka į gamtinių dujų sistemą arba į gavybos proceso dujotiekių tinklą.

               (4)

               Jau pradėjo veikti pirmieji tarpvalstybiniai šildymo ir vėsinimo tinklai. Tiekiant ir importuojant dujas ar elektros energiją kyla tos pačios problemos, kaip ir tiekiant bei importuojant šilumos arba vėsinimo energiją. Pagal dabartines taisykles gamtinės dujos ir elektros energija apmokestinamos PVM toje vietoje, kurioje jas faktiškai vartoja įsigijantis asmuo; taigi, taikant taisykles, išvengiama valstybių narių konkurencijos iškraipymo. Todėl ta pati sistema, kuri taikoma gamtinėms dujoms ir elektros energijai, turėtų būti taikoma šilumos ir vėsinimo energijai.

               (5)

               Kalbant apie paslaugų apmokestinimo PVM vietą, Direktyvos 2006/112/EB tekstas pažodžiui reiškia, kad Direktyvoje 2003/92/EB nustatyta speciali sistema taikoma tik teisės naudotis gamtinių dujų ir elektros energijos paskirstymo sistemomis suteikimui ir todėl netaikoma tos pačios rūšies tiekimui, susijusiam su perdavimo sistema arba net gavybos proceso vamzdyno tinklu. Tačiau Direktyva 2003/92/EB buvo siekiama taikyti specialią sistemą ir tam tiekimui. Todėl, siekiant suderinti tekstą su jo tikslu, turėtų būti nurodyta, kad speciali sistema taikoma visoms paslaugoms, susijusioms su teisės naudotis visomis gamtinių dujų ir elektros energijos sistemomis arba tinklais, taip pat šilumos ir vėsinimo tinklais, suteikimu.

               (6)

               Patirtis, įgyta pastaruoju metu įgyvendinant dabartinę tvarką, pagal kurią Komisija turi nuspręsti, ar yra konkurencijos iškraipymo pavojus dėl lengvatinio PVM tarifo taikymo gamtinėms dujoms, elektros energijai ir centralizuotam šildymui, parodė, kad ši tvarka yra pasenusi ir nereikalinga. Pagal apmokestinimo vietos nustatymo taisykles PVM apmokestinama toje vietoje, kurioje gamtines dujas, elektros energiją, šilumos ir vėsinimo energiją faktiškai vartoja įsigyjantis asmuo; taigi, taikant taisykles, išvengiama valstybių narių konkurencijos iškraipymo. Nepaisant to, vis tiek yra svarbu, kad Komisija ir kitos valstybės narės būtų tinkamai informuojamos, kai valstybė narė pradeda taikyti lengvatinį tarifą šiame labai ypatingame sektoriuje. Todėl reikia išankstinių konsultacijų su PVM komitetu procedūros.

               (7)

               1965 m. balandžio 8 d. Protokolas dėl Europos Bendrijų privilegijų ir imunitetų, kuris yra neapmokestinimo PVM teisinis pagrindas, atleidžiant nuo netiesioginių mokesčių mokėjimo arba juos grąžinant, suteikto Bendrijoms bei tam tikroms Bendrijos agentūroms ir kitoms įstaigoms ir taikomo tam tikriems tarnybiniam naudojimui skirtiems pirkimams, yra ypatingas dokumentas ir turėtų būti atskiriamas nuo tam tikrų sandorių neapmokestinimo PVM, apskritai suteikto tarptautinėms organizacijoms, teisinio pagrindo. Todėl tikslinga labiau patikslinti Direktyvos 2006/112/EB formuluotę ir įtraukti nuostatą dėl specialaus neapmokestinimo PVM, kurį galima taikyti grąžinant PVM, tokiu būdu išvengiant tam tikrų sunkumų neapmokestinimo PVM nuostatas taikant Bendrijų įsteigtoms įstaigoms, visų pirma tam tikroms bendroms įmonėms, įsteigtoms pagal Sutarties 187 straipsnį.

               (8)

               Bulgarijai ir Rumunijai įstojus į ES, joms buvo leista neapmokestinti mažųjų įmonių ir toliau neapmokestinti tarptautinio keleivių vežimo. Siekiant aiškumo ir nuoseklumo, šie neapmokestinimo atvejai turėtų būti įtraukti į Direktyvą 2006/112/EB.

               (9)

               Pagrindinė taisyklė dėl teisės į atskaitą yra tokia, kad ši teisė įgyjama tik tuo atveju, jei apmokestinamasis asmuo prekes ir paslaugas naudoja savo komercinės veiklos tikslais.

               (10)

               Ši taisyklė turėtų būti aiškiau apibrėžta ir papildyta nekilnojamojo turto tiekimo ir su juo susijusių išlaidų atveju, siekiant užtikrinti, kad apmokestinamiesiems asmenims būtų taikomos vienodos sąlygos tais atvejais, kai nekilnojamasis turtas, kurį jie naudoja savo komercinei veiklai, yra naudojamas ne vien tik su ta veikla susijusiais tikslais.

               (11)

               Nors svarbiausi atvejai, kai tikslinga aiškiau apibrėžti ir papildyti taisyklę, yra nekilnojamojo turto ir su juo susijusių išlaidų atvejai, atsižvelgiant į tokio turto vertę ir ekonominio naudingumo laikotarpį ir į tai, kad šios rūšies turtas dažnai naudojamas ne pagal vieną paskirtį, tačiau šis klausimas, nors ir mažesniu mastu ir ne taip nuosekliai, kyla ir kilnojamojo turto, kuris naudojamas ilgą laiką, atžvilgiu. Todėl, laikantis subsidiarumo principo, valstybėms narėms turėtų būti suteikta galimybė atitinkamais atvejais imtis tų pačių priemonių ir tokio kilnojamojo turto, kuris yra veiklai skirto turto dalis, atžvilgiu.

               (12)

               Siekiant užtikrinti, kad apmokestinamiesiems asmenims taikoma atskaitos sistema būtų teisinga taikant naujas taisykles, reikėtų numatyti tikslinimo sistemą, kad būtų atsižvelgta į atitinkamo turto naudojimo verslo ir ne verslo tikslais pokyčius.

               (13)

               Todėl Direktyvą 2006/112/EB reikėtų atitinkamai iš dalies pakeisti,

         PRIĖMĖ ŠIĄ DIREKTYVĄ:
   1 straipsnis
   Direktyva 2006/112/EB iš dalies keičiama taip:

               1)

               2 straipsnio 3 dalis pakeičiama taip:
               „3.   „Akcizais apmokestinami produktai“ – energetikos produktai, alkoholis, alkoholiniai gėrimai ir apdorotas tabakas, kaip apibrėžta galiojančiuose Bendrijos teisės aktuose, išskyrus dujas, tiekiamas Bendrijos teritorijoje esančia gamtinių dujų sistema arba prie tokios sistemos prijungtais tinklais.“;

               2)

               13 straipsnio 2 dalis pakeičiama taip:
               „2.   Valstybės narės gali viešosios teisės reguliuojamų įstaigų vykdomą veiklą laikyti veikla, kurią tos įstaigos vykdo kaip valdžios institucijos, kai ta veikla neapmokestinama pagal 132, 135, 136, 371, 374–377 straipsnius, 378 straipsnio 2 dalį, 379 straipsnio 2 dalį arba 380–390b straipsnius.“;

               3)

               15 straipsnio 1 dalis pakeičiama taip:
               „1.   Elektros energija, dujos, šilumos ar vėsinimo energija ir panašūs dalykai laikomi materialiuoju turtu.“;

               4)

               17 straipsnio 2 dalies d punktas pakeičiamas taip:

                           „d)

                           dujų tiekimas Bendrijos teritorijoje esančia gamtinių dujų sistema arba prie tokios sistemos prijungtais tinklais, elektros energijos tiekimas arba šilumos ar vėsinimo energijos tiekimas šilumos arba vėsinimo tinklais 38 ir 39 straipsniuose nustatytomis sąlygomis;“;

               5)

               V antraštinės dalies 1 skyriaus 4 skirsnis pakeičiamas taip:
               „4   skirsnis

                     Dujų tiekimas gamtinių dujų sistema, elektros energijos ir šilumos ar vėsinimo energijos tiekimas šilumos bei vėsinimo tinklais

               38 straipsnis
               1.   Jei apmokestinamajam prekybininkui tiekiamos dujos Bendrijos teritorijoje esančia gamtinių dujų sistema arba prie tokios sistemos prijungtais tinklais, tiekiama elektros energija arba tiekiama šilumos ar vėsinimo energija šilumos arba vėsinimo tinklais, tiekimo vieta laikoma ta vieta, kur tas apmokestinamasis prekybininkas yra įsteigęs savo verslą ar turi nuolatinį padalinį, kuriam tiekiamos prekės, arba, nesant tokios verslo vietos ar nuolatinio padalinio, vieta, kur jis turi nuolatinę gyvenamąją vietą arba kur paprastai gyvena.
               2.   Taikant 1 dalį „apmokestinamasis prekybininkas“ – apmokestinamasis asmuo, kurio pagrindinė veikla yra perparduoti nupirktas dujas, elektros energiją, šilumos arba vėsinimo energiją ir kuris saviems poreikiams tų produktų suvartoja nedaug.
               39 straipsnis
               Tiekiant dujas Bendrijos teritorijoje esančia gamtinių dujų sistema arba prie tokios sistemos prijungtais tinklais, tiekiant elektros energiją arba tiekiant šilumos ar vėsinimo energiją šilumos arba vėsinimo tinklais, kai tokiam tiekimui netaikomas 38 straipsnis, tiekimo vieta laikoma ta vieta, kur prekes įsigyjantis asmuo faktiškai naudoja ir vartoja prekes.
               Kai įsigyjantis asmuo faktiškai nesuvartoja visų dujų, elektros energijos arba šilumos ar vėsinimo energijos arba jų dalies, laikoma, kad tos nesuvartotos prekės buvo naudojamos ir vartojamos toje vietoje, kur jis yra įsteigęs savo verslą ar turi nuolatinį padalinį, kuriam tiekiamos prekės. Nesant tokios verslo vietos ar nuolatinio padalinio, laikoma, kad įsigyjantis asmuo sunaudojo ir suvartojo prekes vietoje, kur jis turi nuolatinę gyvenamąją vietą arba kur paprastai gyvena.“;

               6)

               59 straipsnio 1 dalies h punktas, kaip nustatyta 2008 m. vasario 12 d. Direktyvoje 2008/8/EB, iš dalies keičiančioje Direktyvos 2006/112/EB nuostatas, susijusias su paslaugų teikimo vieta (5), pakeičiamas taip:

                           „h)

                           teisės naudotis Bendrijos teritorijoje esančia gamtinių dujų sistema arba prie tokios sistemos prijungtu tinklu, elektros energijos sistema arba šilumos ar vėsinimo tinklais suteikimas, arba perdavimas ar paskirstymas šiomis sistemomis arba tinklais ir kitų tiesiogiai susijusių paslaugų teikimas;“;

               7)

               80 straipsnio 1 dalies b punkte žodžiai „380–390 straipsnius“ pakeičiami žodžiais „380–390b straipsnius“;

               8)

               102 straipsnis pakeičiamas taip:
               „102 straipsnis
               Pasikonsultavusi su PVM komitetu, kiekviena valstybė narė gali taikyti lengvatinį tarifą gamtinių dujų, elektros energijos ar centralizuoto šildymo tiekimui.“;

               9)

               136 straipsnio a punkte žodžiai „380–390 straipsnius“ pakeičiami žodžiais „380–390b straipsnius“;

               10)

               143 straipsnis iš dalies keičiamas taip:

                           a)

                           po f punkto įrašomas šis punktas:

                                       „fa)

                                       prekes importuoja Europos bendrija, Europos atominės energijos bendrija, Europos centrinis bankas ar Europos investicijų bankas, arba Bendrijų įsteigtos įstaigos, kurioms taikomas 1965 m. balandžio 8 d. Protokolas dėl Europos Bendrijų privilegijų ir imunitetų, laikydamiesi tame protokole ir jo įgyvendinimo susitarimuose arba pagrindinių būstinių susitarimuose nustatytų apribojimų bei sąlygų ir jei taip neiškraipoma konkurencija;“;

                           b)

                           g punktas pakeičiamas taip:

                                       „g)

                                       prekes importuoja priimančiosios valstybės narės valdžios institucijų pripažintos tarptautinės organizacijos, išskyrus nurodytąsias fa punkte, ar tokių organizacijų nariai, laikydamiesi tų organizacijų steigimo tarptautinėse konvencijose arba pagrindinių būstinių susitarimuose nustatytų apribojimų ir sąlygų;“;

                           c)

                           l punktas pakeičiamas taip:

                                       „l)

                                       importuojamos dujos gamtinių dujų sistema ar prie tokios sistemos prijungtais tinklais arba dujos, kurios patenka į gamtinių dujų sistemą ar gavybos proceso dujotiekių tinklą iš laivo, transportuojančio dujas, importuojama elektros energija arba importuojama šilumos ar vėsinimo energija šilumos arba vėsinimo tinklais;“;

               11)

               151 straipsnio 1 dalis iš dalies keičiama taip:

                           a)

                           po a punkto įrašomas šis punktas:

                                       „aa)

                                       tiekiamos prekės ar teikiamos paslaugos Europos bendrijai, Europos atominės energijos bendrijai, Europos centriniam bankui ar Europos investicijų bankui, arba Bendrijų įsteigtoms įstaigoms, kurioms taikomas 1965 m. balandžio 8 d. Protokolas dėl Europos Bendrijų privilegijų ir imunitetų, laikantis tame protokole ir jo įgyvendinimo susitarimuose arba pagrindinių būstinių susitarimuose nustatytų apribojimų bei sąlygų, jei taip neiškraipoma konkurencija;“;

                           b)

                           b punktas pakeičiamas taip:

                                       „b)

                                       tiekiamos prekės arba teikiamos paslaugos priimančiosios valstybės narės valdžios institucijų pripažintoms tarptautinėms organizacijoms, išskyrus nurodytąsias aa punkte, ir tokių organizacijų nariams, laikantis tų organizacijų steigimo tarptautinėse konvencijose arba pagrindinių būstinių susitarimuose nustatytų apribojimų ir sąlygų;“;

               12)

               X antraštinės dalies 1 skyriuje įterpiamas šis straipsnis:
               „168a straipsnis
               1.   Nekilnojamojo turto, kuris yra apmokestinamojo asmens veiklai skirto turto dalis ir apmokestinamasis asmuo jį naudoja ir verslo, ir privačiais savo ar savo darbuotojų tikslais, arba, platesne prasme, kitais nei verslo tikslais, atveju už su šiuo turtu susijusias išlaidas PVM atskaitomas, laikantis 167, 168, 169 ir 173 straipsniuose išdėstytų principų, tik už tą turto naudojimo dalį, kuri susijusi su apmokestinamojo asmens verslo tikslais.
               Nukrypstant nuo 26 straipsnio, į pirmoje pastraipoje nurodyto nekilnojamojo turto naudojimo dalies pokyčius atsižvelgiama laikantis 184–192 straipsniuose numatytų principų, kaip jie taikomi atitinkamoje valstybėje narėje.
               2.   Valstybės narės 1 dalį taip pat gali taikyti apmokestindamos PVM išlaidas, susijusias su kitomis jų nurodytomis prekėmis, kurios yra veiklai skirto turto dalis.“;

               13)

               221 straipsnio 2 dalyje žodžiai „380–390 straipsnius“ pakeičiami žodžiais „380–390b straipsnius“;

               14)

               287 straipsnis papildomas šiais punktais:

                           „17)

                           Bulgarija: 25 600 EUR;

                           18)

                           Rumunija: 35 000 EUR.“;

               15)

               XIII antraštinės dalies 1 skyriaus 2 skirsnyje įterpiami šie straipsniai:
               „390a straipsnis
               Tol, kol nors vienoje iš valstybių narių, kurios 2006 m. gruodžio 31 d. buvo Bendrijos narės, tokie patys sandoriai neapmokestinami, Bulgarija, laikydamasi jos įstojimo dieną joje taikytų sąlygų, gali ir toliau neapmokestinti X priedo B dalies 10 punkte nurodyto tarptautinio keleivių vežimo.
               390b straipsnis
               Tol, kol nors vienoje iš valstybių narių, kurios 2006 m. gruodžio 31 d. buvo Bendrijos narės, tokie patys sandoriai neapmokestinami, Rumunija, laikydamasi jos įstojimo dieną joje taikytų sąlygų, gali ir toliau neapmokestinti X priedo B dalies 10 punkte nurodyto tarptautinio keleivių vežimo.“;

               16)

               391 straipsnyje žodžiai „380–390 straipsniuose“ pakeičiami žodžiais „380–390b straipsniuose“;

               17)

               X priedo pavadinimas pakeičiamas taip:

         2 straipsnis
   Perkėlimas į nacionalinę teisę
   1.   Valstybės narės užtikrina, kad įsigaliotų įstatymai ir kiti teisės aktai, būtini šiai direktyvai įgyvendinti nuo 2011 m. sausio 1 d. Jos nedelsdamos apie tai praneša Komisijai.
   Priimdamos tas priemones, valstybės narės daro jose nuorodą į šią direktyvą arba tokia nuoroda daroma jas oficialiai skelbiant. Nuorodos darymo tvarką nustato valstybės narės.
   2.   Valstybės narės pateikia Komisijai šios direktyvos taikymo srityje priimtų nacionalinės teisės aktų pagrindinių nuostatų tekstus.
   3 straipsnis
   Ši direktyva įsigalioja jos paskelbimo Europos Sąjungos oficialiajame leidinyje dieną.
   4 straipsnis
   Ši direktyva skirta valstybėms narėms.

      Priimta Briuselyje 2009 m. gruodžio 22 d.

            Tarybos vardu

            Pirmininkas

         A. CARLGREN

      (1)  2008 m. liepos 8 d. Europos Parlamento nuomonė (dar nepaskelbta Oficialiajame leidinyje) ir 2009 m. lapkričio 24 d. Europos Parlamento nuomonė (dar nepaskelbta Oficialiajame leidinyje).

      (2)  OL C 204, 2008 8 9, p. 119.

      (3)  OL L 347, 2006 12 11, p. 1.

      (4)  OL L 260, 2003 10 11, p. 8.

      (5)  OL L 44, 2008 2 20, p. 11.


title: 2009 m. liepos 31 d. Komisijos direktyva 2009/93/EB, iš dalies keičianti Europos Parlamento ir Tarybos direktyvą 98/8/EB į jos I priedą įtraukiant veikliąją medžiagą alfachloralozę (Tekstas svarbus EEE)

text:
1.8.2009

               LT

               Europos Sąjungos oficialusis leidinys

               L 201/46

      KOMISIJOS DIREKTYVA 2009/93/EB
   2009 m. liepos 31 d.
   iš dalies keičianti Europos Parlamento ir Tarybos direktyvą 98/8/EB į jos I priedą įtraukiant veikliąją medžiagą alfachloralozę
   (Tekstas svarbus EEE)
   EUROPOS BENDRIJŲ KOMISIJA,
   atsižvelgdama į Europos bendrijos steigimo sutartį,
   atsižvelgdama į 1998 m. vasario 16 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyvą 98/8/EB dėl biocidinių produktų pateikimo į rinką (1), ypač į jos 16 straipsnio 2 dalies antrą pastraipą,
   kadangi:

               (1)

               2007 m. gruodžio 4 d. Komisijos reglamente (EB) Nr. 1451/2007 dėl biocidinių produktų pateikimo į rinką 16 straipsnio 2 dalyje nurodytos 10 metų programos antrojo etapo (2) nustatytas veikliųjų medžiagų, kurias reikėtų įvertinti, kad būtų galima įtraukti į Direktyvos 98/8/EB I, IA arba IB priedą, sąrašas. Tame sąraše yra alfachoralozė.

               (2)

               Vadovaujantis Reglamentu (EB) Nr. 1451/2007, pagal Direktyvos 98/8/EB 11 straipsnio 2 dalį buvo įvertinta, ar alfachloralozę galima naudoti 14-to tipo produktams – rodenticidams, kaip apibrėžta Direktyvos 98/8/EB V priede.

               (3)

               Portugalija buvo paskirta ataskaitą rengiančia valstybe nare ir 2006 m. lapkričio 14 d. Komisijai pateikė kompetentingos institucijos ataskaitą ir rekomendaciją, kaip numatyta Reglamento (EB) Nr. 1451/2007 14 straipsnio 4 ir 6 dalyse.

               (4)

               Valstybės narės ir Komisija peržiūrėjo kompetentingos institucijos ataskaitą. Vadovaudamasis Reglamento (EB) Nr. 1451/2007 15 straipsnio 4 dalimi, Biocidinių produktų nuolatinis komitetas peržiūros išvadas 2008 m. gegužės 30 d. įtraukė į vertinimo ataskaitą.

               (5)

               Remiantis atliktais tyrimais, galima daryti išvadą, kad biocidinius produktus, kurių sudėtyje yra alfachloralozės, naudojant kaip rodenticidus turėtų būti tenkinami Direktyvos 98/8/EB 5 straipsnio reikalavimai. Todėl tikslinga alfachloralozę įtraukti į I priedą siekiant užtikrinti, kad visose valstybėse narėse galėtų būti išduodami, keičiami ar panaikinami biocidinių produktų, kurie naudojami kaip rodenticidai ir kurių sudėtyje yra alfachloralozės, autorizacijos liudijimai, kaip numatyta Direktyvos 98/8/EB 16 straipsnio 3 dalyje.

               (6)

               Ne visi galimi naudojimo būdai buvo įvertinti Bendrijos lygmeniu. Todėl tikslinga nustatyti, kad valstybės narės įvertintų riziką, kylančią aplinkos terpėms ir populiacijoms, kurios nebuvo tinkamai įvertintos Bendrijos rizikos vertinime, ir suteikdamos produktų autorizacijos liudijimus užtikrintų, kad bus imtasi reikiamų priemonių arba kad bus nustatyti konkretūs reikalavimai, kad tokia rizika būtų sumažinta iki priimtino lygio.

               (7)

               Atsižvelgiant į vertinimo ataskaitos išvadas, išduodant produktų, kurių sudėtyje yra alfachloralozės ir kurie naudojami kaip rodenticidai, autorizacijos liudijimus, reikėtų reikalauti, kad būtų taikomos specialios pavojaus mažinimo priemonės. Tokiomis priemonėmis turėtų būti siekiama mažinti pirminio ir antrinio poveikio žmonėms ir netiksliniams gyvūnams pavojų bei ilgalaikį medžiagos poveikį aplinkai.

               (8)

               Svarbu, kad šios direktyvos nuostatos būtų vienu metu taikomos visose valstybėse narėse, siekiant užtikrinti, kad būtų sudarytos vienodos rinkos sąlygos biocidiniams produktams, kurių sudėtyje yra veikliosios medžiagos alfachloralozės, ir taip pat kad biocidinių produktų rinka tinkamai veiktų.

               (9)

               Veiklioji medžiaga turėtų būti įtraukta į I priedą praėjus tinkamam laikotarpiui, per kurį valstybės narės ir suinteresuotosios šalys galėtų pasirengti laikytis naujų dėl medžiagos įtraukimo atsiradusių reikalavimų ir kuris leistų dokumentus parengusiems pareiškėjams pasinaudoti visu 10 metų duomenų apsaugos laikotarpiu, kuris pagal Direktyvos 98/8/EB 12 straipsnio 1 dalies c punkto ii papunktį prasideda nuo medžiagos įtraukimo dienos.

               (10)

               Po veikliosios medžiagos įtraukimo valstybėms narėms reikėtų nustatyti tinkamą laikotarpį Direktyvos 98/8/EB 16 straipsnio 3 dalies nuostatoms įgyvendinti, ypač išduoti, keisti ar panaikinti biocidinių produktų, kurių sudėtyje yra alfachloralozės, naudojimo 14-to tipo produktams autorizacijos liudijimus, siekiant užtikrinti jų atitiktį Direktyvai 98/8/EB.

               (11)

               Todėl Direktyva 98/8/EB turėtų būti atitinkamai iš dalies pakeista.

               (12)

               2008 m. gegužės 30 d. buvo konsultuotasi su Biocidinių produktų nuolatiniu komitetu, kuris pateikė teigiamą nuomonę dėl Komisijos direktyvos, iš dalies keičiančios Direktyvos 98/8/EB I priedą į jį įtraukiant veikliąją medžiagą alfachloralozę, projekto. 2008 m. birželio 11 d. Komisija minėtąjį projektą pateikė Europos Parlamentui ir Tarybai nagrinėti. Iki nustatyto termino Europos Parlamentas nepareiškė prieštaravimo priemonių projektui. Taryba paprieštaravo, kad Komisija jas priimtų, ir nurodė, kad siūlomomis priemonėmis viršijami Direktyvoje 98/8/EB numatyti įgyvendinimo įgaliojimai. Todėl Komisija nepriėmė priemonių projekto ir pateikė iš dalies pakeistą atitinkamos direktyvos projektą Biocidinių produktų nuolatiniam komitetui. Dėl minėtojo projekto su nuolatiniu komitetu buvo konsultuotasi 2009 m. vasario 20 d.

               (13)

               Šioje direktyvoje numatytos priemonės atitinka Biocidinių produktų nuolatinio komiteto nuomonę,

         PRIĖMĖ ŠIĄ DIREKTYVĄ:
   1 straipsnis
   Direktyvos 98/8/EB I priedas iš dalies keičiamas pagal šios direktyvos priedą.
   2 straipsnis
   1.   Valstybės narės ne vėliau kaip iki 2010 m. birželio 30 d. priima ir paskelbia įstatymus, kitus teisės aktus ir administracines nuostatas, kuriais įgyvendinama ši direktyva.
   Jos taiko tas nuostatas nuo 2011 m. liepos 1 d.
   Priimdamos tas nuostatas, valstybės narės daro jose nuorodą į šią direktyvą arba tokia nuoroda daroma jas oficialiai skelbiant. Valstybės narės nustato tokios nuorodos darymo tvarką.
   2.   Valstybės narės Komisijai pateikia šios direktyvos taikymo srityje priimtų pagrindinių nacionalinės teisės aktų nuostatų tekstus.
   3 straipsnis
   Ši direktyva įsigalioja dvidešimtą dieną nuo jos paskelbimo Europos Sąjungos oficialiajame leidinyje.
   4 straipsnis
   Ši direktyva skirta valstybėms narėms.

      Priimta Briuselyje, 2009 m. liepos 31 d.

            Komisijos vardu

         Stavros DIMAS

            Komisijos narys

      (1)  OL L 123, 1998 4 24, p. 1.

      (2)  OL L 325, 2007 12 11, p. 3.

      PRIEDAS
      Į Direktyvos 98/8/EB I priedą įtraukiamas šis įrašas Nr. 15:

                     Nr.

                     Bendrinis pavadinimas

                     IUPAC pavadinimas
                     Identifikacijos numeriai

                     Minimali veikliosios medžiagos koncentracija į rinką pateikiamame biocidiniame produkte

                     Įtraukimo data

                     Atitikties 16 straipsnio 3 dalies nuostatoms terminas
                     (išskyrus produktus, kuriuose yra daugiau negu viena veiklioji medžiaga; tokių produktų atitikties 16 straipsnio 3 dalies nuostatoms terminas yra data, nurodyta paskutiniame sprendime dėl juose esančių veikliųjų medžiagų įtraukimo)

                     Įtraukimo galiojimo pabaiga

                     Produkto tipas

                     Specialiosios nuostatos (1)

                     „15

                     alfachloralozė

                     (R)-1,2-O-(2,2,2-Trichloretiliden)-α-D-glucofuranozė
                     EB Nr.: 240–016–7
                     CAS Nr.: 15879–93–3

                     825 g/kg

                     2011 m. liepos 1 d.

                     2013 m. birželio 30 d.

                     2021 m. birželio 30 d.

                     14

                     Pagal 5 straipsnį ir VI priedą vertindamos paraiškas išduoti produkto autorizacijos liudijimus, jeigu taikytina konkrečiam produktui, valstybės narės įvertina populiacijas, kurioms produktas gali turėti poveikio ir naudojimo arba poveikio būdus, kurių pavojus nebuvo reprezentatyviai įvertintas Bendrijos lygmeniu.
                     Suteikdamos produkto autorizacijos liudijimą, valstybės narės įvertina riziką ir užtikrina, kad būtų imtasi reikiamų priemonių arba kad būtų taikomi konkretūs reikalavimai nustatytai rizikai sumažinti.
                     Produkto autorizacijos liudijimas gali būti išduodamas tik tuo atveju, jeigu išnagrinėjus paraišką galima daryti išvadą, kad pavojų galima sumažinti iki leistino lygio.
                     Be to, autorizacijos liudijimai negali būti išduodami produktams, skirtiems naudoti lauke, jeigu nepateikiami duomenys, kuriais įrodoma, kad produktas atitiks 5 straipsnio ir VI priedo reikalavimus taikant, jei to reikia, tinkamas pavojaus mažinimo priemones.
                     Valstybės narės užtikrina, kad autorizacijos liudijimai būtų išduodami tik jei laikomasi šių sąlygų:

                                 1)

                                 nominalioji veikliosios medžiagos koncentracija produktuose neviršija 40 g/kg;

                                 2)

                                 produktų sudėtyje yra kartuminės medžiagos ir dažų;

                                 3)

                                 autorizacijos liudijimai išduodami tik produktams, skirtiems naudoti nesugadinamose ir saugiai uždarytose masalo dėžutėse.“

         (1)  Vertinimo ataskaitų turinys ir išvados, reikalingi VI priedo bendriesiems principams įgyvendinti, pateikiami Komisijos svetainėje: http://ec.europa.eu/comm/environment/biocides/index.htm


title: 2010 m. spalio 20 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyva 2010/64/ES dėl teisės į vertimo žodžiu ir raštu paslaugas baudžiamajame procese

text:
26.10.2010

               LT

               Europos Sąjungos oficialusis leidinys

               L 280/1

      EUROPOS PARLAMENTO IR TARYBOS DIREKTYVA 2010/64/ES
   2010 m. spalio 20 d.
   dėl teisės į vertimo žodžiu ir raštu paslaugas baudžiamajame procese
   EUROPOS PARLAMENTAS IR EUROPOS SĄJUNGOS TARYBA,
   atsižvelgdami į Sutartį dėl Europos Sąjungos veikimo, ypač į jos 82 straipsnio 2 dalies antros pastraipos b punktą,
   atsižvelgdami į Belgijos Karalystės, Vokietijos Federacinės Respublikos, Estijos Respublikos, Ispanijos Karalystės, Prancūzijos Respublikos, Italijos Respublikos, Liuksemburgo Didžiosios Hercogystės, Vengrijos Respublikos, Austrijos Respublikos, Portugalijos Respublikos, Rumunijos, Suomijos Respublikos ir Švedijos Karalystės iniciatyvą (1),
   teisės akto projektą perdavus nacionaliniams parlamentams,
   laikydamiesi įprastos teisėkūros procedūros (2),
   kadangi:

               (1)

               Sąjunga užsibrėžė tikslą puoselėti ir plėtoti laisvės, saugumo ir teisingumo erdvę. Pagal 1999 m. spalio 15 ir 16 d. Tamperėje posėdžiavusios Europos Vadovų Tarybai pirmininkavusios valstybės išvadas, ypač jų 33 punktą, abipusio teisminių institucijų sprendimų ir nutarčių pripažinimo principas turėtų tapti teisminio bendradarbiavimo Sąjungoje civilinėse ir baudžiamosiose bylose kertiniu akmeniu, nes pagerinus abipusį pripažinimą ir užtikrinus būtiną teisės aktų derinimą būtų sudarytos palankesnės sąlygos kompetentingoms valdžios institucijoms bendradarbiauti ir teisminei asmens teisių apsaugai užtikrinti.

               (2)

               2000 m. lapkričio 29 d. Taryba, vadovaudamasi Tamperės Europos Vadovų Tarybos išvadomis, priėmė sprendimų baudžiamosiose bylose abipusio pripažinimo principo įgyvendinimo priemonių programą (3). Programos įžangoje nurodoma, kad abipusio pripažinimo principas „skirtas ne tik valstybių narių bendradarbiavimui stiprinti, bet ir asmens teisių apsaugai didinti“.

               (3)

               Kad būtų galima įgyvendinti sprendimų baudžiamosiose bylose abipusio pripažinimo principą, valstybės narės turi pasitikėti viena kitos baudžiamojo teisingumo sistemomis. Abipusio pripažinimo laipsnis labai priklauso nuo įvairių kriterijų, be kita ko, įtariamųjų ar kaltinamųjų teisių apsaugos mechanizmų ir bendrų būtiniausių standartų, reikalingų sudaryti palankesnes sąlygas abipusio pripažinimo principo taikymui.

               (4)

               Sprendimų baudžiamosiose bylose abipusis pripažinimas gali būti veiksmingas tik esant pasitikėjimui, kai ne tik teisminės institucijos, bet ir visi baudžiamojo proceso dalyviai laiko kitų valstybių narių teisminių institucijų sprendimus lygiaverčiais jų valstybių narių atitinkamiems sprendimams, ir tai reiškia pasitikėjimą ne tik kitų valstybių narių teisės normų tinkamumu, bet ir pasitikėjimą teisingu tų teisės normų taikymu.

               (5)

               Europos žmogaus teisių ir pagrindinių laisvių apsaugos konvencijos (toliau – EŽTK) 6 straipsnyje ir Europos Sąjungos pagrindinių teisių chartijos (toliau – Chartija) 47 straipsnyje numatyta teisė į teisingą procesą. Chartijos 48 straipsnio 2 dalimi garantuojama teisė į gynybą. Šia direktyva užtikrinama pagarba toms teisėms, taigi ji turėtų būti atitinkamai įgyvendinama.

               (6)

               Nors valstybės narės yra EŽTK šalys, patirtis rodo, kad tai ne visada savaime suteikia pakankamai pasitikėjimo kitų valstybių narių baudžiamojo teisingumo sistemomis.

               (7)

               Norint stiprinti abipusį pasitikėjimą, būtina nuosekliau įgyvendinti EŽTK 6 straipsnyje nurodytas teises ir garantijas. Be to, taikant šią direktyvą ir kitas priemones, Sąjungoje būtina toliau vystyti minimalius EŽTK ir Chartijoje išvardytus standartus.

               (8)

               Sutarties dėl Europos Sąjungos veikimo 82 straipsnio 2 dalyje numatytas valstybėse narėse taikomų minimalių taisyklių, kurių reikia sprendimų ir teismo nutarčių abipusiam pripažinimui bei policijos ir teisminiam bendradarbiavimui tarpvalstybinio pobūdžio baudžiamosiose bylose palengvinti, nustatymas. 82 straipsnio 2 dalies antros pastraipos b punkte kalbama apie „asmenų teises baudžiamajame procese“ kaip apie vieną iš sričių, kurioje gali būti nustatytos minimalios taisyklės.

               (9)

               Bendros minimalios taisyklės turėtų padidinti pasitikėjimą visų valstybių narių baudžiamojo teisingumo sistemomis, o tai savo ruožtu turėtų sudaryti sąlygas veiksmingesniam teisminiam bendradarbiavimui esant tarpusavio pasitikėjimui. Tokios bendros minimalios taisyklės turėtų būti numatytos vertimui žodžiu ir raštu baudžiamajame procese.

               (10)

               2009 m. lapkričio 30 d. Taryba patvirtino rezoliuciją dėl veiksmų plano, skirto įtariamųjų ar kaltinamųjų baudžiamuosiuose procesuose procesinėms teisėms stiprinti (4). Veiksmų plane buvo raginama palaipsniui tvirtinti priemones, susijusias su teise į vertimo raštu ir žodžiu paslaugas (priemonė A), teise būti informuotam apie teises ir kaltinimus (priemonė B), teise į teisinę konsultaciją ir teisinę pagalbą (priemonė C), teisę informuoti gimines, darbdavius ir konsulines tarnybas (priemonė D), taip pat susijusias su specialiomis įtariamųjų ar kaltinamųjų, kurie yra pažeidžiami asmenys, apsaugos priemonėmis (priemonė E).

               (11)

               2009 m. gruodžio 10 d. priimtoje Stokholmo programoje Europos Vadovų Taryba palankiai įvertino veiksmų planą ir įtraukė jį į Stokholmo programą (2.4 punktas). Europos Vadovų Taryba pabrėžė, kad veiksmų planas yra nebaigtinio pobūdžio, ir paragino Komisiją analizuoti papildomus įtariamųjų ar kaltinamųjų minimalių procesinių teisių elementus ir įvertinti, ar siekiant skatinti geresnį bendradarbiavimą toje srityje būtina spręsti kitus klausimus, pavyzdžiui, klausimą dėl nekaltumo prezumpcijos.

               (12)

               Ši direktyva susijusi su veiksmų plano priemone A. Ji nustato bendras būtiniausias taisykles, taikomas vertimui žodžiu ir raštu baudžiamajame procese, siekiant gerinti abipusį pasitikėjimą tarp valstybių narių.

               (13)

               Ši direktyva grindžiama 2009 m. liepos 8 d. Komisijos pasiūlymu dėl Tarybos pamatinio sprendimo dėl teisės į vertimą žodžiu ir raštu baudžiamuosiuose procesuose ir 2010 m. kovo 9 d. Komisijos pasiūlymu dėl Europos Parlamento ir Tarybos direktyvos dėl teisės į vertimą žodžiu ir raštu baudžiamajame procese.

               (14)

               Asmenų, kurie nekalba ar nesupranta procese vartojamos kalbos, teisė gauti vertimo žodžiu ir raštu paslaugas yra nustatyta EŽTK 6 straipsnyje, kaip išaiškinta Europos žmogaus teisių teismo praktikoje. Ši direktyva sudaro palankesnes sąlygas taikyti tą teisę praktikoje. Tuo tikslu šia direktyva siekiama užtikrinti įtariamojo ar kaltinamojo teisę į vertimo žodžiu ir raštu paslaugas baudžiamajame procese, kad būtų apsaugota tų asmenų teisė į teisingą procesą.

               (15)

               Šioje direktyvoje numatytos teisės, kaip būtinos papildomos priemonės, taip pat turėtų būti taikomos vykdant Europos arešto orderį (5), neviršijant šioje direktyvoje numatytų ribų. Vykdančiosios valstybės narės turėtų užtikrinti vertimo žodžiu ir raštu paslaugas prašomiems perduoti asmenims, kurie nekalba proceso kalba arba jos nesupranta, ir padengti tokio vertimo išlaidas.

               (16)

               Kai kuriose valstybėse narėse valdžios institucija, kita nei jurisdikciją baudžiamosiose bylose turintis teismas, yra kompetentinga taikyti sankcijas už sąlyginai nedidelius pažeidimus. Tokia situacija gali būti, pavyzdžiui, eismo pažeidimų, kurie padaromi itin dažnai ir kurie gali būti nustatomi vykdant eismo kontrolę, atveju. Tokiais atvejais neturėtų būti reikalaujama iš kompetentingos valdžios institucijos užtikrinti visas pagal šią direktyvą numatytas teises. Kai pagal valstybės narės teisės nuostatas numatyta, kad sankciją už nedidelį pažeidimą nustato tokia valdžios institucija, ir yra numatyta teisė apeliacine tvarka kreiptis į teismą, turintį jurisdikciją baudžiamosiose bylose, ši direktyva tuomet turėtų būti taikoma tik procedūroms tame teisme po tokios apeliacijos.

               (17)

               Šia direktyva turėtų būti užtikrinta, kad būtų teikiama nemokama ir adekvati lingvistinė pagalba, kurios dėka įtariamieji ir kaltinamieji, nekalbantys baudžiamojo proceso kalba ar jos nesuprantantys, galėtų visapusiškai pasinaudoti teise į gynybą ir užtikrinančia teisingą procesą.

               (18)

               Vertimo žodžiu paslaugos įtariamiesiems ar kaltinamiesiems turėtų būti teikiamos nedelsiant. Tais atvejais, kai prieš suteikiant vertimo žodžiu paslaugas, praeina tam tikras laikotarpis, jeigu atsižvelgus į aplinkybes minėtasis laikotarpis nėra neprotingas, tai neturėtų būti laikoma reikalavimo nedelsiant suteikti vertimo žodžiu paslaugas pažeidimu.

               (19)

               Remiantis šia direktyva, įtariamųjų ar kaltinamųjų bendravimas su gynėju turėtų būti verčiamas žodžiu. Įtariamiesiems ar kaltinamiesiems turėtų būti suteikta galimybė, inter alia, paaiškinti jų gynėjui savo įvykių versiją, nurodyti pareiškimus, su kuriais jie nesutinka, ir supažindinti savo gynėją su bet kuriais faktais, kurie turėtų būti panaudoti jų gynybai.

               (20)

               Siekiant sudaryti galimybes pasirengti gynybai, įtariamųjų ar kaltinamųjų asmenų ir jų gynėjo bendravimas, tiesiogiai susijęs su bet kokia proceso metu atlikta apklausa ar vykusiu posėdžiu arba su skundo įteikimu ar kitais procesiniais reikalavimais, pavyzdžiui, reikalavimas paleisti už užstatą, turėtų būti verčiamas žodžiu, jeigu tai būtina teisingam procesui užtikrinti.

               (21)

               Valstybės narės turėtų užtikrinti, kad būtų taikoma procedūra ar mechanizmas, skirti nustatyti, ar įtariamieji ar kaltinamieji kalba baudžiamojo proceso kalba ir ją supranta, taip pat ar jiems reikalinga vertėjo žodžiu pagalba. Kompetentinga valdžios institucija, taikydama šią procedūrą ar mechanizmą, bet kokiu tinkamu būdu, taip pat ir konsultuodamasi su susijusiais įtariamaisiais ar kaltinamaisiais, patikrina, ar jie kalba baudžiamojo proceso kalba ir ją supranta, taip pat ar jiems reikalinga vertėjo žodžiu pagalba.

               (22)

               Remiantis šia direktyva, vertimo žodžiu ir raštu paslaugos turėtų būti teikiamos įtariamųjų ar kaltinamųjų gimtąja ar bet kuria kita kalba, kuria jie kalba ar kurią jie supranta, kad jie galėtų visapusiškai pasinaudoti savo teise į gynybą, ir kad būtų apsaugomas teisingas procesas.

               (23)

               Užtikrinant pagal šią direktyvą numatytą teisę į vertimo žodžiu ir raštu paslaugas, neturėtų būti pažeidžiamos jokios kitos pagal nacionalinės teisės nuostatas numatytos procesinės teisės.

               (24)

               Valstybės narės turėtų užtikrinti, kad konkrečiu atveju kompetentingoms valdžios institucijoms gavus pranešimą, galėtų būti atlikta teikiamų vertimo žodžiu ir raštu paslaugų adekvatumo kontrolė.

               (25)

               Įtariamiesiems ar kaltinamiesiems ar asmenims, kurių atžvilgiu atliekamos su Europos arešto orderio vykdymu susijusios procedūros, turėtų būti suteikta teisė užginčyti išvadą, kad vertimo žodžiu paslaugos nebūtinos nacionalinės teisės numatyta tvarka. Tai, kad suteikiama ta teisė, nereiškia, kad valstybės narės įpareigojamos parengti atskirą mechanizmą ar skundų procedūrą, kuriuos taikant galėtų būti ginčijama minėtoji išvada ir neturėtų daryti poveikio Europos arešto orderio įvykdymo terminui.

               (26)

               Kai vertimo žodžiu kokybė laikoma nepakankamai gera, kad būtų užtikrinta teisė į teisingą procesą, kompetentingos valdžios institucijos turėtų turėti galimybę pakeisti paskirtąjį vertėją žodžiu.

               (27)

               Pareiga rūpintis įtariamaisiais ar kaltinamaisiais, kurių padėtis yra potencialiai blogesnė, ypač dėl to, kad jie turi fizinių sutrikimų, turinčių įtakos jų gebėjimui veiksmingai bendrauti, prisideda prie tinkamo teisingumo vykdymo. Todėl baudžiamojo persekiojimo, teisėsaugos bei teisminės institucijos turėtų užtikrinti, kad tokie asmenys galėtų veiksmingai pasinaudoti šioje direktyvoje numatytomis teisėmis, pavyzdžiui, atsižvelgdamos į galimą pažeidžiamumą, turintį įtakos jų gebėjimui suprasti procesą bei būti suprastiems, ir imdamosi tinkamų veiksmų toms teisėms užtikrinti.

               (28)

               Naudojant vaizdo konferencijas nuotoliniam vertimui žodžiu kompetentingos valdžios institucijos turėtų turėti galimybę pasikliauti priemonėmis, parengtomis pagal Europos e. teisingumo strategiją (pvz., informacija apie teismus, aprūpintus vaizdo konferencijų įranga ar vadovais).

               (29)

               Ši direktyva turėtų būti vertinama atsižvelgiant į sukauptą praktinę patirtį. Jei tikslinga, ji turėtų būti iš dalies keičiama, siekiant patobulinti ja nustatytas apsaugos priemones.

               (30)

               Siekiant užtikrinti proceso teisingumą, būtina, kad esminiai dokumentai ar bent svarbios tokių dokumentų dalys būtų išverstos įtariamiesiems ar kaltinamiesiems, remiantis šia direktyva. Šiuo tikslu tam tikri dokumentai visada turėtų būti laikomi esminiais dokumentais ir todėl turėtų būti išversti, pavyzdžiui, visi sprendimai, kuriais asmeniui atimama laisvė, visi kaltinimai arba kaltinamieji aktai ir visi teismo sprendimai. Valstybių narių kompetentingos valdžios institucijos pačios savo nuožiūra arba įtariamųjų ar kaltinamųjų ar jų gynėjo prašymu sprendžia, kurie kiti dokumentai laikomi esminiais proceso teisingumui užtikrinti ir todėl taip pat turėtų būti išversti.

               (31)

               Valstybės narės turėtų užtikrinti lengvesnę prieigą prie nacionalinių teismo vertėjų raštu ir žodžiu duomenų bazių (jeigu tokios duomenų bazės egzistuoja). Todėl ypatingas dėmesys turėtų būti skirtas siekiui užtikrinti prieigą prie veikiančių duomenų bazių, naudojantis e. teisingumo portalu, kaip numatyta 2008 m. lapkričio 27 d. Europos e. teisingumo daugiamečiame 2009–2013 veiksmų plane (6).

               (32)

               Šioje direktyvoje turėtų būti nustatytos minimalios taisyklės. Valstybėms narėms turėtų būti sudaryta galimybė praplėsti pagal šią direktyvą nustatytas teises, siekiant užtikrinti aukštesnio lygio apsaugą, įskaitant tuos atvejus, kurie nėra išsamiai išnagrinėti šioje direktyvoje. Apsaugos lygis niekada neturėtų būti žemesnis už standartus, numatytus EŽTK ar Chartijoje, kaip išaiškinta Europos žmogaus teisių teismo ar Europos Sąjungos Teisingumo Teismo praktikoje.

               (33)

               Šios direktyvos nuostatos, kurios atitinka EŽTK arba Chartijoje garantuojamas teises, turėtų būti aiškinamos ir įgyvendinamos nuosekliai su tomis teisėmis, atsižvelgiant į tai, kaip jos išaiškintos atitinkamoje Europos žmogaus teisių teismo ir Europos Sąjungos Teisingumo Teismo praktikoje.

               (34)

               Kadangi šios direktyvos tikslo, t. y. nustatyti bendras būtiniausias taisykles, valstybės narės negali deramai pasiekti ir kadangi to tikslo dėl jo apimties ir poveikio būtų geriau siekti Sąjungos lygmeniu, laikydamasi Europos Sąjungos sutarties 5 straipsnyje nustatyto subsidiarumo principo, Sąjunga gali patvirtinti priemones. Pagal tame straipsnyje nustatytą proporcingumo principą šia direktyva neviršijama to, kas būtina tam tikslui pasiekti.

               (35)

               Jungtinė Karalystė ir Airija, remdamosi Protokolo (Nr. 21) dėl Jungtinės Karalystės ir Airijos pozicijos dėl laisvės, saugumo ir teisingumo erdvės, pridėto prie Europos Sąjungos sutarties ir Sutarties dėl Europos Sąjungos veikimo, 3 straipsnio nuostatomis, pranešė pageidaujančios dalyvauti priimant ir taikant šią direktyvą.

               (36)

               Danija, remdamasi Protokolo (Nr. 22) dėl Danijos pozicijos, pridėto prie Europos Sąjungos sutarties ir Sutarties dėl Europos Sąjungos veikimo, 1 ir 2 straipsnių nuostatomis, nedalyvauja priimant šią direktyvą, taigi ši direktyva nėra jai įpareigojanti ir Danija neprivalo jos taikyti,

         PRIĖMĖ ŠIĄ DIREKTYVĄ:
   1 straipsnis
   Dalykas ir taikymo sritis
   1.   Šia direktyva nustatomos taisyklės, susijusios su teise į vertimo žodžiu ir raštu paslaugas baudžiamajame procese ir Europos arešto orderio vykdymo procese.
   2.   1 dalyje nurodyta teisė taikoma asmenims nuo tada, kai valstybės narės kompetentingos valdžios institucijos, atsiųsdamos oficialų pranešimą ar kitaip praneša jiems, kad jie įtariami arba kaltinami padarę nusikalstamą veiką, iki proceso pabaigos, tai yra iki galutinio klausimo, ar jie padarė nusikalstamą veiką, išsprendimo, įskaitant, jei taikoma, bausmės paskyrimą ir su bet kokiu apeliaciniu skundu susijusio sprendimo priėmimą.
   3.   Kai pagal valstybės narės teisės aktus numatyta, kad sankcijas už nedidelį pažeidimą nustato kita nei teismas, turintis jurisdikciją baudžiamosiose bylose, valdžios institucija ir tokios sankcijos skyrimas gali būti apeliacine tvarka apskųstas tokiam teismui, ši direktyva taikoma tik procedūroms tokiame teisme nagrinėjant minėtąjį skundą.
   4.   Ši direktyva neturi poveikio nacionalinei teisei dėl gynėjo dalyvavimo bet kuriame baudžiamojo proceso etape ir nacionalinei teisei dėl įtariamojo ar kaltinamojo teisės baudžiamojo proceso metu susipažinti su dokumentais.
   2 straipsnis
   Teisė į vertimo žodžiu paslaugas
   1.   Valstybės narės užtikrina, kad įtariamiesiems ar kaltinamiesiems, kurie nekalba atitinkamo baudžiamojo proceso kalba arba jos nesupranta, būtų nedelsiant verčiama žodžiu baudžiamojo proceso metu ikiteisminio tyrimo ir teisminėse institucijose, įskaitant per policijos apklausą, visus teismo posėdžius ir visus būtinus tarpinius posėdžius.
   2.   Valstybės narės užtikrina, kad, jeigu tai būtina teisingam procesui apsaugoti, įtariamųjų ar kaltinamųjų asmenų ir jų gynėjo bendravimas, tiesiogiai susijęs su bet kokia proceso metu atlikta apklausa ar posėdžiu davimu arba su skundo įteikimu ar kitais procesiniais reikalavimais, būtų verčiamas žodžiu.
   3.   Teisė į vertimo žodžiu paslaugas pagal 1 ir 2 dalis apima tinkamą pagalbą kalbos arba klausos sutrikimų turintiems asmenims.
   4.   Valstybės narės užtikrina, kad egzistuotų procedūra ar mechanizmas, skirti nustatyti, ar įtariamieji ar kaltinamieji kalba baudžiamojo proceso kalba ir ją supranta, ir ar jiems reikalinga vertėjo žodžiu pagalba.
   5.   Valstybės narės užtikrina, kad vadovaujantis pagal nacionalinę teisę nustatytomis procedūromis, įtariamiesiems ar kaltinamiesiems būtų suteikta teisė užginčyti sprendimą, nustatantį, kad nereikia teikti vertimo žodžiu paslaugų, ir, suteikus vertimo žodžiu paslaugas, galimybė skųsti vertimo žodžiu kokybę, jei ji nepakankamai gera teisingam procesui apsaugoti.
   6.   Jei tinkama, gali būti naudojamos tokios komunikacijos technologijos, kaip vaizdo konferencijos arba telefonas ar internetas, nebent siekiant užtikrinti teisingą procesą vertėjui žodžiu būtina dalyvauti asmeniškai.
   7.   Europos arešto orderio vykdymo procese vykdančioji valstybė narė užtikrina, kad jos kompetentingos valdžios institucijos teiktų vertimo žodžiu paslaugas pagal šį straipsnį visiems asmenims, kurių atžvilgiu vykdomas toks procesas ir kurie nekalba proceso kalba ar jos nesupranta.
   8.   Vertimo žodžiu paslaugos, teikiamos remiantis šio straipsnio nuostatomis, turi būti pakankamai kokybiškos, kad būtų užtikrintas teisingas procesas, ypač užtikrinant, kad įtariamieji ar kaltinamieji būtų supažindinti su jiems iškelta byla ir galėtų pasinaudoti teise į gynybą.
   3 straipsnis
   Teisė gauti esminių dokumentų vertimą raštu
   1.   Valstybės narės užtikrina, kad įtariamiesiems arba kaltinamiesiems, kurie nesupranta atitinkamo baudžiamojo proceso kalbos, per protingą laikotarpį būtų raštu išversti visi esminiai dokumentai, siekiant užtikrinti, kad jie galėtų pasinaudoti teise į gynybą ir apsaugoti teisingą procesą.
   2.   Esminiams dokumentams priskiriami visi sprendimai, kuriais asmeniui atimama laisvė, visi kaltinimai arba kaltinamieji aktai ir visi teismo sprendimai.
   3.   Kompetentingos valdžios institucijos kiekvienu atskiru atveju nusprendžia, ar bet kuris kitas dokumentas yra esminis. Įtariamieji arba kaltinamieji arba jų gynėjas gali tuo tikslu pateikti motyvuotą prašymą.
   4.   Neturi būti reikalavimų, kad esminių dokumentų dalys, kurios nėra svarbios įtariamiesiems ar kaltinamiesiems žinoti apie jiems iškeltą bylą, būtų verčiamos.
   5.   Valstybės narės užtikrina, kad vadovaujantis pagal nacionalinę teisę nustatytomis procedūromis, įtariamiesiems ar kaltinamiesiems būtų suteikta teisė ginčyti sprendimą, kad dokumentų ar jų dalių vertimas nebūtinas, o tais atvejais, kai vertimas raštu atliekamas – sudaryta galimybė skųsti vertimo raštu kokybę, jeigu ji nepakankamai gera proceso teisingumui apsaugoti.
   6.   Europos arešto orderio vykdymo procese vykdančioji valstybė narė užtikrina, kad visiems asmenims, kurių atžvilgiu vykdomas toks procesas ir kurie nesupranta kalbos, kuria parengtas Europos arešto orderis arba į kurią jį išvertė išduodančioji valstybė narė, jos kompetentingos valdžios institucijos pateiktų raštišką to dokumento vertimą.
   7.   Išimties iš bendrųjų taisyklių, kurios nustatytos ankstesnėse 1, 2, 3 ir 6 dalyse, atveju vietoj vertimo raštu galima žodžiu išversti arba žodžiu apibendrinti esminius dokumentus, jeigu šis vertimas žodžiu ar apibendrinimas žodžiu nedaro neigiamo poveikio proceso teisingumui.
   8.   Bet koks atsisakymas pasinaudoti teise į šiame straipsnyje nurodytų dokumentų vertimo raštu paslaugas turi būti patenkintas tik atsižvelgus į tai, ar laikytasi reikalavimo, pagal kurį įtariamiesiems ar kaltinamiesiems prieš tai suteikta teisinė konsultacija arba jie kitu būdu buvo išsamiai informuoti apie savo atsisakymo pasekmes, taip pat į tai, ar atsisakyta aiškiai ir savo noru.
   9.   Pagal šį straipsnį teikiamos vertimo raštu paslaugos turi būti pakankamai kokybiškos, kad būtų užtikrintas teisingas procesas, ypač užtikrinant, kad įtariamieji ar kaltinamieji žinotų apie jiems iškeltą bylą ir galėtų pasinaudoti savo teise į gynybą.
   4 straipsnis
   Vertimo žodžiu ir raštu išlaidos
   Valstybės narės padengia vertimo žodžiu ir raštu išlaidas, patirtas taikant 2 ir 3 straipsnius, neatsižvelgiant į proceso baigtį.
   5 straipsnis
   Vertimo žodžiu ir raštu kokybė
   1.   Valstybės narės imasi priemonių užtikrinti, kad teikiamos vertimo žodžiu ir raštu paslaugos atitiktų kokybę, kurios reikalaujama pagal 2 straipsnio 8 dalį ir 3 straipsnio 9 dalį.
   2.   Valstybės narės, siekdamos skatinti adekvatų vertimą žodžiu ir raštu bei veiksmingą prieigą prie jų, stengiasi sukurti nepriklausomų, tinkamą kvalifikaciją įgijusių, vertėjų raštu ir žodžiu registrą ar registrus. Sukūrus šį registrą ar keletą jų, jie, kai tinkama, yra prieinami gynėjams ir kompetentingoms valdžios institucijoms.
   3.   Valstybės narės užtikrina, kad vertėjai žodžiu ir raštu paisytų su vertimais žodžiu ir raštu, kurie atliekami remiantis šios direktyvos nuostatomis, susijusio konfidencialumo.
   6 straipsnis
   Mokymai
   Valstybės narės, nepažeisdamos teismų nepriklausomumo ir skirtingos Sąjungoje veikiančių teismų organizacijos, reikalauja, kad už teisėjų, prokurorų ir baudžiamuosiuose procesuose dalyvaujančių teisminių institucijų darbuotojų mokymus atsakingi asmenys ypatingą dėmesį skirtų bendravimui, kai padeda vertėjas žodžiu, kad būtų užtikrintas veiksmingas bei rezultatyvus bendravimas.
   7 straipsnis
   Registracija
   Valstybės narės užtikrina, kad tyrimo ar teisminei institucijai pagal 2 straipsnio nuostatas apklausus įtariamąjį ar kaltinamąjį ar jiems dalyvavus posėdžiuose padedant vertėjui žodžiu, kai dalyvaujant minėtosios institucijos atstovams pagal 3 straipsnio 7 dalį atliekamas žodinis esminių dokumentų vertimas ar jų apibendrinimas arba kai pagal 3 straipsnio 8 dalį asmuo atsisakė pasinaudoti teisėmis į vertimą, šie atvejai būtų užregistruojami pagal atitinkamos valstybės narės teisės nuostatas.
   8 straipsnis
   Esamo apsaugos lygio išsaugojimas
   Jokia šios direktyvos nuostata negali būti aiškinama kaip ribojanti teises ir procesines garantijas, kurios užtikrinamos pagal Europos žmogaus teisių ir pagrindinių laisvių apsaugos konvenciją, Europos Sąjungos pagrindinių teisių chartiją, kitas susijusias tarptautinės teisės nuostatas arba valstybių narių įstatymus ir kuriomis numatoma aukštesnio lygio apsauga, arba kaip nukrypstanti nuo jų.
   9 straipsnis
   Perkėlimas į nacionalinę teisę
   1.   Valstybės narės priima įstatymus ir kitus teisės aktus, kurie reikalingi siekiant ne vėliau kaip iki 2013 m. spalio 27 d. įgyvendinti šią direktyvą.
   2.   Valstybės narės pateikia Komisijai tų priemonių tekstus.
   3.   Tvirtindamos tas priemones, valstybės narės daro jose nuorodą į šią direktyvą arba tokia nuoroda daroma jas oficialiai skelbiant. Valstybės narės nustato tokios nuorodos darymo tvarką.
   10 straipsnis
   Ataskaita
   Komisija vėliausiai iki 2014 m. spalio 27 d. pateikia Europos Parlamentui ir Tarybai ataskaitą, kurioje įvertinama, kokiu mastu valstybės narės ėmėsi priemonių, būtinų šiai direktyvai įgyvendinti, prireikus kartu pateikdama pasiūlymus dėl teisės aktų.
   11 straipsnis
   Įsigaliojimas
   Ši direktyva įsigalioja dvidešimtą dieną nuo jos paskelbimo Europos Sąjungos oficialiajame leidinyje.
   12 straipsnis
   Adresatai
   Ši direktyva pagal Sutartis skirta valstybėms narėms.

      Priimta Strasbūre 2010 m. spalio 20 d.

            Europos Parlamento vardu

            Pirmininkas

         J. BUZEK

            Tarybos vardu

            Pirmininkas

         O. CHASTEL

      (1)  OL C 69, 2010 3 18, p. 1.

      (2)  2010 m. birželio 16 d. Europos Parlamento pozicija (dar nepaskelbta Oficialiajame leidinyje) ir 2010 m. spalio 7 d. Tarybos sprendimas.

      (3)  OL C 12, 2001 1 15, p. 10.

      (4)  OL C 295, 2009 12 4, p. 1.

      (5)  2002 m. birželio 13 d. Tarybos pagrindų sprendimas 2002/584/TVR dėl Europos arešto orderio ir perdavimo tarp valstybių narių tvarkos (OL L 190, 2002 7 18, p. 1).

      (6)  OL C 75, 2009 3 31, p. 1.